РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 17 юли 2013 година
относно държавни помощи SA.33726 (11/C) [ex SA.33726 (11/NN)] - предоставени от Италия (отсрочване на плащането на налога в сектора на млякото и млечните продукти в Италия )
(нотифицирано под номер C(2013) 4046)
(само текстът на италиански език е автентичен)
(2013/665/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2 от него,
след като покани заинтересованите страни да представят коментари съгласно горепосочения член и като взе предвид тези коментари,
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРИ
(1)
На 27 февруари 2011 г. влезе в сила законът, преобразуващ наредба - закон № 225 от 29 декември 2010 г. в закон, който предоставя възможност за отсрочване на плащането на транш за налог на мляко и млечни продукти, дължим от италианските млекопроизводители по схемата за плащания на траншове, одобрена с Решение 2003/530/ЕО на Съвета от 16 юли 2003 г. относно съвместимостта с Общия пазар на помощ, която Италианската република възнамерява да предостави на италиански млекопроизводители (1), (2). С писмо от 17 март 2011 г. Комисията поиска от италианските власти допълнителна информация по въпроса.
(2)
Италианските власти изпратиха тази допълнителна информация на Комисията с писмо от 24 юни 2011 г., заведено на 29 юни 2011 г.
(3)
След проверка на информацията, предоставена от италианските власти, и като се има предвид фактът, че отлагането на съответното плащане е било направено без Комисията да бъде уведомена предварително за него или без да е дала разрешение, Комисията е информирала италианските власти с факс от 14 октомври 2011 г. за откриването на процедура за помощ с референтен номер SA.33726 (2011/NN)., за която не е постъпило уведомление.
(4)
С писмо от 11 януари 2012 г. Комисията уведоми Италия за своето решение за откриване на процедура по член 108, параграф 2 от Договора във връзка с гореспоменатото отсрочване и програмата за плащания на траншове, одобрена с Решение 2003/530/ЕО, изменено с допълване на отсрочването, което представлява нова помощ (SA.33726 (11/C)]). С писмото бе поискан коментар от италианските власти относно откриването на процедурата в рамките на един месец.
(5)
Решението на Комисията за откриване на процедурата беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (3). Комисията поиска от заинтересованите страни да представят своите бележки относно въпросната помощ.
(6)
Комисията получи коментари от всички заинтересовани страни и ги предаде на Италия, като ѝ даде възможност за отговор.
(7)
С електронно писмо от 13 февруари 2012 г. Постоянното представителство на Италия в Европейския съюз препрати на Комисията писмо от италианските власти с искане за двумесечно удължаване на срока за коментарите относно откриването на процедурата. Срокът беше удължен със съобщение, изпратено с факс от 21 февруари 2012 г.
(8)
С електронни писма от 26 април 2012 г. и 27 април 2012 г. италианското Постоянно представителство в Европейския съюз изпрати на Комисията отговора на италианските власти във връзка с откриването на процедурата по член 108, параграф 2 от Договора.
(9)
Италианските власти не направиха коментар на бележките на заинтересованите страни.
II. ОПИСАНИЕ
(10)
В член 1 от Решение 2003/530/ЕО се отбелязва следното:
„Помощта, която Италианската република възнамерява да предостави на млекопроизводителите, като сама извърши плащането към Общността на сумата, която те дължат на Общността поради допълнителния налог за млякото и млечните продукти за периода от 1995/1996 г. до 2001/2002 г. и като разреши на тези производители да върнат дълга си посредством разсрочено безлихвено плащане за няколко години, по изключение се приема за съвместима с вътрешния пазар, при условие, че:
-
бъде погасена цялата сума посредством равни годишни траншове,
-
периодът на погасяване не надхвърля 14 години, считано от 1 януари 2004 г.“
(11)
Закон № 10/2011 въвежда в член 1 от наредба-закон № 225 от 29 декември 2010 г. параграф 12 duodecies, предвиждащ отсрочването до 30 юни 2011 г. на плащането на транша от налога за мляко, дължим до 31 декември 2010 г. Разходите за това отсрочване бяха поети от отпусната обща сума от бюджета в размер на 5 млн. EUR, предназначена за различни цели.
(12)
В писмо от 24 юни 2011 г. италианските власти уточниха, че безвъзмездните средства, съответстващи на тази мярка, ще бъдат считани като част от помощта de minimis за Италия, предвидена по Регламент (ЕО) № 1535/2007 на Комисията от 20 декември 2007 г. за прилагане на членове 87 и 88 от Договора за ЕО (4) към помощите de minimis в сектора на производството на селскостопански продукти (5).
III. ОСНОВАНИЯ ЗА ОТКРИВАНЕ НА ОФИЦИАЛНА ПРОЦЕДУРА
(13)
Комисията реши да открие процедура по член 108, параграф 2 от Договора на следните основания:
-
италианските власти изразиха намерението си да причислят безвъзмездните средства, съответстващи на въпросното отсрочване на плащането към системата de minimis, предвидена в Регламент (ЕО) №1535/2007; около приложимостта на този регламент обаче възникнаха не само правни въпроси поради непредставената от италианските власти информация относно това дали ще бъдат спазени горните граници, установени с Регламента, но също така и поради това, че самият Регламент забранява отпускането на помощ de minimis, с която държавната помощ надхвърля разрешения максимум. Тъй като одобрената от Съвета помощ представлява максималната стойност на помощта, която Италия е могла да отпусне на млекопроизводителите, прибавянето към нея на безвъзмездните средства, равностойни на отсроченото плащане, включени в схемата de minimis, означава надхвърляне на максималната помощ, одобрена от Съвета;
-
оттук следва, че Комисията не може да изключи възможността за въпросното отсрочване да включва елемент на помощ (тъй като то е равностойно на безлихвен заем, по-надолу е наричано „свързаната помощ“) - ситуация която не може да бъде оправдана с представената от италианските власти информация в светлината на приложимите правила за държавната помощ в земеделието (Насоки на Общността относно държавната помощ за земеделския и горския сектор 2007-2013 г.) (6);
-
отсрочването е равностойно на нарушение на разпоредбите на Решение 2003/530/ЕО (въз основа на това, че вече не се спазва едно от условията, а именно за равни траншове). Това съответно означава, че цялата система на забавени плащания става нова схема за помощи за тези, които вече са се облагодетелствали от нея (въз основа на това, че тя не е била обхваната от Решение 2003/530/ЕО) - положение, което изглежда не се разрешава от нито една от разпоредбите на горепосочените насоки.
IV. КОМЕНТАРИ НА ИТАЛИАНСКИТЕ ВЛАСТИ ОТНОСНО ОТКРИВАНЕТО НА ОФИЦИАЛНА ПРОЦЕДУРА
(14)
В писмо, изпратено по електронната поща на 26 април 2012 г., италианските власти за първи път докладваха за прилагането на системата на разсрочените плащания на налозите за мляко и млечни продукти, одобрена с Решение 2003/530/ЕО, като поясниха, че по схемата има 11 271 бенефициери. От тях 9 965 (т.е. 88,41 %) са платили навреме своите траншове за налозите, дължими към 31 декември 2010 г.1 291 бенефициери са направили това до изтичането на удължения срок, а 15 не са извършвали никакви плащания поради изключването им от програмата.
(15)
Италианските власти след това поясниха, че за да бъде изчислена безвъзмездната помощ, равняваща се на получената от бенефициерите помощ при отсрочването, се отчита лихвеният процент за периода между 1 януари 2011 г. и датата на реалното плащане на траншовете, които са обект на отсрочване, като е използван тримесечният Euribor към 1 октомври 2010 г., плюс 100 базисни пункта (1,942 %). Резултатът от изчисленията сочи безвъзмездна помощ в размер на между 0,08 EUR и 694,19 EUR. Освен това той показва, че 1 187 от 1 291 бенефициери при отсрочването са се възползвали от помощ в размер на по-малко от 100 EUR. Според властите тези данни показват, че отсрочването на плащането по Закон № 10/2011 не е компрометирало безпроблемното управление на плащанията чрез траншове, което продължава да бъде в съответствие с разпоредбите на Решение 2003/530/ЕО, което се доказва от факта, че само 11,45 % от производителите, участващи във въпросната програма, са се възползвали от отсрочването.
(16)
По тези причини италианските власти потвърждават, както се посочва в писмото от 24 юни 2011 г. (вж. параграф 13 по-горе), че разрешеното отсрочване по отношение на плащането на налога представлява помощ de minimis. Те също така посочват, че са определили, че индивидуалният таван по член 3, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1535/2007 е спазен в пълна степен, както и таванът от 320 505 000 EUR за период от три данъчни години, определен за Италия съгласно същия регламент, както и че безвъзмездните средства, равостойни на отсрочването на плащане, възлизат на общо 50 877,41 EUR. И накрая, те отбелязват, че са били в процес на проверка на спазването на тези тавани, като се вземат под внимание другите схеми за помощ de minimis, разрешени през 2009, 2010 и 2011 г.
