РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 1380/2013 НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 11 декември 2013 година
относно общата политика в областта на рибарството, за изменение на регламенти (ЕО) № 1954/2003 и (ЕО) № 1224/2009 на Съвета и за отмяна на регламенти (ЕО) № 2371/2002 и (ЕО) № 639/2004 на Съвета и Решение 2004/585/ЕО на Съвета
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 43, параграф 2 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта за законодателния акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
като взеха предвид становището на Комитета на регионите (2),
в съответствие с обикновената законодателна процедура (3),
като имат предвид, че:
(1)
С Регламент (ЕО) № 2371/2002 на Съвета (4) беше създадена общностна система за опазването и устойчивата експлоатация на рибните ресурси в рамките на общата политика в областта на рибарството (ОПР).
(2)
Обхватът на ОПР включва опазването на морските биологични ресурси и управлението на рибарството, чийто обект са те. Освен това, що се отнася до пазарните и финансовите мерки в подкрепа на целите на общата политика в областта на рибарството, този обхват включва и дейности, свързани със сладководните биологични ресурси и аквакултурите, както и преработката и предлагането на пазара на продукти от риболов и аквакултури, когато тези дейности се осъществяват на територията на държавите-членки или във водите на Съюза, включително от риболовни кораби, плаващи под знамето на трети държави или регистрирани в тях, от риболовни кораби на Съюза или от граждани на държавите-членки, без да се засяга основната отговорност на държавата на знамето и като се вземат предвид разпоредбите на член 117 от Конвенцията на Организацията на обединените нации по морско право от 10 декември 1982 г. (5) (по-долу "Конвенцията на ООН по морско право").
(3)
Любителският риболов също може да окаже сериозно въздействие върху рибните ресурси, поради което държавите-членки следва да гарантират, че той се практикува по начин, съвместим с целите на ОПР.
(4)
Чрез ОПР следва да се гарантира, че дейностите, свързани с риболова и аквакултурите, допринасят за постигане на екологична, икономическа и социална устойчивост в дългосрочен план. Освен това ОПР следва да включва правила, които целят да се осигури проследимост, сигурност и качество на продуктите, които се предлагат на пазара в Съюза, и следва да допринесе за увеличаване на производителността, за достоен стандарт на живот в сектора на рибарството, включително за малките по мащаб риболовни стопанства, и за стабилност на пазарите, и следва да осигури продоволственото снабдяване, както и че доставяните продукти достигат до потребителите на разумни цени. ОПР следва да допринася за стратегията „Европа 2020“ за интелигентен, устойчив и приобщаващ растеж и да съдейства за постигане на целите на тази стратегия.
(5)
Съюзът е договаряща страна по Конвенцията на ООН по морско право (6) и съгласно Решение 98/414/ЕО (7) - по Споразумението на Организацията на обединените нации за прилагане на разпоредбите на Конвенцията на Организацията на обединените нации по морско право от 10 декември 1982 г. относно опазването и управлението на трансгранично преминаващите и далекомигриращите рибни запаси от 4 декември 1995 г. (8) (наричано по-долу "Споразумение на ООН за рибните запаси"), и съгласно Решение 96/428/ЕО (9) - по Споразумението за насърчаване спазването на международните мерки за опазване и управление от риболовните кораби в открито море на Организацията по прехрана и земеделие към Организацията на обединените нации от 24 ноември 1993 г. (10).
(6)
В тези международни инструменти се предвиждат най-вече задължения за опазване, включително задължения за предприемане на мерки за опазване и управление, които целят поддържане или възстановяване на морските ресурси на нива, позволяващи максимален устойчив улов както в морските зони под национална юрисдикция, така и в открито море, както и задължения за сътрудничество с други държави със същата цел, задължения за широко прилагане на подхода на предпазливост към опазването, управлението и експлоатацията на рибните запаси, задължения за осигуряване на съвместимост между мерките за опазване и управление, в случаите когато морските ресурси са в морски зони под различна юрисдикция, и задължението да се отчитат надлежно други форми на законно използване на моретата. Следователно ОПР следва да подпомага Съюза да изпълнява международните си задължения по тези международни инструменти. Когато държавите-членки приемат мерки за опазване и управление, за които са оправомощени в рамките на ОПР, действията им следва да бъдат напълно съгласувани и с международните задължения за опазване и сътрудничество, предвидени в посочените международни актове.
(7)
На Световната среща на високо равнище по въпросите на устойчивото развитие в Йоханесбург през 2002 г. Съюзът и неговите държави-членки се ангажираха да предприемат действия срещу непрекъснатото намаляване на редица рибни запаси. Ето защо Съюзът следва да подобри ОПР, за да гарантира, че експлоатацията на морските биологични ресурси в рамките на разумни срокове възстановява и запазва популациите на запасите, които са обект на улов, над нивата, позволяващи максимален устойчив улов. Нивата на експлоатация следва да бъдат постигнати до 2015 г. Постигането на тези нива на по-късна дата следва да бъде допуснато само ако постигането им до 2015 г. би изложило на сериозна опасност социалната и икономическата устойчивост на засегнатите риболовни флотове. След 2015 г. тези нива следва да бъдат постигнати възможно най-скоро и при никакви обстоятелства по-късно от 2020 г. Когато наличната научна информация не е достатъчна за определяне на тези нива, може да се вземат предвид приблизителни параметри.
(8)
Управленските решения, свързани с максималния устойчив улов при смесен риболов, следва да отчитат трудността при смесен риболов максималният устойчив улов да бъде спазен едновременно за всички видове запаси, по-специално в случаите когато научните становища сочат, че е много трудно да се избегне явлението „блокиращи“ видове чрез увеличаване на селективността на използваните риболовни уреди. При такива обстоятелства следва да бъде поискано от съответните научни органи да предоставят становище относно подходящите нива на смъртност от риболов.
(9)
ОПР следва да осигури съгласуваност с целите за рибарството, определени в Решението на Конференцията на страните по Конвенцията за биологичното разнообразие относно стратегическия план за биологично разнообразие за периода 2011-2020 г., както и с целите за биологичното разнообразие, приети от Европейския съвет на 25 и 26 март 2010 г.
(10)
Устойчивата експлоатация на морските биологични ресурси следва да се основава на подхода на предпазливост, произтичащ от принципа на предпазните мерки, посочен в член 191, параграф 2, първа алинея от Договора, като се вземат под внимание наличните научни данни.
(11)
ОПР следва да допринася за защитата на морската среда, за устойчивото управление на всички видове, експлоатирани с търговска цел, и по-специално за постигането на добро екологично състояние до 2020 г., както е предвидено в член 1, параграф 1 от Директива 2008/56/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (11).
(12)
ОПР следва също така да допринася за снабдяване на пазара на Съюза с храни с висока хранителна стойност и за намаляване на зависимостта на пазара на Съюза от внос на храни, както и за пряко и непряко създаване на работни места и икономическо развитие в крайбрежните райони.
(13)
Необходимо е да се приложи екосистемен подход към управлението на рибарството, като следва да се ограничи въздействието на риболовните дейности върху околната среда, а нежеланият улов следва да се избягва и намали, доколкото е възможно.
(14)
Важно е управлението на ОПР да се ръководи от принципите на доброто управление. Тези принципи включват вземане на решения въз основа на най-добрите налични научни становища, широко участие на заинтересованите страни и дългосрочна перспектива. Успешното управление на ОПР зависи и от ясното определяне на отговорностите на равнището на Съюза, на регионално, национално и местно равнище, както и от взаимната съвместимост на предприетите мерки и съгласуваността им с други политики на Съюза.
(15)
ОПР следва да допринесе за повишаване на безопасността и подобряване на условията на работа на операторите в сектора на рибарството.
(16)
ОПР следва изцяло да е съобразена, когато е приложимо, със здравето на животните, хуманното отношение към тях и безопасността на храните и фуражите.
(17)
ОПР следва да се изпълнява така, че да е съгласувана с останалите политики на Съюза и по-специално да е съобразена с взаимовръзките с действията на Съюза в другите области на морската политика. Следва да се осигури съгласуваност при управлението на различните секторни политики в басейните на Балтийско море, Северно море, Келтско море, Бискайския залив и иберийското крайбрежие, Средиземно море и Черно море.
(18)
Риболовните кораби на Съюза следва да разполагат с равнопоставен достъп до водите на Съюза и ресурсите, за които се прилагат правилата на ОПР.
(19)
Съществуващите правила, ограничаващи достъпа до ресурси в 12-милните зони на държавите-членки, действат задоволително в полза на опазването на ресурсите, като ограничават риболовното усилие в най-уязвимата част от водите на Съюза. Тези правила спомагат и за съхраняване на традиционните риболовни дейности, от които е силно зависимо социално-икономическото развитие на някои крайбрежни общности. Поради това тези правила следва да продължат да се прилагат. Държавите-членки следва да се стремят да осигурят преференциален достъп на заетите в дребномащабния, непромишления и крайбрежния риболов.
(20)
Малките острови в открито море, които зависят от риболова, следва, когато е целесъобразно, да бъдат специално признати и подпомагани, за да се направи възможно тяхното бъдещо оцеляване и благосъстояние.
(21)
Морските биологични ресурси около най-отдалечените региони на Съюза, посочени в член 349, първа алинея от Договора, следва да се ползват със специална защита, тъй като те допринасят за съхраняване на местната икономика на тези територии предвид тяхната структура и социално-икономическото състояние. Поради това някои риболовни дейности в тези води следва да бъдат ограничени до риболовните кораби, регистрирани в пристанищата на тези територии.
(22)
За да се подпомогне опазването на живите водни ресурси и морските екосистеми, Съюзът следва да се опита да защити биологично чувствителните зони, като ги определи за защитени зони. В тези зони следва да могат да бъдат ограничени или забранени риболовните дейности. При решението за това кои зони да бъдат определени като защитени следва да се обърне специално внимание на онези зони, за които са налице ясни доказателства, че съдържат голяма концентрация на риба под минималния референтен размер на опазване и на риба, която хвърля хайвер, както и на зоните, които се смятат за биологично и географски чувствителни. Следва да се вземат предвид и съществуващите зони в режим на опазване. За да улеснят процеса на определяне, държавите-членки следва да набележат подходящите зони, включително зони, които са част от свързана мрежа, и когато е целесъобразно - да си сътрудничат в изготвянето и изпращането на съвместни препоръки до Комисията. За да се установят по-ефективно защитените зони, Комисията следва да бъде оправомощена да ги установи като част от многогодишен план. За да се гарантира подходящо ниво на демократична отчетност и контрол, Комисията следва редовно да докладва на Европейския парламент и на Съвета относно функционирането на тези защитени зони.
(23)
Целта за устойчива експлоатация на морските биологични ресурси се постига по-ефективно чрез многогодишен подход към управлението на рибарството, като се дава приоритет на многогодишните планове, отразяващи особеностите на различните видове риболов.
(24)
Когато е възможно, многогодишните планове следва да обхващат групи от запаси в случаите, когато тези запаси се експлоатират заедно. В многогодишните планове следва да се установи рамката за устойчива експлоатация на съответните запаси и морски екосистеми, като се определят ясни срокове и защитни механизми в случай на непредвидени събития. Многогодишните планове също така следва да се ръководят от ясно определени цели на управление, за да допринасят за устойчивата експлоатация на съответните запаси и за защитата на съответните морски екосистеми. Тези планове следва да се приемат след консултация с консултативните съвети, с операторите в сектора на рибарството, с учените и с другите заинтересовани страни, които имат отношение към управлението на рибарството.
(25)
Директива 2009/147/ЕО на Европейския парламенти и на Съвета (12), Директива 92/43/ЕИО на Съвета (13) и Директива 2008/56/ЕО налагат някои задължения на държавите-членки по отношение съответно на специалните защитени зони и морските защитени територии. Тези мерки може да наложат приемането на мерки в рамките на ОПР. Следователно е уместно да се разреши на държавите-членки да приемат по отношение на водите под техен суверенитет или юрисдикция мерки за опазване, които са необходими, за да спазят задълженията си съгласно посочените актове на Съюза, когато такива мерки не засягат риболовните интереси на други държави-членки. Когато тези мерки могат да засегнат риболовните интереси на други държави-членки, правомощието за приемане на такива мерки следва да се предостави на Комисията и следва да се използва регионалното сътрудничество между заинтересованите държави-членки.
(26)
Необходими са мерки за намаляване на сегашните високи нива на нежелан улов и за постепенно премахване на изхвърления улов. Нежеланият и изхвърляният улов действително представляват съществена загуба и се отразяват неблагоприятно на устойчивата експлоатация на морските биологични ресурси и морските екосистеми, както и на финансовата жизнеспособност на различните видове риболов. Следва да се установи и постепенно да се въведе задължение за разтоварване на сушата на целия улов („задължение за разтоварване“) от видове, за които се прилагат квоти за улов и - в Средиземно море - също и на целия улов от видове, за които се прилагат правила за минималния размер, и които са получени при риболовни дейности във води на Съюза или от риболовни кораби на Съюза, като и следва да се отменят правилата, които до момента задължаваха рибарите да изхвърлят улов.
(27)
Задължението за разтоварване следва да се въведе на равнището на отделните видове риболов. На рибарите следва да се позволи да продължат да изхвърлят видовете, за които най-добрите налични научни становища показват висок процент на оцеляване при обратното им връщане в морето.
(28)
С цел задължението за разтоварване да бъде практически приложимо и с цел смекчаване на въздействието на променливия състав на годишния улов на държавите-членки следва да се разрешава да прехвърлят между годините определен процент квоти.
(29)
В рамките на управлението на задължението за разтоварване държавите-членки трябва да положат максимални усилия за намаляване на нежелания улов. За тази цел трябва да се ползват с висок приоритет подобренията на техниките за селективен риболов, предназначени за избягване и намаляване, доколкото е възможно, на нежелания улов. Важно е държавите-членки да разпределят квотите между риболовните кораби по начин, който да отразява във възможно най-голяма степен очаквания състав на видовете при различните видове риболов. При несъответствие между наличните квоти и реалната структура на риболова държавите-членки следва да обмислят коригиране чрез размяна на квоти с други държави-членки, включително на трайна основа. Държавите-членки могат също така да обмислят да улеснят собствениците на кораби да обединяват своите индивидуални квоти, например в организации на производителите или в групи на собствениците на кораби. Като краен вариант държавите-членки следва да обмислят проверка на съотношението между видовете от прилова и квотата на целевите видове, в зависимост от консервационния статус на видовете от прилова.
(30)
Приложението на разтоварения улов на риба с размер под минималния референтен размер следва да бъде ограничено и да се изключи продажбата му с цел консумация от човека.
(31)
За да бъде оползотворен нежеланият улов, който е неизбежен дори след прилагане на всички мерки за неговото намаляване, следва да бъдат установени някои минимални изключения от задължението за разтоварване за онези видове риболов, за които задължението за разтоварване се прилага, основно посредством многогодишните планове.
(32)
При съобразяване с научните становища и без да се излагат на опасност целите за максимален устойчив улов и да се увеличава смъртността от риболов, когато се прилага задължение за разтоварване, включващо задължението за документиране на улова, следва да може да се предвиди увеличение на съответните възможности за риболов с цел да се отчете фактът, че на сушата ще бъде разтоварвана риба, която преди е била изхвърляна.
(33)
Достъпът до определен вид риболов следва да се основава на прозрачни и обективни критерии, включително екологични, социални и икономически. Държавите-членки следва да насърчават отговорния риболов, като предоставят стимули на операторите, които осъществяват риболов, който най-малко уврежда околната среда и който осигурява най-много ползи за обществото.
(34)
За запасите, за които не е изготвен многогодишен план, следва да се гарантират нива на експлоатация, при които се постига максимален устойчив улов, чрез въвеждане на ограничения за улова или риболовното усилие. В случай че наличните данни са недостатъчни, рибарството следва да се управлява, като се използват приблизителни параметри.
(35)
Предвид несигурното икономическо положение на риболовната промишленост и обстоятелството, че някои крайбрежни общности са зависими от риболова, е необходимо да се гарантира относителна стабилност на риболовните дейности посредством разпределяне на възможностите за риболов между държавите-членки, което се основава на предвидим дял от запасите за всяка държава-членка.
(36)
Тази относителна стабилност на риболовните дейности, предвид временното биологично състояние на запасите, следва да гарантира и да бъде изцяло съобразена с конкретните нужди на регионите, в които местните общности са особено зависими от рибарството и свързаните с него дейности, съгласно посоченото от Съвета в Резолюцията му от 3 ноември 1976 г. (14), и по-специално в приложение VII към нея.
(37)
Ето защо идеята за търсена относителна стабилност следва да се разбира точно в този смисъл.
(38)
На Комисията следва да се разреши да приема временни мерки в случай на сериозна заплаха за опазването на морските биологични ресурси или морските екосистеми, произтичаща от риболовните дейности и изискваща незабавна намеса. Тези мерки следва да бъдат установени в рамките на определени срокове и следва да действат за определен период от време.
(39)
Държавите-членки следва да си сътрудничат на регионално равнище с цел приемане на съвместни препоръки и други инструменти за разработване и прилагане на мерки за опазване и мерки, засягащи риболовната дейност в териториите, защитени съгласно екологичното право. В рамките на регионалното сътрудничество Комисията следва да приема мерки за опазване чрез актове за изпълнение или делегирани актове само ако всички заинтересовани държави-членки в региона постигнат съгласие по съвместна препоръка. При липса на съвместна препоръка Комисията следва да представи предложение за съответните мерки съгласно приложимата процедура съгласно Договора.
(40)
Държавите-членки следва да имат право да приемат мерки за опазване и управление на запасите във водите на Съюза, приложими единствено за риболовните кораби на Съюза, плаващи под тяхно знаме.
(41)
Държавите-членки следва да имат право да приемат мерки за опазване и управление в 12-милните си зони, приложими към всички риболовни кораби на Съюза, при условие че когато се прилагат към риболовни кораби на други държави-членки, тези мерки не са дискриминационни, че са проведени предварителни консултации с другите заинтересовани държави-членки и че Съюзът не е приел конкретни мерки за опазване и управление в рамките на съответната 12-милна зона.
(42)
Държавите-членки следва да могат да въведат система за прехвърляеми риболовни концесии.
(43)
Държавите-членки следва да предприемат конкретни мерки за съобразяване на броя на корабите на Съюза с наличните ресурси въз основа на оценките им за баланса между риболовния капацитет на техните флоти и възможностите за риболов, с които разполагат. Оценките следва да бъдат изготвени в съответствие с насоките на Комисията и представени в годишен доклад, който да бъде предаден на Комисията. Тези доклади следва да бъдат оповестени публично. Всяка държава-членка следва да може да избира мерките и инструментите, които желае да въведе за намаляване на прекомерния риболовен капацитет.
(44)
Освен това задължителните пределни граници за капацитета на риболовния флот и националните системи за вписване/отписване във връзка с финансирането на извеждане от експлоатация на кораби следва да се запазят за целите на управлението и адаптирането на риболовния капацитет.
(45)
Държавите-членки следва да регистрират основната информация за характеристиките и дейностите на риболовните кораби на Съюза, плаващи под тяхно знаме. Тези данни следва да бъдат предоставени на разположение на Комисията за целите на контрола върху размера на флотовете на държавите-членки.
(46)
Управлението на рибарството въз основа на най-добрите налични научни становища изисква хармонизирани, надеждни и точни данни. Поради това държавите-членки следва да събират данни за флотовете и тяхната риболовна дейност, по-специално биологични данни за улова, включително изхвърления улов, както и информация от проучвания на рибните запаси и на възможното екологично въздействие на риболовните дейности върху морската екосистема. Държавите-членки следва да управляват събраните данни и да ги предоставят на крайните потребители, както и на други заинтересовани страни. Държавите-членки следва да сътрудничат помежду си и с Комисията с цел координиране на дейностите по събиране на данни. Когато е целесъобразно, държавите-членки следва да си сътрудничат и с трети държави по отношение на събирането на данни. Държавите-членки следва да представят за оценка на Комисията годишен доклад относно дейностите си по събиране на данни, като този доклад се оповестява публично.
(47)
Събираните данни следва да включват и данни, които улесняват икономическата оценка на предприятията, осъществяващи дейност в секторите на рибарството, аквакултурите и преработката на продукти от риболов и аквакултури, и на тенденциите в областта на заетостта в тези отрасли.
(48)
По въпросите, свързани с опазването и управлението на морските биологични ресурси, може да бъдат провеждани консултации с Научния, технически и икономически комитет по рибарство (НТИКР), създаден с Решение 2005/629/ЕО на Комисията (15), с цел да се гарантира необходимата помощ от страна на високо квалифицирани научни работници, по-специално в областта на практическото приложение на биологични, икономически, екологични, социални и технически дисциплини.
(49)
Научните познания, на които се основава политиката в областта на рибарството, следва да бъдат подобрени с помощта на национални програми за събиране на научни данни в областта на рибарството, програми за научни изследвания и иновации, изпълнявани съгласувано с други държави-членки, както и в съответствие с рамките на Съюза за научни изследвания и иновации, като следва да се насърчи по-доброто сътрудничество между промишлеността и науката.
(50)
Съюзът следва да утвърждава в международен план целите на ОПР, като гарантира, че неговите риболовни дейности извън водите на Съюза се основават на същите принципи и стандарти като тези в приложимото право на Съюза, и същевременно насърчава равнопоставеност между операторите от Съюза и операторите от трети държави. За тази цел Съюзът следва да се стреми към ръководна роля в процеса на подобряване на резултатите от дейността на регионалните и международните организации с цел да им предостави по-добра възможност за опазване и управление на живите морски ресурси, попадащи в тяхната компетентност, включително борбата с незаконния, недекларирания и нерегулирания (ННН) риболов. Съюзът следва да си сътрудничи с трети държави и международни организации с цел по-добро спазване на международните мерки, включително борба с ННН риболов. Позициите на Съюза следва да се основават на най-добрите налични научни становища.
(51)
Споразуменията за партньорство в областта на устойчивото рибарство с трети държави следва да гарантират, че риболовната дейност на Съюза във водите на трети държави се основава на най-добрите налични научни становища и на обмена на информация от значение, като същевременно осигуряват устойчивата експлоатация на морските биологични ресурси, прозрачност при определянето на излишъка, а оттук и съгласуваност на управлението на ресурсите с целите на ОПР. Споразуменията, в които се предвижда достъп до ресурси, съизмерим с интересите на флота на Съюза, в замяна на финансово участие от страна на Съюза, следва да допринесат за създаване на висококачествена рамка за управление, която да гарантира по-специално ефикасност на мерките за събиране на данни, наблюдение, контрол и надзор.
(52)
Зачитането на демократичните принципи и правата на човека, залегнали във Всеобщата декларация за правата на човека и други международни инструменти по правата на човека, и на принципите на правовата държава следва да бъде основен елемент от споразуменията за партньорство в областта на устойчивото рибарство, които следва да съдържат специална разпоредба за правата на човека. Включването на разпоредба за правата на човека в споразуменията за партньорство в областта на устойчивото рибарство следва да бъде напълно съгласувано с общите цели на политиката за развитие на Съюза.
(53)
Секторът на аквакултурите следва да допринесе за опазването на потенциала за устойчиво производство на хранителни продукти на цялата територия на Съюза, така че да се гарантира дългосрочна продоволствена сигурност, включително по отношение на хранителните доставки, както и растеж и заетост за гражданите на Съюза, и да допринесе за справяне с нарастващото търсене на морски храни в света.
(54)
В приетата през 2009 г. стратегия на Комисията за устойчиво развитие на европейската аквакултура, която беше приветствана и одобрена от Съвета и приветствана от Европейския парламент, се отбелязва необходимостта от създаване и насърчаване на условия на равнопоставеност в сектора на аквакултурите като основа за неговото устойчиво развитие.
(55)
Дейностите, свързани с аквакултурите в Съюза, са повлияни от разнообразни условия в международен план, включително по отношение на разрешенията за оператори. Поради това следва да се разработят стратегически насоки на Съюза за националните стратегически планове с цел да се подобри конкурентоспособността на сектора на аквакултурите, като се подкрепи развитието му и иновациите и се насърчи икономическата дейност, диверсификацията и подобряването на качеството на живот в крайбрежните и вътрешните райони. Освен това между държавите-членки следва да бъдат въведени механизми за обмен на информация и най-добри практики чрез отворен метод да координация на националните мерки в областта на стопанската сигурност, достъпа до водите и пространството на Съюза и опростяване на процедурите за лицензиране.
(56)
Особеният характер на сектора на аквакултурите изисква създаването на консултативен съвет, в рамките на който заинтересованите страни да могат да се консултират относно елементи на политиките на Съюза, които биха могли да окажат въздействие върху аквакултурите.
(57)
Необходимо е да се засили конкурентоспособността в сектора на рибарството и аквакултурите в Съюза и да се предприемат стъпки за опростяване в подкрепа на по-доброто управление на дейностите по производство и предлагане на пазара в този сектор. Общата организация на пазарите на продукти от риболов и аквакултури следва да осигури условия на равнопоставеност за всички продукти от риболов и аквакултури, предлагани на пазара на Съюза, независимо от техния произход, да позволи на потребителите да избират въз основа на по-добра информация, да подкрепя отговорното потребление и да подобри икономическите знания и познаването на пазарите на Съюза по цялата верига на доставка.
(58)
Общата организация на пазарите следва да бъде въведена в съответствие с международните ангажименти на Съюза, по-специално по отношение на разпоредбите на Международната търговска организация.
(59)
За да се осигури спазването на правилата на ОПР, следва да се създаде ефективна система за контрол, инспекции и изпълнение, която да включва борбата с ННН риболовни дейности.
(60)
Следва да се насърчава използването на модерни и ефективни технологии в рамките на системата на Съюза за контрол, инспекции и изпълнение. Държавите-членки и Комисията следва да имат възможност да провеждат пилотни проекти за нови технологии за контрол и системи за управление на данни.
(61)
За да се осигурят съпоставими условия при прилагането на правилата за контрол и изпълнение в различните държави-членки, следва да се насърчава сътрудничеството между държавите-членки по отношение на набелязването на ефективни, пропорционални и възпиращи наказания.
(62)
За да се гарантира участието на операторите при събирането на данни в Съюза, както и в системата на Съюза за контрол, инспекции и изпълнение, държавите-членки следва да могат да изискат от своите оператори да участват пропорционално в покриването на съответните оперативни разходи.
(63)
Целите на ОПР не могат да бъдат постигнати в достатъчна степен самостоятелно от държавите-членки поради проблемите в развитието на риболовната промишленост и нейното управление, както и поради ограничените финансови ресурси на държавите-членки. Следователно за постигането на тези цели следва да бъде отпусната многогодишна финансова помощ от Съюза, насочена към приоритетите на ОПР и приспособена към конкретните особености на риболовната промишленост в отделните държави-членки.
(64)
Финансовата помощ от Съюза следва да се отпуска при условието държавите-членки и операторите, включително собствениците на кораби, да спазват правилата на ОПР. При спазване на специалните правила, които бъдат приети, финансовата помощ от Съюза следва да бъде прекъсната, спряна или коригирана в случай на неизпълнение на конкретно задължение съгласно ОПР от дадена държава-членка или в случай на тежко нарушение на тези правила от даден оператор.
(65)
Диалогът със заинтересованите страни се оказа от съществено значение за постигане на целите на ОПР. Предвид разнообразните условия във водите на Съюза и засилената регионализация на ОПР, консултативните съвети следва да създадат условия знанията и опитът на всички заинтересовани страни да се използват при изпълнението на ОПР.
(66)
С оглед особените характеристики на най-отдалечените региони, на аквакултурите, на пазарите и на Черно море е целесъобразно да се създадат нови консултативни съвети за всяка от тези области.
(67)
На Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема актове в съответствие с член 290 от Договора във връзка с приемането на мерки за опазване, съпътстващи някои екологични задължения на държавите-членки, адаптирането на задължението за разтоварване за целите на спазването на международните задължения на Съюза, разширяването на приложното поле на задължението за разтоварване по отношение на други видове посредством процеса на регионализация, приемането на специални планове за премахване на изхвърления улов посредством процеса на регионализация, приемането на минимални изключения от задължението за разтоварване, ако не са приети други мерки за изпълнение във връзка с това задължение, и установяването на подробни правила относно функционирането на консултативните съвети. От особена важност е по време на подготвителната си работа Комисията да проведе подходящи консултации, включително на експертно равнище. При подготовката и изготвянето на делегираните актове Комисията следва да осигури едновременното и своевременно предаване на съответните документи по подходящ начин на Европейския парламент и на Съвета.(
(68)
За да се гарантират еднакви условия на прилагане на разпоредбите на настоящия регламент, на Комисията следва да бъдат предоставени изпълнителни правомощия по отношение на временните мерки за намаляване на сериозни заплахи за опазването на морските биологични ресурси, системата за вписване и отписване в управлението на флота, както и записването, оформянето и предаването на данни за регистъра на риболовния флот на Съюза. Тези правомощия следва да бъдат упражнявани в съответствие с Регламент (ЕС) № 182/2011 на Европейския парламент и на Съвета (16).
(69)
В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в член 5 от Договора за Европейския съюз, настоящият регламент не надхвърля необходимото за постигане на своите цели.
(70)
С влизането в сила на съответните правила съгласно настоящия регламент следва да бъде отменено Решение 2004/585/ЕО на Съвета (17).
(71)
Поради значението и броя на измененията, които трябва да бъдат внесени, Регламент (ЕО) № 2371/2002 следва да бъде отменен,
ПРИЕХА НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ЧАСТ I
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
Член 1
Приложно поле
1. Общата политика в областта на рибарството (ОПР) обхваща:
a)
опазването на морските биологични ресурси и управлението на рибарството и на флотовете, които експлоатират тези ресурси;
б)
по отношение на мерките за пазарите и финансовите мерки в подкрепа на изпълнението на ОПР: сладководните биологични ресурси, аквакултурите и преработката и предлагането на пазара на продукти от риболов и аквакултури.