(17)
Що се отнася до становището на Комисията, че помощта, одобрена с Решение 2003/530/ЕО, трябва да бъде счетена, като се има предвид нейното естество и извънреден характер, за еднократна максимална помощ, която не може да бъде комбинирана с каквато и да било друга мярка, италианските власти на първо място подчертаха, че с въпросното решение е признато наличието на извънредни обстоятелства, които са мотивирали Съвета да счете помощта за съвместима с член 107 от Договора, ако бъдат изпълнени някои условия. Те също така подчертаха факта, че при извършените проверки е установено, че програмата за плащане на траншове, съответства на разпоредбите на Решение 2003/530/ЕО, тъй като всички производители са направили седмия транш с изключение на 15, които вече са били отпаднали от схемата. Според италианските власти извънредният характер на обстоятелствата, водещи до приемането на Решение 2003/530/ЕО, сам по себе си не създава пречки за достъпа до всякакво друго подпомагане на получателите на одобрената от Съвета помощ. Договорът посочва само споменатите по-горе извънредни обстоятелства без да ограничава по никакъв начин характера на разрешената помощ или подробните правила за нейното прилагане; той само поставя дерогацията от член 107 и разпоредбите по член 109 от Договора в зависимост от единодушно прието решение на Съвета. В този конкретен случай извънредният характер на ситуацията, довела до приемането на Решение 2003/530/ЕО, се отразява в пълна степен в начина, по който въпросно решение е прието, а именно - с единодушие, и се отнася по-скоро до обстоятелствата, изискващи одобряването на помощта, отколкото до самата помощ.
(18)
Италианските власти също така твърдят, че отлагането на плащането представлява помощ de minimis и следователно трябва да бъде счетено като отделна мярка, като се има предвид ниската му популярност сред производителите, ниската стойност на съответните суми и липсата на промени в програмата за плащане на траншове, чиято структура си остава същата - както що се отнася до общия брой на траншовете, така и до крайния срок.
(19)
И накрая, италианските власти още веднъж подчертават, че съгласно наредбата на италианското министерство от 30 юли 2003 г. за прилагане на Решението на Съвета, от участниците в програмата за плащане на вноски се изисква да се откажат от всякакви правни искове по отношение на плащането на дължимите налози, като длъжниците, които не извършват плащания, се изключват от програмата. Италианските власти твърдят, че това условие предполага откриването на процедури за принудително събиране на вземания, което ще накара производителите да подадат нови жалби. Ето защо е уместно да бъдат избягвани правни спорове за възстановяване на много малки суми чрез производства, които струват повече от исканите възстановявания. В тази връзка италианските власти се позовават на член 32, параграф 6 от Регламент (ЕО) № 1290/2005 на Съвета от 21 юни 2005 г. относно финансирането на Общата селскостопанска политика (7), в който се посочва, че при наличието на оправдателна причина, държавите членки могат да вземат решение да не изискват връщане на сумите, ако вече направените или евентуалните разходи по връщането на сумата надхвърлят размера на подлежащата на връщане сума. Според тях тази разпоредба може да бъде приложена по аналогия и за настоящия казус. Във всеки случай подобни разпоредби се предвиждат и в член 25, параграф 4 от Закон № 289/2002 (финансовият закон за 2003 г.) в съответствие с които сумата от 12 EUR се счита за малка сума и не е предмет на възстановяване. От всички възползвали се от отсрочването бенефициери 559 са получили по-малко от тази сума.
(20)
В писмо, изпратено по електронната поща на 26 април 2012 г., италианските власти представиха списък на бенефициерите на отсроченото плащане и сумата на помощта, която всеки един от тях е получил.
V. КОМЕНТАРИ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ ОТНОСНО ОТКРИВАНЕТО НА ПРОЦЕДУРАТА
(21)
На 7 март 2012 г. Комисията получи коментари от трета страна относно откриването на процедурата.
(22)
Заинтересованите страни най-вече искаха да знаят причината, поради която Комисията е ограничила откриването на процедурата до отсрочването на плащането, предвидено съгласно Закон № 10/2011, а не включва в нея и разпоредбите на член 40а от Закон № 122/2010, които предвиждат отсрочване на плащането на траншовете, платени по допълнителна програма за плащане чрез траншове, установена от Закон № 33/2009, и призоваха Комисията съответно да разшири обхвата на процедурата. В тази връзка заинтересованата страна отбелязва, че вече е подадена жалба до Комисията относно разпоредбите на член 40а от Закон № 122/2010, а Комисията е приключила преписката по нея.
(23)
На 10 март 2012 г. Комисията получи коментари от втора заинтересована страна относно откриването на процедурата.
(24)
Въпросната заинтересована страна насочи вниманието на Комисията към разпоредбите на член 1, параграф 4 от Наредба-закон № 16/2012, които разрешават на предприятията, изпитващи финансови затруднения, да плащат дължимите суми посредством редовни траншове. Тя поиска Комисията да се намеси, като отбеляза, че тези мерки не са съвместими с единния пазар.
(25)
На 14 март 2012 г. Комисията получи коментари от още една заинтересована страна относно откриването на процедурата.
(26)
В тези коментари заинтересованата страна се позовава на Наредба-закона № 16/2012, като подчертава произтичащите от нея различия в третирането на земеделските производители, а също така и точността на данните, използвани от AGEA (Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura - италианската разплащателна агенция), за изчисляването на допълнителния налог.
VI. ОЦЕНКА
VI.1. Наличие на помощ
(27)
В съответствие с член 107, параграф 1 от Договора всяка помощ, предоставена от държава членка или чрез ресурси на държава членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с вътрешния пазар
(28)
Въпросната мярка, а именно помощта, свързана с отсрочването на плащането (отпускането на средства, равнозначно на безлихвен заем, вж. параграф 13, второ тире по-горе), а също и новата помощ, произтичаща от нарушаването на Решение 2003/530/ЕО (неплатени лихви за вече направените годишни траншове и все още неплатени главница и лихва за оставащите години до изтичането на срока на плащането чрез траншове, т.е. до 31 декември 2017 г.) (нова помощ, вж. параграф 13, трето тире) попада под следното определение:
(29)
Отговорност за мярката носи държавата, тъй като тя произтича от националното законодателство; тя е финансирана чрез публични средства в смисъл, че с разрешаването на отсрочване на плащане на годишен транш, установено в Решение 2003/530/ЕО, и с утвърждаването на нова помощ чрез това отсрочване, италианската държава се е отказала за определен период от време от парична сума, която е можело да бъде използвана за други цели.
(30)
Тази ситуация облагодетелства някои предприятия, по-специално млекопроизводителните стопанства.
(31)
Тя също може да окаже влияние и върху търговията, като се има предвид пазарната позиция на Италия (8).
(32)
Също така тя има потенциала да наруши условията на конкуренция, тъй като предприятията, които са се възползвали от нея, са си подсигурили предимство (отсрочването не се облага с лихва и следователно е равнозначно на безлихвен заем), което не може да бъде придобито при обичайните пазарни условия и което поставя съответното предприятие в по-облагодетелствана позиция спрямо предприятията, които не ползват отсрочване (9).
(33)
Като се има предвид обаче допълнителната информация, предоставена от италианските власти в отговор на откриването на процедура по член 108, параграф 2 от Договора, трябва да се установи дали въпросната мярка може да бъде счетена за помощ de minimis в съответствие с Регламент (ЕО) 1535/2007 и следователно да не бъде смятана за държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора.
(34)
В писмо, изпратено по електронната поща на 26 април 2012 г., италианските власти поясняват, че лихвата, свързана с отлагането на плащанията, е между 0,08 и 694,19 евро. Те също така заявяват, че направените проверки сочат, че определеният за Италия таван за последните три финансови години не е надхвърлян, но че те все пак ще проверят, дали остава риск индивидуалните тавани да бъдат надхвърлени в случай на натрупване на помощи de minimis за финансовите 2009 г., 2010 г. и 2011 г.
(35)
Комисията може да отбележи със сигурност, че сумата на лихвите, свързани с отсрочването, разглеждани сами по себе си, не надхвърлят сумата от 7 500 EUR по член 3, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1535/2007. Тя също отбелязва, че общата сума, предоставена чрез отсрочването, а именно 50 877,41 EUR, не е довела до надхвърляне на тавана от 320 505 000 EUR, разрешен на Италия в приложението към Регламента. Независимо от това, Комисията не разполага с нова информация, която да покаже, че индивидуалният таван от 7 500 EUR не е надхвърлен в нито един от случаите, също като се вземе предвид цялата помощ de minimis, получена от даден бенефициер за периода от три финансови години, тъй като към 26 април 2012 г. тя не е получила никаква информация от италианските власти, извършващи тези проверки. Тя следователно не може да направи заключението, че индивидуалният таван за помощите е бил спазен във всички случаи, особено като се има предвид, че Комисията трябва да вземе под внимание новата помощ, произтичаща от нарушаването на Решение 2003/530/ЕО. На практика тя трябва да направи цялостна проверка на въпросната мярка (т.е на помощта, получена в резултат на разрешаването на отсрочването, което е равнозначно на отпускането на безлихвен заем, и на новата помощ, която произтича от нарушаването на Решение 2003/530/ЕО): сериозен брой бенефициери (над 1 250) са се възползвали от това отсрочване, а сумата на помощта също включва част от основната сума (т.е. сумата, която съответства на годишните вноски, дължими на 31 декември за годините 2013 г., 2014, 2015, 2016 и 2017 г.) плюс лихвата, която далеч надхвърля лихвата, свързана с отсрочването на плащането, посочена в аргументацията на италианските власти.
(36)
Член 3, параграф 7 от Регламент (ЕО) № 1535/2007 също предвижда, че „помощите de minimis не могат да бъдат кумулирани с държавни помощи за същите приемливи разходи, ако такова кумулиране води до интензитет на помощта, който надхвърля интензитета, определен от правото на Общността за специфичните за всеки отделен случай обстоятелства.“
(37)
В тази връзка Комисията вече даде знак чрез откриването на процедурата по член 108, параграф 2 от Договора, че това отсрочване е в допълнение към одобрената от Съвета помощ, която следва да бъде разглеждана като максималната сума, която може да бъде отпусната при тези обстоятелства.