2. ОПР обхваща дейностите, посочени в параграф 1, когато те се извършват:
a)
на територията на държави-членки, към които се прилага Договорът;
б)
във водите на Съюза, включително от риболовни кораби, плаващи под знамето на трети държави или регистрирани в такива държави;
в)
от риболовни кораби на Съюза извън неговите води; или
г)
от граждани на държавите-членки, без да се засяга основната отговорност на държавата на знамето.
Член 2
Цели
1. ОПР гарантира, че дейностите, свързани с риболова и аквакултурите, са екологично устойчиви в дългосрочен план и се управляват по начин, който съответства на целите за постигане на икономически и социални ползи и ползи за заетостта, както и за осигуряване на продоволственото снабдяване.
2. ОПР прилага подхода на предпазливост към управлението на рибарството и има за цел да гарантира, че експлоатацията на живите морски биологични ресурси осигурява възстановяването и поддържането на популациите на улавяните видове над нивата, позволяващи максимален устойчив улов. За да бъде постигната тази цел за постепенно възстановяване и поддържане на популациите от рибни запаси над нивата на биомаса, които позволяват максимален устойчив улов.
За да бъде постигната целта за постепенно възстановяване и поддържане на популациите от рибни запаси над нивата на биомаса, които позволяват максимален устойчив улов, като когато е възможно, нивото на максимален устойчив улов трябва да бъде постигнато до 2015 г., като за всички запаси трябва да бъде постигнато най-късно до 2020 г. чрез постепенно постъпателно нарастване.
3. ОПР прилага екосистемен подход към управлението на рибарството и аквакултурите, за да гарантира, че отрицателното въздействие на риболовните дейности върху морската екосистема се свежда до минимум и че при свързаните с рибарството дейности е избегнато влошаването на състоянието на морската среда.
4. ОПР допринася за събирането на научни данни.
5. ОПР цели по-специално:
a)
постепенно премахване на изхвърлянето на улов съобразно особеностите на всеки отделен случай и като се отчитат най-добрите налични научни становища, посредством избягване и намаляване, доколкото е възможно, на нежелания улов и постепенно осигуряване на разтоварването на сушата на улова;
б)
когато е необходимо, използване по най-добрия начин на нежелания улов, без да се създава пазар за този улов, който е под минималния референтен размер за опазване;
в)
осигуряване на условия за икономическа жизнеспособност и конкурентоспособност на риболовната и рибопреработвателната промишленост, както и на свързаните с риболова дейности на сушата;
г)
осигуряване на мерки за адаптиране на риболовния капацитет на флотовете към нивата на възможностите за риболов съгласно параграф 2 с цел поддържането на икономически жизнеспособни флотове без прекомерна експлоатация на морските биологични ресурси;
д)
насърчаване на развитието на устойчиви дейности в областта на аквакултурите в Съюза с цел да се допринесе за продоволственото снабдяване, продоволствената сигурност и заетостта;
е)
принос за осигуряването на приемлив жизнен стандарт на лицата, които зависят от риболовните дейности, като се вземат предвид крайбрежният риболов и социално-икономическите аспекти;
ж)
принос за осигуряването на ефективен и прозрачен вътрешен пазар за продуктите от риболов и аквакултури и принос за осигуряването на условия на равнопоставеност за продуктите от риболов и аквакултури, предлагани на пазара в Съюза;
з)
отчитане на интересите както на потребителите, така и на производителите;
и)
насърчаване на дейностите, свързани с крайбрежния риболов, като се отчитат социално-икономическите аспекти;
й)
съответствие със законодателството на Съюза в областта на околната среда, и по-специално с целта за постигане на добро състояние на околната среда до 2020 г. съгласно с член 1, параграф 1 от Директива 2008/56/ЕО, както и с други политики на Съюза.
Член 3
Принципи на доброто управление
ОПР се основава на следните принципи на доброто управление:
а)
ясно определяне на отговорностите на равнището на Съюза, както и на регионално, национално и местно равнище;
б)
отчитане на регионалните особености посредством регионален подход;
в)
определяне на мерки в съответствие с най-добрите налични научни препоръки;
г)
дългосрочна перспектива;
д)
ефективност на административните разходи;
е)
подходящо участие на заинтересованите страни, по-специално на консултативните съвети, на всички етапи от планирането до прилагането на мерките;
ж)
държавата на знамето носи основната отговорност;
з)
съгласуваност с други политики на Съюза;
и)
използване на оценки на въздействието при необходимост;
й)
съгласуваност между вътрешното и външното измерение на общата политика в областта на рибарството;
к)
прозрачно обработване на данните в съответствие със съществуващите правни изисквания при надлежно зачитане на личния живот, на правилата за защита на личните данни и за поверителност; осигуряване на данни за съответните научни органи, други органи с научен или управленски интерес и други определени крайни потребители.
Член 4
Определения
1. За целите на настоящия регламент се прилагат следните определения:
1)
„води на Съюза“ означава водите под суверенитета или юрисдикцията на държавите-членки с изключение на водите, граничещи с териториите, посочени в приложение II към Договора;
2)
„морски биологични ресурси“ означава наличните и достъпни живи морски видове, включително анадромните и катадромните видове, по време на живота им в морската среда;
3)
„сладководни биологични ресурси“ означава наличните и достъпни живи сладководни видове;
4)
„риболовен кораб“ означава всеки кораб, оборудван за търговска експлоатация на морски биологични ресурси, или съоръжение за улов на червен тон;
5)
„риболовен кораб на Съюза“ означава риболовен кораб, плаващ под знамето на държава-членка и регистриран в Съюза;
6)
„вписване в риболовния флот“ означава регистрацията на даден риболовен кораб в регистъра на риболовни кораби на държава-членка;
7)
„максимален устойчив улов“ означава най-големият теоретичен улов при запазване на равновесието, който може да се лови постоянно като средна величина от даден запас при съществуващите средни екологични условия, без това да влияе значително на процеса на възпроизводство;
8)
„подход на предпазливост при управлението на рибарството“, посочен в член 6 от Споразумението на ООН за рибните запаси, означава подход, съгласно който липсата на подходяща научна информация не следва да оправдава отлагането или невземането на мерки за управление, целящи опазването на видовете, които са обект на риболов, на свързаните или зависещи от тях видове, на останалите видове и на тяхната околна среда;
9)
„екосистемен подход при управление на рибарството“ означава интегриран подход за управление на рибарството в екологично значими граници, който има за цел управление на използването на природните ресурси, като се вземат предвид риболовните и другите човешки дейности и се опазва биологичното богатство и биологичните процеси, необходими за запазване на състава, структурата и функционирането на местообитанията на съответната екосистема, при отчитане на познанията и колебанията, свързани с биотичните, абиотичните и човешките компоненти на екосистемите;
10)
„изхвърлен улов“ е уловът, който се връща обратно в морето;
11)
„риболов със слабо въздействие“ означава използването на селективни техники за риболов, които имат слабо вредно въздействие върху морските екосистеми или които могат да доведат до ниски горивни емисии, или и двете;
12)
„селективен риболов“ означава риболов с риболовни методи или риболовни уреди, който има за цел и улавя организми по размер или видове по време на риболовната операция, с което се позволява да се избегнат нецелевите екземпляри или те да бъдат освободени без да им се навреди;
13)
„процент на смъртност от риболов“ означава скоростта, с която биомаса или отделни екземпляри се отстраняват от даден запас посредством свързани с рибарството дейности за определен период;
14)
„запас“ означава морски биологичен ресурс, който се среща в определена зона на управление;
15)
„ограничение на улова“ означава съответно количествено ограничение върху улова на рибен запас или група рибни запаси за определен период, когато за тези рибни запаси или група рибни запаси има задължение за разтоварване на сушата, или количествено ограничение за разтоварване на сушата на рибен запас или група рибни запаси за определен период, за който задължението за разтоварване на сушата не се прилага;
16)
„референтни равнища на опазване“ означава стойности на параметрите, отнасящи се за популацията на рибни запаси (като биомасата или процент на смъртност от риболов), които се използват за управление на рибарството, например във връзка с допустимото равнище на биологичен риск или на желаното равнище на улов;
17)
„минимален референтен размер за опазване“ означава размерът на живите морски видове, при отчитане на зрелостта, определен от правото на Съюза, под който се прилагат ограничения или стимули с цел избягване на улова при риболовни дейности; този размер замества, когато е приложимо, минималния размер за разтоварване на сушата;
18)
„запас в безопасни биологични граници“ означава запас, при който има голяма вероятност прогнозираната биомаса на репродуктивния запас в края на предходната година да бъде по-висока от пределните референтни равнища на биомасата (Blim), а очакваният процент на смъртност от риболов за предходната година да бъде по-нисък от референтните равнища на ограничение на процента на смъртност от риболов (Flim).
19)
„защитна мярка“ означава предохранителна мярка, предназначена да предотврати настъпването на нежелани събития;
20)
„техническа мярка“ означава мярка, която чрез въвеждането на условия за използването и структурата на риболовните уреди и ограничаването на достъпа до риболовни зони регулира състава на улова по видове и размер, и въздействието върху компонентите на екосистемите, произтичащо от риболовните дейности;
21)
„риболовно усилие“ означава резултатът от капацитета и дейността на даден риболовен кораб; за група риболовни кораби това е сумата от риболовното усилие на всички кораби в групата;
22)
„държава-членка с пряк управленски интерес“ означава държава-членка, която има интерес, изразяващ се в риболовни възможности или в рибарство в изключителната икономическа зона на съответната държава-членка, или - в Средиземно море - в традиционен риболов в открито море;
23)
„прехвърляема риболовна концесия“ означава отменимото право за използване на конкретна част от възможностите за риболов, разпределени на държава-членка или установени в плановете за управление, приети от държава-членка в съответствие с член 19 от Регламент (ЕО) № 1967/2006 на Съвета (18), което носителят може да прехвърля;
24)
„риболовен капацитет“ означава тонажът на кораб, изразен в БТ (брутен тонаж), и мощността му, изразена в kW (киловати) съгласно определението в членове 4 и 5 от Регламент (ЕИО) № 2930/86 на Съвета (19);
25)
„аквакултури“ означава развъждането или отглеждането на водни организми с помощта на технологии за повишаване на производството на въпросните организми над естествения капацитет на околната среда, при което организмите остават собственост на физическо или юридическо лице през целия етап на развъждането и отглеждането, включително до улова;
26)
„лицензия за риболов“ означава лицензия по смисъла на член 4, точка 9 от Регламент (ЕО) № 1224/2009 на Съвета (20);
27)
„разрешение за риболов“ означава разрешение по смисъла на член 4, точка 10 от Регламент (ЕО) № 1224/2009;
28)
„риболовна дейност“ означава търсене на риба, хвърляне, поставяне, теглене и влачене на риболовен уред, качване на улова на борда, трансбордиране, задържане на борда, преработка на борда, прехвърляне, поставяне в клетки, угояване и разтоварване на сушата на риба и продукти от риболов;
29)
„продукти от риболов“ означава водни организми, получени в резултат на риболовна дейност, или продукти, получени от тях;
30)
„оператор“ означава физическо или юридическо лице, което експлоатира или притежава предприятие, извършващо която и да е от дейностите, свързани с който и да е етап от веригите за производство, преработка, предлагане на пазара, дистрибуция и търговия на дребно на продукти от риболов и аквакултури;
31)
„тежко нарушение“ означава нарушение, определено като такова в приложимото право на Съюза, включително в член 42, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1005/2008 на Съвета (21) и в член 90, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1224/2009;
32)
„краен потребител на научните данни“ означава орган, който има научноизследователски или управленски интерес от научен анализ на данни в сектора на рибарството;
33)
„излишък от допустим улов“ означава частта от допустимия улов, която дадена крайбрежна държава не добива, като общото ниво на експлоатация за отделните запаси остава под нивата, на които запасите са способни да се възстановят сами, и популациите на подлаганите на улов видове се поддържат над желаното ниво въз основа на най-добрите научни становища;
34)
„продукти от аквакултури“ означава водните организми на всеки етап от техния жизнен цикъл, добити в резултат на всяка дейност, свързана с аквакултурите, или продукти, получени от тях;
35)
„биомаса на репродуктивния запас“ означава прогнозна оценка за масата на рибата от конкретен запас, която се възпроизвежда в определен момент, включително мъжки и женски екземпляри, както и риби, размножаващи се чрез живородство;
36)
„смесен риболов“ означава риболов, при който присъства повече от един вид, и който има вероятност да бъде уловен заедно с други видове при една и съща риболовна операция;
37)
„споразумение за партньорство в областта на устойчивото рибарство“ означава международно споразумение, сключено с трета държава с цел получаване на достъп до води и ресурси за устойчива експлоатация на част от излишъка на морски биологични ресурси, в замяна на финансова компенсация от Съюза, която може да включва подпомагане на сектора.
2. За целите на настоящия регламент се прилагат следните географски определения на географски зони:
a)
„Северно море“ означава зони IV и IIIа на ICES (22);
б)
„Балтийско море“ означава зони IIIb, IIIc и IIId на ICES;
в)
„северозападни води“ означава зони V (с изключение на Vа и само водите на Съюза от Vб), VI и VII на ICES;
г)
„югозападни води“ означава зони VIII, IX и X (водите около Азорските острови) на ICES и зони 34.1.1, 34.1.2 и 34.2.0 (водите около Мадейра и Канарските острови) на CECAF (23);
д)
„Средиземно море“ означава водите на Средиземно море на изток от 5°36′ з.д.;
е)
„Черно море“ означава географската подзона на GFCM, както е определена в Резолюция GFCM/33/2009/2;
ЧАСТ II
ДОСТЪП ДО ВОДИ
Член 5
Общи правила за достъп до води
1. Риболовните кораби на Съюза имат равен достъп до водите и ресурсите във всички води на Съюза, освен тези, посочени в параграфи 2 и 3, при спазване на мерките, приети съгласно част III.
2. Във водите, простиращи се до 12 морски мили от изходните линии, които попадат под суверенитета или юрисдикцията на държавите-членки, до 31 декември 2022 г., държавите-членки имат право да ограничат риболова до риболовните кораби, които традиционно извършват риболов в тези води с достъп от близките пристанища, без да се засягат режимите, приложими за риболовните кораби на Съюза, плаващи под знамето на други държави-членки в рамките на съседски отношения, съществуващи между тези държави-членки, и редът и условията, предвидени в приложение I, което определя за всяка държава-членка географските зони на крайбрежните води на други държави-членки, в които се извършват тези риболовни дейности, както и рибните видове, за които те се отнасят. Държавите-членки информират Комисията за ограниченията, въведени съгласно настоящия параграф.
3. Във водите до 100 морски мили от изходните линии на най-отдалечените региони на Съюза, посочени в член 349, първа алинея от Договора, съответните държави-членки имат право до 31 декември 2022 г. да ограничат риболова до кораби, които са регистрирани в пристанищата на тези територии. Ограниченията не се прилагат за кораби на Съюза, които традиционно извършват риболов в посочените води, доколкото тези кораби не надвишават традиционно упражняваното риболовно усилие. Държавите-членки информират Комисията за ограниченията, въведени съгласно настоящия параграф.
4. Мерките, които ще се прилагат след изтичане на договореностите, посочени в параграфи 2 и 3, се приемат до 31 декември 2022 г.
ЧАСТ III
МЕРКИ ЗА ОПАЗВАНЕ И УСТОЙЧИВА ЕКСПЛОАТАЦИЯ НА МОРСКИТЕ БИОЛОГИЧНИ РЕСУРСИ
ДЯЛ I
Мерки за опазване
Член 6
Общи разпоредби
1. За постигането на целите на ОПР за опазване и устойчива експлоатация на морските билогични ресурси, установени в член 2, Съюзът приема мерките за опазване, изложени в член 7.
2. При прилагането на настоящия регламент Комисията се консултира със съответните консултативни съвети и съответните научни органи. Мерките за опазване се приемат, като се отчитат наличните научни, технически и икономически становища, включително, когато е приложимо, докладите, изготвени от НТИКР и други консултативни органи, становищата на консултативните съвети и съвместните препоръки на държавите-членки съгласно член 18.
3. Държавите-членки могат да си сътрудничат за целите на приемането на мерки съгласно членове 11, 15 и 18.
4. Държавите-членки се координират помежду си преди приемането на национални мерки съгласно член 20, параграф 2.
5. В особени случаи, по-специално по отношение на Средиземноморския регион, държавите-членки може да бъдат оправомощени да приемат правно обвързващи актове в сферата на ОПР, включително мерки за опазване. Член 18 се прилага в зависимост от случая.
Член 7
Видове мерки за опазване
1. Мерките за опазване и устойчива експлоатация на морските биологични ресурси могат да включват наред с останалото:
а)
многогодишни планове съгласно членове 9 и 10;
б)
измерими цели за опазването и устойчивата експлоатация на запасите и свързани с това мерки за намаляване на въздействието на риболова върху морската среда;
в)
мерки за адаптиране на риболовния капацитет на риболовните кораби към съществуващите възможности за риболов;
г)
стимули, включително от икономически характер, като възможности за риболов, за насърчаване на методи за риболов, които допринасят за по-селективен риболов, за избягване и, доколкото е възможно, за намаляване на нежелания улов, както и за риболов, който има слабо въздействие върху морската екосистема и рибните ресурси;
д)
мерки за определянето и разпределянето на възможностите за риболов;
е)
мерки за постигане на целите на член 15;
ж)
минимални референтни размери за опазване;
з)
пилотни проекти, отнасящи се за други видове техники на управление на риболова и риболовни уреди, които увеличават селективността или намаляват отрицателното въздействие на риболовните дейности върху морската среда;
и)
мерки, необходими за спазване на задълженията, произтичащи от екологичното законодателство на Съюза, приети съгласно член 11;
й)
технически мерки по параграф 2.
2. Техническите мерки могат да включват наред с останалото:
а)
характеристики на риболовните уреди и правила за тяхното използване;
б)
спецификации на конструкцията на риболовните уреди, включително:
i)
изменения или допълнителни устройства за подобряване на селективността или за намаляване на отрицателното въздействие върху екосистемата;
ii)
изменения или допълнителни устройства за намаляване на случайния улов на застрашени, изчезващи и защитените видове, както и на друг нежелан улов;
в)
ограничения или забрана на употребата на някои риболовни уреди и на риболовните дейности в определени райони или периоди;
г)
изисквания риболовните кораби да спрат операциите в определена зона в продължение на определен минимален период, за да се защитят временните струпвания на застрашени видове, на риба, която хвърля хайвер, на риба под минималния референтен размер за опазване и на други уязвими морски ресурси;
д)
конкретни мерки за намаляване на отрицателното въздействие на риболовните дейности върху морското биологично разнообразие и морските екосистеми, включително мерки за избягване и намаляване, доколкото е възможно, на нежелания улов.
Член 8
Установяване на зони за възстановяване на рибните запаси
1. Съюзът, като отчита надлежно съществуващите защитени зони, се стреми да установи защитени зони въз основа на тяхната биологическа чувствителност, включително зони, за които са налице ясни доказателства, че съдържат голяма концентрация на риба под минималния размер на опазване и на риба, която хвърля хайвер. В тези зони риболовните дейности може да бъдат ограничени или забранени, за да се допринесе за опазването на живите водни ресурси и на морските екосистеми. Съюзът също така продължава да защитава допълнително съществуващите биологично чувствителни зони.
2. За тези цели държавите-членки набелязват, когато е възможно, подходящи зони, които може да съставляват част от свързана мрежа, и подготвят, когато е целесъобразно, съвместни препоръки в съответствие с член 18, параграф 7, за да може Комисията да представи предложение в съответствие с Договора.
3. В рамките на многогодишен план на Комисията може да бъде предоставено правомощието да установи такива защитени биологично чувствителни зони. Прилага се член 18, параграфи 1-6. Комисията докладва редовно на Европейския парламент и на Съвета относно защитените зони.
ДЯЛ II
Специфични мерки
Член 9
Принципи и цели на многогодишните планове
1. Приоритетно се приемат многогодишни планове, които се основават на научни, технически и икономически становища и които съдържат мерки за опазване с цел възстановяване и поддържане на рибните запаси над нивата, позволяващи максимален устойчив улов в съответствие с член 2, параграф 2.
2. Когато поради недостатъчно данни не могат да бъдат определени измеримите цели, свързани с максималния устойчив улов по член 2, параграф 2, в многогодишните планове се предвиждат мерки, основани на подхода на предпазливост, които да осигуряват най-малкото сравнима степен на опазване на съответните запаси.
3. Многогодишните планове обхващат:
a)
единични видове; или
б)
при смесен риболов или когато запасите са свързани по своята динамика - видове риболов, които експлоатират няколко запаса в определена географска зона, като се отчитат познанията за взаимодействието между рибните запаси, риболова и морските екосистеми.
4. Мерките, които се включват в многогодишните планове, и графикът за тяхното изпълнение са пропорционални на преследваните измерими и общи цели, както и на предвижданите срокове. Преди мерките да бъдат включени в многогодишните планове се отчита също вероятното им икономическо и социално въздействие.
5. Многогодишните планове може да съдържат конкретни цели за опазване и мерки, основани на екосистемен подход, за преодоляване на конкретни проблеми на смесения риболов във връзка с постигането на целите, установени в член 2, параграф 2 за смесените запаси, които се обхващат от плановете, когато съгласно научни становища не е възможно да се постигне по-голяма селективност. При необходимост многогодишният план включва специфични алтернативни мерки, основани на екосистемния подход, за опазване на други запаси, обхванати от него.
Член 10
Съдържание на многогодишните планове
1. Когато е целесъобразно и без да се засягат съответните области на компетентност съгласно Договора, многогодишните планове включват:
а)
обхвата, изразен в рибни запаси, вид риболов и зона, за които се прилага многогодишният план;
б)
целите, които съответстват на посочените в член 2 и на съответните разпоредби на членове 6 и 9;
в)
количествено измерими цели като процент на смъртност от риболов и/или биомаса на репродуктивния запас;
г)
ясни срокове за постигане на количествено измерими цели;
д)
референтни равнища на опазване, съобразени с целите, установени в член 2;
е)
цели за опазване и технически мерки, които трябва да бъдат предприети за постигането на измеримите цели, определени в член 15, и мерки, предназначени за избягване или за намаляване, доколкото е възможно, на нежелания улов;
ж)
предпазни мерки за осигуряване на спазването на количествено измеримите цели и корективни мерки, когато са необходими, включително когато намаляването на наличните данни или влошаването на тяхното качество излага на опасност устойчивостта на запаса.
2. Многогодишните планове могат да включват освен това:
a)
други мерки за опазване, по-специално мерки за постепенно премахване на изхвърления улов, като се вземат предвид най-добрите налични научни становища, или за намаляване на отрицателното въздействие на риболова върху екосистемата, които се описват подробно, когато това е целесъобразно, в съответствие с член 18;
б)
количествено измерими показатели за периодично наблюдение и оценка на напредъка във връзка с постигането на измерими цели на многогодишния план;
в)
когато е целесъобразно, конкретни цели за сладководния етап от жизнения цикъл на анадромните и катадромните видове.
3. В многогодишните планове се предвижда тяхното преразглеждане след първоначална последваща оценка, по-специално с цел да бъдат взети предвид промените в научните становища.
Член 11
Мерки за опазване, необходими за спазване на задълженията, произтичащи от екологичното законодателство на Съюза
1. Държавите-членки имат право да приемат мерки за опазване, незасягащи риболовните кораби на други държави-членки, които са приложими във водите под техен суверенитет или юрисдикция и които са необходими за изпълнение на задълженията им съгласно член 13, параграф 4 от Директива 2008/56/ЕО, член 4 от Директива 2009/147/ЕО или член 6 от Директива 92/43/ЕИО, при условие че тези мерки са съвместими с целите, определени в член 2 от настоящия регламент, отговарят на целите на съответното законодателство на Съюза, което са предназначени да прилагат; и са не по-малко строги от мерките, предвидени в законодателството на Съюза.
2. Когато дадена държава-членка (наричана по-долу "държава-членка инициатор") счита, че е необходимо да бъдат приети мерки за спазване на задълженията по параграф 1, а други държави-членки имат пряк управленски интерес в риболова, който ще бъде засегнат от такива мерки, Комисията има право при поискване да приеме такива мерки чрез делегирани актове в съответствие с член 46. За тази цел член 18, параграфи 1-4 и параграф 6 се прилага mutatis mutandis.
3. Държавата-членка инициатор предоставя на Комисията и на другите държави-членки, които имат пряк управленски интерес, съответната информация за изискваните мерки, включително обосновката им, научните доказателства и подробностите за практическото им прилагане и изпълнение. Държавата-членка инициатор и другите държави-членки, които имат пряк управленски интерес, могат да представят съвместна препоръка по член 18, параграф 1 в рамките на шест месеца от момента, в който бъде представена достатъчно информация. Комисията приема мерките, като взема предвид всички налични научни становища, в рамките на три месеца от получаването на пълното искане.
Ако всички държави-членки не дадат съгласието си за представяне на съвместна препоръка на Комисията в съответствие с първа алинея и в рамките на определените в нея срокове, или ако съвместната препоръка не е в съответствие с изискванията по параграф 1, Комисията може да представи законодателно предложение в съответствие с Договора.
4. Чрез дерогация от параграф 3, при липса на съвместна препоръка, посочена в параграф 3, в спешни случаи, Комисията приема мерките. Мерките, които се приемат в спешни случаи, се ограничават до мерки, без които би било застрашено постигането на целите, свързани с установяването на мерките за опазване в съответствие с директивите, посочени в параграф 1, и намеренията на държавата-членка.
5. Мерките, посочени в параграф 4 се прилагат за максимален период от 12 месеца, който може да бъде удължен с не повече от 12 месеца, когато условията предвидени в посочения параграф продължават да са налице.
6. Комисията улеснява сътрудничеството между заинтересованата държава-членка и държавите-членки, които имат пряк управленски интерес в съответната риболовна дейност, в процеса на прилагане и изпълнение на мерките, приети съгласно параграфи 2, 3 и 4.
Член 12
Мерки на Комисията в случай на сериозна заплаха за морските биологични ресурси
1. По надлежно обосновани наложителни причини за спешност, свързани с наличието на сериозна заплаха за опазването на морските биологични ресурси или за морската екосистема, Комисията - по мотивирано искане на държава-членка или по своя собствена инициатива - с цел облекчаване на заплахата, може да приеме актове за изпълнение с незабавно приложение за максимален срок от шест месеца в съответствие с процедурата, посочена в член 47, параграф 3.
2. Държавата-членка представя искането по параграф 1 едновременно до Комисията, до останалите държави-членки и до съответните консултативни съвети. Останалите държави-членки и консултативните съвети могат да представят своите писмени бележки в рамките на седем работни дни от датата на получаване на уведомлението. Комисията взема решение в срок от 15 работни дни от датата на получаване на искането по параграф 1.
3. Преди изтичане на първоначалния срок на прилагане на актове за изпълнение с незабавно приложение, посочени в параграф 1, и при спазване на условията по параграф 1, Комисията може да приеме актове за изпълнение с незабавно приложение за удължаване на срока на прилагане на тази спешна мярка с не повече от 6 месеца. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 47, параграф 3.
Член 13
Спешни мерки на държавите-членки
1. Въз основа на доказателства за наличието на сериозна заплаха за опазването на морските биологични ресурси или за морската екосистема, свързана с риболовни дейности във води, които попадат под суверенитета или юрисдикцията на държава-членка, изискваща незабавно действие, държавата-членка може да приеме спешни мерки за смекчаване на заплахата. Тези мерки трябва да са съвместими с целите, определени в член 2, и да не са по-малко строги от предвидените в действащото право на Съюза. Тези мерки се прилагат не повече от три месеца.
2. Когато спешните мерки, които трябва да бъдат приети от държава-членка, могат да засегнат риболовните кораби на други държави-членки, те се приемат само след като с Комисията, съответните държави-членки и съответните консултативни съвети бъдат проведени консултации относно проекта на мерките, придружен от обяснителен меморандум. Държавата-членка, която е поискала консултациите, може да определи разумен срок за консултации, който обаче не е по-малък от един месец.
3. Когато Комисията прецени, че някоя мярка, приета съгласно настоящия член, не отговаря на условията по параграф 1, тя може, след излагане на съответните мотиви, да поиска отсъответната държава-членка да измени или отмени мярката.
Член 14
Избягване и намаляване на нежелания улов
1 За да улеснят въвеждането на задължението за разтоварване на сушата на целия улов при съответния вид риболов в съответствие с член 15 („задължение за разтоварване“), въз основа на най-добрите налични научни становища и като се вземат предвид становищата на съответните консултативни съвети, държавите-членки може дапровеждат пилотни проекти с цел пълно проучване на всички приложими методи за избягване, намаляване и премахване на нежелания улов при даден вид риболов.
2. Държавите-членки може да изготвят „атлас на изхвърляния улов“, показващ нивото на изхвърлен улов при всеки от видовете риболов, за които се прилага член 15, параграф 1.