(38)
Италианските власти също така споделят виждането, че отлагането на плащането следва да бъде счетено като отделна мярка, като се има предвид ниската му популярност сред производителите, ниската стойност на съответните суми и липсата на промени в програмата за плащане на траншове, чиято структура си остава същата - както що се отнася до общия брой на траншовете, така и до крайния срок.
(39)
Комисията не споделя това виждане. Наистина, ясно е, че отсрочването на плащането е пряко свързано с възстановяването, чието извършване на траншове е предвидено по-подробно в Решение 2003/530/ЕО. В член 1, параграф 1, първо тире от това решение се посочва ясно, че връщането става чрез равни по размер годишни траншове. За отсрочването следователно не може да бъде смятано, че няма никаква връзка със системата на траншовете, установена в Решение 2003/530/ЕО.
(40)
Италианските власти също оспорват факта, че разрешената от Съвета помощ представлява максималната сума, която може да бъде отпускана на млекопроизводителите. Те споделят виждането, че въпросното решение признава наличието на извънредни обстоятелства, водещи до одобрението на програмата за възстановявания на траншове, но този извънреден характер сам по себе си не оправдава лишаването на бенефициерите от всякаква друга помощ, тъй като в Договора само се посочват извънредните обстоятелства, без обаче да се ограничава естеството на разрешената помощ или подробните правила за нейното прилагане. В този конкретен случай извънредният характер на ситуацията, довела до приемането на Решение 2003/530/ЕО на Съвета, се отразява в пълна степен в начина, по който въпросно решение е прието, а именно - с единодушие, и се отнася по-скоро до обстоятелствата, изискващи одобряването на помощта, отколкото до самата помощ.
(41)
Комисията не споделя виждането на италианските власти. Всъщност въпреки че според член 108, параграф 2, трета алинея от Договора „[…] Съветът с единодушие може да реши, че помощта […] се счита за съвместима с вътрешния пазар […], ако такова решение може да бъде оправдано с извънредни обстоятелства“, а в съображение 8 на Решение 2003/530/ЕО се посочва, че съществуват извънредни обстоятелства, които оправдават считането на помощта за съвместима с общия пазар, остава фактът, че самият Съвет, в оперативната част от решението, предвижда, че помощта се смята за съвместима с вътрешния пазар по изключение, а не като се имат предвид извънредните обстоятелства.“ Терминът „извънредно“ ясно указва намерението на Съвета да обърне внимание на отпускането на помощта, като ѝ приписва уникален характер въпреки наличието на извънредни обстоятелства, както се посочва в съображение 8. Въпреки че посоченото от италианските власти единодушие може наистина да показва, че процедурата е извънредна, то не повдига въпроса за уникалния характер на помощта, както е посочено в Решението.
(42)
С оглед на факта, че одобрената от Съвета помощ, като се има предвид нейния уникален характер, представлява максималната допустима сума при дадените обстоятелства, т.е. равностойността помощ в размер на 100 %, добавянето на отсрочване на плащането би довело до автоматичното прилагане на разпоредбите на член 3, параграф 7 от Регламент (ЕО) № 1535/2007, което означава, че предоставеното отсрочване не може да бъде счетено за съответстващо на обхвата на въпросния регламент и следователно представлява държавна помощ. Неговата съвместимост с вътрешния пазар трябва да бъде оценена с оглед на действащите правила в областта на конкуренцията към момента на разрешаването на отсрочването, както и съвместимостта на новата помощ, произтичаща от нарушението на Решение 2003/530/ЕО.
VI.2 Съвместимост на помощта с вътрешния пазар
(43)
Правилата за конкуренция, които са били в сила при разрешаването на отсрочването, се съдържат в Насоки на Общността относно държавните помощи в сектор селско и горско стопанство за периода 2007-2013 г.
(44)
Позицията на италианските власти, изразена в електронно писмо от 26 април 2012 г., се основава на аргумента, че на отсрочването на плащането следва да се гледа като на част от схемата de minimis. Ето защо властите не представят никакво обяснение на съвместимостта на отсрочването на плащането с вътрешния пазар или пък на неговото излизане от обхвата на Решение 2003/530/ЕО в светлината на правилата, изложени в посочените по-горе насоки.
(45)
Комисията следователно не разполага с нова информация, която да разсее съмненията, които е имала при откриването на предвидената в член 108, параграф 2 от Договора процедура. Помощта, свързана с отсрочването на плащанията, а следователно и новата помощ, която е в разрез с Решение 2003/530/ЕО, следователно представляват едностранна помощ, която има за цел единствено да подобри финансовото състояние на производителите без да допринася за развитието на отрасъла. Тя следователно представлява оперативна помощ, която е несъвместима с вътрешния пазар по смисъла на точка 15 от посочените по-горе насоки.
VI.3 Възстановяване
(46)
В съответствие с Договора и със съдебната практика на Съда на ЕС, ако бъде установено, че помощта е несъвместима с вътрешния пазар, Комисията е упълномощена да реши дали съответната държава трябва да отмени или промени помощта (10). Съдебната практика на Съда на ЕС също предвижда, че задължението на държавата да отмени помощ, която Комисията смята за несъвместима с вътрешния пазара, е предназначено за възстановяването на предишно положение. В тази връзка Съдът заявява, че целта е постигната, след като получателят върне отпуснатите му суми, като по този начин то загубва предимството, което е придобил спрямо пазарните конкуренти, и се възстановява ситуацията преди изплащането на помощта (11).
(47)
В съответствие с тази съдебна практика в член 14 от Регламент (ЕО) № 659/1999 от 22 март 1999 година за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (12) се посочва, че когато трябва да бъдат взети неблагоприятни решения за неправомерна помощ, Комисията решава съответната държава членка да вземе всички необходими мерки за възстановяването на помощта от бенефициера (в настоящия казус - всички бенефициери, които са се възползвали от отсрочването на плащането).
(48)
От Италия следователно се изисква да вземе всички необходими мерки за възстановяване на несъвместимата с правилата помощ от всички бенефициери. В съответствие с параграф 42 от Известие на Комисията „Към ефективно прилагане на решения на Комисията, разпореждащи на държавите-членки да възстановят неправомерна и несъвместима държавна помощ“ (13), Италия има на разположение четири месеца от влизането в сила на настоящото решение, за да приложи неговите разпоредби. Необходимо е да се плати лихва за сумите, които ще бъдат възстановени, изчислена въз основа на Регламент (ЕО) No 794/2004 от 21 април 2004 година за изпълнение на Регламент (ЕО) No 659/1999 на Съвета установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (14).
(49)
Настоящото решение се прилага незабавно, по-специално що се отнася до възстановяването на несъвместимите с правилата отпуснати индивидуални помощи.
(50)
Като се има предвид прекалено тесния контекст, при който е била отпусната помощта (помощта е била добавена към програма, която е част от одобрен от Съвета пакет), и обстоятелствата около помощта (нарушаването на Решение 2003/530/ЕО за тези, които са се възползвали от отсрочването на плащането, докато помощта вече е била одобрена по изключение от Решението), следните суми следва да бъдат възстановени от онези страни, които са се възползвали от отсрочването на плащането:
a)
лихва, свързана с отсрочване на плащането на транш за налог, дължим към 31 декември 2010 г., плюс натрупаните лихви по просрочени задължения до датата на възстановяването;
б)
натрупаната лихва по годишните траншове, дължима към 31 декември на 2004 г., 2005 г., 2006 г., 2007 г., 2008 г., 2009 г. (главницата по тези годишни траншове е била платена преди отсрочването на плащането да наруши Решение 2003/530/ЕО) в допълнение към лихвите за просрочените плащания, натрупани до датата на възстановяването;
в)
натрупаните лихви по годишни траншове, дължими към 31 декември 2011 г. и 2012 г. (няма информация, че главницата не е била платена до изтичането на срока), в допълнение към закъснелите плащания, натрупани до датата на възстановяването;
г)
главницата и лихвата, свързани с годишните траншове, дължими към 31 декември на 2013 г., 2014 г., 2015 г., 2016 г. и 2017 г., последната дата от графика за възстановяването в съответствие с Решение 2003/530/ЕО.
(51)
Значението, което отдават италианските власти на ниската стойност на сумите, които следва да бъдат възстановени, и рискът от нови жалби на производителите пред националните съдилища не променят факта, че държавната помощ, която не отговаря на изискванията за прибягване към предвидените член 107 от Договора дерогации и която следователно е несъвместима с вътрешния пазар, следва да бъде върната от бенефициерите с цел възстановяване на условията на конкуренция отпреди отпускането на помощта. Съдебната практика на Съда на ЕС действително показва, че отпадането на неправомерната помощ, която е била обявена за несъвместима с вътрешния пазар, е логичният резултат от неправомерността, тъй като единствената причина за връщането е да се възстанови състоянието отпреди помощта (15). Целта за възстановяването на предишното състояние е постигната, когато неправомерната помощ, която е несъвместима с вътрешния пазар, е изплатена от бенефициера и когато вследствие на това последният е бил лишен от получените предимства спрямо пазарните конкуренти. В такива случаи ситуацията преди отпускането на помощта се смята за възстановена (16).
(52)
Освен това, що се отнася до ниската стойност на сумите за възстановяване, италианските власти изглежда ограничават обхвата на възстановяването само до лихвата, която трябва да бъде добавена към годишното плащане за годината, за която е отсрочването. Възстановяването обаче, което засяга само онези, които реално са се възползвали от отсрочването на плащането, трябва да включва цялата помощ, обявена за несъвместима с вътрешния пазар, в допълнение към дължимата лихва (вж. параграф 50 по-горе).
(53)
И накрая, аргументът, с който производителите биха могли да обжалват пред националните съдилища, не може да бъде счетен за уместен, тъй като съгласно практиката на Съда на ЕС, самата възможност за вътрешни затруднения, дори и непреодолимите, не може да оправдае неизпълнението от страна на държава членка на задължения, произтичащи от правото на Съюза (17).