Член 15
Задължение за разтоварване
1. Целият улов на видове за които се прилагат ограничения за улов, а в Средиземно море и уловът на видове, за които се прилага минимален размер за разтоварване на сушата съгласно приложение III към Регламент (ЕО) № 1967/2006, който е получен при риболовни дейности във водите на Съюза или дейност на риболовни кораби на Съюза извън неговите води, във води, които не са под суверенитета или юрисдикцията на трети държави, при видовете риболов и географските зони, изброени по-долу, се качва и задържа на борда на риболовните кораби, записва се, разтоварва се на сушата и когато е приложимо - се проверява спрямо квотите, освен когато се използва като жива стръв, в съответствие със следния график:
а)
най-късно от 1 януари 2015 г.:
-
риболовът на дребни пелагични видове (например скумрия, херинга, сафрид, син меджид, капрова риба, хамсия, атлантическа аргентина, средиземноморска сардина, цаца);
-
риболовът на едри пелагични видове (например червен тон, риба меч, бял тон, дебел тон, син и бял марлин);
-
риболовът за промишлени цели (inter alia например на мойва, пясъчна змиорка и норвежки паут);
-
риболовът на сьомга в Балтийско море;
б)
най-късно от 1 януари 2015 г. - за видовете, определящи за съответния вид риболов, и не по-късно от 1 януари 2017 г. - за всички останали видове по отношение на риболова във водите на Съюза в Балтийско море за видовете, към които се прилагат ограничения за улова, различни от обхванатите от буква а);
в)
най-късно от 1 януари 2016 г. - за видовете, определящи за съответния вид риболов, и не по-късно от 1 януари 2019 г. - за всички останали видове в:
i)
Северно море
-
риболовът на треска, пикша, меджид и сайда;
-
ловът на норвежки омар;
-
риболовът на обикновен морски език и писия;
-
риболовът на мерлуза;
-
ловът на северна скарида;
ii)
северозападните води
-
риболовът на треска, пикша, меджид и сайда;
-
ловът на норвежки омар;
-
риболовът на обикновен морски език и писия;
-
риболовът на мерлуза;
iii)
югозападните води
-
ловът на норвежки омар;
-
риболовът на обикновен морски език и писия;
-
риболовът на мерлуза;
iv)
друг вид риболов за видовете, към които се прилагат ограничения за улов;
г)
най-късно от 1 януари 2017 г. - за видовете, определящи за съответния вид риболов, и не по-късно от 1 януари 2019 г. - за всички останали видове по отношение на риболова, който не е обхванат от буква а), в Средиземно море, Черно море и във всички останали води на Съюза, както и във водите извън водите на Съюза, които не са под суверенитета или юрисдикцията на трети държави.
2. Параграф 1 не засяга международните задължения на Съюза. На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 46 за целите на въвеждането на тези международни задължения в правото на Съюза, включително по-специално на дерогации от задължението за разтоварване на сушата на улова съгласно настоящия член.
3. Когато всички държави-членки, които имат пряк управленски интерес в конкретен вид, се споразумеят задължението за разтоварване на сушата да се прилага по отношение на видове, различни от посочените в параграф 1, те могат да представят съвместна препоръка с цел разширяване на обхвата на задължението за разтоварване към тези други видове. За тази цел член 18, параграфи 1-6 се прилага mutatis mutandis. При представянето на такава съвместна препоръка на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове, съдържащи тези мерки, в съответствие с член 46.
4. Задължението за разтоварване по параграф 1 не се прилага по отношение на:
a)
видове, чийто улов е забранен и които са посочени като такива в правен акт на Съюза, приет в рамките на ОПР;
б)
видове, които според научните данни са с висок процент на оцеляване, като се вземат предвид характеристиките на риболовния уред, риболовните практики и екосистемата;
в)
улов, за който се прилагат минимални изключения.
5. Подробностите за изпълнението на задължението за разтоварване по параграф 1 се определят в многогодишните планове, посочени в членове 9 и 10, а когато е приложимо, по-детайлно се определят в съответствие с член 18, включително:
a)
специални разпоредби по отношение на риболова или видове, за които се прилага задължението за разтоварване, посочено в параграф 1;
б)
конкретизиране на изключенията от задължението за разтоварване на видовете, посочени в параграф 2, буква б);
в)
разпоредби за минимални изключения до не повече от 5 % от общия годишен улов на всички видове, за които се прилага задължението за разтоварване, посочено в параграф 1. Минималното изключение се прилага в следните случаи:
i)
когато има научни данни, че повишаването на селективността е много трудно постижимо; или
ii)
за да се избегнат прекомерни разходи за обработка на нежелан улов при онези риболовни уреди, при които нежеланият улов за риболовен уред не е повече от определен процент, който се установява в план, от общия годишен улов с тези риболовни уреди.
Уловът по разпоредбите, посочени в буква в), не се отчита спрямо съответните квоти, но въпреки това се записва в пълен размер.
За преходен период от четири години процентът от общия годишен улов по буква в) се увеличава със:
i)
два процентни пункта през първите две години от прилагането на задължението за разтоварване; и
ii)
един процентен пункт през следващите две години;
г)
разпоредби относно документирането на улова;
д)
определяне на минимални референтни размери за опазване, когато е целесъобразно, в съответствие с параграф 10.
6. Ако не е приет многогодишен план или план за управление на съответния вид риболов в съответствие с член 18 от Регламент (ЕО) № 1967/2006, в съответствие с член 18 от настоящия регламент на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 46 от настоящия регламент, които временно и за срок от не повече от три години определят специален план, съдържащ спецификациите, посочени в параграф 5, букви а)-д) от настоящия член. Държавите-членки могат да си сътрудничат в съответствие с член 18 от настоящия регламент за изготвянето на такъв план с цел Комисията да приеме тези актове или да представи предложение в съответствие с обикновената законодателна процедура.
7. Ако не са приети мерки за определянето на минималното изключение нито посредством многогодишен план съгласно параграф 5, нито посредством специален план за задължението за разтоварване на сушата на улова в съответствие с параграф 6, Комисията приема делегирани актове в съответствие с член 46, определящи минималното изключение, посочено в параграф 4, буква в), което при спазване на условията по параграф 5, буква в), подточка i) или ii) се прилага за не повече от 5 % от общия годишен улов на всички видове, за които се прилага задължението за разтоварване по параграф 1. Това минимално изключение се приема, така че да започне да се прилага от началната дата на прилагане на съответното задължение за разтоварване.
8. Като дерогация от задължението за отчитане на улова спрямо съответната квота в съответствие с параграф 1, уловът, за който се прилага задължение за разтоварване и който превишава квотите за въпросните запаси, или уловът на запаси, за които държавите-членки нямат квота, може да се отчете спрямо квотата за целевите видове, при условие че не превишава 9 % от квотата за целевите видове. Настоящата разпоредба се прилага единствено ако запасите на нецелевия вид се намират в безопасни биологични граници.
9. За рибните запаси, за които се прилага задължение за разтоварване, държавите-членки могат да проявяват гъвкавост по отношение на квотите в две последователни години в размер до 10 % от разрешените им разтоварвания на сушата. За тази цел всяка държава-членка може да разреши разтоварването на допълнителни количества от запасите, за които се прилага задължението за разтоварване, при условие че тези количества не надхвърлят 10 % от квотата, разпределена на въпросната държава-членка. Прилага се член 105 от Регламент (ЕО) № 1224/2009.
10. С цел да се осигури защитата на младите екземпляри от морски организми може да се определят минимални референтни размери за опазване.
11 За видовете, за които се прилага задължение за разтоварване по параграф 1, употребата на улова от видовете под минималния референтен размер за опазване се ограничава за цели, различни от пряката консумация от човека, включително рибни брашна, рибно масло, храна за домашни любимци, добавки в храните, лекарства и козметични препарати.
12. За видовете, за които не се прилага задължението за разтоварване по параграф 1, уловът на видове под минималния референтен размер за опазване не се задържа на борда, а незабавно се връща в морето.
13. Държавите-членки осигуряват подробното и точно документиране на всички риболовни рейсове, както и адекватен капацитет и средства за целите на наблюдението на спазването на задължението за разтоварване, като наблюдатели, вътрешна система за видеонаблюдение (CCTV) и други. При това държавите-членки спазват принципа на ефективност и пропорционалност.
Член 16
Възможности за риболов
1. Възможностите за риболов, разпределени на държавите-членки, осигуряват относителна стабилност на риболовните дейности на всяка държава-членка за всеки рибен запас или вид риболов. При разпределянето на нови възможности за риболов се вземат предвид интересите на всяка държава-членка.
2. Когато се въвежда задължение за разтоварване от даден рибен запас, възможностите за риболов се определят, като се отчита промяната на подхода - от определяне на възможностите за риболов, така че да отразяват разтоварванията на сушата, към определяне на възможностите за риболов, така че да отразяват улова, въз основа на разбирането, че през първата и последващите години изхвърлянето на улов от този запас вече няма да е разрешено.
3. При наличието на нови научни данни за значително несъответствие между възможностите за риболов, които са определени за конкретен запас, и действителното състояние на този запас, държавите-членки с пряк управленски интерес може да отправят обосновано искане до Комисията да представи предложение за намаляване на това несъответствие, като същевременно се спазват целите по член 2, параграф 2.
4. Възможностите за риболов се определят в съответствие с целите, установени в член 2, параграф 2, и при спазване на количествено измеримите цели, сроковете и границите, определени в съответствие с член 9, параграф 2 и член 10, параграф 1, букви б) и в).
5. Мерките относно определянето и разпределянето на възможностите за риболов на трети държави във води на Съюза се установяват в съответствие с Договора.
6. Всяка държава-членка решава как разпределените ѝ възможности за риболов, за които не се прилага система за прехвърляеми риболовни концесии, може да бъдат разпределяни на кораби, които плават под нейно знаме, например като създаде индивидуални възможности за риболов. Държавата-членка уведомява Комисията за метода на разпределение.
7. За целите на разпределянето на възможностите за риболов, свързани със смесен риболов, държавите-членки отчитат вероятния състав на улова на корабите, които извършват такъв риболов.
8. След уведомяване на Комисията държавите-членки могат да разменят изцяло или частично разпределените им възможности за риболов.
Член 17
Критерии за разпределяне на възможностите за риболов на държавите-членки
При разпределянето на възможностите за риболов, на които те имат право по член 16, държавите-членки използват прозрачни и обективни критерии, включително от екологичен, социален и икономически характер. Критериите, които се използват, може да включват например въздействието на риболова върху околната среда, минали данни относно спазването на изискванията, приноса към местната икономика и историческите нива на улов. В рамките на разпределените им възможности за риболов държавите-членки се стремят да осигурят стимули на риболовните кораби, които използват селективен риболовен уред или техники за риболов с намалено въздействие върху околната среда, като намалено енергийно потребление или намалено увреждане на местообитанията.
ДЯЛ III
Регионализация
Член 18
Регионално сътрудничество относно мерките за опазване
1. Когато по отношение на мерките за опазване, приложими към определена географска зона, включително в многогодишен план, изготвен съгласно членове 9 и 10, както и в случаите, предвидени в член 11 и член 15, параграф 6, на Комисията е предоставено правомощието да приема мерки чрез делегирани актове или актове за изпълнение, държавите-членки с пряк управленски интерес, засегнати от тези мерки, могат в рамките на срок, който се посочва в съответната мярка за опазване и/или многогодишния план, да постигнат съгласие да представят съвместни препоръки, предназначени за постигане на целите на съответните мерки на Съюза за опазване, на многогодишните планове или на специалните планове за разтоварване. Комисията не приема такива делегирани актове или актове за изпълнение преди изтичането на срока за представяне на съвместни препоръки от държавите-членки.
2. За целите на параграф 1 държави-членки с пряк управленски интерес, засегнати от мерките по параграф 1, си сътрудничат при формулирането на съвместни препоръки. Те се консултират и със съответните консултативен(ни) съвет(и). Комисията улеснява сътрудничеството между държавите-членки, включително при необходимост като осигурява получаването на научни становища от съответните научни органи.
3. Когато е представена съвместна препоръка съгласно параграф 1, на Комисията се предоставя правомощието да приеме тези мерки чрез делегирани актове или актове за изпълнение, при условие че тази препоръка е съвместима със съответните мерки за опазване и/или многогодишен план.
4. Когато мярката за опазване се прилага за конкретен рибен запас, споделян с трети държави и управляван от многостранни организации в областта на рибарството или съгласно двустранни или многостранни споразумения, Съюзът се стреми да постигне съгласие със съответните партньори по мерките, необходими за постигане на целите, определени в член 2.
5. Държавите-членки гарантират, че съвместните препоръки относно мерките за опазване, които се приемат съгласно параграф 1, се основават на най-добрите налични научни становища и да отговарят на всички изисквания по-долу:
a)
са съвместими с целите, определени в член 2;
б)
са съвместими с обхвата и целите на съответните мерки за опазване;
в)
са съвместими с обхвата и водят до ефективно постигане на общите и количествено измеримите цели, определени в съответния многогодишен план;
г)
са не по-малко строги от мерките, предвидени в правото на Съюза.
6. Ако не всички държави-членки успеят да постигнат съгласие по съвместните препоръки, които се представят на Комисията в съответствие с параграф 1 в рамките на определения срок, или ако съвместните препоръки относно мерките за опазване не се считат за съвместими с общите и количествено измеримите цели на въпросните мерки за опазване, Комисията може да представи предложение за подходящи мерки в съответствие с Договора.
7. В допълнение към случаите, посочени в параграф 1, държавите-членки с пряк управленски интерес по отношение на риболов в географски определена зона също могат да изготвят съвместни препоръки до Комисията за мерки, които Комисията да предложи или да приеме.
8. Като допълнителен или алтернативен метод за регионално сътрудничество на държавите-членки ще се предоставя правомощието във връзка с мярка на Съюза за опазване, която се прилага към съответна географска зона, включително многогодишен план по членове 9 и 10, да приемат в определен срок мерки, с които тази мярка за опазване се конкретизира допълнително. Засегнатите държави-членки си сътрудничат тясно при приемането на такива мерки. Параграфи 2, 4 и 5 от настоящия член се прилагат mutatis mutandis. Комисията се включва в процеса и нейните бележки се вземат под внимание. Държавите-членки приемат своите съответни национални мерки единствено ако всички засегнати държави-членки са постигнали съгласие относно съдържанието на мерките. Когато Комисията прецени, че мярката на държавата-членка не отговаря на условията, свързани със съответната мярка за опазване, тя може, след излагане на съответните мотиви, да поиска от съответната държава членка да измени или да отмени мярката.
ДЯЛ IV
Национални мерки
Член 19
Мерки на държавите-членки, приложими за риболовните кораби, плаващи под тяхно знаме, или за лицата, установени на тяхна територия
1. Държава-членка може да предприеме мерки за опазване на рибните запаси във водите на Съюза, при условие че тези мерки отговарят на всички изисквания по-долу:
а)
се прилагат единствено за риболовните кораби, плаващи под знамето на тази държава-членка, или, в случай на риболовни дейности, които не се извършват от риболовен кораб, за лица, установени на тази част от нейната територията, по отношение на която се прилага Договорът;
б)
са съвместими с целите, определени в член 2; и
в)
са не по-малко строги от мерките, предвидени в правото на Съюза.
2. За целите на контрола държавите-членки информират другите засегнати държави-членки за разпоредбите, приети съгласно параграф 1.
3. Държавите-членки оповестяват публично подходяща информация във връзка с мерките, приети в съответствие с настоящия член.
Член 20
Мерки на държавите-членки в 12-милната зона
1. Държава-членка може да предприеме недискриминационни мерки за опазването и управлението на рибните запаси и за поддържане или подобрение на природозащитния статус на морските екосистеми в зоната от 12 морски мили, измерени от нейните изходни линии, при условие че Съюзът не е приел мерки за опазване и управление конкретно за тази зона или конкретно за разрешаване на проблема, установен от съответната държава-членка. Мерките на държавата-членка трябва да са съвместими с целите, определени в член 2, и да не са по-малко строги от мерките, предвидени в правото на Съюза.
2. Когато мерките за опазване и управление, които трябва да бъдат приети от държава-членка, могат да засегнат риболовните кораби на други държави-членки, те се приемат само след провеждане на консултации с Комисията, съответните държави-членки и съответните консултативни съвети по проекта на мерките, придружен от обяснителен меморандум, в който също така се указва, че те са недискриминационни. За целите на тези консултации държавата-членка, която ги провежда, може да определи разумен срок, който обаче не е по-малък от два месеца.
3. Държавите-членки оповестяват публично подходяща информация във връзка с мерките, приети в съответствие с настоящия член.
4. Когато Комисията прецени, че някоя мярка, приета по настоящия член, не отговаря на условията по параграф 1, тя може, след излагане на съответните мотиви, да поиска от съответната държава-членка да измени или отмени мярката.
ЧАСТ IV
УПРАВЛЕНИЕ НА РИБОЛОВНИЯ КАПАЦИТЕТ
Член 21
Въвеждане на системи за прехвърляеми риболовни концесии
Държавите-членки могат да въведат система за прехвърляеми риболовни концесии. Държавите-членки, които са въвели такава система, създават и поддържат регистър на прехвърляемите риболовни концесии.
Член 22
Адаптиране и управление на риболовния капацитет
1. Държавите-членки въвеждат постепенно мерки за адаптиране на риболовния капацитет на своя флот към своите възможности за риболов с цел постигане на стабилен и траен баланс между тях, като отчитат тенденциите и се основават на най-добрите научни становища.
2. За постигане на целта, посочена в параграф 1, до 31 май всяка година държавите-членки изпращат на Комисията доклад относно баланса между риболовния капацитет на своя флот и своите риболовни възможности. За по-лесното постигане на общ подход в рамките на Съюза този доклад се изготвя в съответствие с общите насоки, които Комисията може да разработи, като укаже съответните технически, социални и икономически параметри.
Докладът съдържа годишна оценка на капацитета на националния флот и на всички сегменти на флота на всяка държава членка. Стремежът е в доклада да бъдат набелязани евентуалните структурни излишъци на капацитет по сегменти и да се направи оценка на дългосрочната рентабилност по сегменти. Докладите се оповестяват публично.
3. По отношение на оценките по параграф 2, втора алинея държавите-членки основават анализа си на баланса между риболовния капацитет на своя флот и своите възможности за риболов. За корабите, осъществяващи дейност в най-отдалечените региони, и за корабите, осъществяващи дейност само извън водите на Съюза, се изготвят отделни оценки.
4. Ако оценката докаже ясно, че няма реален баланс между риболовния капацитет и възможностите за риболов, държавата-членка изготвя и включва в доклада си план за действие за сегментите на флота, при които е установен структурен излишък на капацитет. В плана за действие се определят измерими цели при адаптирането и средства за постигане на баланс, както и ясен график за изпълнението му.
Всяка година Комисията изготвя за Европейския парламент и Съвета доклад относно баланса между риболовния капацитет на флотовете на държавите-членки и техните възможности за риболов, в съответствие с насоките по параграф 2, първа алинея. Докладът включва плановете за действие, посочени в първа алинея на настоящия параграф. Първият доклад се представя до 31 март 2015 г.
В случай че не бъде изготвен докладът по параграф 2 и/или не бъде изпълнен планът за действие по първа алинея от настоящия параграф, може да бъде наложено пропорционално спиране или прекъсване на изплащането на съответната финансова помощ от Съюза за съответната държава-членка за инвестиции в съответния(ите) сегмент(и) на флота в съответствие с бъдещ правен акт на Съюза за определяне на условията за финансовото подпомагане за политиката в областта на морското дело и рибарството за периода 2014-2020 г.
5. Не се разрешава отписване от риболовния флот, подпомогнато с публична помощ, освен когато то е предшествано от отнемането на лицензията за риболов и на разрешенията за риболов.
6. Риболовният капацитет, съответстващ на риболовните кораби, изтеглени с публична помощ, не се заменя.
7. Държавите-членки гарантират, че считано от 1 януари 2014 г. риболовният капацитет на флота им в нито един момент не надвишава пределните граници за риболовния капацитет, определени в приложение II.
Член 23
Системи за вписване/отписване
1. Държавите-членки организират вписването и отписването на кораби от своя флот по такъв начин, че вписването на нов капацитет без публична помощ, да бъде компенсирано от предшестващо отписване на капацитет без публична помощ, най-малкото равен на новозаписания.
2. Комисията може да приеме актове за изпълнение, определящи правилата за прилагането на настоящия член. Тези правила за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 47, параграф 2.
3. Не по-късно от 30 декември 2018 г.. Комисията прави оценка на системата за вписване/отписване с оглед развитието на съотношението между капацитета на флотовете и прогнозните възможности за риболов и, когато е целесъобразно, предлага изменение на тази система.
Член 24
Регистри на риболовните флотове
1. Държавите-членки записват информацията за характеристиките на собствеността, за кораба и уредите и за дейността на риболовните кораби на Съюза, плаващи под тяхно знаме, която е необходима за управлението на мерките, установени съгласно настоящия регламент.
2. Държавите-членки предават на Комисията информацията по параграф 1.
3. Комисията поддържа регистър на риболовния флот на Съюза, съдържащ получената съгласно параграф 2 информация. Тя осигурява публичен достъп до регистъра на риболовния флот на Съюза, като същевременно осигурява подходяща защита на личните данни.
4. Комисията приема актове за изпълнение, с които установява технически оперативни изисквания за записването, формата и условията за предаване на информацията по параграфи 1-3. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 47, параграф 2.
ЧАСТ V
НАУЧНА ОСНОВА ЗА УПРАВЛЕНИЕ НА РИБАРСТВОТО
Член 25
Изисквания по отношение на данните за управление на рибарството
1. Държавите-членки събират в съответствие с приетите правила в областта на събирането на данни биологични, екологични, технически и социално-икономически данни, необходими за управлението на рибарството, управляват тези данни и ги предоставят на крайните потребители на научни данни, включително на органите, определени от Комисията. За събирането и управлението на такива данни е допустимо финансиране от Европейския фонд за морско дело и рибарство в съответствие с бъдещ правен акт на Съюза за определяне на условията за финансовото подпомагане за политиката в областта на морското дело и рибарството за периода 2014-2020 г. Тези данни по-специално трябва да дават възможност за оценка на:
а)
състоянието на експлоатираните морски биологични ресурси;
б)
нивото на риболов и въздействието, което риболовните дейности оказват върху морските биологични ресурси и морските екосистеми; и
в)
социално-икономическите резултати на сектора на рибарството, сектора на аквакултурите и преработвателния сектор във водите на Съюза и извън тях.
2. Събирането, управлението и използването на данните се основава на следните принципи:
а)
точност и надеждност и своевременно събиране;
б)
използване на механизми за координация с цел избягване на дублирането на събирането на данни за различни цели;
в)
безопасно съхраняване и защита на събраните данни в компютърни бази данни, както и публичното им оповестяване, когато е целесъобразно, включително в обобщен вид с цел осигуряване на поверителност;
г)
достъп на Комисията или на определените от нея органи до националните бази данни и системи, използвани за обработката на събраните данни, с цел проверка на наличието и качеството на данните;
д)
своевременното предоставяне на относими данни и съответните методологии, по които са получени, на органите с научен или управленски интерес в научния анализ на данни в сектора на рибарството, както и на други заинтересовани страни, освен в случаите, когато се изисква защита и поверителност на данните съгласно приложимото право на Съюза.
3. Всяка година държавите-членки представят на Комисията доклад относно изпълнението на националните си програми за събиране на данни и го оповестяват публично.
Комисията прави оценка на годишния доклад относно събирането на данни, след като проведе консултации със своя научен консултативен орган и, когато е целесъобразно, с регионалните организации за управление на рибарството (РОУР), в които Съюзът е договаряща страна или наблюдател, както и със съответните международни научни органи.
4. Държавите-членки осигуряват националното координиране на събирането и управлението на научните данни, свързани с управлението на рибарството, включително на социално-икономическите данни. За тази цел те определят национален кореспондент и организират годишна национална координационна среща. Комисията се уведомява за националните координационни дейности и се кани на координационните срещи.
5. В тясно сътрудничество с Комисията държавите-членки координират своите дейности за събиране на данни с другите държави-членки в същия регион и полагат всички усилия да координират действията си с трети държави, които имат суверенитет или юрисдикция върху водите в същия регион.
6. Събирането, управлението и използването на данните се извършва по икономически ефективен начин.
7. В случай че държава-членка не събере и/или не предостави своевременно данни на крайните потребители, може да бъде наложено пропорционално спиране или прекъсване на изплащането на съответната финансова помощ от Съюза за тази държава-членка в съответствие с бъдещ правен акт на Съюза за определяне на условията за финансовото подпомагане за политиката в областта на морското дело и рибарството за периода 2014-2020 г.
Член 26
Провеждане на консултации с научни органи
Комисията провежда консултации с подходящи научни органи. Когато е целесъобразно, се провеждат консултации с НТИКР по въпросите, свързани с опазването и управлението на живите морски ресурси, включително биологичните, икономическите, екологичните, социалните и техническите аспекти. При консултациите с научни органи се отчита доброто управление на публичните средства с цел избягване на дублирането на работата на такива органи.
Член 27
Научни изследвания и научни становища
1. Държавите-членки изпълняват програми за научни изследвания и за иновации в областта на рибарството и аквакултурите. Те координират своите програми за научни изследвания и иновации и програми за научни становища в областта на рибарството с други държави-членки в тясно сътрудничество с Комисията в контекста на рамката за научни изследвания и иновации на Съюза, като включват и съответните консултативни съвети, когато е целесъобразно. За тези дейности е допустимо финансиране от бюджета на Съюза съгласно съответните правни актове на Съюза.
2. Държавите-членки осигуряват наличността на съответната компетентност и човешки ресурси, необходими за научния консултативен процес, посредством участието на съответните заинтересовани страни, като използват наред с другото наличните финансови ресурси на Съюза и като се координират помежду си.
ЧАСТ VI
ВЪНШНА ПОЛИТИКА
Член 28
Цели
1. За да осигури устойчивата експлоатация, управление и опазване на морските биологични ресурси и на морската среда, Съюзът осъществява своите външни отношения в областта на рибарството в съответствие със своите международни задължения и цели на политиката, както и с целите и принципите, определени в членове 2 и 3.
2. По-специално Съюзът:
a)
оказва активна подкрепа и принос за развитието на научните познания и становища;
б)
подобрява съгласуваността на политиките в инициативите на Съюза, като се обръща особено внимание на дейностите в областта на околната среда, търговията и развитието, и засилва последователността на действията, които се предприемат в рамките на сътрудничеството за развитие и научното, техническото и икономическото сътрудничество;
в)
допринася за устойчивите риболовни дейности, които са икономически жизнеспособни и насърчават заетостта в Съюза;
г)
гарантира, че неговите риболовни дейности извън водите на Съюза се основават на същите принципи и стандарти като тези, предвидени в приложимото право на Съюза относно ОПР, и същевременно насърчава условията на равнопоставеност между операторите от Съюза и операторите от трети държави;
д)
насърчава и подкрепя във всички международни сфери необходимите действия за премахване на ННН риболова;
е)
насърчава създаването и укрепването на комитети по въпросите на спазването на задълженията на РОУР, провеждането на периодични независими прегледи на резултатите и приемането на подходящи коригиращи действия, включително налагането на ефективни и възпиращи наказания, които трябва да се прилагат по прозрачен и недискриминационен начин.
3. Разпоредбите на настоящата част не засягат специалните разпоредби, приети съгласно член 218 от Договора.
ДЯЛ I
Международни организации в областта на рибарството
Член 29
Дейности на Съюза в международните организации в областта на рибарството
1. Съветът подкрепя активно и допринася за дейността на международните организации в областта на рибарството, включително РОУР.
2. Позициите на Съюза в международните организации в областта на рибарството и РОУР се основават на най-добрите налични научни становища, за да се гарантира, че рибните ресурси се управляват в съответствие с целите, определени в член 2, по-специално в параграф 2 и параграф 5, точка 4, буква в) от него. Съюзът се стреми към ръководна роля в процеса на подобряване на резултатите от дейността на РОУР с цел да им предостави по-добра възможност за опазване и управление на живите морски ресурси, попадащи в тяхната компетентност.
3. Съюзът активно подкрепя разработването на подходящи и прозрачни механизми за разпределяне на възможностите за риболов.
4. Съюзът насърчава сътрудничеството между РОУР и съгласуваността на съответните им регулаторни рамки и подкрепя натрупването на научни познания и становища, за да се гарантира, че техните препоръки се основават на такива научни становища.
Член 30
Спазване на международните разпоредби
Съюзът, включително с помощта на Европейска агенция за контрол на рибарството („Агенцията“), си сътрудничи с трети държави и международни организации в областта на рибарството, включително РОУР, за да засили спазването на мерките, и по-специално на тези за борба с ННН риболов, с цел да се гарантира стриктното спазване на мерките, приети от тези международни организации.
ДЯЛ II
Споразумения за партньорство в областта на устойчивото рибарство
Член 31
Принципи и цели на споразуменията за партньорство в областта на устойчивото рибарство
1. Споразуменията за партньорство в областта на устойчивото рибарство с трети държави осигуряват правна, екологична, икономическа и социална рамка за риболовните дейности, извършвани от риболовни кораби на Съюза във води на трети държави.
Тази рамка може да включва:
a)
развитие и подкрепа за необходимите научни и изследователски институции;
б)
способности за наблюдение, контрол и надзор;
в)
други елементи за изграждане на капацитет, които са свързани с развитието на устойчива политика в областта на рибарството на третата държава.
2. С цел устойчива експлоатация на излишъците от морски биологични ресурси Съюзът се стреми да осигури споразуменията за партньорство в областта на устойчивото рибарство с трети държави да са изгодни както за Съюза, така и за съответната трета държава, включително за нейното местно население и риболовна промишленост, и да допринасят за продължаване на дейността на флотовете на Съюза, както и да целят получаването на подходящ дял от наличния излишък, който да е съизмерим с интереса на флотовете на Съюза.
3. С цел корабите на Съюза, извършващи риболов съгласно споразумения за партньорство в областта на устойчивото рибарство, когато е целесъобразно, да извършват дейността си при спазване на стандарти, подобни на приложимите за риболовните кораби на Съюза, извършващи риболов във води на Съюза, Съюзът се стреми да включи в споразуменията за партньорство в областта на устойчивото рибарство подходящи разпоредби относно задълженията за разтоварване на сушата на риба и продукти от риболов.
4. Риболовните кораби на Съюза улавят единствено излишъка от допустимия улов, посочен в член 62, параграфи 2 и 3 от Конвенцията на ООН по морско право, и определен по ясен и прозрачен начин въз основа на най-добрите налични научни становища и обменената между Съюза и съответната трета държава относима информация относно общото риболовно усилие, упражнявано от всички флотове върху засегнатите запаси. По отношение на трансгранично преминаващите и далекомигриращите рибни запаси при определянето на ресурсите, които са налични за достъп, следва да се отчитат надлежно извършваните на регионално равнище оценки, както и мерките за опазване и управление, приети от съответните РОУР.
5. Риболовните кораби на Съюза не могат да извършват дейност във водите на третата държава, с която е сключено споразумение за партньорство в областта на устойчивото рибарство, ако не притежават разрешение за риболов, издадено в съответствие със споразумението.
6. Съюзът гарантира, че споразуменията за партньорство в областта на устойчивото рибарство съдържат разпоредба относно спазването на демократичните принципи и правата на човека, която съставлява съществен елемент от такива споразумения.
Доколкото е възможно, споразуменията съдържат и:
a)
разпоредба за забрана на предоставянето на по-благоприятни условия на различните флотове, извършващи риболов в тези води, в сравнение с условията, предоставени на икономическите участници от Съюза, включително по отношение на опазването, развитието и управлението на ресурсите, финансовите условия, таксите и другите права, свързани с издаването на разрешения за риболов;
б)
разпоредба за изключителност, свързана с правилото по параграф 5.
7. На равнището на Съюза се полагат усилия за наблюдение на дейностите на риболовните кораби на Съюза, извършващи дейност във води извън водите на Съюза извън рамките на споразуменията за партньорство в областта на устойчивото рибарство.
8. Държавите-членки гарантират, че риболовните кораби на Съюза, които плават под тяхно знаме и извършват дейност извън водите на Съюза, са в състояние да представят подробна и точна документация за всички свои риболовни и преработвателни дейности.
9. Посоченото в параграф 5 разрешение за риболов се предоставя на кораб, който е отписан от регистъра на риболовния флот на Съюза и впоследствие е вписан отново в него след по-малко от 24 месеца, само ако собственикът на кораба, не представи на компетентните органи на държавата на знамето всички данни, необходими за да докаже, че през този период корабът е извършвал дейност при пълно спазване на стандартите, приложими за корабите, плаващи под знаме на Съюза.
Ако през периода, в който корабът е бил отписан от регистъра на флота на Съюза, държавата, която го е приела под свое знаме, е била призната от правото на Съюза за държава, която не оказва сътрудничество в борбата с ННН риболов, неговото възпиране и премахване, или за държава, която допуска неустойчива експлоатация на живите морски ресурси, такова разрешение за риболов се предоставя, само ако бъде установено, че корабът е спрял своите риболовни дейности и собственикът е предприел незабавни действия за заличаването му от регистъра на тази държава.
10. Комисията организира независими предварителни и последващи оценки на всеки протокол към споразуменията за партньорство в областта на устойчивото рибарство и ги предоставя своевременно на Европейския парламент и Съвета, преди да представи на Съвета препоръка за даване на разрешение за започване на преговори за последващ протокол. Обобщението на тези оценки се оповестява публично.
Член 32
Финансова помощ
1. Със споразуменията за партньорство в областта на устойчивото рибарство Съюзът предоставя финансова помощ на трети държави, с цел:
а)
да окаже подкрепа за част от разходите, свързани с достъпа до рибните ресурси във водите на трети държави; частта от разходите, свързани с достъпа до рибните ресурси, която се плаща от собствениците на кораби от Съюза, трябва да бъде подложена на оценка за всяко споразумение за партньорство в областта на устойчивото рибарство или протокол към него и трябва да е справедлива, несдискриминационна и съразмерна на ползите, получени чрез условията за достъп;
б)
да създаде рамката за управление, включително разработването и поддържането на необходимите научни и изследователски институции, да насърчи процесите на консултация със заинтересованите групи и способностите за наблюдение, контрол и надзор и другите елементи за изграждане на капацитет, свързани с развитието на политика за устойчиво рибарство, провеждана от третата държава. Тази финансова помощ трябва да бъде обвързана с постигането на конкретни резултати, тя допълва проектите и програмите за развитие, изпълнявани във въпросната трета държава, и е съгласувана с тях.
2. В никое споразумение за партньорство в областта на устойчивото рибарство финансовата помощ за подкрепа на сектора не е обвързана с плащанията за достъп до рибните ресурси. Съюзът изисква постигането на конкретни резултати като условие за плащанията по линия на финансовата помощ и следи отблизо постигнатия напредък.
ДЯЛ III
Управление на запаси от общ интерес
Член 33
Принципи и цели на управлението на запаси от общ интерес за Съюза и за трети държави и споразуменията за обмен и съвместно управление
1. Когато запаси от общ интерес се експлоатират съвместно с трети държави, Съюзът поддържа отношения с тези трети държави, за да гарантира, че тези запаси се управляват устойчиво в съответствие с настоящия регламент, по-специално в съответствие с целта, определена в член 2, параграф 2. В случай че няма постигнато официално споразумение, Съюзът полага всички усилия за постигането на общи договорености за риболова на тези запаси, което да позволи устойчивото им управление, по-специално по отношение на целта по член 2, параграф 2, като по този начин насърчава установяването на условия на равнопоставеност за операторите от Съюза.
2. С цел да гарантира устойчива експлоатация на запасите, които се споделят с трети държави и да гарантира стабилността на риболовните операции на своите флотове, Съюзът се стреми, в съответствие с Конвенцията на ООН по морско право, да установи двустранни или многостранни споразумения с трети държави, насочени към съвместно управление на запасите, включително установяването, когато е целесъобразно, на достъп до водите и ресурсите и условията за такъв достъп, хармонизирането на мерките за опазване и обмена на възможности за риболов.
ЧАСТ VII
АКВАКУЛТУРИ
Член 34
Насърчаване на устойчиви аквакултури
1. С оглед на насърчаване на устойчивостта и допринасяне за продоволствената сигурност и снабдяване, растежа и заетостта Комисията утвърждава необвързващи стратегически насоки на Съюза по отношение на общите приоритети и измерими цели за развитието на устойчивите дейности, свързани с аквакултурите. Тези стратегически насоки отчитат относителните изходни позиции и различните обстоятелства в рамките на Съюза и представляват основата за многогодишни национални стратегически планове, и имат за цел:
a)
подобряване на конкурентоспособността на отрасъла на аквакултурите и подкрепа за неговото развитие и иновациите;
б)
намаляване на административната тежест и осигуряване на по-голяма ефективност и отчитане на потребностите на заинтересованите страни при прилагането на правото на Съюза;
в)
насърчаване на икономическата активност;
г)
диверсификация и подобряване на качеството на живот в крайбрежните и вътрешните райони;
д)
включване на дейностите, свързани с аквакултурите, в морското, крайбрежното и вътрешното пространствено планиране.
2. До 30 юни 2014 г. държавите-членки утвърждават многогодишни национални стратегически планове за развитието на дейностите, свързани с аквакултурите, на своя територия.
3. Многогодишните национални стратегически планове съдържат целите на съответната държава-членка и мерките и срокове, необходими за тяхното постигане.
4. Многогодишните национални стратегически планове имат следните конкретни цели:
а)
административно опростяване, по-специално по отношение на оценките, проучванията за въздействието и лицензиите;
б)
разумна сигурност за операторите на аквакултури във връзка с достъпа до води и пространство;
в)
показатели за екологична, икономическа и социална устойчивост;
г)
оценка на други възможни трансгранични последици, особено за морските биологични ресурси и морските екосистеми на съседните държави-членки;
д)
установяване на полезни взаимодействия между националните програми за научни изследвания и на сътрудничество между отрасъла и научната общност;
е)
насърчаване на конкурентните предимства на устойчивата висококачествена храна;
ж)
насърчаване на практики и изследвания в областта на аквакултурите с цел засилване на положителните последици за околната среда, както и за рибните ресурси, и на намаляване на отрицателното въздействие, включително намаляване на натиска върху рибните запаси, които се използват за производството на фуражи, и по-ефикасно използване на ресурсите.
5. Държавите-членки обменят информация и най-добри практики чрез отворен метод на координация на националните мерки, включени в многогодишните национални стратегически планове.
6. Комисията насърчава обмена на информация и на най-добри практики между държавите-членки и улеснява координацията на националните мерки, предвидени в многогодишните национални стратегически планове.
ЧАСТ XIII
ОБЩА ОРГАНИЗАЦИЯ НА ПАЗАРИТЕ
Член 35
Цели
1. Създава се обща организация на пазарите на продукти от риболов и аквакултури (наричана по-долу "общата организация на пазарите") с цел:
a)
да се допринесе за постигането на целите, определени в член 2, и по-специално за устойчивата експлоатация на живите морски биологични ресурси;
б)
да се даде възможност на отрасъла на рибарството и аквакултурите да прилага ОПР на подходящо равнище;
в)
да се укрепи конкурентоспособността на отрасъла на рибарството и аквакултурите в Съюза, по-специално на производителите;
г)
да се повиши прозрачността и да се засили стабилността на пазарите, особено що се отнася до икономическите познания и разбиране на пазарите на Съюза за продукти от риболов и аквакултури по цялата верига на доставка, да се подобри балансът в разпределението на добавената стойност по веригата на доставка в сектора, да се подобри информацията за потребителите и да се повиши осведомеността на потребителите чрез уведомяване и етикетиране, предоставящо разбираема информация;
д)
да се допринесе за осигуряването на условия на равнопоставеност за всички продукти, които се предлагат на пазара в Съюза, като се насърчи устойчивата експлоатация на рибните ресурси;
е)
да се допринесе за осигуряването на потребителите на разнообразно предлагане на продукти от риболов и аквакултури;
ж)
да се предоставя на потребителите проверима и точна информация по отношение на произхода на продуктите и начина на тяхното производство, по-специално посредством маркировка и етикетиране.
2. Общата организация на пазарите се прилага по отношение на продуктите от риболов и аквакултури, изброени в приложение I към Регламент (ЕС) № 1379/2013 г. на Европейския парламент и на Съвета (24), които се предлагат на пазара в Съюза.
3. Общата организация на пазарите включва по-специално:
a)
организацията на отрасъла, включително мерките за стабилизиране на пазара;
б)
плановете за производство и предлагане на пазара на организациите на производителите на продукти от риболов и аквакултури;
в)
общи стандарти за предлагане на пазара;
г)
информация за потребителите.
ЧАСТ IX
КОНТРОЛ И ИЗПЪЛНЕНИЕ
Член 36
Цели
1. Спазването на правилата на ОПР се осигурява посредством ефективна система на Съюза за контрол в областта на рибарството, включително за борба с ННН риболов.
2. По-конкретно контролът и изпълнението по отношение на ОПР включват и се основават на:
a)
всеобхватен, единен и общ подход;
б)
сътрудничество и координация между държавите-членки, Комисията и Агенцията;
в)
икономическа ефективност и пропорционалност;
г)
използване на ефективни технологии за контрол за наличността и качеството на данните относно рибарството;
д)
рамка на Съюза за контрол, инспекции и изпълнение;
е)
основана на рисковете стратегия, насочена към системни и автоматизирани кръстосани проверки на цялата налична информация от значение;
ж)
изграждане на култура на спазване на правилата и сътрудничество между всички оператори и рибари.
Съюзът приема подходящи мерки по отношение на третите държави, които допускат неустойчив риболов.
3. Държавите-членки приемат подходящи мерки, за да осигурят дейностите по контрол, инспекции и изпълнение, които се провеждат в рамките на ОПР, включително като установяват ефективни, пропорционални и възпиращи наказания.
Член 37
Експертна група по въпросите на спазването на задълженията
1. Комисията създава експертна група по въпросите на спазването на задълженията, която да прави оценки, да подпомага и укрепва изпълнението и спазването на задълженията, произтичащи от системата на Съюза за контрол в областта на рибарството.
2. Експертната група по въпросите на спазването на задълженията се състои от представители на Комисията и на държавите-членки. При поискване от страна на Европейския парламент Комисията може да покани Европейския парламент да изпрати експерти, които да присъстват на заседанията на експертната група. Агенцията може да присъства на заседанията на експертната група по въпросите на спазване на задълженията в качеството на наблюдател.
3. Експертната група по-специално:
a)
прави редовен преглед на въпросите на спазването и изпълнението на задълженията в рамките на системата на Съюза за контрол в областта на рибарството и набелязва възможните трудности от общ интерес при изпълнението на правилата на ОПР;
б)
формулира препоръки във връзка с изпълнението на правилата от ОПР, включително за набелязване на приоритетите за финансовата помощ на Съюза; и
в)
обменя информация относно дейностите по контрол и инспекция, включително относно борбата с ННН риболов.
4. Експертната група информира изчерпателно и редовно Европейския парламент и Съвета относно дейностите, свързани със спазване на задълженията, посочени в параграф 3.
Член 38
Пилотни проекти за нови технологии за контрол и системи за управление на данни
Комисията и държавите-членки могат да осъществяват пилотни проекти за нови технологии за контрол и системи за управление на данни.
Член 39
Участие в разходите за контрол, инспекции, изпълнение и събиране на данни
Държавите-членки могат да изискват от своите оператори да участват пропорционално в оперативните разходи за въвеждане на системата на Съюза за контрол в областта на рибарството и за събирането на данни.
ЧАСТ X
ФИНАНСОВИ ИНСТРУМЕНТИ
Член 40
Цели
Финансовата помощ от Съюза може да бъде отпусната с цел да се подпомогне постигането на целите, определени в член 2.
Член 41
Условия за финансова помощ за държавите-членки
1. При спазване на условията, конкретизирани в приложимите правни актове на Съюза, финансовата помощ от Съюза за държавите-членки зависи от спазването на правилата на ОПР.
2. Нарушението на правилата на ОПР от страна на държавите-членки може да доведе до прекъсване или спиране на плащанията или до финансова корекция на финансовата помощ от Съюза в рамките на ОПР. Тези мерки трябва да са пропорционални на естеството, тежестта, продължителността и системността на нарушението.
Член 42
Условия за финансова помощ за операторите
1. При спазване на условията, конкретизирани в приложимите правни актове на Съюза, финансовата помощ от Съюза за операторите зависи от спазването на правилата на ОПР.
2. При спазването на конкретни правила, които ще бъдат приети, тежките нарушения на правилата на общата политика в областта на рибарството от страна на операторите водят до временна или постоянна забрана за достъп до финансовата помощ от Съюза и/или до намаляване на нейния размер. Тези мерки, предприети от държава-членка, трябва да са възпиращи, ефективни и пропорционални на естеството, тежестта, продължителността и системността на тежките нарушения.
3. Държавите-членки гарантират, че финансовата помощ от Съюза се отпуска единствено ако на съответния оператор не са били налагани наказания за тежки нарушения в рамките на период от една година преди датата на заявлението за финансова помощ от Съюза.
ЧАСТ ХI
КОНСУЛТАТИВНИ СЪВЕТИ
Член 43
Създаване на консултативни съвети
1. За всяка от географските зони или области на компетентност, посочени в приложение III, се създават консултативни съвети с цел насърчаване на балансираното представителство на всички заинтересовани страни в съответствие с член 45, параграф 1 и допринасяне за постигането на целите, определени в член 2.
2. По-специално, в съответствие с приложение III се създават следните нови консултативни съвети:
a)
консултативен съвет за най-отдалечените региони, разделен на три части за всеки от следните морски басейни: западна част на Атлантическия океан, източна част на Атлантическия океан и Индийския океан;
б)
консултативен съвет за аквакултурите;
в)
консултативен съвет за пазарите;
г)
консултативен съвет за Черно море.
3. Всеки консултативен съвет приема своя процедурен правилник.
Член 44
Задачи на консултативните съвети
1. При прилагането на настоящия регламент Комисията провежда консултации със съответните консултативни съвети, когато това е целесъобразно.
2. Консултативните съвети могат:
а)
да отправят до Комисията и до съответната държава-членка препоръки и предложения по въпроси, свързани с управлението на рибарството и социално-икономическите и отнасящите си до опазването аспекти на рибарството и аквакултурите и по-специално препоръки за опростяване на правилата за управление на рибарството;
б)
да уведомяват Комисията и държавите-членки за проблеми, свързани с управлението и със социално-икономическите и отнасящите се до опазването аспекти на рибарството и когато е целесъобразно - на аквакултурите, в тяхната географска зона или област на компетентност, и да предлагат решения за преодоляване на тези проблеми;
в)
да подпомагат, в тясно сътрудничество с научните среди, събирането, доставянето и анализа на данните, необходими за разработването на мерки за опазване.
Когато даден въпрос е от общ интерес за два или повече консултативни съвета, те съгласуват своите позиции с цел приемането на съвместни препоръки по този въпрос.
3. С консултативните съвети се провеждат консултации във връзка със съвместните препоръки съгласно член 18. Комисията и държавите-членки могат да проведат с тях консултации и във връзка с други мерки. Тяхното становище се взема предвид. Тези консултации не засягат консултациите с НТИКР или с други научни органи. Становищата на консултативните съвети могат да бъдат представени на всички заинтересовани държави-членки и на Комисията.
4. В рамките на два месеца Комисията и, когато е приложимо, заинтересованата държава-членка дават отговор на всяка препоръка, предложение или информация, получени съгласно параграф 1. Когато приетите окончателни мерки се различават от становищата, препоръките и предложенията на консултативните съвети, получени съгласно параграф 1, Комисията или съответната държава-членка предоставя подробно обяснение за причините за това различие.
Член 45
Състав, функциониране и финансиране на консултативните съвети
1. В състава на консултативните съвети влизат:
a)
организации, представляващи риболовните оператори и, когато е уместно, операторите в сектора на аквакултурите, както и представители на секторите на преработване и предлагане на пазара;
б)
други заинтересовани групи, засегнати от ОПР, например екологични организации и групи на потребителите.
2. Всеки консултативен съвет се състои от общо събрание и изпълнителен комитет, включително, когато е целесъобразно, секретариат и работни групи по въпросите на регионалното сътрудничество, съгласно член 18, и приема необходимите мерки за своята организация.
3. Консултативните съвети функционират и получават финансиране съгласно предвиденото в приложение III.
4. На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 46 за определяна на подробни правила за функционирането на консултативните съвети.
ЧАСТ XII
ПРОЦЕДУРНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 46
Упражняване на делегирането
1. Правомощието да приема делегирани актове се предоставя на Комисията при спазване на предвидените в настоящия член условия.
2. Правомощието да приема делегирани актове, посочено в член 11, параграф 2, член 15, параграфи 2, 3, 6 и 7 и член 45, параграф 4, се предоставя на Комисията за срок от пет години, считано от 29 декември 2013 г. Комисията изготвя доклад относно делегирането на правомощия не по-късно от девет месеца преди изтичането на петгодишния срок. Делегирането на правомощия се продължава мълчаливо за срокове с еднаква продължителност, освен ако Европейският парламент или Съветът не възразят срещу подобно продължаване не по-късно от три месеца преди изтичането на всеки срок.
3. Делегирането на правомощия, посочено в член 11, параграф 2, член 15, параграфи 2, 3, 6 и 7 и член 45, параграф 4, може да бъде оттеглено по всяко време от Европейския парламент или от Съвета. С решението за оттегляне се прекратява посоченото в него делегиране на правомощия. То поражда действие в деня след публикуването на решението в Официален вестник на Европейския съюз или на по-късна, посочена в решението дата. То не засяга действителността на делегираните актове, които вече са в сила.
4. Веднага след като приеме делегиран акт, Комисията нотифицира акта едновременно на Европейския парламент и Съвета.
5. Делегиран акт, приет съгласно член 11, параграф 2, член 15, параграфи 2, 3, 6 и 7 и член 45, параграф 4, влиза в сила единствено ако нито Европейският парламент, нито Съветът не са представили възражения в срок от два месеца след нотифицирането на акта на Европейския парламент и Съвета или ако преди изтичането на този срок и Европейският парламент, и Съветът са уведомили Комисията, че няма да представят възражения. Този срок се удължава с два месеца по инициатива на Европейския парламент или на Съвета.
Член 47
Процедура на комитет
1. Комисията се подпомага от Комитет по рибарство и аквакултури. Този комитет е комитет по смисъла на Регламент (ЕС) № 182/2011.
2. При позоваване на настоящия параграф се прилага член 5 от Регламент (ЕС) № 182/2011.
Когато комитетът не даде становище по проекта на акт за изпълнение, който да бъде приет съгласно член 23, Комисията не приема проекта на акт за изпълнение и се прилага член 5, параграф 4, трета алинея от Регламент (ЕС) № 182/2011.
3. При позоваване на настоящия параграф се прилага член 8 от Регламент (ЕС) № 182/2011 във връзка с член 5 от него.
ЧАСТ XIII
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 48
Отмяна и изменения
1. Регламент (ЕО) № 2371/2002 се отменя.
Всяко позоваване на отменения регламент да се тълкува като позоваване на настоящия регламент.
2. Решение 2004/585/ЕО се отменя, считано от датата на влизане в сила на правилата, приети съгласно член 45, параграф 4 от настоящия регламент.
3. Член 5 от Регламент (ЕО) № 1954/2003 на Съвета (25) се заличава.
4 Регламент (ЕО) № 639/2004 на Съвета (26) се отменя.
5. В член 105 от Регламент (ЕО) № 1224/2009 се вмъква следният параграф:
„3а. Чрез дерогация от параграфи 2 и 3 не се прилага мултипликационен коефициент към улов, за който се прилага задължението за разтоварване на сушата по член 15 от Регламент (ЕО) № 1380/2013 на Европейския парламенти на Съвета (27), при условие че делът на свръхулова не надхвърля 10 % от разрешените количества за разтоварване на сушата.
Член 49
Преглед
До 31 декември 2022 г. Комисията докладва пред Европейския парламент и пред Съвета относно функционирането на ОПР.
Член 50
Годишен доклад
Комисията ежегодно докладва пред Европейския парламент и пред Съвета относно постигнатия напредък към максимален устойчив добив и относно състоянието на рибните запаси възможно най-скоро след приемането на ежегодния регламент на Съвета за определяне на възможностите за риболов за кораби на Съюза във водите на Съюза, както и в някои води извън водите на Съюза.
Член 51
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила в деня след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Прилага се от 1 януари 2014 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Страсбург на 11 декември 2013 година.
REGULAMENTUL (UE) NR. 1380/2013 AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI AL CONSILIULUI
din 11 decembrie 2013
privind politica comună în domeniul pescuitului, de modificare a Regulamentelor (CE) nr. 1954/2003 și (CE) nr. 1224/2009 ale Consiliului și de abrogare a Regulamentelor (CE) nr. 2371/2002 și (CE) nr. 639/2004 ale Consiliului și a Deciziei 2004/585/CE a Consiliului
PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 43 alineatul (2),
având în vedere propunerea Comisiei Europene,
după transmiterea proiectului de act legislativ către parlamentele naționale,
având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European (1),
având în vedere avizul Comitetului Regiunilor (2),
hotărând în conformitate cu procedura legislativă ordinară (3),
întrucât:
(1)
Regulamentul (CE) nr. 2371/2002 al Consiliului (4) a stabilit un sistem comunitar pentru conservarea și exploatarea durabilă a resurselor piscicole în temeiul politicii comune în domeniul pescuitului (PCP).
(2)
Sfera de aplicare a PCP cuprinde conservarea resurselor biologice marine și gestionarea activităților de pescuit care vizează astfel de resurse. În plus, aceasta cuprinde măsurile de piață și măsurile financiare luate în sprijinul obiectivelor acesteia, resursele biologice de apă dulce și activitățile de acvacultură, precum și prelucrarea și comercializarea produselor pescărești și de acvacultură, în cazul în care astfel de activități au loc pe teritoriul statelor membre sau în apele Uniunii, fiind desfășurate inclusiv de către navele de pescuit care arborează pavilionul unor țări terțe și sunt înregistrate în țări terțe, sau de către navele de pescuit ale Uniunii, sau de către resortisanți ai statelor membre, fără a aduce atingere responsabilității primare a statului de pavilion, ținând cont de dispozițiile articolului 117 din Convenția Națiunilor Unite privind dreptul mării din 10 decembrie 1982 (5) (UNCLOS).
(3)
Pescuitul recreativ poate avea un impact semnificativ asupra resurselor piscicole și statele membre ar trebui, prin urmare, să se asigure că acesta se desfășoară într-un mod compatibil cu obiectivele PCP.
(4)
PCP ar trebui să garanteze că activitățile de pescuit și de acvacultură contribuie la crearea unor condiții de mediu, economice și sociale sustenabile pe termen lung. PCP ar trebui să includă norme care să asigure trasabilitatea, securitatea și calitatea produselor comercializate în Uniune. Mai mult decât atât, politica comună în domeniul pescuitului ar trebui să contribuie la creșterea productivității, la un standard de viață echitabil pentru sectorul pescuitului, inclusiv pentru pescuitul la scară mică, la stabilitatea piețelor, precum și să asigure disponibilitatea aprovizionării cu alimente și prețuri rezonabile de livrare către consumatori. PCP ar trebui să contribuie la Strategia Europa 2020 pentru o creștere inteligentă, durabilă și favorabilă incluziunii și să ajute la îndeplinirea obiectivelor stabilite în strategia respectivă.
(5)
Uniunea este parte contractantă la UNCLOS (6) și, în temeiul Deciziei 98/414/CE a Consiliului (7), la Acordul Națiunilor Unite privind punerea în aplicare a dispozițiilor Convenției Organizației Națiunilor Unite privind dreptul mării din 10 decembrie 1982 privind conservarea și gestionarea populațiilor transzonale și a stocurilor de pești mari migratori din 4 decembrie 1995 (8) (Acordul ONU privind rezervele de pește) și, în temeiul Deciziei 96/428/CE a Consiliului (9), la Acordul privind promovarea respectării măsurilor internaționale de conservare și gestionare de către navele de pescuit în marea liberă din 24 noiembrie 1993 al Organizației pentru Alimentație și Agricultură a Națiunilor Unite (10).
(6)
Aceste instrumente internaționale prevăd, mai ales, obligații de conservare, inclusiv obligația de a lua măsuri de conservare și gestionare menite a menține sau a restabili resursele marine la niveluri care să permită obținerea producției maxime sustenabile, atât în interiorul zonelor maritime aflate sub jurisdicție națională, cât și în marea liberă, și de a coopera cu alte state în acest scop, obligația de a aplica abordarea precaută pe scară largă în ceea ce privește conservarea, gestionarea și exploatarea stocurilor de pește, obligația de a asigura compatibilitatea măsurilor de conservare și gestionare în cazul în care resursele marine se află în zone marine care țin de jurisdicții diferite și obligația de a ține cont de alte utilizări legitime ale mării. PCP ar trebui, așadar, să contribuie la punerea în aplicare a obligațiilor internaționale ale Uniunii în temeiul acestor instrumente internaționale. În cazul în care adoptă măsuri de conservare și gestionare pentru care au fost împuternicite în cadrul PCP, statele membre ar trebui, de asemenea, să acționeze într-un mod care este întru totul conform cu obligațiile internaționale privind conservarea și cooperarea prevăzute de instrumentele internaționale menționate.
(7)
În cadrul Summitului privind dezvoltarea durabilă de la Johannesburg din 2002, Uniunea și statele sale membre s-au angajat să acționeze împotriva reducerii continue a numeroase stocuri de pește. Prin urmare, Uniunea ar trebui să își îmbunătățească PCP prin adaptarea ratelor de exploatare pentru a se asigura că, într-o perioadă rezonabilă de timp, exploatarea resurselor biologice marine reface și menține populațiile de specii exploatate peste nivelurile care permit obținerea producției maxime sustenabile. Ratele de exploatare ar trebui atinse până în 2015. Atingerea respectivelor rate de exploatare până la o dată ulterioară ar trebui permisă doar dacă atingerea acestora până în 2015 ar periclita în mod deosebit sustenabilitatea socială și economică a flotelor de pescuit în cauză. După 2015, respectivele rate ar trebui atinse cât mai curând cu putință și în orice caz cel târziu în 2020. Atunci când informațiile științifice sunt insuficiente pentru a stabili aceste niveluri, se pot lua în considerare parametri aproximativi.
(8)
Deciziile de gestionare în materie de producție maximă sustenabilă în cadrul pescuitului mixt ar trebui să ia în calcul dificultatea de a pescui toate stocurile din cadrul unui pescuit mixt și de a obține producția maximă sustenabilă în același timp, în special în cazurile în care avizele științifice arată că este foarte dificil să se evite așa-numitele specii de blocaj prin creșterea selectivității uneltelor de pescuit utilizate. Ar trebui să li se solicite organismelor științifice corespunzătoare să ofere recomandări cu privire la nivelurile adecvate ale mortalității prin pescuit în aceste circumstanțe.
(9)
PCP ar trebui să asigure coerența cu țintele în ceea ce privește pescuitul stabilite prin decizia luată de Conferința părților la Convenția privind diversitatea biologică privind planul strategic pentru biodiversitate 2011-2020 și cu țintele privind biodiversitatea adoptate de Consiliul European din 25 și 26 martie 2010.
(10)
Exploatarea durabilă a resurselor biologice marine ar trebui să se bazeze pe abordarea precaută, care derivă din principiul precauției la care se face referire la articolul 191 alineatul (2) primul paragraf din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, ținând cont de datele științifice disponibile.
(11)
PCP ar trebui să contribuie la protecția mediului marin, la gestionarea durabilă a tuturor speciilor exploatate în scop comercial și, în special, la atingerea unei stări ecologice bune până în 2020, conform dispozițiilor de la articolul 1 alineatul (1) din Directiva 2008/56/CE a Parlamentului European și a Consiliului (11).
(12)
PCP ar trebui să contribuie, de asemenea, la aprovizionarea pieței Uniunii cu alimente foarte nutritive și la reducerea dependenței pieței Uniunii de importuri de alimente. PCP ar trebui să stimuleze, în mod direct sau indirect, și crearea de locuri de muncă și dezvoltarea economică în zonele de coastă.
(13)
În ceea ce privește gestionarea pescuitului, trebuie pusă în aplicare o abordare ecosistemică, impacturile de mediu ale activităților de pescuit ar trebui limitate, iar capturile nedorite ar trebui evitate și reduse în măsura posibilului.
(14)
Este important pentru gestionarea PCP ca aceasta să se ghideze după principiile bunei guvernanțe. Aceste principii includ luarea deciziilor pe baza celor mai bune avize științifice disponibile, implicarea amplă a părților interesate și o perspectivă pe termen lung. Gestionarea cu succes a PCP depinde și de definirea clară a responsabilităților la nivelul Uniunii, la nivel regional, național și local și de compatibilitatea reciprocă a măsurilor luate și de coerența acestora cu celelalte politici ale Uniunii.