(54)
Ето защо Италия може да приложи правилата de minimis, приложими към селскостопанския сектор за възстановяването на индивидуалната помощ от страна на бенефициерите, които изпълняват всички изисквания на приложимия регламент de minimis (Регламент (ЕО) № 1535/2007) по времето, когато е била отпусната неправомерната помощ, несъвместима с вътрешния пазар. Параграф 49 от Известие на Комисията „Към ефективно прилагане на решения на Комисията, разпореждащи на държавите членки да възстановят неправомерна и несъвместима държавна помощ“ (18) предвижда, че от държавата членка се изисква подробен анализ на всяка индивидуална помощ, отпусната въз основа на въпросната схема. За да бъде определена точната сума на помощта, която следва да бъде възстановена от всеки отделен бенефициер по схемата, Италия следователно трябва да установи степента, до която помощта е била отпусната за конкретен проект, който към момента на отпускането на помощта е удовлетворявал всички условия на регламента за групово освобождаване или на схема за помощи, одобрена от Комисията. В такива случаи държавите членки могат също да кандидатстват за прилагането по същество на критериите de minimis, приложими към момента на отпускането на неправомерната и несъвместима с вътрешния пазар помощ, която е предмет на решение за възстановяване по член 2 от Регламент (ЕО) № 994/98 от 7 май 1998 година относно о прилагането на членове 92 и 93 от Договора за създаване на Европейската общност към някои категории хоризонтална държавна помощ (19). Съгласно този критерий отпуснатата индивидуална помощ съгласно това решение не представлява помощ за бенефициерите, които към момента на отпускането са отговаряли на условията, посочени в действащия регламент за de minimis (Регламент (ЕО) № 1535/2007).
VI.4 Оценка на коментарите от заинтересованите страни относно други процедури
(55)
Що се отнася до коментарите, направени от първата заинтересована страна (параграф 22), Комисията подчертава, че отлагането на плащането по член 40а от Закон № 122/2010 за транш, платим по допълнителна програма за плащане на траншове, установена от Закон 33/2009, не е обхванато от процедурите по настоящото решение, тъй като той не засяга програмата за допълнителни траншове, установена с Решение 2003/530/ЕО.
(56)
Що се отнася до коментарите, направени от другите две заинтересовани страни относно Наредба-закон № 16/2012 (параграфи 24 и 26), Комисията понастоящем ги проверява. Тя обаче споделя становището, че те трябва да бъдат проверени отделно с оглед на административната ефективност, наред с другото, свързана с факта, че обединяването на двете процедури чрез тяхното разширяване и прилагането на всички съпътстващи административни формалности значително ще отложи закриването на процедурите по настоящото решение.
VII. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(57)
Комисията смята, че Италия е приложила неправомерно отсрочване на въпросното плащане, като е направила неправомерна и помощта, свързана с него (вж. по-горе параграф 13, трето тире), както и новата схема за помощи, определена в нарушение на Решение 2003/530/ЕО (вж. параграф 13, трето тире). Ето защо нито една помощите не може да бъде смятана за съвместима с единния пазар, тъй като италианските власти не са предоставили никаква информация, която да указва съвместимост съгласно правилата за конкуренция, приложими за селскостопанския отрасъл (вж. параграфи 43 до 45). (Те само твърдят, че отсрочването на плащането следва да бъде разглеждано самостоятелно, т.е. без да отчитат въздействието върху Решение 2003/530/ЕО и може да бъде счетено като схема de minimis). Комисията следователно не е в състояние да разсее съмненията, които е имала при откриването на предвидената в член 108, параграф 2 от Договора процедура.
(58)
Несъвместимата помощ следва да бъде възстановена от съответните бенефициери, с други думи - от онези, които вече са се възползвали от въпросното отсрочване,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
1. Отсрочването на плащането на налога за млякото и млечните продукти, дължим към 31 декември 2010 г., въведено с член 1, параграф 12 duodecies от Наредба-закон № 225 от 29 декември 2010 г., със Закон № 10/2011, и неправомерно приложено от Италия в нарушение на член 108, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз, представлява държавна помощ, която е несъвместима с вътрешния пазар.
2. Помощта, произтичаща от неспазването на условията, изложени в Решение 2003/530/ЕО, определена с отсрочването на плащането по член 1 и неправомерно приложена от Италия в нарушение на член 108, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз, е несъвместима с вътрешния пазар.
Член 2
1. От Италия се изисква възстановяване на несъвместимата с вътрешния пазар помощ, посочена в член 1, параграф 1 и параграф 2 по-горе, от страна на бенефициерите, посочени в член 1, параграф 1.
2. Сумите, които следва да бъдат възстановени, се облагат с лихва от датата, на която са били предоставени на разположение на бенефициерите, до датата на тяхното възстановяване.
3. Лихвата се изчислява с натрупване в съответствие с глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004.
4. Възстановяването, което засяга само онези страни, които реално са се възползвали от отсрочването на плащането, посочено в член 1, и които следователно са се възползвали от помощта по член 2, се отнася до следното:
a)
лихва, свързана с отсрочване на плащането на транш за налог, дължим към 31 декември 2010 г., плюс натрупаните просрочени задължения до датата на възстановяването;
б)
натрупаната лихва по годишните траншове, дължима към 31 декември на 2004 г., 2005 г., 2006 г., 2007 г., 2008 г., 2009 г. (главницата за тези годишни траншове бе платена преди отсрочването на плащането в нарушение на решението на Съвета) в допълнение към лихвите за просрочените плащания, натрупани до датата на възстановяването;
в)
натрупаните лихви по годишни траншове, дължими към 31 декември 2011 г. и 2012 г. (няма информация, че главницата не е бил платен до изтичането на срока), в допълнение към просрочените плащания, натрупани до датата на възстановяването;
г)
главницата и лихвата, свързана с годишните траншове, дължими към 31 декември на 2013, 2014, 2015, 2016 и 2017 г., последната дата от графика за възстановяването в съответствие с решението на Съвета.
5. Индивидуалната помощ по схемата, посочена в член 1, не представлява помощ, ако към момента на нейното предоставяне, тя е удовлетворявала условията, посочени в разпоредбите, приети във връзка с член 2 от Регламент (ЕО) № 994/98, приложим към момента на отпускането на помощта.
Член 3
1. Възстановяването на помощта, посочено в член 1, е незабавно и ефективно.
2. Италия гарантира прилагането на настоящото решение в рамките на четири месеца след датата на неговото нотифициране.
Член 4
1. В срок от два месеца от нотифицирането на настоящото решение Италия предоставя следната информация:
а)
списък на бенефициерите, които са получили помощ по схемите по член 1, и сумите получени от всеки от тях по съответната схема;
б)
обща сума (главница и лихва), подлежаща на възстановяване от всеки бенефициер, който е получил помощ, която не може да бъде обхваната от правилото de minimis.
в)
подоробно описание на вече предприетите и предвидени мерки за съобразяване с настоящото решение;
г)
документи, удостоверяващи, че бенефициерите са получили иск за връщане на помощта.
2. Италия информира Комисията относно напредъка по предприетите национални мерки в изпълнението на настоящото решение, докато отпуснатата помощ по посочените в член 1 схеми, бъде възстановена напълно. При искане от страна на Комисията тя предоставя незабавно информация относно мерките, които вече са взети и планирани с оглед изпълнението на настоящото решение. Тя също така предоставя подробна информация относно сумите на помощта и лихвата, която вече е възстановена от бенефициерите.
Член 5
Адресат на настоящото решение е Италианската република.
Съставено в Брюксел на 17 юли 2013 година.
DECIZIA COMISIEI
din 17 iulie 2013
privind ajutorul de stat SA.33726 (11/C) [ex SA.33726 (11/NN)] - acordat de Italia (amânarea plății taxelor pentru lapte în Italia)
[notificată cu numărul C(2013) 4046]
(Numai textul în limba italiană este autentic)
(2013/665/UE)
COMISIA EUROPEANĂ,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 108 alineatul (2) primul paragraf,
după invitația adresată părților interesate de a-și prezenta observațiile în conformitate cu articolul menționat anterior și având în vedere aceste observații,
întrucât:
I. PROCEDURĂ
(1)
După ce a luat la cunoștință intrarea în vigoare, la 27 februarie 2011, a legii de transformare a Decretului-lege nr. 225 din 29 decembrie 2010, care acordă o amânare a plății unei rate din taxele pentru lapte datorate de producătorii italieni de lapte în conformitate cu planul de eșalonare aprobat prin Decizia 2003/530/CE a Consiliului din 16 iulie 2003 privind compatibilitatea cu piața comună a unui ajutor pe care Republica Italiană intenționează să îl acorde producătorilor săi de lapte (1) (2), Comisia, prin scrisoarea din 17 martie 2011, a solicitat autorităților italiene informații suplimentare privind raportul în cauză.
(2)
Prin scrisoarea din 24 iunie 2011, înregistrată la 29 iunie 2011, autoritățile italiene au transmis Comisiei informațiile suplimentare solicitate.
(3)
După ce au analizat precizările furnizate de autoritățile italiene și ținând seama de faptul că perioada acordată pentru plata sus-menționată a fost prelungită fără ca această prelungire să fi fost notificată în prealabil Comisiei și aprobată de aceasta, serviciile Comisiei au anunțat autoritățile italiene, prin faxul din 14 octombrie 2011, că a fost deschis un dosar referitor la un ajutor care nu a fost notificat, numărul dosarului fiind SA.33726 (2011/NN).