(15)
PCP ar trebui să contribuie la îmbunătățirea condițiilor de siguranță și de lucru pentru operatorii din domeniul pescuitului.
(16)
PCP ar trebui să țină cont întru totul, acolo unde este cazul, de sănătatea animalelor, de bunăstarea animalelor și de siguranța produselor alimentare și a hranei pentru animale.
(17)
Deoarece toate aspectele legate de mările și oceanele Europei sunt legate între ele, PCP ar trebui pusă în aplicare astfel încât să fie coerentă cu alte politici ale Uniunii și, în special, să țină cont de interacțiunile cu inițiativele Uniunii în alte domenii de politică maritimă. Ar trebui asigurată coerența în gestionarea diferitelor politici sectoriale din Marea Baltică, Marea Nordului, Mările Celtice, Golful Biscaya și coasta iberică, bazinul Mării Mediterane și cel al Mării Negre.
(18)
Navele de pescuit din Uniune ar trebui să aibă acces egal la apele și la resursele Uniunii care fac obiectul normelor PCP.
(19)
Normele în vigoare de restricționare a accesului la resurse în interiorul zonelor de 12 mile marine ale statelor membre au funcționat în mod satisfăcător, fiind benefice pentru conservare prin limitarea efortului de pescuit în cea mai sensibilă parte a apelor Uniunii. De asemenea, aceste norme au menținut activitățile de pescuit tradiționale de care depinde foarte mult dezvoltarea socială și economică a anumitor comunități costiere. Prin urmare, aceste norme ar trebui să se aplice în continuare. Statele membre ar trebui să facă eforturi pentru a oferi acces preferențial pescarilor care practică pescuitul la scară mică, pescuitul artizanal sau pescuitul costier.
(20)
Teritoriile insulare mici care sunt dependente de pescuit ar trebui să fie recunoscute și sprijinite în mod special, după caz, pentru a li se permite să supraviețuiască și să prospere în viitor.
(21)
Resursele biologice marine din jurul regiunilor ultraperiferice ale Uniunii menționate la articolul 349 primul paragraf din tratat ar trebui să beneficieze de o protecție specială, deoarece contribuie la menținerea economiei locale a acestor teritorii, având în vedere situația lor structurală, socială și economică. Anumite activități de pescuit în apele respective ar trebui, prin urmare, limitate la navele de pescuit înregistrate în porturile din teritoriile respective.
(22)
Pentru a contribui la conservarea resurselor acvatice vii și a ecosistemelor marine, Uniunea ar trebui să facă eforturi pentru a proteja zonele sensibile din punct de vedere biologic prin desemnarea acestora ca zone protejate. În aceste zone ar trebui să fie posibilă restricționarea sau interzicerea activităților de pescuit. În luarea deciziilor cu privire la zonele care urmează să fie desemnate ca zone protejate, ar trebui acordată o atenție specială acelor zone pentru care există dovezi clare privind concentrări puternice de pești sub dimensiunea minimă de referință pentru conservare și de zone de depunere a icrelor, precum și zonelor care sunt considerate a fi sensibile din punct de vedere biologic și geografic. De asemenea, ar trebui să se țină cont de zonele de conservare existente. Pentru a facilita procesul de desemnare, statele membre ar trebui să identifice zonele corespunzătoare, inclusiv zonele care fac parte dintr-o rețea coerentă, și, după caz, ar trebui să coopereze între ele la pregătirea și transmiterea recomandărilor comune către Comisie. Pentru a stabili cu mai multă eficiență zonele protejate, Comisia ar trebui să aibă posibilitatea de a fi împuternicită să le stabilească într-un plan multianual. Pentru a asigura un nivel potrivit de responsabilitate și control democratice, Comisia ar trebui să raporteze periodic Parlamentului European și Consiliului cu privire la funcționarea respectivelor zone protejate.
(23)
Obiectivul exploatării durabile a resurselor biologice marine este îndeplinit cu mai multă eficacitate printr-o abordare multianuală a gestionării pescuitului, în cadrul căreia se instituie în mod prioritar planuri multianuale care să reflecte caracteristicile specifice ale diferitelor activități de pescuit.
(24)
Ori de câte ori este posibil, planurile multianuale ar trebui să cuprindă mai multe stocuri, dacă stocurile respective sunt exploatate împreună. Planurile multianuale ar trebui să constituie cadrul pentru exploatarea durabilă a stocurilor și a ecosistemelor marine în cauză, definind calendare clare și mecanisme de salvgardare pentru situații neprevăzute. Planurile multianuale ar trebui, de asemenea, să facă obiectul unor obiective de gestionare definite în mod clar pentru a contribui la exploatarea durabilă a stocurilor și la protecția ecosistemelor marine în cauză. Aceste planuri ar trebui adoptate în consultare cu consiliile consultative, operatorii din industria pescuitului, oamenii de știință și alți factori interesați în materie de gestionare a pescuitului.
(25)
Directiva 2009/147/CE a Parlamentului European și a Consiliului (12), Directiva 92/43/CEE a Consiliului (13) și Directiva 2008/56/CE a Parlamentului European și a Consiliului impun statelor membre anumite obligații în ceea ce privește zonele de protecție specială, zonele speciale de conservare și, respectiv, zonele marine protejate. Aceste măsuri ar putea necesita adoptarea unor măsuri care intră în cadrul PCP. Prin urmare, este oportun ca statele membre să fie autorizate să adopte, în apele aflate sub suveranitatea sau sub jurisdicția lor, astfel de măsuri de conservare care le sunt necesare pentru a-și îndeplini obligațiile în temeiul acestor acte ale Uniunii, în cazul în care aceste măsuri nu afectează interesele în materie de pescuit ale altor state membre. În cazul în care aceste măsuri ar putea afecta interesele în materie de pescuit ale altor state membre, competența de a adopta aceste măsuri ar trebui conferită Comisiei și ar trebui să se recurgă la cooperarea regională între statele membre vizate.
(26)
Sunt necesare măsuri pentru reducerea nivelurilor actuale ridicate de capturi nedorite și pentru eliminarea treptată a capturilor aruncate înapoi în mare. Capturile nedorite și aruncarea lor înapoi în mare reprezintă o risipă considerabilă și afectează negativ exploatarea durabilă a resurselor biologice marine și ecosistemele marine, precum și viabilitatea financiară a pescuitului. Ar trebui stabilită și pusă treptat în aplicare obligația de a debarca integral capturile („obligația de debarcare”) din speciile care fac obiectul unor cote de captură și, în Marea Mediterană, de asemenea capturile de specii care sunt supuse unor norme privind dimensiunile minime, făcute în timpul activităților de pescuit în apele Uniunii sau de către navele de pescuit ale Uniunii și normele care au obligat până în prezent pescarii să arunce capturile înapoi în mare ar trebui abrogate.
(27)
Obligația de debarcare ar trebui introdusă ținându-se cont de fiecare activitate de pescuit în parte. Pescarilor ar trebui să li se permită să continue să arunce înapoi în mare speciile în cazul cărora, potrivit celor mai bune avize științifice disponibile, rata de supraviețuire este ridicată atunci când sunt aruncate înapoi în mare.
(28)
Pentru ca obligația de a debarcare să fie fezabilă și pentru a atenua efectul structurii anuale variabile a capturilor, statele membre ar trebui să aibă posibilitatea transferului interanual de cote, până la un anumit procent.
(29)
În cadrul gestionării obligației de debarcare, statele membre ar trebui să facă tot posibilul pentru a reduce capturile nedorite. În acest scop, trebuie acordată o prioritate crescută îmbunătățirii tehnicilor de pescuit selectiv în vederea evitării și reducerii capturilor nedorite, în măsura posibilului. Este important ca statele membre să aloce cotele în rândul navelor de pescuit într-o combinație care să reflecte cât mai mult cu putință distribuția speciilor estimată la nivelul pescuitului. În cazul unor neconcordanțe dintre cotele disponibile și modelul de pescuit existent, statele membre ar trebui să ia în considerare ajustări prin schimburile de cote cu alte state membre, inclusiv pe bază permanentă. Statele membre ar trebui, de asemenea, să ia în considerare facilitarea punerii în comun de către armatori a cotelor individuale, de exemplu la nivelul organizațiilor producătorilor sau al grupurilor de armatori. Ca opțiune finală, statele membre ar trebui să ia în considerare posibilitatea deducerii speciilor de capturi accidentale din cota speciei vizate, în funcție de statutul de conservare a speciei vizate.
(30)
Destinația debarcărilor de capturi de pește sub dimensiunea minimă de referință pentru conservare ar trebui să fie limitată și să excludă vânzarea pentru consumul uman.
(31)
Pentru a acoperi situația capturilor nedorite care sunt inevitabile chiar și atunci când se aplică toate măsurile necesare pentru reducerea acestora, ar trebui instituite anumite excepții de minimis de la obligația de debarcare pentru pescuitul căruia i se aplică obligația de debarcare, în special prin intermediul planurilor multianuale.
(32)
Sub rezerva avizelor științifice și fără a pune în pericol obiectivele de producție maximă sustenabilă, sau fără a spori rata mortalității prin pescuit, în cazul în care se aplică o obligație de debarcare, inclusiv obligația de documentare privind capturile, ar trebui să fie posibilă o creștere a posibilităților de pescuit aferente, pentru a ține cont de faptul că peștii care înainte erau aruncați înapoi în mare vor fi debarcați.
(33)
Accesul la o activitate de pescuit ar trebui să se bazeze pe criterii transparente și obiective, inclusiv pe criterii de mediu, sociale și economice. Statele membre ar trebui să promoveze pescuitul responsabil oferind stimulente acelor operatori care, prin activitatea lor de pescuit, cauzează cele mai puține daune mediului și aduc cele mai multe beneficii societății.
(34)
În ceea ce privește stocurile pentru care nu au fost stabilite planuri multianuale, ar trebui asigurate rate de exploatare prin care să se ajungă la producția maximă sustenabilă, prin stabilirea de limite pentru capturi sau pentru efortul de pescuit. Dacă datele disponibile sunt insuficiente, pescuitul ar trebui gestionat utilizându-se parametri aproximativi.
(35)
Având în vedere situația economică precară în care se găsește sectorul pescuitului și dependența de activitățile de pescuit a anumitor comunități costiere, este necesară asigurarea stabilității relative a activităților de pescuit, prin alocarea posibilităților de pescuit între statele membre, pe baza unei cote previzibile din stocurile pentru fiecare stat membru.
(36)
Având în vedere situația biologică temporară a stocurilor, această stabilitate relativă a activităților de pescuit ar trebui să garanteze și să ia în considerare pe deplin nevoile specifice ale regiunilor în care comunitățile locale sunt în mod special dependente de pescuit și de activitățile conexe pescuitului, astfel cum a decis Consiliul în Rezoluția sa din 3 noiembrie 1976 (14), în special anexa VII la respectiva rezoluție.
(37)
Prin urmare, conceptul vizat, acela de stabilitate relativă, ar trebui să fie înțeles în acest sens.
(38)
Comisia ar trebui să fie autorizată să adopte măsuri temporare în cazul unei amenințări grave la adresa conservării resurselor biologice marine sau la adresa ecosistemului marin, amenințare care rezultă din activitățile de pescuit și care necesită acțiune imediată. Termenele pentru stabilirea acestor măsuri ar trebui să fie clar definite, iar măsurile ar trebui să se aplice o perioadă de timp determinată.
(39)
Statele membre ar trebui să coopereze la nivel regional pentru a adopta recomandări comune și alte instrumente pentru elaborarea și punerea în aplicare a măsurilor de conservare și a măsurilor care afectează activitățile de pescuit în zonele protejate în temeiul dreptului mediului. În cadrul cooperării regionale, Comisia ar trebui să adopte măsuri de conservare prin acte de punere în aplicare sau acte delegate numai dacă toate statele membre în cauză dintr-o regiune convin asupra unei recomandări comune. În lipsa unei recomandări comune, Comisia ar trebui să înainteze o propunere de măsuri relevante în temeiul tratatului.
(40)
În ceea ce privește stocurile din apele Uniunii, statele membre ar trebui să fie împuternicite să adopte măsuri de conservare și gestionare aplicabile exclusiv navelor de pescuit ale Uniunii care arborează pavilionul lor.
(41)
În ceea ce privește propriile zone de 12 mile marine, statele membre ar trebui să fie împuternicite să adopte măsuri de conservare și gestionare aplicabile tuturor navelor de pescuit ale Uniunii, cu condiția ca, în cazul în care măsurile respective se aplică navelor de pescuit din Uniune aparținând altor state membre, acestea să fie nediscriminatorii, să fi avut loc o consultare prealabilă cu alte state membre vizate și Uniunea să nu fi adoptat măsuri care să vizeze în mod specific conservarea și gestionarea în respectiva zonă de 12 mile marine.
(42)
Statele membre ar trebui să poată introduce un sistem de concesiuni de pescuit transferabile.
(43)
Statele membre ar trebui să adopte măsuri specifice pentru a adapta numărul navelor de pescuit din Uniune la resursele disponibile, pe baza evaluărilor lor privind raportul dintre capacitatea de pescuit a flotelor lor și oportunitățile de pescuit de care dispun. Evaluările ar trebui să fie făcute în conformitate cu orientările Comisiei și prezentate într-un. raport anual care se transmite Comisiei. Rapoartele respective ar trebui publicate. Fiecare stat membru ar trebui să poată alege măsurile și instrumentele pe care dorește să le adopte pentru a reduce capacitatea de pescuit excesivă.
(44)
În plus, ar trebui menținute plafoane obligatorii pentru capacitatea maximă a flotei și programe naționale de intrare/ieșire referitoare la finanțarea pentru dezafectare, în scopul gestionării și ajustării capacității de pescuit.
(45)
Statele membre ar trebui să înregistreze informațiile minime privind caracteristicile și activitățile navelor de pescuit din Uniune care arborează pavilionul lor. Respectivele informații înregistrate ar trebui puse la dispoziția Comisiei în scopul monitorizării dimensiunii flotelor statelor membre.
(46)
Gestionarea pescuitului pe baza celor mai bune avize științifice disponibile necesită seturi de date armonizate, fiabile și exacte. Prin urmare, statele membre ar trebui să colecteze date privind flotele și activitățile lor de pescuit, în special date biologice privind capturile, inclusiv privind capturile aruncate înapoi în mare și informațiile bazate pe studii privind stocurile de pește și potențialul impact de mediu al activităților de pescuit asupra ecosistemului marin. Statele membre ar trebui să gestioneze și să pună datele colectate la dispoziția utilizatorilor finali e și altor părți interesate. Statele membre ar trebui să coopereze între ele și cu Comisia pentru a-și coordona activitățile de colectare a datelor. Atunci când este cazul, statele membre ar trebui să coopereze, de asemenea, cu țările terțe în ceea ce privește colectarea datelor. Statele membre ar trebui să pună la dispoziția Comisiei, în scopul evaluării, un raport anual privind activitățile lor de colectare a datelor, care se publică.
(47)
Colectarea datelor ar trebui să includă date care să faciliteze evaluarea economică a întreprinderilor active în sectorul pescuitului, în sectorul acvaculturii și în sectorul prelucrării produselor pescărești și de acvacultură, precum și a evoluției situației ocupării forței de muncă din aceste sectoare.
(48)
Comitetul științific, tehnic și economic pentru pescuit (CSTEP), astfel cum este instituit prin Decizia 2005/629/CE a Comisiei (15), poate fi consultat cu privire la chestiuni ce țin de conservarea și gestionarea resurselor biologice marine, pentru a asigura asistența necesară din partea unor oameni de știință de înaltă calificare, mai ales în ceea ce privește aplicarea cunoștințelor în materie de biologie, economie, mediu, științe sociale și tehnice.
(49)
Cunoștințele științifice în domeniul pescuitului orientate spre politică ar trebui consolidate cu ajutorul colectării de date științifice în domeniul pescuitului adoptate la nivel național, al programelor de cercetare și inovare puse în aplicare în coordonare cu alte state membre, precum și în contextul cadrelor de cercetare și inovare ale Uniunii. Ar trebui să se stimuleze de asemenea o mai bună cooperare între industrie și oamenii de știință.
(50)
Uniunea ar trebui să promoveze la nivel internațional obiectivele PCP, asigurându-se că activitățile de pescuit ale Uniunii desfășurate în afara apelor Uniunii se bazează pe aceleași principii și standarde ca și cele din legislația Uniunii aplicabilă în domeniu și promovând în același timp condiții de concurență echitabile pentru operatorii din Uniune și operatorii din țările terțe. În acest sens, Uniunea ar trebui să urmărească ocuparea unei poziții de lider în procesul de consolidare a randamentului organizațiilor regionale și internaționale, pentru a permite o mai bună conservare și gestionare a resurselor marine vii care intră în domeniul de competență al acestora, inclusiv combaterea pescuitului ilegal, nedeclarat și nereglementat (INN). Uniunea ar trebui să coopereze cu țări terțe și organizații internaționale în scopul îmbunătățirii respectării măsurilor internaționale, inclusiv combaterea INN. Poziția Uniunii ar trebui să se bazeze pe cele mai bune avize științifice disponibile.
(51)
Acordurile de parteneriat în domeniul pescuitului sustenabil încheiate cu țările terțe ar trebui să garanteze că activitățile de pescuit ale Uniunii în apele țărilor terțe sunt bazate pe cele mai bune avize științifice disponibile și pe schimburile de informații relevante, asigurând exploatarea durabilă a resurselor biologice marine, transparența în privința stabilirii excedentului și, prin urmare, gestionarea resurselor în conformitate cu obiectivele PCP. Acordurile respective, care prevăd accesul la resurse proporționale cu interesul flotei Uniunii în schimbul unei contribuții financiare din partea Uniunii, ar trebui să contribuie la instituirea unui cadru de guvernanță de înaltă calitate care să garanteze mai ales măsuri eficiente de colectare a datelor, monitorizare, control și supraveghere.
(52)
Respectarea principiilor democratice și a drepturilor omului, prevăzute în Declarația Universală a Drepturilor Omului și în alte instrumente internaționale relevante în domeniul drepturilor omului, precum și principiul statului de drept ar trebui să constituie un element esențial al acordurilor de parteneriat în domeniul pescuitului sustenabil care ar trebui să conțină o clauză specifică referitoare la drepturile omului. Introducerea unei clauze referitoare la drepturile omului în acordurile de parteneriat în domeniul pescuitului sustenabil ar trebui să fie pe deplin compatibilă cu obiectivele generale ale politicii Uniunii în materie de dezvoltare.
(53)
Acvacultura ar trebui să contribuie la menținerea potențialului de producție de alimente pe o bază sustenabilă în întreaga Uniune, astfel încât să se garanteze pe termen lung securitatea alimentară, inclusiv aprovizionarea cu alimente, precum și creșterea economică și ocuparea forței de muncă din rândul cetățenilor Uniunii și să se contribuie la satisfacerea cererii tot mai mari de alimente de origine acvatică la nivel mondial.
(54)
Strategia Comisiei pentru dezvoltarea durabilă a acvaculturii europene adoptată în 2009, care a fost salutată și aprobată de Consiliu și primită favorabil de Parlamentul European, a menționat necesitatea creării și promovării unor condiții de concurență echitabile în domeniul acvaculturii, ca bază pentru dezvoltarea sa durabilă.
(55)
Activitățile de acvacultură din Uniune sunt influențate de condițiile diferite din diversele state membre, inclusiv în ceea ce privește autorizațiile pentru operatori. Prin urmare, ar trebui elaborate orientări strategice la nivelul Uniunii privind planurile strategice naționale, pentru a îmbunătăți competitivitatea sectorului acvaculturii, susținând dezvoltarea acestuia și inovarea în cadrul acestuia și încurajând activitatea economică și diversificarea, precum și îmbunătățind calitatea vieții în zonele costiere și interioare. Mai mult decât atât, ar trebui dezvoltate mecanisme pentru schimbul de informații și bune practici între statele membre, printr-o metodă deschisă de coordonare a măsurilor naționale privind securitatea activității economice, accesul la apele și spațiul Uniunii și simplificarea procedurilor de acordare a licențelor.
(56)
Având în vedere natura specifică a acvaculturii, este necesară instituirea unui consiliu consultativ pentru consultarea părților interesate cu privire la elementele politicilor Uniunii care ar putea afecta acvacultura.
(57)
Este necesară consolidarea competitivității sectorului de pescuit și acvacultură al Uniunii și simplificarea în sprijinul unei mai bune gestionări a activităților de producție și comercializare din cadrul sectorului Organizarea comună a piețelor în sectorul produselor pescărești și de acvacultură ar trebui să asigure condiții de concurență echitabile pentru toate produsele pescărești și de acvacultură comercializate în Uniune, indiferent de originea acestora, ar trebui să le permită consumatorilor să aleagă în mai bună cunoștință de cauză și să sprijine consumul responsabil și ar trebui, de asemenea, să îmbunătățească înțelegerea și cunoașterea din punct de vedere economic a piețelor Uniunii de-a lungul lanțului de aprovizionare.
(58)
Organizarea comună a pieței ar trebui pusă în aplicare în conformitate cu angajamentele internaționale ale Uniunii, în special în ceea ce privește dispozițiile Organizației Mondiale a Comerțului.
(59)
Pentru a asigura respectarea normelor PCP, ar trebui să se instituie un sistem eficace de control, inspecție și asigurare a respectării normelor, care să includă lupta împotriva activităților de pescuit INN.
(60)
În cadrul acestui sistem al Uniunii de control, inspecție și asigurare a respectării normelor ar trebui promovată utilizarea unor tehnologii moderne și eficace. Statele membre și Comisia ar trebui să aibă posibilitatea de a desfășura proiecte-pilot privind noile tehnologii de control și sisteme de gestionare a datelor.
(61)
Pentru a asigura condiții comparabile în diferite state membre în ceea ce privește aplicarea normelor de control și de executare, ar trebui încurajată cooperarea dintre statele membre cu privire la identificarea unor sancțiuni eficace, proporționale și disuasive.
(62)
Pentru a asigura implicarea operatorilor în sistemul de colectare a datelor, de control, inspecție și executare al Uniunii, statele membre ar trebui să aibă posibilitatea de a solicita operatorilor lor să contribuie în mod proporțional la costurile operaționale corespunzătoare.
(63)
Obiectivele PCP nu pot fi îndeplinite în mod satisfăcător numai de statele membre, având în vedere problemele întâmpinate în dezvoltarea industriei pescuitului și în gestionarea acesteia, precum și resursele financiare limitate ale statelor membre. Prin urmare, pentru a contribui la realizarea acestor obiective, ar trebui acordată asistență financiară multianuală din partea Uniunii, concentrată asupra priorităților PCP și adaptată la specificul industriei pescuitului din fiecare stat membru în parte.
(64)
Asistența financiară a Uniunii ar trebui condiționată de respectarea de către statele membre și de către operatori, inclusiv de armatori, a normelor PCP. Sub rezerva unor norme specifice care urmează a fi adoptate, asistența financiară din partea Uniunii ar trebui să fie întreruptă, suspendată sau corectată în cazul unei nerespectări a unei obligații specifice în temeiul PCP de către un stat membru sau în cazul unei încălcări grave a respectivelor norme de către un operator.
(65)
Dialogul cu părțile interesate s-a dovedit esențial pentru îndeplinirea obiectivelor PCP. Având în vedere condițiile diferite existente în apele Uniunii și regionalizarea sporită a politicii comune în domeniul pescuitului, consiliile consultative ar trebui să permită, în cadrul punerii în aplicare a PCP, să se beneficieze de cunoștințele și experiența tuturor părților interesate.
(66)
Având în vedere caracteristicile specifice ale regiunilor ultraperiferice, ale acvaculturii, ale piețelor, precum și ale Mării Negre, se impune instituirea unui nou consiliu consultativ pentru fiecare dintre acestea.
(67)
Competența de a adopta acte în conformitate cu articolul 290 din tratat ar trebui delegată Comisiei în ceea ce privește adoptarea de măsuri de conservare care însoțesc anumite obligații de mediu ale statelor membre, adaptarea obligației de a debarcare în scopul respectării obligațiilor internaționale ale Uniunii, extinderea obligației de debarcare pentru a include alte specii utilizându-se procesul de regionalizare, adoptarea de planuri specifice de aruncare a capturilor înapoi în mare pe baza procesului de regionalizare, adoptarea de excepții de minimis la obligația de debarcare dacă nu s-a adoptat nicio altă măsură de punere în aplicare pentru acea obligație, precum și stabilirea de norme detaliate de funcționare a consiliilor consultative. Este deosebit de important ca, în timpul lucrărilor pregătitoare, Comisia să organizeze consultări adecvate, inclusiv la nivel de experți. Comisia, atunci când pregătește și elaborează acte delegate, ar trebui să asigure o transmitere simultană, în timp util și adecvată a documentelor relevante către Parlamentul European și Consiliu.
(68)
În cazul în care sunt necesare condiții uniforme pentru punerea în aplicare a dispozițiilor prezentului regulament privind măsurile temporare de reducere a unei amenințări grave la adresa conservării resurselor biologice marine, programul de intrare/ieșire în cadrul gestionării flotei și înregistrarea, formatul și transmiterea datelor pentru registrul flotei de pescuit a Uniunii, ar trebui conferite competențe de executare Comisiei. Respectivele competențe ar trebui exercitate în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 182/2011 al Parlamentului European și al Consiliului (16).
(69)
În conformitate cu principiul proporționalității prevăzut la articolul 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană, prezentul regulament nu depășește ceea ce este necesar pentru îndeplinirea obiectivelor sale.
(70)
Decizia nr. 2004/585/CE a Consiliului (17) ar trebui abrogată de la data intrării în vigoare a normelor corespunzătoare în temeiul prezentului regulament.
(71)
Având în vedere numărul și importanța modificărilor care trebuie făcute, Regulamentul (CE) nr. 2371/2002 ar trebui abrogat,
ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
PARTEA I
DISPOZIȚII GENERALE
Articolul 1
Domeniul de aplicare
(1) Politica comună în domeniul pescuitului (PCP) cuprinde:
(a)
conservarea resurselor biologice marine și gestionarea pescuitului și a flotelor care exploatează respectivele resurse;
(b)
în cadrul măsurilor referitoare la piețe și al măsurilor financiare care sprijină punerea în aplicare a PCP: resursele biologice de apă dulce, acvacultura și prelucrarea și comercializarea produselor pescărești și de acvacultură.
(2) PCP cuprinde activitățile menționate la alineatul (1) în cazul în care acestea sunt desfășurate:
(a)
pe teritoriul statelor membre care fac obiectul tratatului;
(b)
în apele Uniunii, inclusiv de navele de pescuit care arborează pavilionul unor țări terțe și sunt înregistrate în țări terțe;
(c)
de navele de pescuit ale Uniunii în afara apelor Uniunii; sau
(d)
de către resortisanți ai statelor membre, fără a aduce atingere responsabilității primare a statului de pavilion.
Articolul 2
Obiective
(1) PCP garantează că activitățile de pescuit și de acvacultură asigură condiții de mediu sustenabile pe termen lung și sunt gestionate de o manieră consecventă cu obiectivele de realizare de beneficii economice, sociale și de ocupare a forței de muncă și de contribuire la disponibilitatea aprovizionării cu alimente.
(2) PCP aplică abordarea precaută a gestionării pescuitului și urmărește să garanteze că exploatarea resurselor biologice marine vii duce la refacerea și menținerea populațiilor de specii recoltate peste nivelurile care permit obținerea producției maxime sustenabile.
În vederea atingerii obiectivului de refacere progresivă și menținere a populațiilor de stocuri de pește peste nivelurile de biomasă capabile să obțină producția maximă sustenabilă, rata de exploatare a producției maxime sustenabile trebuie obținută acolo unde este posibil, până în 2015, și în mod progresiv, printr-o creștere incrementală, cel târziu până în 2020, pentru toate stocurile.
(3) PCP pune în aplicare abordarea ecosistemică a gestionării pescuitului, pentru a garanta că impacturile negative ale activităților de pescuit asupra ecosistemului marin sunt reduse la minimum și vizează să asigure faptul că activitățile de acvacultură și pescuit evită degradarea mediului marin.
(4) PCP contribuie la colectarea de date științifice.
(5) PCP, în special:
(a)
elimină treptat aruncarea capturilor înapoi în mare, de la caz la caz, luând în considerare cele mai bune avize științifice disponibile, prin evitarea și reducerea pe cât posibil a capturilor nedorite, și asigură treptat debarcarea capturilor;
(b)
după caz, utilizează optim capturile nedorite, fără a crea o piață pentru respectivele capturi care sunt sub dimensiunea minimă de referință pentru conservare;
(c)
oferă condiții pentru o industrie a capturii și prelucrării resurselor piscicole și activități desfășurate pe uscat legate de pescuit viabile și competitive din punct de vedere economic;
(d)
prevede măsuri de ajustare a capacității de pescuit a flotelor la niveluri ale posibilităților de pescuit care să fie în concordanță cu alineatul (2), în vederea dezvoltării unor flote viabile din punct de vedere economic, fără a supraexploata resursele biologice marine;
(e)
promovează dezvoltarea de activități sustenabile de acvacultură în Uniune, pentru a contribui la aprovizionarea cu alimente, la securitatea alimentară și la ocuparea forței de muncă;
(f)
contribuie la un nivel de trai echitabil pentru cei ce depind de activitățile de pescuit, ținând seama de pescuitul costier și de aspectele socio-economice;
(g)
contribuie la o piață internă eficientă și transparentă pentru produsele pescărești și de acvacultură și contribuie la asigurarea unor condiții de concurență echitabile pentru produsele pescărești și de acvacultură comercializate în Uniune;
(h)
ține cont atât de interesele consumatorilor, cât și de cele ale producătorilor;
(i)
promovează activități de pescuit în zonele de coastă, ținând cont de aspectele socioeconomice;
(j)
păstrează coerența cu legislația Uniunii în domeniul mediului, în special cu obiectivul de atingere a unei stări ecologice bune până în 2020, astfel cum figurează în articolul 1 alineatul (1) din Directiva 2008/56/CE, precum și cu alte politici ale Uniunii.
Articolul 3
Principiile bunei guvernanțe
PCP este ghidată de următoarele principii de bună guvernanță:
(a)
definirea clară a responsabilităților la nivelurile Uniunii, regional, național și local;
(b)
luarea în considerare a particularităților regionale prin intermediul unei abordări regionalizate;
(c)
stabilirea măsurilor în conformitate cu cele mai bune avize științifice disponibile;
(d)
o perspectivă pe termen lung;
(e)
eficiența costurilor administrative;
(f)
implicarea corespunzătoare a părților interesate, în special a consiliilor consultative, în toate etapele, de la conceperea măsurilor și până la punerea lor în aplicare;
(g)
responsabilitatea primară a statului de pavilion;
(h)
consecvența cu alte politici ale Uniunii.
(i)
utilizarea evaluărilor de impact, după caz;
(j)
coerența dintre dimensiunea internă și cea externă a PCP;
(k)
transparența prelucrării datelor în conformitate cu cerințele legale existente, acordând respectul cuvenit vieții private, protecției datelor cu caracter personal și normelor privind confidențialitatea; disponibilitatea datelor pentru organismele științifice corespunzătoare, pentru alte organisme care au un interes științific sau de gestiune și pentru alți utilizatori finali definiți.
Articolul 4
Definiții
(1) În sensul prezentului regulament, se aplică următoarele definiții:
1.
prin „apele Uniunii” se înțelege apele aflate sub suveranitatea sau jurisdicția statelor membre, cu excepția apelor adiacente teritoriilor enumerate în anexa II la tratat;
2.
prin „resurse biologice marine” se înțelege specii acvatice marine vii disponibile și accesibile, inclusiv specii anadrome și catadrome, pe durata vieții lor marine;
3.
prin „resurse biologice de apă dulce” se înțelege specii acvatice de apă dulce vii disponibile și accesibile;
4.
prin „navă de pescuit” se înțelege orice navă echipată pentru exploatarea comercială a resurselor biologice marine sau o capcană pentru ton roșu;
5.
prin „navă de pescuit a Uniunii” se înțelege o navă de pescuit care arborează pavilionul unui stat membru și care este înregistrată în Uniune;
6.
prin „introducerea în flota de pescuit” se înțelege înregistrarea unei nave de pescuit în registrul navelor de pescuit al unui stat membru;
7.
prin „producție maximă sustenabilă” se înțelege cea mai mare producție echilibrată teoretică care poate fi extrasă în mod continuu în medie dintr-un stoc în condițiile de mediu existente în medie, fără a afecta în mod semnificativ procesul de reproducție;
8.
prin „abordare precaută a gestionării pescuitului”, astfel cum este menționată la articolul 6 din Acordul ONU privind stocurile de pește, se înțelege o abordare conform căreia absența unor informații științifice adecvate nu ar trebui să justifice decizia de a amâna sau a nu lua măsuri de gestionare pentru conservarea speciilor vizate, a speciilor asociate sau dependente, precum și a speciilor care nu sunt vizate și a mediului acestora;
9.
prin „abordare ecosistemică a gestionării pescuitului” se înțelege o abordare integrată a gestionării pescuitului cu limite valabile din punct de vedere ecologic care urmărește să gestioneze utilizarea resurselor naturale, ținând cont de activitățile de pescuit și de alte activități umane, menținând totodată atât bogăția biologică, cât și procesele biologice necesare pentru păstrarea compoziției, structurii și funcționării habitatelor din ecosistemul afectat, ținând cont de cunoștințele și incertitudinile legate de componentele biotice, abiotice și umane ale ecosistemelor;
10.
prin „aruncare înapoi în mare” se înțelege capturile care sunt aruncate înapoi în mare;
11.
prin „pescuit cu impact redus” se înțelege utilizarea unor tehnici de pescuit selective care au un impact negativ minim asupra ecosistemelor marine și/sau care pot produce un nivel scăzut de emisii din combustibili;
12.
prin „pescuit selectiv” se înțelege pescuitul prin metode sau unelte de pescuit care vizează și capturează organisme în funcție de dimensiune sau de specie în cadrul operațiunii de pescuit, permițând evitarea sau eliberarea exemplarelor care nu sunt vizate, fără a le vătăma;
13.
prin „rată de mortalitate prin pescuit” se înțelege rata la care biomasa sau indivizii sunt eliminați dintr-un stoc prin activități de pescuit într-o perioadă dată;
14.
prin „stoc” se înțelege o resursă biologică marină existentă într-o anumită zonă de gestionare;
15.
prin „limită de captură” se înțelege, după caz, fie o limită cantitativă pentru capturile dintr-un stoc de pește sau dintr-un grup de stocuri de pește într-o anumită perioadă, în cazul în care respectivul stoc de pește sau grup de stocuri de pește face obiectul unei obligații de debarcare, fie o limită cantitativă pentru debarcările dintr-un stoc de pește sau dintr-un grup de stocuri de pește într-o anumită perioadă care nu face obiectul obligației de debarcare;
16.
prin „nivel de referință pentru conservare” se înțelege valorile parametrilor populației unui stoc de pește (precum biomasa sau rata de mortalitate prin pescuit) utilizate în gestionarea pescuitului, de exemplu cu privire la un nivel acceptabil de risc biologic sau un nivel dorit de producție;
17.
prin „dimensiune minimă de referință pentru conservare” se înțelege dimensiunea unei specii marine acvatice vii, ținând cont de maturitate, astfel cum este stabilită de legislația Uniunii, sub care se aplică restricții sau stimulente care vizează evitarea capturării prin activități de pescuit; această dimensiune înlocuiește, după caz, dimensiunea minimă de debarcare;
18.
prin „stoc în limite sigure din punct de vedere biologic” se înțelege un stoc în cazul căruia există o probabilitate foarte ridicată ca biomasa stocului de reproducere la sfârșitul anului precedent să fie mai mare decât nivelul-limită de referință pentru biomasă (Blim), iar rata estimată a mortalității prin pescuit pentru anul precedent să fie mai mică decât nivelul-limită de referință pentru rata mortalității prin pescuit (Flim);
19.
prin „măsură de salvgardare” se înțelege o măsură de precauție al cărei scop este evitarea unui eveniment nedorit;
20.
prin „măsură tehnică” se înțelege o măsură care reglementează compoziția capturilor în funcție de specii și dimensiuni și impacturile asupra componentelor ecosistemelor generate de activitățile de pescuit prin stabilirea de condiții privind utilizarea și structura uneltelor de pescuit și de restricții privind accesul la zonele de pescuit;
21.
prin „efort de pescuit” se înțelege produsul capacității și activității unei nave de pescuit; în cazul unui grup de nave, este suma eforturilor de pescuit ale tuturor navelor din grup;
22.
prin „stat membru care are un interes direct de gestionare” se înțelege un stat membru care are un interes care constă fie din posibilități de pescuit, fie dintr-o activitate de pescuit care se desfășoară în zona economică exclusivă a statului membru în cauză sau, în Marea Mediterană, dintr-o activitate de pescuit tradițională în marea liberă;
23.
prin „concesiuni de pescuit transferabile” se înțelege drepturi revocabile de utilizare a unei anumite părți din posibilitățile de pescuit alocate unui stat membru sau stabilite în planurile de gestionare adoptate de un stat membru în conformitate cu articolul 19 din Regulamentul (CE) nr. 1967/2006 al Consiliului (18), pe care titularul le poate transfera.
24.
prin „capacitate de pescuit” se înțelege tonajul unei nave exprimat în GT (tonaj brut) și puterea acestuia exprimată în kW (kilowați), astfel cum sunt definite în articolele 4 și 5 din Regulamentul (CEE) nr. 2930/86 al Consiliului (19);
25.
prin „acvacultură” se înțelege creșterea sau cultivarea de organisme acvatice utilizând tehnici destinate creșterii producției organismelor în cauză peste capacitatea naturală a mediului, într-un cadru în care organismele respective rămân proprietatea unei persoane fizice sau juridice pe întreaga perioadă a creșterii și cultivării, până la recoltare și incluzând recoltarea;
26.
prin „licență de pescuit” se înțelege o licență astfel cum este definită la articolul 4 punctul (9) din Regulamentul (CE) nr. 1224/2009 al Consiliului (20);
27.
prin „autorizație de pescuit” se înțelege o autorizație astfel cum este definită la articolul 4 punctul (10) din Regulamentul (CE) nr. 1224/2009;
28.
prin „activitate de pescuit” se înțelege activitățile legate de localizarea peștelui, lansarea, fixarea, remorcarea și tractarea uneltelor de pescuit, ridicarea capturii la bord, transbordarea, păstrarea la bord, prelucrarea la bord, transferul, plasarea în cuști, îngrășarea și debarcarea peștelui și a produselor pescărești;
29.
prin „produse pescărești” se înțelege organismele acvatice care rezultă din orice activitate de pescuit sau produsele derivate din acestea;
30.
prin „operator” se înțelege persoana fizică sau juridică ce operează sau deține o întreprindere care desfășoară oricare dintre activitățile legate de oricare dintre etapele lanțurilor de producție, prelucrare, comercializare, distribuție și vânzare cu amănuntul a produselor pescărești și de acvacultură;
31.
prin „încălcare gravă” se înțelege o încălcare definită ca atare în legislația relevantă a Uniunii, inclusiv la articolul 42 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1005/2008 al Consiliului (21) sau la articolul 90 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1224/2009 al Consiliului;
32.
prin „utilizator final al datelor științifice” se înțelege un organism care are un interes de cercetare sau de gestiune în analiza științifică a datelor din sectorul pescuitului;
33.
prin „excedent de captură admisibilă” se înțelege acea parte a capturii admisibile pe care un stat costier nu o recoltează, ducând la o rată globală de exploatare pentru stocurile individuale care rămâne sub nivelurile care permit refacerea acestora și menținând populațiile de specii recoltate peste nivelurile dorite, pe baza celor mai bune avize științifice disponibile;
34.
prin „produse de acvacultură” se înțelege organismele acvatice, în orice stadiu al ciclului lor de viață, care rezultă din orice activitate de acvacultură sau produsele derivate din acestea;
35.
prin „biomasa stocului de reproducere” se înțelege o estimare a masei de pește dintr-un anumit stoc care se reproduce la un anumit moment, cuprinzând atât masculii, cât și femelele, și peștii vivipari;
36.
prin „pescuitul mixt” se înțelege pescuitul în cursul căruia mai mult de o specie este prezentă și în cadrul căruia este probabilă capturarea mai multor specii prin aceeași operațiune de pescuit;
37.
prin „acord de parteneriat în domeniul pescuitului sustenabil” se înțelege un acord internațional încheiate cu un stat terț în scopul obținerii accesului la ape și resurse pentru a exploata în mod sustenabil o parte din surplusul de resurse biologice marine, în schimbul unei compensații financiare din partea Uniunii, care poate include sprijin sectorial;
(2) În sensul prezentului regulament, se aplică următoarele definiții geografice ale zonelor geografice:
(a)
prin „Marea Nordului” se înțelege zonele ICES (22) IV și IIIa;
(b)
prin „Marea Baltică” se înțelege zonele ICES IIIb, IIIc și IIId;
(c)
prin „apele de nord-vest” se înțelege zonele ICES V (excluzând Va și numai apele Uniunii din zona Vb), VI și VII;
(d)
prin „apele de sud-vest” se înțelege zonele ICES VIII, IX și X (apele din jurul insulelor Azore), și zonele CECAF (23) 34.1.1, 34.1.2 și 34.2.0 (apele din jurul insulelor Madeira și Canare);
(e)
prin „Marea Mediterană” se înțelege apele maritime ale Mării Mediterane la est de meridianul 5°36’ longitudine vestică;
(f)
prin „Marea Neagră” se înțelege subzona geografică CGPM (Comisia Generală pentru Pescuit în Marea Mediterană) astfel cum este definită în Rezoluția CGPM/33/2009/2.
PARTEA II
ACCESUL LA APE
Articolul 5
Norme generale privind accesul la ape
(1) Navele de pescuit ale Uniunii au acces în mod egal la ape și resurse în toate apele Uniunii, altele decât cele prevăzute la alineatele (2) și (3), sub rezerva măsurilor adoptate în temeiul părții III.
(2) În apele situate în zona de până la 12 mile marine de la liniile de bază aflate sub suveranitatea sau jurisdicția lor, statele membre sunt autorizate, până la 31 decembrie 2022, să restricționeze pescuitul la navele de pescuit care pescuiesc în mod tradițional în apele respective pornind din porturile de pe coasta adiacentă, fără a aduce atingere regimului aplicabil navelor de pescuit ale Uniunii care arborează pavilionul altor state membre în baza relațiilor de vecinătate existente între statele membre și regimului cuprins în anexa I, prin care sunt stabilite, pentru fiecare stat membru, zonele geografice din interiorul zonelor costiere ale altor state membre în care se desfășoară activități de pescuit, precum și speciile vizate. Statele membre informează Comisia cu privire la restricțiile instituite în temeiul prezentului alineat.
(3) Până la 31 decembrie 2022, în apele de până la 100 de mile marine de la liniile de bază ale regiunilor ultraperiferice ale Uniunii menționate la articolul 349 primul paragraf din tratat, statele membre vizate au dreptul să restricționeze pescuitul la navele înregistrate în porturile teritoriilor respective. Aceste restricții nu se aplică navelor Uniunii care pescuiesc în apele respective în mod tradițional, cu condiția ca aceste nave să nu depășească efortul de pescuit exercitat în mod tradițional. Statele membre informează Comisia cu privire la restricțiile instituite în temeiul prezentului alineat.
(4) Măsurile ce se aplică după expirarea regimului prevăzut la alineatele (2) și (3) se adoptă până la 31 decembrie 2022.
PARTEA III
MĂSURI PENTRU CONSERVAREA ȘI EXPLOATAREA DURABILĂ A RESURSELOR BIOLOGICE MARINE
TITLUL I
Măsuri de conservare
Articolul 6
Dispoziții generale
(1) În scopul realizării obiectivelor PCP privind conservarea și exploatarea sustenabilă a resurselor biologice marine, astfel cum sunt prevăzute la articolul 2, Uniunea adoptă măsuri de conservare astfel cum sunt prevăzute la articolul 7.
(2) În aplicarea prezentului regulament, Comisia consultă consiliile consultative relevante și organismele științifice relevante. Măsurile de conservare se adoptă ținându-se cont de avizele științifice, tehnice și economice disponibile,inclusiv, atunci când este cazul, de rapoarte elaborate de CSTEP și de alte organisme consultative, de avizele primite din partea consiliilor consultative, precum și de recomandările comune emise de statele membre în temeiul articolului 18.
(3) Statele membre pot coopera în scopul adoptării de măsuri în temeiul articolelor 11, 15 și 18.
(4) Statele membre se coordonează înainte de adoptarea de măsuri naționale în temeiul articolului 20 alineatul (2).
(5) În anumite cazuri, în special în ceea ce privește regiunea mediteraneeană, statelor membre ar trebui să fie împuternicite să adopte acte cu forță juridică obligatorie în domeniul PCP, inclusiv măsuri de conservare. Atunci când este cazul, se aplică articolul 18.
Articolul 7
Tipuri de măsuri de conservare
(1) Măsurile pentru conservarea și exploatarea durabilă a resurselor biologice marine pot include, printre altele, următoarele:
(a)
planuri multianuale în temeiul articolelor 9 și 10;
(b)
ținte pentru conservarea și exploatarea durabilă a stocurilor și măsuri conexe de reducere la minimum a impactului pescuitului asupra mediului marin;
(c)
măsuri de adaptare a capacității de pescuit a navelor de pescuit la posibilitățile de pescuit disponibile;
(d)
stimulente, inclusiv de natură economică precum posibilitățile de pescuit, pentru a promova metode de pescuit care să contribuie la un pescuit mai selectiv, la evitarea și reducerea, în măsura posibilului, a capturilor nedorite și la pescuitul cu un impact scăzut asupra ecosistemului marin și asupra resurselor piscicole.
(e)
măsuri privind stabilirea și alocarea posibilităților de pescuit;
(f)
măsuri pentru realizarea obiectivelor enunțate la articolul 15;
(g)
dimensiunile minime de referință pentru conservare;
(h)
proiecte-pilot privind tipuri alternative de tehnici de gestionare a pescuitului și unelte care cresc selectivitatea sau reduc la minimum impactul negativ al activităților de pescuit asupra mediului marin;
(i)
măsuri necesare pentru respectarea obligațiilor care decurg din legislația Uniunii în domeniul mediului adoptată în temeiul articolului 11;
(j)
măsuri tehnice menționate la alineatul (2).
(2) Măsurile tehnice pot include, printre altele, următoarele:
(a)
caracteristicile uneltelor de pescuit și norme în ceea ce privește utilizarea acestora;
(b)
specificații privind construirea uneltelor de pescuit, inclusiv:
(i)
modificări sau dispozitive suplimentare pentru îmbunătățirea selectivității sau pentru reducerea la minimum a impactului negativ asupra ecosistemului;
(ii)
modificări sau dispozitive suplimentare pentru reducerea capturilor accidentale de specii aflate în pericol, amenințate și protejate, precum și reducerea altor capturi nedorite;
(c)
limitări sau interdicții ale utilizării anumitor unelte de pescuit, precum și ale activităților de pescuit în anumite zone sau perioade;
(d)
cerințe aplicabile navelor de pescuit pentru ca acestea să își înceteze operațiunile într-o anumită zonă pentru o anumită perioadă minimă pentru a proteja agregările temporare ale speciilor aflate în pericol, ale speciilor în curs de reproducere, a peștilor având o dimensiune mai mică decât dimensiunea minimă de referință pentru conservare, precum și a altor resurse marine vulnerabile;
(e)
măsuri specifice de reducere la minimum a impactului negativ al activităților de pescuit asupra biodiversității marine și a ecosistemelor marine, inclusiv măsuri de evitare sau de reducere pe cât posibil a capturilor nedorite;
Articolul 8
Instituirea zonelor de refacere a stocurilor de pește
(1) Ținând cont în mod corespunzător de zonele de conservare existente, Uniunea depune eforturi pentru a institui zone protejate în temeiul sensibilității lor din punct de vedere biologic, inclusiv zone în cazul cărora există dovezi clare privind concentrări puternice de pești având o dimensiune mai mică decât dimensiunea minimă de referință pentru conservare și zone de depunere a icrelor. În astfel de zone, activitățile de pescuit pot fi limitate sau interzise pentru a contribui la conservarea resurselor acvatice vii și a ecosistemelor marine. Uniunea continuă să ofere protecție suplimentară zonelor existente sensibile din punct de vedere biologic.
(2) În acest sens, statele membre identifică, acolo unde este posibil, zone corespunzătoare care pot face parte dintr-o rețea coerentă și pregătesc, după caz, recomandări comune în conformitate cu articolul 18 alineatul (7), în vederea înaintării de către Comisie a unei propuneri în conformitate cu tratatul.
(3) Comisia poate fi împuternicită printr-un plan multianual să instituie astfel de zone protejate care sunt sensibile din punct de vedere biologic. Se aplică articolul 18 alineatele (1)-(6). Comisia transmite periodic Parlamentului European și Consiliului rapoarte privind zonele protejate.
TITLUL II
Măsuri specifice
Articolul 9
Principii și obiective ale planurilor multianuale
(1) Planurile multianuale se adoptă în mod prioritar, pe baza avizelor științifice, tehnice și economice, și includ măsuri de conservare pentru refacerea și menținerea stocurilor de pește peste nivelurile care pot asigura producția maximă sustenabilă, în conformitate cu articolul 2 alineatul (2).
(2) În cazurile în care țintele referitoare la atingerea producției maxime sustenabile menționate la articolul 2 alineatul (2) nu pot fi stabilite din cauza insuficienței datelor, planurile multianuale prevăd măsuri bazate pe abordarea precaută, care să asigure cel puțin un nivel comparabil de conservare a stocurilor relevante.
(3) Planurile multianuale vizează:
(a)
specii unice; sau
(b)
în cazul pescuitului mixt sau în cazul în care dinamica stocurilor prezintă legături reciproce, pescuitul prin care se exploatează mai multe stocuri într-o zonă geografică relevantă, ținând seama de cunoștințele privind interacțiunile dintre stocuri, pescuit și ecosistemele marine.
(4) Măsurile care trebuie incluse în planurile multianuale și calendarul punerii lor în aplicare sunt proporționale cu obiectivele și țintele urmărite și cu calendarul preconizat. Înainte de includerea măsurilor în planurile multianuale, se ține seama de posibilul impact economic și social al acestora.
(5) Planurile multianuale pot conține obiective și măsuri de conservare specifice bazate pe abordarea ecosistemică, pentru a aborda problemele specifice ale pescuitului mixt în legătură cu realizarea obiectivelor prevăzute la articolul 2 alineatul (2) pentru amestecurile de stocuri vizate de plan, în cazurile în care avizele științifice indică faptul că nu se poate obține sporirea selectivității. În cazul în care este necesar, planul multianual include măsuri de conservare alternative specifice, bazate pe abordarea ecosistemică, pentru anumite stocuri vizate de acesta,.
Articolul 10
Conținutul planurilor multianuale
(1) După caz și fără a aduce atingere competențelor respective în temeiul tratatului, un plan multianual include:
(a)
sfera de aplicare din perspectiva stocurilor, a pescuitului și a zonei cărora li se aplică planul multianual;
(b)
obiective care să fie compatibile cu obiectivele prevăzute la articolul 2 și cu dispozițiile relevante de la articolele 6 și 9;
(c)
ținte cuantificabile cum ar fi ratele de mortalitate prin pescuit și/sau biomasa stocului de reproducere;
(d)
calendare precise pentru atingerea țintelor cuantificabile;
(e)
niveluri de referință pentru conservare compatibile cu obiectivele prevăzute la articolul 2;
(f)
obiective de conservare și măsuri tehnice care trebuie luate pentru îndeplinirea țintelor stabilite la articolul 15 și măsuri menite să evite și să reducă pe cât posibil capturile nedorite;
(g)
garanții menite să asigure atingerea țintelor cuantificabile și luarea de măsuri de remediere atunci când este cazul, inclusiv pentru situațiile în care reducerea calității datelor sau lipsa disponibilității acestora creează riscuri pentru sustenabilitatea stocului.
(2) Un plan multianual poate, de asemenea, să includă:
(a)
alte măsuri de conservare, în special măsuri menite să elimine treptat aruncarea capturilor înapoi în mare, luând în considerare cele mai bune avize științifice disponibile, sau să reducă la minimum impactul negativ al pescuitului asupra ecosistemului, respectivele măsuri urmând a fi detaliate, după caz, în conformitate cu articolul 18;
(b)
indicatori cuantificabili pentru monitorizarea și evaluarea periodică a progreselor legate de atingerea țintelor planului multianual;
(c)
după caz, obiective specifice referitoare la partea de apă dulce a ciclului de viață al speciilor anadrome și catadrome.
(3) Un plan multianual prevede revizuirea sa după o evaluare inițială ex-post, în special pentru a lua în considerare modificările aduse avizelor științifice.
Articolul 11
Măsuri de conservare necesare pentru respectarea obligațiilor care decurg din legislația Uniunii în domeniul mediului
(1) Statele membre sunt împuternicite să adopte măsuri de conservare care să nu afecteze navele de pescuit aparținând altor state membre și care sunt aplicabile apelor aflate sub suveranitatea sau jurisdicția acestora și care sunt necesare în scopul respectării obligațiilor care le revin în temeiul articolului 13 alineatul (4) din Directiva 2008/56/CE, al articolului 4 din Directiva 2009/147/CE, sau al articolului 6 din Directiva 92/43/CEE, cu condiția ca acele măsuri să fie compatibile cu obiectivele prevăzute la articolul 2 din prezentul regulament, să îndeplinească obiectivele legislației relevante a Uniunii pe care intenționează să le pună în aplicare și să fie cel puțin la fel de severe ca măsurile prevăzute în legislația Uniunii.
(2) În cazul în care un stat membru ("statul membru inițiator") consideră că este necesară adoptarea de măsuri în scopul respectării obligațiilor care menționate la alineatul (1) și alte state membre au un interes direct de gestionare a pescuitului care urmează să fie afectat de astfel de măsuri, Comisia, este împuternicită să adopte aceste măsuri, la cerere, prin intermediul actelor delegate în conformitate cu articolul 46. În acest sens, articolul 18 alineatele (1)-(4) și alineatul (6) se aplică mutatis mutandis.
(3) Statul membru inițiator pune la dispoziția Comisiei și a celorlalte state membre care au un interes direct de gestionare informațiile relevante în legătură cu măsurile necesare, inclusiv motivele, dovezile științifice pe care se bazează și detaliile privind punerea în aplicare în practică și asigurarea respectării normelor. Statul membru inițiator și celelalte state membre care au un interes direct de gestionare pot prezenta o recomandare comună menționată la articolul 18 alineatul (1) în termen de șase luni de la punerea la dispoziție a unor informații suficiente. Comisia adoptă măsurile, luând în considerare orice avize științifice disponibile, în termen de trei luni de la primirea unei solicitări complete.
În cazul în care nu se ajunge la un acord al tuturor statelor membre privind o recomandare comună care să fie trimisă Comisiei în conformitate cu primul paragraf în termenul prevăzut în acel paragraf, sau în cazul în care recomandarea comună este considerată necompatibilă cu cerințele menționate la alineatul (1), Comisia poate înainta o propunere în conformitate cu tratatul.
(4) Prin derogare de la alineatul (3), în absența unei recomandări comune menționate la alineatul (3), în situații de urgență, Comisia adoptă măsurile. Comisia ia doar acele măsuri fără de care este pusă în pericol realizarea obiectivelor asociate cu stabilirea respectivelor măsuri de conservare, în conformitate cu directivele menționate la alineatul (1) și cu intențiile statului membru.
(5) Măsurile menționate la alineatul (4) se aplică pentru o perioadă maximă de 12 luni care poate fi prelungită cu maxim 12 luni în cazul în care condițiile prevăzute la acel alineat există în continuare.
(6) Comisia facilitează cooperarea dintre statul membru în cauză și celelalte state membre care au un interes direct de gestionare a pescuitului vizat în cadrul procesului de punere în aplicare și de asigurare a respectării măsurilor adoptate în temeiul alineatelor (2), (3) și (4).
Articolul 12
Măsurile Comisiei în caz de amenințare gravă la adresa resurselor biologice marine
(1) Atunci când este necesar din motive imperioase de urgență privind o amenințare gravă la adresa conservării resurselor biologice marine sau la adresa ecosistemului marin, pe baza unor dovezi,, Comisia, la cererea motivată a unui stat membru sau din proprie inițiativă, poate adopta acte de punere în aplicare aplicabile imediat, pentru o perioadă maximă de șase luni, în conformitate cu procedura menționată la articolul 47 alineatul (3), pentru a reduce amenințarea respectivă.
(2) Statul membru comunică cererea menționată la alineatul (1) simultan Comisiei, celorlalte state membre și consiliilor consultative vizate. Celelalte state membre și consiliile consultative pot transmite observații scrise în termen de șapte zile lucrătoare de la primirea notificării. Comisia decide în termen de 15 zile lucrătoare de la primirea cererii menționate la alineatul (1).
(3) Înainte de expirarea perioadei inițiale de aplicare a actelor de punere în aplicare aplicabile imediat menționate la alineatul (1), Comisia poate adopta acte de punere în aplicare aplicabile imediat, în cazul în care condițiile prevăzute la alineatul (1) sunt respectate prin care prelungește aplicarea măsurii de urgență respective cu o perioadă maximă de șase luni, cu efect imediat. Respectivele acte de punere în aplicare se adoptă în conformitate cu procedura menționată la articolul 47 alineatul (3).
Articolul 13
Măsuri de urgență adoptate de un stat membru
(1) Pe baza unor dovezi privind o amenințare gravă la adresa conservării resurselor biologice marine sau la adresa ecosistemului marin legată de activități de pescuit în ape care se află sub suveranitatea sau jurisdicția unui stat membru care necesită o acțiune imediată, respectivul stat membru poate adopta măsuri de urgență pentru atenuarea amenințării. Respectivele măsuri sunt compatibile cu obiectivele stabilite la articolul 2 și nu sunt mai puțin severe decât cele din legislația Uniunii. Măsurile respective se aplică pentru o perioadă maximă de trei luni.
(2) Dacă măsurile de urgență care urmează să fie adoptate de un stat membru pot afecta navele de pescuit ale altor state membre, astfel de măsuri sunt adoptate numai după consultarea Comisiei, a statului membru relevant și a consiliilor consultative relevante cu privire la un proiect de măsuri, însoțit de o expunere de motive. Statul membru care solicită consultarea poate stabili un termen rezonabil pentru consultare, care nu poate fi totuși mai scurt de o lună.
(3) În cazul în care Comisia consideră că o măsură adoptată în temeiul prezentului articol nu întrunește condițiile stabilite la alineatul (1), aceasta poate solicita, sub rezerva furnizării motivelor corespunzătoare, ca statul membru în cauză să modifice sau să abroge măsura respectivă.
Articolul 14
Evitarea și reducerea la minimum a capturilor nedorite
(1) În vederea facilitării introducerii obligației de debarcare integrală a tuturor capturilor în cadrul activității de pescuit respective în conformitate cu articolul 15 („obligația de debarcare”), statele membre pot realiza proiecte-pilot, pe baza celor mai bune avize științifice și ținând seama de avizele consiliilor consultative relevante, cu scopul de a explora pe deplin toate metodele practicabile de evitare, de minimizare și de eliminare a capturilor nedorite în cadrul unei activități de pescuit.
(2) Statele membre pot elabora un atlas al aruncărilor înapoi în mare, în care prezintă nivelul aruncărilor înapoi în mare în cadrul fiecărei activități de pescuit cărora li se aplică articolul 15 alineatul (1).