(4)
Prin scrisoarea din 11 ianuarie 2012, Comisia a informat Italia în legătură cu decizia Comisiei de a iniția procedura prevăzută la articolul 108 alineatul (2) din tratat în legătură cu sus-menționata prelungire a perioadei de plată și cu planul de eșalonare aprobat prin Decizia 2003/530/CE, modificat prin adăugarea prelungirii, ceea ce constituie un nou ajutor [ajutorul SA.33726 (11/C)], și a invitat autoritățile italiene să-și prezinte observațiile în ceea ce privește inițierea procedurii în termen de o lună.
(5)
Decizia Comisiei de a iniția procedura a fost publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene (3). Comisia a invitat părțile interesate să își prezinte observațiile cu privire la ajutorul în cauză.
(6)
Comisia a primit observații din partea unor terți interesați și a transmis Italiei observațiile respective, oferind Italiei posibilitatea de a prezenta comentarii.
(7)
Prin e-mailul din 13 februarie 2012, Reprezentanța Permanentă a Italiei pe lângă Uniunea Europeană a transmis Comisiei o scrisoare a autorităților italiene prin care se dorea obținerea unei amânări cu două luni a termenului pentru prezentarea de observații în legătură cu inițierea procedurii. Prin faxul din 21 februarie 2012 se comunica acordarea amânării menționate.
(8)
Prin e-mailurile din 26 aprilie 2012 și din 27 aprilie 2012, Reprezentanța Permanentă a Italiei pe lângă Uniunea Europeană a comunicat Comisiei răspunsul autorităților italiene în legătură cu inițierea procedurii prevăzute la articolul 108 alineatul (2) din tratat.
(9)
Autoritățile italiene nu au transmis niciun comentariu referitor la observațiile părților interesate.
II. DESCRIERE
(10)
Articolul 1 din Decizia 2003/530/CE prevede:
Ajutorul pe care Republica Italiană intenționează să îl acorde producătorilor de lapte, plătind ea însăși Comunității sumele datorate de producătorii de lapte cu titlu de taxă pentru lapte pentru perioada 1995/1996-2001/2002 și permițând producătorilor respectivi să-și achite datoriile în rate amânate, eșalonate pe mai mulți ani, fără dobândă, este considerat, în mod excepțional, compatibil cu piața comună, cu condiția ca:
-
producătorii să își achite integral datoriile prin rate anuale egale, iar
-
perioada de achitare să fie de cel mult 14 ani, începând de la 1 ianuarie 2004.
(11)
Legea nr. 10/2011 introduce la articolul 1 din Decretul-lege nr. 225 din 29 decembrie 2010 un alineat (12k) prin care se amână până la 30 iunie 2011 termenul de plată a ratei taxelor pentru lapte cu scadența la 31 decembrie 2010. Costul amânării este suportat dintr-un pachet general de 5 milioane EUR destinat unor scopuri multiple.
(12)
În scrisoarea lor din 24 iunie 2011, autoritățile italiene au precizat că echivalentul subvenție aferent acestei măsuri va fi suportat din ajutorul de minimis prevăzut pentru Italia de Regulamentul (CE) nr. 1535/2007 al Comisiei din 20 decembrie 2007 privind aplicarea articolelor 87 și 88 din Tratatul CE (4) ajutoarelor de minimis în sectorul producției de produse agricole (5).
III. MOTIVE CARE AU DUS LA INIȚIEREA PROCEDURII OFICIALE
(13)
Comisia a inițiat procedura prevăzută la articolul 108 alineatul (2) din tratat din următoarele motive:
-
autoritățile italiene și-au manifestat intenția de a acoperi echivalentul subvenție aferent amânării plății în cauză din schema de ajutoare de minimis prevăzută de Regulamentul (CE) nr. 1535/2007; totuși, nu este vorba doar de faptul că aplicabilitatea regulamentului menționat era contestabilă din punct de vedere juridic, deoarece autoritățile italiene nu au făcut nicio precizare referitoare la respectarea plafoanelor ajutoarelor individuale și naționale prevăzute de regulament, ci și de faptul că regulamentul menționat interzice acordarea de ajutoare de minimis care ar duce la depășirea plafonului maxim admisibil pentru ajutoarele de stat, iar, deoarece ajutorul aprobat de Consiliu era ajutorul maxim pe care Italia îl putea acorda producătorilor săi de lapte, adăugarea echivalentului subvenție aferent amânării plății incluse în schema de minimis implică o depășire a cuantumului maxim al ajutorului aprobat de Consiliu;
-
prin urmare, Comisia nu putea exclude existența unui element de ajutor în amânarea în cauză (deoarece aceasta este echivalentul unui împrumut fără dobândă, denumit în continuare „ajutor conex”) și niciuna dintre informațiile transmise de autoritățile italiene nu permitea justificarea acestui ajutor din perspectiva normelor aplicabile în materie de ajutoare de stat în sectorul agricol (Orientări comunitare pentru ajutoarele de stat în sectorul agricol și forestier 2007-2013) (6);
-
amânarea implică încălcarea dispozițiilor Deciziei 2003/530/CE (deoarece una dintre condițiile prevăzute - uniformitatea ratelor - nu mai este respectată) și, prin urmare, transformă întregul sistem de eșalonare a plăților, pentru cei care au beneficiat de el, într-un nou ajutor (deoarece acesta nu este inclus în Decizia 2003/530/CE), care nu pare a fi admis de niciuna dintre dispozițiile orientărilor sus-menționate.
IV. OBSERVAȚIILE AUTORITĂȚILOR ITALIENE CU PRIVIRE LA INIȚIEREA PROCEDURII OFICIALE
(14)
În scrisoarea transmisă prin e-mailul din 26 aprilie 2012, autoritățile italiene au prezentat, în primul rând, situația la zi a aplicării sistemului de eșalonare a plăților taxei pentru lapte aprobat prin Decizia 2003/530/CE. Potrivit autorităților italiene, există 11 271 de beneficiari ai sistemului. Dintre aceștia, 9 965 (adică 88,41 % din total) au plătit la timp rata din taxă datorată până la 31 decembrie 2010, 1 291 au beneficiat de amânare, iar 15 nu au efectuat nicio plată, ceea ce a dus la excluderea lor din programul de eșalonare.
(15)
Apoi, autoritățile italiene au precizat că, la calcularea echivalentului subvenție al ajutoarelor primite de beneficiarii amânării, s-a ținut cont de dobânzile pentru perioada dintre data de 1 ianuarie 2011 și data plății efective a ratei care a făcut obiectul amânării, cu utilizarea ratei EURIBOR pentru trei luni la 1 octombrie 2010, majorată cu 100 de puncte de bază (1,942 %). Rezultatele obținute arată că echivalentul subvenție al amânării variază între 0,08 EUR și 694,19 EUR și că, dintre cei 1 291 de beneficiari ai amânării, 1 187 au beneficiat de un ajutor în cuantum mai mic de 100 00 EUR. Potrivit autorităților italiene, aceste cifre arată că amânarea plății prevăzute de Legea nr. 10/2011 nu a compromis buna desfășurare a programului de eșalonare, care rămâne conform cu conținutul Deciziei 2003/530/CE, după cum demonstrează faptul că beneficiarii au reprezentat doar 11,45 % dintre producătorii care au aderat la programul în cauză.
(16)
Din motivele prezentate mai sus, autoritățile italiene confirmă că, după cum s-a precizat în scrisoarea din 24 iunie 2011 (a se vedea punctul 13), amânarea acordată în ceea ce privește plata ratei taxei constituie un ajutor de minimis. Autoritățile italiene adaugă că au verificat respectarea, în termeni absoluți, a plafonului individual prevăzut la articolul 3 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1535/2007, precum și a plafonului de 320 505 000 EUR pe o perioadă de trei exerciții financiare stabilit pentru Italia de regulamentul menționat, echivalentul subvenție al amânării plății totalizând 50 877,41 EUR. În sfârșit, autoritățile italiene verifică dacă aceste plafoane maxime sunt respectate având în vedere celelalte ajutoare de minimis acordate pe parcursul exercițiilor 2009, 2010 și 2011.
(17)
În ceea ce privește poziția Comisiei potrivit căreia ajutorul aprobat prin Decizia 2003/530/CE trebuie considerat, date fiind natura sa și caracterul său excepțional, un ajutor unic maxim care nu poate fi cumulat cu niciun alt tip de intervenție, autoritățile italiene subliniază în primul rând faptul că prin decizia în cauză a fost recunoscută existența unor circumstanțe excepționale care au determinat Consiliul să considere ajutorul în cauză compatibil cu articolul 107 din tratat, sub rezerva respectării anumitor condiții. În plus, autoritățile italiene subliniază că din controalele efectuate rezultă că programul de eșalonare este conform cu dispozițiile Deciziei 2003/530/CE, deoarece toți producătorii au ajuns la plata celei de-a șaptea rate, cu excepția a cincisprezece producători, care au fost deja excluși din program. În opinia lor, caracterul excepțional al circumstanțelor care au dus la adoptarea Deciziei 2003/530/CE nu constituie, în sine, un element care exclude posibilitatea obținerii vreunui alt beneficiu de către cei care au primit ajutorul aprobat de Consiliu: tratatul se limitează la invocarea sus-menționatelor circumstanțe excepționale cărora, fără a impune limite legate de natura și modalitățile de aplicare a ajutoarelor autorizate, subordonând pur și simplu derogarea de la articolul 107 și de la regulamentele prevăzute la articolul 109 din tratat adoptării unei decizii unanime a Consiliului. În cazul de față, caracterul excepțional care a dus la adoptarea Deciziei 2003/530/CE se reflectă pe deplin în modalitățile de adoptare a deciziei, mai exact în existența unanimității, și trebuie căutat în circumstanțele care au dus la adoptarea deciziei, nu în ajutorul însuși.