Articolul 15
Obligația de debarcare
(1) Toate capturile de specii care fac obiectul unor limite de captură, iar în Marea Mediterană și capturile de specii care fac obiectul unor dimensiuni minime, astfel cum se prevede în anexa III la Regulamentul (CE) nr. 1967/2006, care sunt capturate în timpul activităților de pescuit în apele Uniunii sau de navele de pescuit ale Uniunii aflate în afara apelor Uniunii, în ape care nu fac obiectul suveranității sau jurisdicției unei țări terțe, în cadrul pescuitului și în zonele geografice enumerate mai jos, sunt aduse și păstrate la bordul navelor de pescuit, înregistrate, debarcate și deduse din cote, după caz, cu excepția cazului în care se utilizează ca momeală vie, în conformitate cu următorul calendar:
(a)
Cel târziu de la 1 ianuarie 2015:
-
pescuitul de specii pelagice mici, de exemplu pescuitul de macrou, hering, stavrid negru, putasu, speciile de caproide, hamsie, argentină, sardine, șprot;
-
pescuitul de specii pelagice mari, de exemplu pescuitul de ton roșu, pește-spadă, ton alb, ton obez, marlin albastru și alb;
-
pescuitul pentru scopuri industriale (inter alia pescuitul de capelin, specii de anghilă și merluciu norvegian);
-
pescuitul de somon din Marea Baltică.
(b)
Cel târziu de la 1 ianuarie 2015 pentru speciile care definesc pescuitul și nu mai târziu de 1 ianuarie 2017 pentru toate celelalte specii în cadrul pescuitului din apele Uniunii din Marea Baltică pentru speciile care fac obiectul unor limite de captură diferite de cele cuprinse la litera (a).
(c)
Cel târziu de la 1 ianuarie 2016 pentru speciile care definesc pescuitul și nu mai târziu de 1 ianuarie 2019 pentru toate celelalte specii din:
(i)
Marea Nordului
-
pescuitul de cod, eglefin, merlan, cod saithe;
-
pescuitul de langustină;
-
pescuitul de limbă-de-mare comună și cambulă de Baltica;
-
pescuitul de merluciu;
-
pescuitul de creveți nordici;
(ii)
Apele nord-vestice
-
pescuitul de cod, eglefin, merlan, cod saithe;
-
pescuitul de langustină;
-
pescuitul de limbă-de-mare comună și cambulă de Baltica;
-
pescuitul de merluciu;
(iii)
Apele sud-vestice
-
pescuitul de langustină;
-
pescuitul de limbă-de-mare comună și cambulă de Baltica;
-
pescuitul de merluciu;
(iv)
alte activități de pescuit de specii care fac obiectul unor limite de captură.
(d)
Cel târziu de la 1 ianuarie 2017 pentru speciile care definesc pescuitul și nu mai târziu de 1 ianuarie 2019 pentru toate celelalte specii din cadrul pescuitului care nu face obiectul literei (a) din Mediterană, din Marea Neagră și din toate celelalte ape ale Uniunii precum și din apele care nu aparțin Uniunii, care nu fac obiectul suveranității sau jurisdicției unei țări terțe.
(2) Alineatul (1) nu aduce atingere obligațiilor internaționale ale Uniunii. Comisia este împuternicită să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 46 în scopul punerii în aplicare a acestor obligații internaționale în dreptul Uniunii, inclusiv, în special, a derogărilor de la obligația de debarcare în temeiul prezentului articol.
(3) Atunci când toate statele membre cu un interes direct de gestionare a unei anumite specii convin că obligația de debarcare ar trebui să se aplice altor specii decât cele menționate la alineatul (1), acestea pot prezenta o recomandare comună pentru extinderea aplicării obligației de debarcare în temeiul alineatului (1) la acele specii. În acest scop, dispozițiile articolului 18 alineatele (1)-(6) se aplică mutatis mutandis. Atunci când se prezintă o astfel de recomandare comună, Comisia este împuternicită să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 46 care să conțină aceste măsuri.
(4) Obligația de debarcare menționată la alineatul (1) nu se aplică:
(a)
speciilor în privința cărora pescuitul este interzis și care sunt identificate ca atare într-un act juridic al Uniunii adoptat în domeniul PCP;
(b)
speciilor în privința cărora dovezile științifice demonstrează o rată de supraviețuire ridicată, ținând cont de caracteristicile uneltelor, de practicile de pescuit și de ecosistem;
(c)
capturilor care se încadrează în excepțiile de minimis.
(5) Detalii privind punerea în aplicare a obligației de debarcare menționată la alineatul (1) se specifică în planurile multianuale menționate la articolele 9 și 10 și, după caz, se specifică și în conformitate cu articolul 18, inclusiv:
(a)
dispoziții specifice privind pescuitul sau speciile care fac obiectul obligației de debarcare menționate la alineatul (1);
(b)
specificarea excepțiilor de la obligația de debarcare pentru speciile menționate la alineatul (4) litera (b);
(c)
dispoziții pentru excepțiile de minimis de până la 5 % din capturile totale anuale din toate speciile care fac obiectul unei obligații de debarcare menționate la alineatul (1). Excepția de minimis se aplică în următoarele cazuri:
(i)
în cazul în care dovezile științifice arată că sporirea selectivității este foarte dificil de obținut; sau
(ii)
pentru a evita costurile disproporționate de manipulare a capturilor nedorite, pentru acele unelte de pescuit pentru care capturile nedorite per unealtă de pescuit nu depășesc un anumit procentaj, care urmează să fie stabilit în cadrul unui plan, din captura totală anuală a respectivei unelte.
Capturile în temeiul dispozițiilor de la această literă nu se scad din cotele relevante, însă toate aceste capturi sunt înregistrate în integralitate.
În decursul unei perioade de tranziție de patru ani, procentajul din capturile anuale totale menționat la această literă se majorează:
(i)
cu două puncte procentuale în primii doi ani de aplicare a obligației de debarcare; și
(ii)
cu un punct procentual în următorii doi ani;
(d)
dispoziții privind documentarea capturilor;
(e)
după caz, stabilirea dimensiunilor minime de referință pentru conservare în conformitate cu alineatul (10).
(6) În cazul în care, pentru pescuitul în cauză, nu se adoptă niciun plan multianual sau niciun plan de gestionare în conformitate cu articolul 18 din Regulamentul (CE) nr. 1967/2006, Comisia este împuternicită să adopte, în conformitate cu articolul 18 din prezentul regulament, acte delegate în conformitate cu articolul 46 din prezentul regulament, de stabilire cu titlu temporar și pentru o perioadă maximă de trei ani a unui plan specific privind obligația de debarcare care să conțină informațiile menționate la alineatul (5) literele (a)-(e) din prezentul articol. Statele membre pot coopera în conformitate cu articolul 18 din prezentul regulament la elaborarea unui astfel de plan în vederea adoptării de către Comisie a acestor acte sau a prezentării unei propuneri în conformitate cu procedura legislativă ordinară.
(7) Atunci când nu s-a adoptat nicio măsură pentru specificarea excepției de minimis, fie într-un plan multianual în conformitate cu alineatul (5), fie într-un plan specific privind obligația de debarcare în conformitate cu alineatul (6), Comisia adoptă acte delegate în conformitate cu articolul 46 pentru specificarea excepției de minimis menționate la alineatul (4) litera (c) care, sub rezerva condițiilor stabilite la alineatul (5) litera (c) punctul (i) sau (ii), să se ridice la maximum 5 % din totalul capturilor anuale din toate speciile pentru care se aplică obligația de debarcare în temeiul alineatului (1). Această excepție de minimis se adoptă astfel încât să se aplice de la data aplicării obligației de debarcare relevante.
(8) Ca derogare de la obligația de a scădea capturile din cotele relevante, în conformitate cu alineatul (1), capturile de specii care fac obiectul unei obligații de debarcare și care depășesc cotele stocurilor în cauză, sau capturile de specii pentru care statul membru nu deține nicio cotă, pot fi deduse din cota speciei vizate cu condiția să nu depășească 9 % din cota speciei vizate. Această dispoziție se aplică numai atunci când stocul de specii care nu sunt vizate se situează între limite biologice sigure.
(9) Pentru stocurile care fac obiectul unei obligații de debarcare, statele membre pot utiliza o flexibilitate de la an la an de până la 10 % din debarcările lor permise. În acest scop, un stat membru poate permite debarcarea de cantități suplimentare din stocul care face obiectul obligației de debarcare, cu condiția ca aceste cantități să nu depășească 10 % din cota alocată statului membru respectiv. Se aplică articolul 105 din Regulamentul (CE) nr. 1224/2009.
(10) În scopul asigurării protecției puietului de organisme marine, pot fi stabilite dimensiuni minime de referință pentru conservare.
(11) Pentru speciile care fac obiectul unei obligații de debarcare în conformitate cu alineatul (1), utilizarea capturilor de specii situate sub dimensiunile minime de referință pentru conservare este permisă numai în alte scopuri decât consumul uman, incluzând făina de pește, uleiul de pește, hrana pentru animale de companie, aditivii alimentari, produsele farmaceutice și cosmetice.
(12) Pentru speciile care nu fac obiectul unei obligații de debarcare în conformitate cu alineatul (1), capturile de specii situate sub dimensiunile minime de referință pentru conservare nu sunt păstrate la bord ci se aruncă imediat în mare.
(13) În scopul monitorizării respectării obligației de debarcare, statele membre asigură documentarea detaliată și corectă a tuturor campaniilor de pescuit, precum și capacitățile și mijloacele adecvate, precum observatori, televiziune cu circuit închis (CCTV) și altele. În acest demers, statele membre respectă principiul eficienței și al proporționalității.
Articolul 16
Posibilitățile de pescuit
(1) Posibilitățile de pescuit alocate statelor membre asigură fiecărui stat membru o relativă stabilitate a activităților de pescuit pentru fiecare stoc sau pescuit. Interesele fiecărui stat membru sunt luate în considerare atunci când sunt alocate noi posibilități de pescuit.
(2) Atunci când se introduce o obligație de debarcare pentru un stoc de pește, oportunitățile de pescuit se stabilesc ținându-se cont de schimbarea de la stabilirea oportunităților de pescuit pentru a reflecta debarcările la stabilirea posibilităților de pescuit pentru a reflecta capturile pe baza faptului că, pentru primul an și pentru următorii ani, debarcarea stocului respectiv nu va mai fi permisă.
(3) Atunci când noi dovezi științifice arată că există o discrepanță semnificativă între posibilitățile de pescuit care au fost stabilite pentru un stoc specific și situația reală a stocului respectiv, statele membre cu interes direct de gestionare pot prezenta Comisiei o cerere motivată pentru a prezenta o propunere de atenuare a acestei discrepanțe, respectând, în același timp, obiectivele stabilite la articolul 2 alineatul (2).
(4) Posibilitățile de pescuit se stabilesc în conformitate cu obiectivele prevăzute la articolul 2 alineatul (2) și respectă țintele cuantificabile, calendarele și marjele stabilite în conformitate cu articolul 9 alineatul (2) și cu articolul 10 alineatul (1) literele (b) și (c).
(5) Măsurile privind stabilirea și alocarea posibilităților de pescuit disponibile țărilor terțe în apele Uniunii se stabilesc în conformitate cu tratatul.
(6) Fiecare stat membru decide modul în care pot fi alocate navelor care arborează pavilionul său posibilitățile de pescuit care i-au fost alocate și care nu fac obiectul unui sistem de concesiuni de pescuit transferabile (de exemplu prin crearea unor posibilități de pescuit individuale). Statul membru informează Comisia cu privire la metoda de alocare.
(7) În cazul alocării posibilităților de pescuit aferente pescuitului mixt, statele membre țin cont de compoziția probabilă a capturilor realizate de navele care participă la respectivul pescuit.
(8) După ce trimit Comisiei o notificare în acest sens, statele membre pot schimba între ele toate sau o parte dintre posibilitățile de pescuit care le-au fost alocate.
Articolul 17
Criteriile utilizate de statele membre pentru alocarea posibilităților de pescuit
În momentul alocării posibilităților de pescuit disponibile în conformitate cu articolul 16, statele membre utilizează criterii transparente și obiective, inclusiv criterii de mediu, sociale și economice. Criteriile folosite pot include, printre altele, impactul pescuitului asupra mediului, antecedentele în materie de conformitate, contribuția la economia locală și istoricul nivelurilor de capturi. În cadrul posibilităților de pescuit care le sunt alocate, statele membre fac eforturi pentru a oferi stimulente pentru navele de pescuit care utilizează unelte de pescuit selective sau tehnici de pescuit cu impact scăzut asupra mediului, precum un consum redus de energie sau o deteriorare limitată a habitatelor.
TITLUL III
Regionalizarea
Articolul 18
Cooperarea regională în privința măsurilor de conservare
(1) În cazul în care Comisiei i se conferă competența, inclusiv printr-un plan multianual elaborate în temeiul articolelor 9 și 10, precum și în cazurile prevăzute la articolele 11 și 15 alineatul (6), de a adopta măsuri prin intermediul actelor delegate sau al actelor de punere în aplicare în ceea ce privește o măsură de conservare a Uniunii care se aplică unei zone geografice relevante, statele membre cu un interes direct de gestionare afectat de măsurile respective, pot conveni, într-un termen care urmează să fie prevăzut în măsura de conservare și/sau în planul multianual relevant, să transmită recomandări comune vizând îndeplinirea obiectivelor măsurilor de conservare relevante ale Uniunii, ale planurilor multianuale sau ale planurilor specifice privind obligația de debarcare. Comisia nu adoptă niciunul dintre actele delegate sau de punere în aplicare respective înainte de expirarea termenului pentru transmiterea recomandărilor comune de către statele membre.
(2) În sensul alineatului (1), statele membre cu un interes direct de gestionare afectat de măsurile menționate la alineatul (1) cooperează în ceea ce privește formularea unor recomandări comune. Acestea consultă, de asemenea, consiliul consultativ/consiliile consultative relevant/relevante. Comisia facilitează cooperarea dintre statele membre, inclusiv, după caz, prin asigurarea posibilității de a obține un sprijin științific din partea organismelor științifice competente.
(3) În cazul în care se înaintează o recomandare comună în temeiul alineatului (1), Comisiei poate adopta respectivele măsuri prin intermediul actelor delegate sau al actelor de punere în aplicare, cu condiția ca respectiva recomandare să fie compatibilă cu măsura de conservare relevantă și/sau cu planul multianual.
(4) În cazul în care măsura de conservare se aplică unui stoc de pește specific, partajat cu țări terțe și gestionat de organizații multilaterale de pescuit sau în temeiul unor acorduri bilaterale sau multilaterale, Uniunea depune eforturi pentru a conveni cu partenerii relevanți asupra măsurilor necesare în scopul îndeplinirii obiectivelor prevăzute la articolul 2.
(5) Statele membre se asigură că recomandările comune privind măsurile de conservare care urmează să fie adoptate în temeiul alineatului (1) se bazează pe cele mai bune avize științifice disponibile și îndeplinesc toate cerințele următoare:
(a)
sunt compatibile cu obiectivele prevăzute la articolul 2;
(b)
sunt compatibile cu domeniul de aplicare și obiectivele măsurii de conservare relevante;
(c)
sunt compatibile cu domeniul de aplicare și îndeplinesc, în mod eficace, obiectivele și țintele cuantificabile stabilite în planul multianual relevant;
(d)
nu cel puțin la fel de severe ca măsurile prevăzute în legislația Uniunii.
(6) Dacă nu toate statele membre reușesc să convină asupra recomandărilor comune care urmează să fie transmise Comisiei în conformitate cu alineatul (1) într-un termen stabilit sau dacă recomandările comune privind măsurile de conservare nu sunt considerate compatibile cu obiectivele și țintele cuantificabile ale măsurilor de conservare în cauză, Comisia poate înainta o propunere de măsuri corespunzătoare în conformitate cu tratatul.
(7) Pe lângă cazurile menționate la alineatul (1), statele membre cu un interes direct de gestionare a pescuitului într-o zonă delimitată geografic pot, de asemenea, elabora recomandări comune adresate Comisiei privind măsurile care urmează să fie propuse sau adoptate de aceasta.
(8) Ca metodă suplimentară sau alternativă de cooperare regională, printr-o măsură de conservare a Uniunii care se aplică unei zone geografice relevante, inclusiv un plan multianual stabilit în conformitate cu articolele 9 și 10, statele membre vor fi împuternicite să adopte, într-un termen stabilit, măsuri care aduc precizări suplimentare la măsura de conservare respectivă. Statele membre vizate cooperează strâns în vederea adoptării unor astfel de măsuri. Alineatele (2), (4) și (5) din prezentul articol se aplică mutatis mutandis. Se asociază Comisia, iar observațiile acesteia sunt luate în considerare. Statul membru poate adopta respectivele măsuri naționale proprii numai dacă toate statele membre vizate ajung la un acord cu privire la conținutul măsurilor. În cazul în care consideră că o anumită măsură a unui stat membru nu se conformează condițiilor prevăzute în măsura de conservare relevantă, și sub rezerva furnizării motivelor relevante, Comisia poate să solicite statului membru vizat să modifice sau să abroge respectiva măsură.
TITLUL IV
Măsuri naționale
Articolul 19
Măsuri ale statelor membre aplicabile navelor de pescuit care arborează pavilionul acestora sau persoanelor stabilite pe teritoriul acestora
(1) Un stat membru poate adopta măsuri pentru conservarea stocurilor de pește în apele Uniunii, cu condiția ca respectivele măsuri să îndeplinească toate cerințele următoare:
(a)
să se aplice numai navelor de pescuit care arborează pavilionul statului membru respectiv sau, în cazul activităților de pescuit care nu sunt desfășurate de o navă de pescuit, persoanelor stabilite în acea parte a teritoriului acelui stat membru căreia i se aplică tratatul;
(b)
să fie compatibile cu obiectivele prevăzute la articolul 2;
(c)
să fie cel puțin la fel de severe ca măsurile în temeiul dreptului Uniunii.
(2) Un stat membru comunică celorlalte state membre în cauză, în scopul controlului, dispozițiile adoptate în temeiul alineatului (1).
(3) Statele membre pun la dispoziția publicului informațiile corespunzătoare privind măsurile adoptate în conformitate cu prezentul articol.
Articolul 20
Măsuri ale statelor membre aplicabile în interiorul zonei de 12 mile marine
(1) Un stat membru poate adopta măsuri nediscriminatorii pentru conservarea și gestionarea stocurilor de pește și menținerea sau îmbunătățirea stadiului de conservare a ecosistemelor marine în limita a 12 mile marine de la liniile sale de bază, cu condiția ca Uniunea să nu fi adoptat măsuri de conservare și gestionare anume pentru zona respectivă sau măsuri de abordare specifică a problemei identificate de statul membru în cauză. Măsurile statului membru trebuie să fie compatibile cu obiectivele stabilite la articolul 2 și să fie cel puțin la fel de severe ca măsurile în temeiul dreptului Uniunii.
(2) În cazul în care măsurile de conservare și gestionare care urmează a fi adoptate de un stat membru riscă să afecteze navele de pescuit ale altor state membre, măsurile respective sunt adoptate numai după consultarea Comisiei, a statelor membre în cauză și a consiliilor consultative relevante cu privire la proiectul măsurilor respective, care este însoțită de o expunere de motive care să demonstreze, inter alia, că aceste măsuri nu sunt discriminatorii. În scopul acestei consultări, statul membru care a inițiat consultarea poate stabili un termen rezonabil, care nu este totuși mai scurt de două luni.
(3) Statele membre pun la dispoziția publicului informațiile corespunzătoare privind măsurile adoptate în conformitate cu prezentul articol.
(4) În cazul în care Comisia consideră că o măsură adoptată în temeiul prezentului articol nu întrunește condițiile stabilite la alineatul (1), aceasta poate solicita, sub rezerva furnizării motivelor corespunzătoare, ca statul membru în cauză să modifice sau să revoce măsura relevantă.
PARTEA IV
GESTIONAREA CAPACITĂȚII DE PESCUIT
Articolul 21
Instituirea unor sisteme de concesiuni de pescuit transferabile
Statele membre pot institui un sistem de concesiuni de pescuit transferabile. Statele membre care au un astfel de sistem instituie și actualizează un registru al concesiunilor de pescuit transferabile.
Articolul 22
Ajustarea și gestionarea capacității de pescuit
(1) Statele membre instituie măsuri de adaptare în timp a capacității de pescuit a flotelor lor la posibilitățile lor de pescuit, ținând cont de tendințe și bazându-se pe cele mai bune avize științifice, în vederea obținerii unui echilibru stabil și durabil între acestea.
(2) În vederea realizării obiectivului prevăzut la alineatul (1), statele membre transmit Comisiei, până la data de 31 mai a fiecărui an, un raport privind echilibrul dintre capacitatea de pescuit a flotelor lor și posibilitățile lor de pescuit. În vederea facilitării unei abordări comune în întreaga Uniune, respectivul raport se realizează în conformitate cu orientările comune care pot fi elaborate de Comisie, indicând parametrii tehnici, sociali și economici relevanți.
Raportul conține evaluarea anuală a capacității flotei naționale și a tuturor segmentelor de flotă ale fiecărui stat membru. Raportul urmărește să identifice o eventuală supracapacitate structurală pe segment și să estimeze rentabilitatea segmentului pe termen lung. Rapoartele respective se pun la dispoziția publicului.
(3) În ceea ce privește evaluarea menționată la alineatul (1a) al doilea paragraf, statele membre își bazează analiza pe echilibrul dintre capacitatea de pescuit a flotelor lor și posibilitățile lor de pescuit. Se întocmesc evaluări separate pentru flotele care operează în regiunile ultraperiferice și pentru nave care operează exclusiv în afara apelor Uniunii.
(4) În cazul în care evaluarea demonstrează cu claritate că nu există un echilibru eficace între capacitatea de pescuit și posibilitățile de pescuit, statul membru pregătește și include în raportul său un plan de acțiune pentru segmentele de flotă pentru care s-a identificat o supracapacitate structurală semnificativă. Planul de acțiune stabilește țintele de ajustare și instrumentele pentru realizarea echilibrului, precum și un calendar clar pentru punerea sa în aplicare.
Anual, Comisia pregătește un raport pentru Parlamentul European și Consiliu privind echilibrul dintre capacitatea de pescuit a flotelor statelor membre și posibilitățile de pescuit ale acestora, în conformitate cu orientările menționate la alineatul (1a) primul paragraf. Raportul include planurile de acțiune menționate în primul paragraf al acestui alineat. Primul raport se transmite până la 31 martie 2015.
Neîntocmirea raportului menționat la alineatul (2) și/sau lipsa punerii în aplicare a planului de acțiune menționat la primul paragraf al prezentului alineat pot conduce la o suspendare sau la o întrerupere proporțională a asistenței financiare relevante din partea Uniunii către statul membru respectiv pentru investițiile alocate flotei în ceea ce privește segmentul sau segmentele de flotă în cauză, în conformitate cu un act juridic al Uniunii care va fi adoptat în viitor și care va institui condițiile sprijinului financiar pentru politica în domeniul maritim și în domeniul pescuitului pentru perioada 2014 - 2020.
(5) Nu este permisă nicio ieșire din flotă cu ajutor public, cu excepția cazului în care această ieșire este precedată de retragerea licenței de pescuit și a autorizațiilor de pescuit.
(6) Capacitatea de pescuit care corespunde navelor de pescuit retrase cu ajutor public nu poate fi înlocuită.
(7) Statele membre se asigură că de la 1 ianuarie 2014 capacitatea de pescuit a flotelor lor nu depășește în niciun moment plafoanele pentru capacitatea de pescuit care figurează în anexa II.
Articolul 23
Programul de intrare/ieșire
(1) Statele membre își gestionează intrarea în flotele lor și ieșirea din flotele lor în așa fel încât intrarea unei noi capacități în flotă fără ajutor public să fie compensată prin retragerea anterioară, fără ajutor public, a unei capacități de volum cel puțin egal.
(2) Comisia poate adopta acte de punere în aplicare de stabilire a dispozițiilor de aplicare a prezentului articol. Respectivele acte se adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la articolul 47 alineatul (2).
(3) Cel târziu la 30 decembrie 2018, Comisia evaluează programul de intrare/ieșire în contextul evoluției relației dintre capacitatea flotei și posibilitățile de pescuit preconizate și propune, după caz, o modificare a respectivului program.
Articolul 24
Registrele flotelor de pescuit
(1) Statele membre înregistrează informațiile privind proprietatea și caracteristicile navei și ale uneltelor și privind activitatea navelor de pescuit ale Uniunii aflate sub pavilionul lor care sunt necesare pentru gestionarea măsurilor stabilite în temeiul prezentului regulament.
(2) Statele membre prezintă Comisiei informațiile menționate la alineatul (1).
(3) Comisia menține un registru al flotei de pescuit a Uniunii care să conțină informațiile pe care le primește în temeiul alineatului (2). Comisia pune la dispoziția publicului registrul flotei de pescuit a Uniunii, asigurând totodată protecția corespunzătoare a datelor cu caracter personal.
(4) Comisia adoptă acte de punere în aplicare, stabilind cerințe operaționale tehnice pentru înregistrarea, formatul și modalitățile de transmitere a informațiilor menționate la alineatele (1), (2) și (3). Actele de punere în aplicare respective se adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la articolul 47 alineatul (2).
PARTEA V
BAZA ȘTIINȚIFICĂ PENTRU GESTIONAREA PESCUITULUI
Articolul 25
Cerințe privind datele pentru gestionarea pescuitului
(1) Statele membre, în conformitate cu normele adoptate în materie de colectare a datelor, culeg datele biologice, de mediu, tehnice și socioeconomice necesare pentru gestionarea pescuitului, le gestionează și le pun la dispoziția utilizatorilor finali, inclusiv a organismelor desemnate de Comisie. Achiziția și gestionarea unor astfel de date este eligibilă pentru finanțare prin intermediul Fondului european pentru pescuit și afaceri maritime în conformitate cu un act juridic al Uniunii care va fi adoptat în viitor și care va institui condițiile sprijinului financiar pentru politica în domeniul maritim și în domeniul pescuitului pentru perioada 2014 - 2020. Datele respective permit, în special, evaluarea:
(a)
stării resurselor biologice marine exploatate;
(b)
nivelului de pescuit și a impactului pe care îl au activitățile de pescuit asupra resurselor biologice marine și asupra ecosistemelor marine; și
(c)
performanțelor socioeconomice ale sectoarelor pescuitului, acvaculturii și prelucrării, în apele Uniunii și în afara acestora.
(2) Colectarea, gestionarea și utilizarea datelor se bazează pe următoarele principii:
(a)
corectitudine, fiabilitate și colectare în timp util;
(b)
utilizarea unor mecanisme de coordonare pentru a evita dublarea colectării datelor pentru diferite scopuri;
(c)
stocarea în siguranță și protecția datelor colectate în baze de date electronice și disponibilitatea lor publică, după caz, inclusiv la nivel agregat, pentru a asigura confidențialitatea;
(d)
accesul Comisiei sau al organismelor desemnate de aceasta la bazele de date și sistemele naționale utilizate pentru prelucrarea datelor colectate, în scopul verificării existenței datelor și a calității acestora;
(e)
disponibilitatea în timp util a datelor relevante și a metodologiilor corespunzătoare prin care acestea sunt obținute, pentru organismele care au un interes de cercetare sau de gestiune în analiza științifică a datelor din sectorul pescuitului și pentru orice alte părți interesate, cu excepția situațiilor în care sunt necesare protecția și confidențialitatea în conformitate cu legislația UE aplicabilă.
(3) Statele membre transmit anual Comisiei un raport privind executarea programelor lor naționale de colectare a datelor, pe care îl pun la dispoziția publicului.
Comisia evaluează raportul anual privind colectarea datelor după consultarea consiliului său consultativ științific și, după caz, a organizațiilor regionale de gestionare a pescuitului (ORGP) la care Uniunea este parte contractantă sau observator, precum și a organismelor științifice internaționale relevante.
(4) Statele membre asigură coordonarea națională a colectării și gestionării datelor științifice pentru gestionarea pescuitului, inclusiv a datelor socioeconomice. În acest scop, statele membre desemnează un corespondent național și organizează anual o reuniune națională de coordonare. Comisia este informată cu privire la activitățile de coordonare naționale și este invitată la reuniunile de coordonare.
(5) Statele membre, în strânsă cooperare cu Comisia, își coordonează activitățile de colectare a datelor cu cele ale altor state membre din aceeași regiune și depun toate eforturile pentru a-și coordona acțiunile cu cele ale țărilor terțe care au suveranitate sau jurisdicție asupra apelor din aceeași regiune.
(6) Colectarea, gestionarea și utilizarea datelor se desfășoară într-o manieră rentabilă.
(7) Necolectarea și/sau nefurnizarea datelor în timp util utilizatorilor finali de către un stat membru poate avea ca rezultat suspendarea sau întreruperea proporțională a asistenței financiare relevante din partea Uniunii către respectivul stat membru, în conformitate cu un act juridic al Uniunii care va fi adoptat în viitor și care va institui condițiile sprijinului financiar pentru politica în domeniul maritim și în domeniul pescuitului pentru perioada 2014 - 2020.
Articolul 26
Consultarea organismelor științifice
Comisia consultă organismele științifice corespunzătoare. CSTEP este consultat, după caz, cu privire la chestiuni ce țin de conservarea și gestionarea resurselor marine vii, inclusiv cu privire la considerente de natură biologică, economică, ecologică, socială și tehnică. Consultările organismelor științifice țin cont de buna gestionare a fondurilor publice, în scopul de a evita dublarea activității respectivelor organisme.
Articolul 27
Cercetare și avize științifice
(1) Statele membre realizează programe de cercetare și inovare în domeniul pescuitului și al acvaculturii. Acestea își coordonează programele de cercetare, inovare și consiliere științifică în domeniul pescuitului cu alte state membre, în strânsă cooperare cu Comisia, în contextul cadrelor de cercetare și inovare ale Uniunii, implicând, după caz, consiliile consultative relevante. Respectivele activități sunt eligibile pentru finanțare din bugetul Uniunii în conformitate cu actele juridice relevante ale Uniunii.
(2) Statele membre asigură, cu implicarea părților interesate relevante, folosind, printre altele, resursele financiare disponibile ale Uniunii și prin intermediul coordonării între ele, disponibilitatea competențelor și a resurselor umane relevante necesare pentru a fi implicate în procesul de consultare științifică.