(18)
Mai mult, potrivit autorităților italiene, amânarea plății constituie un ajutor de minimis și, prin urmare, trebuie evaluată ca măsură izolată, având în vedere numărul mic de aderenți din rândul producătorilor, caracterul derizoriu al sumelor în cauză și nemodificarea programului de eșalonare, a cărui structură rămâne intactă, atât din punctul de vedere al numărului total al ratelor, cât și din punctul de vedere al scadenței.
(19)
În sfârșit, autoritățile italiene amintesc că Decretul ministerial din 30 iulie 2003 de aplicare a deciziei Consiliului prevede că participanții la eșalonare trebuie să se angajeze să renunțe la orice controversă legată de plata taxelor datorate și că datornicii care nu efectuează plățile trebuie să fie excluși din program. Potrivit autorităților italiene, această condiție implică inițierea procedurilor de executare silită, care determină producătorii să propună noi recursuri. Prin urmare, ar fi rezonabil să se evite litigiile pentru recuperarea unor sume derizorii prin operațiuni al căror cost depășește sumele de recuperat. În acest sens, autoritățile italiene fac referire la articolul 32 alineatul (6) din Regulamentul (CE) nr. 1290/2005 al Consiliului din 21 iunie 2005 privind finanțarea politicii agricole comune (7), conform căruia, în cazuri bine justificate, statele membre pot decide să nu continue procedura de recuperare în cazul în care costurile deja suportate și costurile previzibile ale recuperării depășesc suma de recuperat. Potrivit autorităților italiene, această dispoziție ar trebui aplicată prin analogie în cazul de față. În orice caz, articolul 25 alineatul (4) din Legea nr. 289/2002 (Legea financiară 2003) conține o dispoziție similară conform căreia o sumă de 12 EUR este considerată prea modestă și nu face obiectul recuperării. Dintre beneficiarii amânării, 559 au primit un ajutor mai mic decât suma menționată.
(20)
În scrisoarea transmisă prin e-mailul din 26 aprilie 2012, autoritățile italiene au comunicat lista beneficiarilor amânării plății și suma ajutorului obținut de fiecare dintre ei.
V. OBSERVAȚIILE PĂRȚILOR INTERESATE ÎN CEEA CE PRIVEȘTE INIȚIEREA PROCEDURII
(21)
La 7 martie 2012, Comisia a primit observații privind inițierea procedurii de la un terț interesat.
(22)
În esență, prin observațiile respective, partea interesată dorește să afle de ce Comisia a limitat inițierea procedurii la amânarea plății prevăzută de Legea nr. 10/2011 și nu a extins-o la dispozițiile articolului 40a din Legea nr. 122/2010, care prevede o amânare a plății uneia dintre ratele care trebuie plătite în cadrul unui program de eșalonare complementară instituit prin Legea nr. 33/2009 și îndeamnă Comisia să facă acest lucru. În acest sens, partea interesată amintește primirea și clasarea de către Comisie a unei plângeri referitoare la dispozițiile articolului 40a din Legea nr. 122/2010.
(23)
La 10 martie 2012, Comisia a primit observații privind inițierea procedurii de la o a doua parte interesată.
(24)
În observațiile sale, partea interesată atrage atenția Comisiei asupra dispozițiilor articolului 1 alineatul (4) din Decretul-lege nr. 16/2012, care permit debitorului să eșaloneze în rate egale plata sumelor datorate și care se referă la întreprinderile aflate în dificultate economică. Partea interesată solicită Comisiei să intervină constatând incompatibilitatea dispozițiilor respective cu piața internă.
(25)
La 14 martie 2012, Comisia a primit observații privind inițierea procedurii de la o a treia parte interesată.
(26)
În observațiile sale, partea interesată face, de asemenea, referire, la Decretul-lege nr. 16/2012, subliniind diferența de tratament creată de acesta între crescătorii de animale, precum și la precizia datelor utilizate de AGEA (Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura, agenția de plăți din Italia) pentru calcularea taxei suplimentare.
VI. EVALUARE
VI.1. Existența unui ajutor
(27)
Articolul 107 alineatul (1) din tratat prevede că „orice ajutor acordat de un stat membru sau din resursele de stat, indiferent de formă, care denaturează sau amenință să denatureze concurența prin favorizarea anumitor întreprinderi sau a producției de anumite bunuri, este considerat incompatibil cu piața comună, în măsura în care afectează schimburile comerciale dintre statele membre”.
(28)
Măsura în cauză, mai exact ajutorul legat de amânarea plății (acordarea echivalentului unui împrumut fără dobândă - a se vedea punctul 13 a doua liniuță), dar și noul ajutor rezultat din încălcarea dispozițiilor Deciziei 2003/530/CE (dobânzi neplătite pentru ratele rămase până la sfârșitul programului de eșalonare, adică până la 31 decembrie 2017) (ajutor nou - a se vedea punctul 13 a treia liniuță) corespunde următoarei definiții:
(29)
Această măsură este imputabilă statului pentru că derivă dintr-o lege națională; este finanțată din resurse publice, în sensul că statul italian, acordând o amânare a plății unei rate stabilite prin Decizia 2003/530/CE și creând, prin această amânare, un nou ajutor, s-a lipsit, pentru o anumită perioadă de timp, de o sumă pe care ar fi putut să o utilizeze în alte scopuri.
(30)
Această măsură favorizează anumite întreprinderi, mai exact exploatațiile agricole care produc lapte.
(31)
Măsura poate afecta schimburile comerciale, având în vedere poziția Italiei pe piață (8).
(32)
Italia ar putea denatura concurența, deoarece întreprinderile beneficiare au obținut, de fapt, un avantaj (amânarea nu generează dobânzi și deci echivalează cu un împrumut fără dobândă) pe care nu l-ar fi putut obține în condiții de piață normale și care le-a pus într-o poziție concurențială mai interesantă, în comparație cu întreprinderile care nu au beneficiat de această măsură (9).
(33)
Totuși, având în vedere informațiile suplimentare furnizate de autoritățile italiene ca răspuns la inițierea procedurii prevăzute la articolul 108 alineatul (2) din tratat, trebuie să se verifice dacă măsura în cauză se poate încadra într-o schemă de minimis conformă cu dispozițiile Regulamentului (CE) nr. 1535/2007 și, prin urmare, să nu fie considerată ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din tratat.
(34)
În scrisoarea transmisă prin e-mailul din 26 aprilie 2012, autoritățile italiene au demonstrat că dobânzile legate de amânarea plății se încadrează între 0,08 EUR și 694,19 EUR. În plus, autoritățile italiene au precizat că din verificare nu a rezultat nicio depășire a plafonului stabilit pentru Italia pe parcursul a trei exerciții financiare, dar autoritățile urmau încă să verifice existența unui risc de depășire a plafonului individual în cazul unui cumul de ajutoare de minimis în cazul exercițiilor financiare 2009, 2010 și 2011.
(35)
Cu siguranță, Comisia poate constata că suma dobânzilor aferente amânării, calculate separat, nu depășește cei 7 500 EUR prevăzuți la articolul 3 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1535/2007 și ia act de faptul că suma totală a ajutoarelor acordate prin amânare, și anume50 877,41 EUR, nu a dus la depășirea plafonului de 320 505 000 EUR prevăzut pentru Italia în anexa la regulamentul menționat. Totuși, Comisia nu dispune de niciun element nou care să demonstreze că plafonul individual de 7 500 EUR nu a fost depășit în niciun caz, ținând cont și de toate ajutoarele de minimis primite de același beneficiar pe parcursul a trei exerciții financiare, deoarece Comisia nu a mai primit, după data de 26 aprilie 2012, nicio informație din partea autorităților italiene care urmau să efectueze verificări în acest sens. Așadar, Comisia nu poate concluziona că plafonul ajutorului individual sus-menționat a fost respectat în fiecare caz, cu atât mai mult cu cât Comisia trebuie să țină cont și de noul ajutor rezultat din încălcarea dispozițiilor Deciziei 2003/530/CE. De fapt, Comisia trebuie să examineze în ansamblu măsura în cauză (ajutorul legat de amânarea plății, acordarea echivalentului unui împrumut fără dobândă și noul ajutor rezultat din încălcarea dispozițiilor Deciziei 2003/530/CE): un număr considerabil de întreprinderi (peste 1 250) au beneficiat de amânarea plății, iar cuantumul ajutorului cuprinde și o parte a sumei principale (cea care corespunde ratelor cu scadența la datele de 31 decembrie ale anilor 2013, 2014, 2015, 2016 și 2017) cu dobândă, depășind cu mult dobânzile aferente amânării care au fost luate în considerare de autoritățile italiene în sprijinul argumentărilor lor.
(36)
În plus, articolul 3 alineatul (7) din Regulamentul (CE) nr. 1535/2007 prevede că „ajutoarele de minimis nu pot fi cumulate cu ajutoare de stat pentru aceleași cheltuieli eligibile în cazul în care acest cumul ar duce la o intensitate a ajutorului care să depășească nivelul stabilit de normele comunitare, în condițiile specifice fiecărui caz.”
(37)
În acest sens, prin inițierea procedurii prevăzute la articolul 108 alineatul (2) din tratat, Comisia a indicat deja că amânarea plății s-a adăugat unui ajutor aprobat de Consiliu care trebuie considerat ajutorul maxim ce poate fi acordat în acest context.
(38)
Mai mult, autoritățile italiene consideră că amânarea plății trebuie evaluată ca măsură de sine stătătoare, având în vedere numărul mic de aderenți din rândul producătorilor, caracterul derizoriu al sumelor în cauză și nemodificarea programului de eșalonare, a cărui structură rămâne intactă, atât din punctul de vedere al numărului total al ratelor, cât și din punctul de vedere al scadenței.
(39)
Comisia nu este de acord cu această poziție. Într-adevăr, este clar că amânarea plății este legată direct de o rambursare a cărei eșalonare a fost stabilită în mod detaliat prin Decizia 2003/530/CE, care, la articolul 1 alineatul (1) prima liniuță, prevede în mod clar că rambursarea trebuie efectuată în rate anuale cu cuantumuri egale. Prin urmare, amânarea nu poate fi considerată complet independentă de eșalonarea prevăzută de Decizia 2003/530/CE.
(40)
În plus, autoritățile italiene contestă faptul că ajutorul autorizat de Consiliu este cuantumul maxim care poate fi acordat producătorilor de lapte. Potrivit autorităților italiene, prin decizia în cauză a fost recunoscută existența unor circumstanțe excepționale care au dus la autorizarea planului de eșalonare a plăților, însă caracterul excepțional al acestor circumstanțe nu constituie, în sine, un factor care să excludă orice posibilitate ca beneficiarii să obțină orice alt sprijin, din moment ce tratatul se limitează la a menționa circumstanțele excepționale, fără a impune restricții legate de natura ajutoarelor autorizate și de modalitățile de aplicare a acestora. În cazul de față, caracterul excepțional care a dus la adoptarea Deciziei 2003/530/CE se reflectă pe deplin în modalitățile de adoptare a deciziei, mai exact în existența unanimității, și trebuie căutat în circumstanțele care au dus la adoptarea deciziei, nu în ajutorul însuși.
(41)
Comisia nu poate fi de acord cu punctul de vedere exprimat de autoritățile italiene. De fapt, deși este adevărat că tratatul prevede, la articolul 108 alineatul (2) al treilea paragraf că „[…] Consiliul, hotărând în unanimitate, poate decide că un ajutor […] trebuie să fie considerat compatibil cu piața internă […] în cazul în care o astfel de decizie este justificată de împrejurări excepționale”, iar considerentul 8 din Decizia 2003/530/CE prevede că „[…] se recunoaște existența unor circumstanțe excepționale care […] permit să se considere că ajutorul […] este compatibil cu organizarea comună a piețelor”, Consiliul, în preambulul deciziei, a stabilit că ajutorul este considerat compatibil cu piața internă „în mod excepțional”, nu „ținând cont de circumstanțele excepționale”. Această exprimare, „în mod excepțional”, arată clar dorința Consiliului de a semnala caracterul unic al acordării ajutorului, în pofida existenței circumstanțelor excepționale menționate la considerentul (8), și arată că referirea la unanimitate a autorităților italiene, chiar dacă poate demonstra efectiv caracterul excepțional al procedurii, nu poate repune în discuție caracterul unic al ajutorului stabilit în decizie.
(42)
Dat fiind că ajutorul aprobat de Consiliu, prin caracterul său unic, era ajutorul maxim care putea fi acordat în contextul respectiv, altfel spus, era echivalentul unui ajutor de 100 %, adăugarea unei amânări a plății duce la aplicarea automată a dispozițiilor articolului 3 alineatul (7) din Regulamentul (CE) nr. 1535/2007, astfel încât echivalentul subvenție al amânării plății nu poate fi considerat cuprins în domeniul de aplicare al regulamentului menționat și reprezintă, așadar, un element de ajutor de stat a cărui compatibilitate cu piața internă trebuie analizată din perspectiva normelor privind concurența aflate în vigoare la momentul acordării amânării, la fel ca noul ajutor rezultat din încălcarea dispozițiilor Deciziei 2003/530/CE a Consiliului.
VI.2 Compatibilitatea ajutorului cu piața internă
(43)
Normele privind concurența aplicabile la momentul acordării amânării sunt cuprinse în Orientările comunitare pentru ajutoarele de stat în sectorul agricol și forestier 2007-2013.
(44)
În scrisoarea transmisă prin e-mailul din 26 aprilie 2012, autoritățile italiene s-au bazat pe argumentul potrivit căruia amânarea plății ar fi trebuit considerată cuprinsă în cadrul unei scheme de minimis și, prin urmare, nu au furnizat nicio justificare, nici privind compatibilitatea dintre amânarea plății și piața internă, nici privind noul ajutor instituit în afara cadrului Deciziei 2003/530/CE, prin perspectiva normelor conținute în orientările sus-menționate.
(45)
Așadar, Comisia nu dispune de niciun element nou care să permită înlăturarea îndoielilor exprimate la momentul inițierii procedurii prevăzute la articolul 108 alineatul (2) din tratat. Ajutorul aferent amânării plăților și, prin urmare, noul ajutor instituit prin încălcarea cadrului Deciziei 2003/530/CE constituie, așadar, ajutoare unilaterale, menite pur și simplu a îmbunătăți situația financiară a producătorilor, fără a contribui în vreun fel la dezvoltarea sectorului, cu alte cuvinte, ajutoare pentru funcționare, incompatibile cu piața internă în sensul punctului 15 din orientările menționate.
VI.3 Recuperare
(46)
În conformitate cu tratatul și cu jurisprudența consolidată a Curții de Justiție a Uniunii Europene, când stabilește incompatibilitatea unui ajutor cu piața internă, Comisia are competența de a decide dacă statul în cauză trebuie să abolească sau să modifice ajutorul (10). Potrivit jurisprudenței Curții, obligația statului de a aboli un ajutor pe care Comisia îl consideră incompatibil cu piața internă are menirea de a restabili situația anterioară. În acest sens, Curtea a declarat că obiectivul este îndeplinit după ce beneficiarul a rambursat sumele acordate cu titlu de ajutoare ilegale, pierzând astfel avantajul pe care l-a avut față de concurenții săi de pe piață, ceea ce restabilește situația existentă înainte de plata ajutorului (11).
(47)
În armonie cu jurisprudența menționată, articolul 14 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (12) prevede că, atunci când adoptă decizii negative în cazuri de ajutor ilegal, Comisia decide ca statul membru în cauză să ia toate măsurile necesare pentru recuperarea ajutorului de la beneficiar (în cazul de față, de la toți cei care au beneficiat de amânarea plății).
(48)
Prin urmare, Italia este obligată să ia toate măsurile necesare pentru recuperarea de la beneficiari a ajutorului incompatibil acordat. În conformitate cu punctul 42 din Comunicarea Comisiei „Pentru o punere în aplicare eficientă a deciziilor Comisiei de obligare a statelor membre să recupereze ajutorul de stat ilegal și incompatibil” (13), Italia are la dispoziție patru luni pentru a pune în aplicare prezenta decizie, începând de la data notificării acesteia. La sumele de recuperat trebuie aplicate dobânzi care trebuie calculate în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 794/2004 al Comisiei din 21 aprilie 2004 de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 659/1999 al Consiliului de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (14).
(49)
Prezenta decizie trebuie pusă în aplicare imediat, în special în ceea ce privește recuperarea tuturor ajutoarelor individuale incompatibile acordate.
(50)
Având în vedere contextul foarte special în care a fost acordat ajutorul (ajutorul a fost adăugat unui program care formează un pachet aprobat de Consiliu) și consecințele acordării acestui ajutor (încălcarea dispozițiilor Deciziei 2003/530/CE în cazul celor care au beneficiat de amânarea plății, în condițiile în care ajutorul fusese deja aprobat în mod excepțional prin decizia menționată), recuperarea de la cei care au beneficiat de amânarea plății trebuie să vizeze următoarele elemente:
a)
dobânzile aferente amânării plății ratei din taxă care avea scadența la 31 decembrie 2010, majorate cu penalitățile de întârziere acumulate până la data recuperării efective;
b)
dobânzile acumulate pentru ratele anuale cu scadențe la datele de 31 decembrie ale anilor 2004, 2005, 2006, 2007, 2008 și 2009 (capitalul ratelor anuale respective a fost plătit înainte ca amânarea plății să ducă la o încălcare a dispozițiilor Deciziei 2003/530/CE), majorate cu penalitățile de întârziere acumulate până la data recuperării efective;
c)
dobânzile acumulate pentru ratele anuale cu scadența la datele de 31 decembrie ale anilor 2011 și 2012 (nicio informație nu demonstrează că plata acestui capital nu a fost efectuată la termen), majorate cu penalitățile de întârziere acumulate până la data recuperării efective;
d)
capitalul și dobânzile aferente ratelor anuale cu scadența la datele de 31 decembrie ale anilor 2013, 2014, 2015, 2016 și 2017, aceasta din urmă fiind ultima dată a eșalonării instituite prin Decizia 2003/530/CE.
(51)
Importanța atribuită de autoritățile italiene caracterului derizoriu al sumelor de recuperat și riscul intentării de către producători a unor noi recursuri în tribunalele naționale nu anulează faptul că un ajutor de stat care nu îndeplinește condițiile necesare pentru a beneficia de una dintre derogările prevăzute la articolul 107 din tratat și care este, deci, incompatibil cu piața internă trebuie recuperat de la beneficiari astfel încât să se restabilească situația concurențială existentă înaintea acordării ajutorului. Potrivit jurisprudenței Curții de Justiție, abolirea unui ajutor ilegal declarat incompatibil cu piața comună este consecința logică a ilegalității, deoarece vizează doar restabilirea unei situații precedente (15); Obiectivul restabilirii situației precedente este îndeplinit după ce beneficiarul a rambursat ajutoarele ilegale și incompatibile cu piața internă, pierzând astfel avantajul pe care l-a avut față de concurenții săi de pe piață, ceea ce restabilește situația existentă înainte de plata ajutorului (16).
(52)
În plus, în ceea privește caracterul derizoriu al sumelor de recuperat, autoritățile italiene par a limita sfera de aplicare a recuperării numai la dobânzile care trebuie să se adauge ratelor anuale care au făcut obiectul amânării plății. Însă recuperarea, care se referă doar la cei care au beneficiat efectiv de amânarea plății, trebuie să cuprindă totalitatea ajutoarelor declarate incompatibile, majorată cu dobânzile datorate (în acest sens, a se vedea, totuși, punctul 50).
(53)
În sfârșit, teza potrivit căreia producătorii ar putea face recurs în instanțele naționale nu poate fi considerată pertinentă deoarece, în conformitate cu jurisprudența Curții de Justiție, simpla teamă de dificultăți interne, fie ele și insurmontabile, nu poate justifica nerespectarea de către un stat membru a obligațiilor care îi revin în temeiul dreptului Uniunii (17).
(54)
Acestea fiind spuse, Italia va putea aplica normele de minimis aplicabile în sectorul agricol pentru recuperarea ajutorului individual de la beneficiarii care, la momentul acordării ajutorului ilegal și incompatibil cu piața internă, îndeplineau toate condițiile prevăzute de Regulamentul de minimis aplicabil [Regulamentul (CE) nr. 1535/2007]. În conformitate cu punctul 49 din Comunicarea Comisiei „Pentru o punere în aplicare eficientă a deciziilor Comisiei de obligare a statelor membre să recupereze ajutorul de stat ilegal și incompatibil” (18) în cazul unor scheme de ajutoare ilegale și incompatibile cu piața internă, statul membru va trebui să efectueze o analiză detaliată a fiecărui ajutor acordat în temeiul schemei în cauză. Prin urmare, pentru a calcula cuantumul exact al ajutorului care trebuie recuperat de la fiecare beneficiar al schemei, Italia va trebui să stabilească în ce măsură ajutorul a fost acordat unui anumit proiect, care, la momentul acordării, îndeplinea toate condițiile prevăzute de regulamentul de exceptare pe categorii sau în cadrul unei scheme de ajutoare aprobate de Comisie. În acest caz, statul membru poate și să aplice, în esență, criteriile de minimis în vigoare la momentul acordării ajutorului ilegal și incompatibil care face obiectul deciziei de recuperare în sensul articolului 2 din Regulamentul (CE) nr. 994/98 al Consiliului din 7 mai 1998 de aplicare a articolelor 92 și 93 din Tratatul de instituire a Comunității Europene anumitor categorii de ajutoare de stat orizontale (19). Potrivit acestui criteriu, ajutorul individual acordat în cadrul măsurii în cauză nu constituie ajutor pentru beneficiarii care, la momentul acordării, îndeplinesc condițiile prevăzute de Regulamentul de minimis în vigoare [Regulamentul (CE) nr. 1535/2007].
VI.4 Evaluarea observațiilor părților interesate în privința altor proceduri
(55)
În ceea ce privește observațiile formulate de prima parte interesată (a se vedea punctul 22), Comisia subliniază că amânarea plății prevăzute la articolul 40a din Legea nr. 122/2010, pentru o rată de plătit în cadrul unui program de eșalonare complementar instituit prin Legea nr. 33/2009 nu se aplică procedura care face obiectul prezentei decizii, deoarece acesta nu se referă la programul de eșalonare complementar instituit prin Decizia 2003/530/CE.
(56)
În ceea ce privește observațiile prezentate de alte două părți interesate în legătură cu Decretul-lege nr. 16/2012 (punctele 24 și 26), Comisia examinează în prezent textul acestor observații, dar consideră că este necesar să le trateze separat, din motive de eficacitate administrativă legate, printre altele, de faptul că îmbinarea celor două proceduri prin extinderea procedurii și aplicarea tuturor formalităților administrative conexe ar întârzia considerabil încheierea procedurii care face obiectul prezentei decizii.
VII. CONCLUZIE
(57)
Comisia constată că Italia a aplicat în mod ilegal amânarea plății în cauză, punând în ilegalitate și ajutorul aferent acestei amânări (a se vedea punctul 13 a doua liniuță), iar noua schemă de ajutoare a dus la încălcarea dispozițiilor Deciziei 2003/530/CE (a se vedea punctul 13 a treia liniuță). Analiza prezentată mai sus demonstrează că niciunul dintre aceste ajutoare nu poate fi declarat compatibil cu piața internă, deoarece autoritățile italiene nu au furnizat elemente care să poată demonstra compatibilitatea ajutoarelor din perspectiva normelor concurențiale aplicabile sectorului agricol (a se vedea punctele 43-45) (autoritățile italiene s-au limitat la a susține teza potrivit căreia amânarea plății trebuia analizată în mod izolat, adică fără a se ține cont de impactul ei asupra Deciziei 2003/530/CE, și putea fi considerată schemă de ajutoare de minimis). Așadar, Comisia nu poate risipi îndoielile exprimate deja prin inițierea procedurii prevăzute la articolul 108 alineatul (2) din tratat.
(58)
Ajutoarele incompatibile trebuie recuperate, cu dobânzile aferente, de la beneficiarii în cauză, mai exact de la cei care s-au folosit efectiv de amânarea plății în cauză,
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
1. Amânarea plății ratei din taxa pentru lapte cu scadența la 31 decembrie 2010, introdusă prin Legea nr. 10/2011 ca articolul 1 alineatul (12k) în Decretul-lege nr. 225 din 29 decembrie 2010 și aplicată ilegal de Italia, cu încălcarea dispozițiilor articolului 108 alineatul (3) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, constituie un ajutor de stat incompatibil cu piața internă.
2. Ajutorul rezultat din încălcarea condițiilor prevăzute de Decizia 2003/530/CE prin amânarea plății menționate la articolul 1, aplicată ilegal de Italia, cu încălcarea dispozițiilor articolului 108 alineatul (3) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, este incompatibil cu piața internă.
Articolul 2
1. Italia este obligată să recupereze ajutoarele incompatibile menționate la articolul 1 alineatele (1) și (2) de la respectivii beneficiari ai amânării plății menționate la articolul 1 alineatul (1).
2. Sumele de recuperat generează dobândă de la data la care au fost puse la dispoziția beneficiarilor și până la momentul recuperării lor efective.
3. Dobânda se calculează pe o bază compusă, în conformitate cu capitolul V din Regulamentul (CE) nr. 794/2004.
4. Recuperarea, care se referă doar la cei care s-au folosit efectiv de amânarea plății menționate la articolul 1 și deci au beneficiat de ajutorul menționat la articolul 2, trebuie să cuprindă următoarele elemente:
a)
dobânzile aferente amânării plății ratei din taxă care avea scadența la 31 decembrie 2010, majorate cu penalitățile de întârziere acumulate până la data recuperării efective;
b)
dobânzile acumulate pentru ratele anuale cu scadențe la datele de 31 decembrie ale anilor 2004, 2005, 2006, 2007, 2008 și 2009 (capitalul ratelor anuale respective a fost plătit înainte ca amânarea plății să ducă la o încălcare a dispozițiilor deciziei Consiliului), majorate cu penalitățile de întârziere acumulate până la data recuperării efective;
c)
dobânzile acumulate pentru ratele anuale cu scadența la datele de 31 decembrie ale anilor 2011 și 2012 (nicio informație nu demonstrează că plata acestui capital nu a fost efectuată la termen), majorate cu penalitățile de întârziere acumulate până la data recuperării efective;
d)
capitalul și dobânzile aferente ratelor anuale cu scadența la datele de 31 decembrie ale anilor 2013, 2014, 2015, 2016 și 2017, aceasta din urmă fiind ultima dată a eșalonării instituite prin decizia Consiliului.
5. Ajutoarele individuale acordate în cadrul schemei menționate la articolul 1 nu constituie ajutoare de stat dacă, la momentul acordării lor, îndeplinesc condițiile prevăzute de un regulament adoptat în conformitate cu articolul 2 din Regulamentul (CE) nr. 994/98 în vigoare la momentul acordării ajutoarelor.
Articolul 3
1. Recuperarea ajutoarelor menționate la articolul 1 este imediată și efectivă.
2. Italia asigură punerea în aplicare a prezentei decizii în termen de patru luni de la data notificării acesteia.
Articolul 4
1. În termen de două luni de la notificarea prezentei decizii, Italia comunică următoarele informații:
a)
lista beneficiarilor care au primit ajutoare în cadrul schemelor de ajutor menționate la articolul 1 și cuantumul total al ajutoarelor primit de fiecare dintre aceștia în cadrul schemei;
b)
cuantumul total (capital și dobânzi) care trebuie recuperat de la fiecare beneficiar care a primit ajutoare pentru care nu este aplicabilă regula de minimis;
c)
o descriere detaliată a măsurilor deja adoptate și a celor avute în vedere pentru a se conforma prezentei decizii;
d)
documentele care atestă că beneficiarilor li s-a impus să ramburseze ajutorul.
2. Italia informează Comisia cu privire la stadiul măsurilor naționale adoptate în vederea punerii în aplicare a prezentei decizii, până la recuperarea completă a ajutorului acordat în cadrul schemei vizate la articolul 1. Italia transmite imediat, la cererea Comisiei, informații cu privire la măsurile deja adoptate și la cele avute în vedere pentru a se conforma cu prezenta decizie. În plus, Italia furnizează informații detaliate privind cuantumul ajutorului și dobânzile recuperate deja de la beneficiari.
Articolul 5
Prezenta decizie se adresează Republicii Italiene.
Adoptată la Bruxelles, 17 iulie 2013.