PARTEA VI
POLITICA EXTERNĂ
Articolul 28
Obiective
(1) Pentru a asigura exploatarea, gestionarea și conservarea durabile a resurselor biologice marine și a mediului marin, Uniunea își dezvoltă relațiile externe în domeniul pescuitului în conformitate cu obligațiile sale internaționale și cu obiectivele sale generale, precum și cu obiectivele și principiile prevăzute la articolele 2 și 3.
(2) În special, Uniunea:
(a)
sprijină și contribuie în mod activ la dezvoltarea cunoștințelor științifice și a elaborării de avize științifice;
(b)
îmbunătățește coerența inițiativelor Uniunii în materie de politici, cu o atenție deosebită acordată activităților de mediu, comerciale și de dezvoltare, și întărește coerența acțiunilor întreprinse în contextul cooperării pentru dezvoltare sau al cooperării științifice, tehnice și economice;
(c)
contribuie la activitățile de pescuit sustenabile care sunt viabile din punct de vedere economic și care promovează ocuparea forței de muncă în Uniune;
(d)
se asigură că activitățile de pescuit ale Uniunii desfășurate în afara apelor Uniunii se bazează pe aceleași principii și standarde ca și cele din legislația Uniunii aplicabilă în sfera PCP, promovând în același timp condiții de concurență echitabile pentru operatorii din Uniune în raport cu operatorii din țări terțe;
(e)
promovează și sprijină, în toate mediile internaționale, măsurile necesare pentru eradicarea pescuitului INN;
(f)
promovează instituirea și consolidarea unor comisii de conformitate ale ORGP, evaluări independente periodice ale performanței și măsuri de remediere adecvate, inclusiv sancțiuni eficace și cu efect de descurajare, care trebuie aplicate într-un mod transparent și nediscriminatoriu.
(3) Dispozițiile prezentei părți nu aduc atingere dispozițiilor specifice adoptate în conformitate cu articolul 218 din tratat.
TITLUL I
Organizații de pescuit internaționale
Articolul 29
Activitățile Uniunii în cadrul organizațiilor de pescuit internaționale
(1) Uniunea sprijină și contribuie în mod activ la activitățile organizațiilor internaționale care se ocupă de pescuit, inclusiv ale ORGP.
(2) Pozițiile Uniunii în cadrul organizațiilor internaționale care se ocupă de pescuit și al ORGP se bazează pe cele mai bune avize științifice disponibile, pentru a asigura gestionarea resurselor piscicole în conformitate cu obiectivele prevăzute la articolul 2 și în special la alineatele (4) și (5) litera (c) ale acestuia. Uniunea depune eforturi pentru a conduce procesul de consolidare a randamentului ORGP, pentru a permite o mai bună conservare și gestionare a resurselor marine vii care intră în domeniul de competență al acestora.
(3) Uniunea sprijină în mod activ dezvoltarea unor mecanisme corespunzătoare și transparente de alocare a posibilităților de pescuit.
(4) Uniunea stimulează cooperarea în rândul ORGP, consecvența între cadrele de reglementare corespunzătoare ale acestora și sprijină dezvoltarea cunoștințelor științifice și a elaborării de avize științifice, pentru a se asigura că recomandările lor se bazează pe respectivele avize științifice.
Articolul 30
Respectarea dispozițiilor internaționale
Uniunea cooperează, inclusiv prin intermediul Agenției Europene pentru Controlul Pescuitului („agenția”), cu țările terțe și cu organizațiile internaționale din domeniul pescuitului, inclusiv cu ORGP, pentru a consolida respectarea măsurilor, în special a celor de combatere a pescuitului INN, pentru a asigura respectarea strictă a măsurilor adoptate de aceste organizații internaționale.
TITLUL II
Acorduri de parteneriat în domeniul pescuitului sustenabil
Articolul 31
Principiile și obiectivele acordurilor de parteneriat în domeniul pescuitului sustenabil
(1) Acordurile de parteneriat în domeniul pescuitului sustenabil cu țările terțe creează un cadru de guvernanță juridică, de mediu, economică și socială pentru activitățile de pescuit efectuate de navele de pescuit ale Uniunii în apele țărilor terțe.
Astfel de cadre pot include:
(a)
crearea și sprijinirea instituțiilor științifice și de cercetare necesare;
(b)
capacități de monitorizare, control și supraveghere;
(c)
alte elemente de consolidare a capacităților aferente elaborării unei politici sustenabile în domeniul pescuitului în țările terțe.
(2) În scopul asigurării exploatării durabile a excedentului de resurse biologice marine, Uniunea depune eforturi pentru ca acordurile de parteneriat în domeniul pescuitului sustenabil cu țări terțe să prezinte avantaje reciproce, atât pentru Uniune, cât și pentru țara terță vizată, inclusiv pentru populația locală și pentru sectorul pescuitului din țara respectivă, și să contribuie la continuarea activității flotelor Uniunii, precum și să urmărească obținerea unei părți corespunzătoare din excedentul disponibil, proporționale cu interesul flotelor Uniunii.
(3) În scopul de a se asigura că navele Uniunii care pescuiesc în temeiul acordurilor de parteneriat în domeniul pescuitului sustenabil operează, după caz, în conformitate cu standarde similare aplicabile navelor de pescuit ale Uniunii care pescuiesc în apele Uniunii, Uniunea face eforturi de a include dispoziții corespunzătoare privind obligațiile de debarcare și a produsele pescărești în acordurile de parteneriat în domeniul pescuitului sustenabil.
(4) Navele de pescuit ale Uniunii pot captura numai excedentul de captură admisibilă în conformitate cu articolul 62 alineatele (2) și (3) din UNCLOS și identificat, în mod clar și transparent, pe baza celor mai bune avize științifice disponibile și a informațiilor relevante schimbate între Uniune și țara terță în cauză cu privire la efortul de pescuit total exercitat de către toate flotele asupra stocurilor afectate. În ceea ce privește stocurile de pești anadromi sau stocurile de pești mari migratori, stabilirea resurselor disponibile care pot fi accesibile ar trebui să țină seama în mod corespunzător de avizele științifice realizate la nivel regional, precum și de măsurile de conservare și gestionare adoptate de ORGP relevante.
(5) Navele de pescuit ale Uniunii nu pot desfășura activități în apele unei țări terțe cu care există un acord de parteneriat în domeniul pescuitului sustenabil în vigoare, în afară de cazul în care acestea dețin o autorizație de pescuit care a fost emisă în conformitate cu acordul respectiv;
(6) Uniunea se asigură că acordurile de parteneriat în domeniul pescuitului sustenabil conțin o clauză referitoare la respectarea principiilor democratice și a drepturilor omului care constituie un element esențial al acelor acorduri.
În măsura posibilului, respectivele acorduri includ, de asemenea:
(a)
o clauză care interzice acordarea unor condiții mai favorabile altor flote care pescuiesc în apele respective decât cele acordate operatorilor economici din Uniune, inclusiv condiții privind conservarea, dezvoltarea și gestionarea resurselor, acordurile financiare și tarifele și drepturile asociate emiterii autorizațiilor de pescuit;
(b)
o clauză de exclusivitate asociată normei prevăzute la alineatul (5).
(7) La nivelul Uniunii se depun eforturi pentru monitorizarea activităților navelor de pescuit ale Uniunii care operează în apele din afara Uniunii dar nu în cadrul oferit de acordurile de parteneriat în domeniul pescuitului sustenabil.
(8) Statele membre se asigură că navele de pescuit ale Uniunii care le arborează pavilionul și care își desfășoară activitatea în afara apelor Uniunii sunt în măsură să pună la dispoziție documentația detaliată și corectă privind toate activitățile de pescuit și de prelucrare.
(9) O autorizație de pescuit, astfel cum este menționată la alineatul (5), nu se acordă unei nave care s-a retras din registrul flotei de pescuit a Uniunii și care a revenit în perioada de 24 de luni ulterioară, în afara cazului în care armatorul respectivei nave a furnizat autorităților competente din statul membru de pavilion toate datele necesare pentru a constata că, în cursul respectivei perioade, nava și-a desfășurat activitatea în deplină conformitate cu standardele aplicabile unei nave care poartă pavilionul Uniunii.
În cazul în care statul care acordă pavilionul pe perioada în care nava este retrasă din registrul flotei de pescuit a Uniunii este recunoscut, în conformitate cu dreptul Uniunii, drept stat necooperant în ceea ce privește combaterea, descurajarea și eliminarea pescuitului INN sau drept stat care permite exploatarea nesustenabilă a resurselor marine vii, autorizația de pescuit respectivă se acordă numai dacă se constată că operațiunile de pescuit ale navei au încetat și că armatorul a luat măsuri imediate de scoatere a navei din registrul respectivului stat.
(10) Comisia face demersurile necesare în vederea efectuării de evaluări ex-ante și ex-post independente ale fiecărui protocol la un acord de parteneriat în domeniul pescuitului sustenabil și le pune la dispoziția Parlamentului European și a Consiliului în timp util înainte de a prezenta Consiliului o recomandare de autorizare a deschiderii negocierilor în vederea unui protocol succesor. Rezumatul respectivelor evaluări se pune la dispoziția publicului.
Articolul 32
Asistență financiară
(1) Prin intermediul unor acorduri de parteneriat în domeniul pescuitului sustenabil, Uniunea oferă asistență financiară țărilor terțe pentru:
(a)
a suporta o parte din costul accesului la resursele piscicole din apele țărilor terțe; partea din costul accesului la resursele piscicole care urmează să fie suportată de armatorii de nave din Uniune trebuie să fie evaluată în cazul fiecărui acord de parteneriat în domeniul pescuitului sau al unui protocol la acesta și trebuie să fie echitabilă, nediscriminatorie și proporțională cu beneficiile obținute pe baza condițiilor de acces;
(b)
a crea cadrul de guvernanță, inclusiv înființarea și menținerea instituțiilor științifice și de cercetare necesare, a promova procesele de consultare cu grupurile de interese și capacitatea de monitorizare, control și supraveghere, precum și alte elemente de consolidare a capacității pentru dezvoltarea unei politici de pescuit sustenabil în țara terță. Această asistență financiară este condiționată de obținerea unor rezultate specifice și este complementară și coerentă cu proiectele și programele de dezvoltare puse în aplicare în țara terță în cauză.
(2) În temeiul fiecărui acord de parteneriat în domeniul pescuitului sustenabil, asistența financiară pentru sprijinul sectorial se decuplează de plățile aferente accesului la resursele piscicole. Uniunea condiționează plățile efectuate în cadrul asistenței financiare de obținerea unor rezultate specifice și monitorizează îndeaproape evoluția în acest sens.
TITLUL III
Gestionarea stocurilor de interes comun
Articolul 33
Principii și obiective ale gestionării stocurilor de interes comun pentru Uniune și țările terțe și acorduri privind schimbul și gestiunea în comun
(1) În cazul în care stocurile de interes comun sunt exploatate și de țări terțe, Uniunea intră în dialog cu țările terțe în cauză pentru a se asigura că respectivele stocuri sunt gestionate într-un mod durabil în concordanță cu prezentul regulament și în special cu obiectivul prevăzut la articolul 2 alineatul (2). În cazul în care nu se obține un acord oficial, Uniunea depune toate eforturile pentru a ajunge la un regim comun pentru pescuitul acestor stocuri, pentru a face posibilă gestionarea durabilă, mai ales în ceea ce privește obiectivul de la articolul 2 alineatul (2), promovând astfel condiții de concurență echitabilă pentru operatorii din Uniune.
(2) Pentru a asigura o exploatare durabilă a stocurilor partajate cu țările terțe și a garanta stabilitatea operațiunilor de pescuit ale flotelor sale, Uniunea, în conformitate cu UNCLOS, face eforturi de a stabili acorduri bilaterale sau multilaterale cu țări terțe pentru gestionarea în comun a stocurilor, inclusiv stabilirea, după caz, a accesului la ape și la resurse, precum și a condițiilor referitoare la respectivul acces, armonizarea măsurilor de conservare și schimbul de posibilități de pescuit.
PARTEA VII
ACVACULTURA
Articolul 34
Promovarea acvaculturii sustenabile
(1) Comisia elaborează orientări strategice ale Uniunii fără caracter obligatoriu privind prioritățile și țintele comune pentru dezvoltarea activităților sustenabile de acvacultură, cu scopul de a promova sustenabilitatea și de a contribui la siguranța alimentară și aprovizionarea cu alimente, la creșterea economică și la ocuparea forței de muncă. Aceste orientări strategice țin cont de pozițiile de plecare relative și de condițiile diferite din Uniune, constituie baza pentru planurile strategice naționale multianuale și vizează:
(a)
îmbunătățirea competitivității sectorului acvaculturii și promovarea dezvoltării și inovării acestuia;
(b)
reducerea sarcinii administrative și eficientizarea punerii în aplicare a legislației Uniunii, astfel încât să răspundă mai bine la nevoile părților interesate;
(c)
încurajarea activității economice;
(d)
diversificarea și îmbunătățirea calității vieții în zonele costiere și interioare;
(e)
integrarea activităților de acvacultură în amenajarea spațiului maritim, de coastă și interior.
(2) Statele membre elaborează un plan strategic național multianual pentru dezvoltarea activităților de acvacultură pe teritoriul lor până la 30 iunie 2014.
(3) Planul strategic național multianual include obiectivele statului membru și măsurile și calendarele necesare în vederea îndeplinirii acestora.
(4) Planurile strategice naționale multianuale urmăresc în special următoarele:
(a)
simplificarea administrativă, în special privind evaluările și studiile de impact și licențele;
(b)
securitate rezonabilă pentru operatorii din sectorul acvaculturii în ceea ce privește accesul la ape și spațiu;
(c)
stabilirea unor indicatori de sustenabilitate ecologică, economică și socială;
(d)
evaluarea altor efecte transfrontaliere posibile, în special asupra resurselor biologice marine și a ecosistemelor marine ale statelor membre învecinate;
(e)
crearea de sinergii între programele naționale de cercetare și colaborarea dintre industrie și comunitatea științifică;
(f)
promovarea avantajului competitiv al alimentelor sustenabile, de înaltă calitate;
(g)
promovarea practicilor și cercetărilor în domeniul acvaculturii în vederea sporirii efectelor pozitive asupra mediului și asupra resurselor piscicole și în vederea reducerii impacturilor negative, inclusiv reducerea presiunii asupra stocurilor de pește utilizate pentru producția de hrană pentru animale, precum și în vederea creșterii eficienței resurselor.
(5) Statele membre fac schimb de informații și de bune practici prin intermediul unei metode deschise de coordonare a măsurilor naționale prevăzute în planurile strategice naționale multianuale.
(6) Comisia încurajează schimbul de informații și de cele mai bune practici în rândul statelor membre și facilitează coordonarea măsurilor naționale prevăzute în planul strategic național multianual.
PARTEA VIII
ORGANIZAREA COMUNĂ A PIEȚELOR
Articolul 35
Obiective
(1) Se instituie o organizare comună a piețelor în sectorul produselor pescărești și de acvacultură, pentru:
(a)
a contribui la îndeplinirea obiectivelor prevăzute la articolul 2, în special la exploatarea durabilă a resurselor biologice marine vii;
(b)
a permite sectorului pescuitului și acvaculturii să aplice PCP la nivelul corespunzător;
(c)
a consolida competitivitatea sectorului pescuitului și acvaculturii din Uniune, în special competitivitatea producătorilor;
(d)
a îmbunătăți transparența și stabilitatea piețelor, în special în ceea ce privește cunoștințele economice și înțelegerea piețelor Uniunii pentru produsele pescărești și de acvacultură pe tot parcursul lanțului de aprovizionare, a asigura că distribuția valorii adăugate de-a lungul lanțului de aprovizionare a sectorului este mai echilibrată, a îmbunătăți informarea și sensibilizarea consumatorilor prin notificări și etichetări care să asigure furnizarea de informații ușor de înțeles;
(e)
a contribui la asigurarea unor condiții de concurență echitabile pentru toate produsele comercializate în Uniune, prin promovarea exploatării durabile a resurselor piscicole;
(f)
a contribui la asigurarea unei oferte variate de produse pescărești și de acvacultură pentru consumatori;
(g)
a furniza consumatorilor informații verificabile și corecte privind originea produsului și modul de fabricare a acestuia, în special prin intermediul marcajului și al etichetării.
(2) Organizarea comună a piețelor se aplică produselor pescărești și de acvacultură comercializate în Uniune și enumerate în anexa I la Regulamentul (UE) nr. 1379/2013 al Parlamentului European și al Consiliului (24).
(3) Organizarea comună a piețelor cuprinde în special:
(a)
organizarea sectorului, inclusiv măsuri de stabilizare a pieței;
(b)
planurile de producție și de comercializare ale organizațiilor producătorilor din sectorul pescuitului și al acvaculturii;
(c)
standarde de comercializare comune;
(d)
informarea consumatorilor.
PARTEA IX
CONTROL ȘI ASIGURAREA RESPECTĂRII NORMELOR
Articolul 36
Obiective
(1) Respectarea normelor PCP se asigură printr-un sistem eficace al Uniunii pentru controlul pescuitului, inclusiv prin combaterea pescuitului INN.
(2) Controlul și asigurarea respectării PCP include următoarele aspecte, pe care se bazează în mod special:
(a)
o abordare globală, integrată și comună;
(b)
cooperarea și coordonarea dintre statele membre, Comisie și agenția;
(c)
rentabilitate și proporționalitate;
(d)
utilizarea unor tehnologii de control eficiente pentru disponibilitatea și calitatea datelor privind pescuitul;
(e)
un cadru al Uniunii de control, inspecție și asigurarea respectării normelor;
(f)
o strategie bazată pe riscuri, axată pe verificări încrucișate sistematice și automate ale tuturor datelor relevante disponibile;
(g)
dezvoltarea unei culturi de respectare a legii și de cooperare în rândul tuturor operatorilor și pescarilor.
Uniunea adoptă măsuri corespunzătoare în ceea ce privește țările terțe care permit pescuitul nesustenabil.
(3) Statele membre adoptă măsuri corespunzătoare pentru asigurarea controlului, inspecției și asigurarea respectării normelor în ceea ce privește activitățile desfășurate în sfera PCP, inclusiv stabilirea de sancțiuni eficace, proporționale și cu efect de descurajare.
Articolul 37
Grupul de experți privind conformitatea
(1) Comisia înființează un grup de experți privind conformitatea pentru a evalua, facilita și consolida punerea în aplicarea a obligațiilor asumate în temeiul sistemului Uniunii de control al pescuitului, precum și conformitatea cu acesta.
(2) Grupul de experți privind conformitatea este format din reprezentanți ai Comisiei și ai statelor membre. La cererea Parlamentului European, Comisia poate invita Parlamentul European să trimită experți care să participe la reuniunile grupului de experți. Agenția poate participa la reuniunile Grupului de experți privind conformitatea în calitate de observator.
(3) În special, grupul de experți:
(a)
controlează periodic aspectele privind conformitatea și punerea în aplicare în temeiul sistemului Uniunii de control al pescuitului și identifică eventualele dificultăți de interes comun în punerea în aplicare a normelor din cadrul PCP;
(b)
consiliază în legătură cu punerea în aplicare a normelor din cadrul PCP, inclusiv considerarea asistenței financiare din partea Uniunii ca aspect prioritar; și
(c)
face schimb de informații în ceea ce privește activitățile de control și inspecție, inclusiv combaterea pescuitului INN.
(4) Grupul de experți privind conformitatea furnizează periodic Parlamentului European și Consiliului informații complete cu privire la activitățile în materie de conformitate menționate la alineatul (3).
Articolul 38
Proiecte-pilot privind noile tehnologii de control și sisteme de gestionare a datelor
Comisia și statele membre pot desfășura proiecte-pilot privind noile tehnologii de control și sisteme pentru gestionarea datelor.
Articolul 39
Contribuția la costurile generate de control, inspecții, asigurarea respectării normelor și colectarea datelor
Statele membre pot solicita operatorilor lor să contribuie în mod proporțional la costurile operaționale legate de punerea în aplicare a sistemului Uniunii de control al pescuitului și de colectarea datelor.
PARTEA X
INSTRUMENTE FINANCIARE
Articolul 40
Obiective
Poate fi acordată asistență financiară din partea Uniunii pentru a contribui la îndeplinirea obiectivelor prevăzute la articolul 2.
Articolul 41
Condiții de acordare a asistenței financiare pentru statele membre
(1) Sub rezerva condițiilor care urmează să fie specificate în actele juridice aplicabile ale Uniunii, asistența financiară din partea Uniunii pentru statele membre este condiționată de respectarea de către acestea a normelor PCP.
(2) Nerespectarea de către statele membre a normelor PCP poate duce la întreruperea sau suspendarea plăților sau la aplicarea unei corecții financiare a asistenței financiare acordate de Uniune în cadrul PCP. Aceste măsuri sunt proporționale cu natura, gravitatea, durata și repetarea nerespectării.
Articolul 42
Condiții de acordare a asistenței financiare pentru operatori
(1) Sub rezerva condițiilor care urmează să fie specificate în actele juridice aplicabile ale Uniunii, asistența financiară din partea Uniunii pentru operatori este condiționată de respectarea de către aceștia a normelor PCP.
(2) Sub rezerva normelor specifice care urmează a fi adoptate, încălcările grave de către operatori ale normelor PCP duc la interzicerea temporară sau permanentă a accesului la asistența financiară a Uniunii și/sau la aplicarea unor reduceri financiare. Aceste măsuri, luate de statul membru, sunt cu efect de descurajare, eficace și proporționale cu natura, gravitatea, durata și repetarea încălcărilor grave.
(3) Statele membre trebuie să se asigure că asistența financiară din partea Uniunii se acordă numai în cazul în care operatorului în cauză nu i-au fost impuse sancțiuni pentru încălcări grave într-o perioadă de un an înainte de data cererii de asistență financiară din partea Uniunii.
PARTEA XI
CONSILIILE CONSULTATIVE
Articolul 43
Instituirea consiliilor consultative
(1) Se instituie consilii consultative pentru fiecare dintre zonele geografice sau sferele de competență prevăzute în anexa III, pentru a promova o reprezentare echilibrată a tuturor părților interesate, în conformitate cu articolul 45 alineatul (1), și pentru a contribui la îndeplinirea obiectivelor prevăzute la articolul 2.
(2) În special, se instituie, în conformitate cu anexa III, următoarele noi consilii consultative:
(a)
un consiliu consultativ pentru regiunile ultraperiferice, împărțit în trei secțiuni, pentru fiecare dintre următoarele bazine maritime: Atlanticul de Vest, Atlanticul de Est și Oceanul Indian;
(b)
un consiliu consultativ pentru acvacultură;
(c)
un consiliu consultativ pentru piețe;
(d)
un consiliu consultativ pentru Marea Neagră.
(3) Fiecare consiliu consultativ își stabilește propriul regulament de procedură.
Articolul 44
Sarcinile consiliilor consultative
(1) Atunci când aplică prezentul regulament, Comisia consultă, după caz, consiliile consultative.
(2) Consiliile consultative pot:
(a)
prezenta Comisiei și statului membru în cauză recomandări și sugestii referitoare la gestionarea pescuitului și la aspectele socioeconomice și de conservare ale pescuitului și acvaculturii și în special recomandări privind modalități de simplificare a normelor privind gestionarea pescuitului;
(b)
informa Comisia și statele membre cu privire la problemele referitoare la gestionarea pescuitului și la aspectele socioeconomice și de conservare ale pescuitului și, după caz, ale acvaculturii în zona lor geografică sau sfera lor de competență și propune soluții de depășire a acestor probleme;
(c)
contribui, în strânsă cooperare cu oamenii de știință, la colectarea, furnizarea și analizarea datelor necesare pentru elaborarea măsurilor de conservare.
În cazul în care o chestiune este de interes comun pentru două sau mai multe consilii consultative, acestea își coordonează pozițiile în vederea adoptării unor recomandări comune cu privire la chestiunea respectivă.
(3) Consiliile consultative sunt consultate cu privire la recomandările comune în temeiul articolului 18. Acestea pot fi de asemenea consultate de Comisie și de statele membre cu privire la alte măsuri. Avizele acestora sunt luate în considerare. Consultările respective nu aduc atingere consultării CSTEP sau a altor organisme științifice. Avizele consiliilor consultative pot fi transmise tuturor statelor membre vizate și Comisiei.
(4) Comisia și, dacă este cazul, statul membru în cauză răspund în termen de două luni la orice recomandare, sugestie sau informație primită în temeiul alineatului (1). În cazul în care măsurile finale adoptate se abat de la avizele, recomandările și sugestiile consiliilor consultative primite în temeiul alineatului (1), Comisia sau statul membru în cauză oferă explicații detaliate cu privire la motivele pentru care se abat.
Articolul 45
Compunerea, modul de funcționare și finanțarea consiliilor consultative
(1) Consiliile consultative sunt compuse din:
(a)
organizații care reprezintă operatorii din domeniul pescuitului și, după caz, din domeniul acvaculturii și reprezentanții sectoarelor de prelucrare și de comercializare;
(b)
alte grupuri de interese afectate de PCP (de exemplu organizații pentru protecția mediului și grupuri de consumatori).
(2) Fiecare consiliu consultativ este format dintr-o adunare generală și un comitet executiv, inclusiv, după caz, un secretariat și grupuri de lucru menite să abordeze aspecte ale cooperării regionale în temeiul articolului 18, și adoptă măsurile necesare pentru funcționarea sa.
(3) Consiliile consultative funcționează și primesc finanțare astfel cum se prevede în anexa III.
(4) Comisia este împuternicită să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 46 pentru stabilirea normelor detaliate de funcționare a consiliilor consultative.
PARTEA XII
DISPOZIȚII PROCEDURALE
Articolul 46
Exercitarea delegării
(1) Competența de a adopta acte delegate este conferită Comisiei în condițiile prevăzute în prezentul articol.
(2) Competența de a adopta acte delegate menționată la articolul 11 alineatul (2), articolul 15 alineatele (2), (3), (6) și (7) și articolul 45 alineatul (4) se conferă Comisiei pe o perioadă de cinci ani începând cu 29 decembrie 2013. Comisia prezintă un raport privind delegarea de competențe cel târziu cu nouă luni înainte de încheierea perioadei de cinci ani. Delegarea de competențe se prelungește tacit cu perioade de timp identice, cu excepția cazului în care Parlamentul European sau Consiliul se opun prelungirii respective cel târziu cu trei luni înainte de încheierea fiecărei perioade.
(3) Delegarea de competențe menționată la articolul 11 alineatul (2), articolul 15 alineatele (2), (3), (6) și (7) și articolul 45 alineatul (4) poate fi revocată în orice moment de Parlamentul European sau de Consiliu. O decizie de revocare pune capăt delegării de competențe specificată în decizia respectivă. Decizia produce efecte din ziua care urmează datei publicării acesteia în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene sau de la o dată ulterioară menționată în decizie. Decizia nu aduce atingere actelor delegate care sunt deja în vigoare.
(4) De îndată ce adoptă un act delegat, Comisia îl notifică simultan Parlamentului European și Consiliului.
(5) Un act delegat adoptat în temeiul articolului 11 alineatul (2), al articolului 15 alineatele (2), (3), (6) și (7) și al articolul 45 alineatul (4) intră în vigoare numai în cazul în care nici Parlamentul European și nici Consiliul nu au formulat obiecțiuni în termen de două luni de la notificarea acestuia către Parlamentul European și Consiliu, sau în cazul în care, înaintea expirării termenului respectiv, Parlamentul European și Consiliul au informat Comisia că nu vor formula obiecțiuni. Respectivul termen se prelungește cu două luni la inițiativa Parlamentului European sau a Consiliului.
Articolul 47
Procedura comitetului
(1) Comisia este asistată de un Comitet pentru pescuit și acvacultură. Respectivul comitet este un comitet în înțelesul Regulamentului (UE) nr. 182/2011.
(2) Atunci când se face trimitere la prezentul alineat, se aplică articolul 5 din Regulamentul (UE) nr. 182/2011.
În cazul în care comitetul nu emite un aviz cu privire la un proiect de act de punere în aplicare care urmează să fie adoptat în temeiul articolului 23, Comisia nu adoptă proiectul de act de punere în aplicare și se aplică articolul 5 alineatul (4) al treilea paragraf din Regulamentul (UE) nr. 182/2011.
(3) Atunci când se face trimitere la prezentul alineat, se aplică articolul 8 din Regulamentul (UE) nr. 182/2011, coroborat cu articolul 5 din respectivul regulament.
PARTEA XIII
DISPOZIȚII FINALE
Articolul 48
Abrogări și modificări
(1) Regulamentul (CE) nr. 2371/2002 se abrogă.
Trimiterile la regulamentul abrogat se interpretează ca trimiteri la prezentul regulament.
(2) Decizia 2004/585/CE se abrogă cu efect de la data intrării în vigoare a normelor adoptate în temeiul articolului 45 alineatul (4) din prezentul regulament.
(3) Articolul 5 din Regulamentul (CE) nr. 1954/2003 al Consiliului (25) se elimină.
(4) Regulamentul (CE) nr. 639/2004 al Consiliului (26) se abrogă.
(5) La articolul 105 din Regulamentul (CE) nr. 1224/2009 se introduce următorul alineat:
„(3a) Prin derogare de la alineatele (2) și (3), nu se aplică niciun factor multiplicator capturilor care fac obiectul unei obligații de debarcare a capturilor în conformitate cu articolul 15 din Regulamentul (UE) nr. 1380/2013 al Parlamentului European și al Consiliului (27), cu condiția ca gradul de depășire în raport cu debarcările permise să nu fie mai mare de 10 %.
Articolul 49
Revizuire
Comisia prezintă Parlamentului European și Consiliului un raport cu privire la funcționarea PCP nu mai târziu de 31 decembrie 2022.
Articolul 50
Raportul anual
Comisia raportează anual Parlamentului European și Consiliului cu privire la progresele înregistrate în realizarea producției maxime sustenabile și cu privire la situația stocurilor de pește, cât mai curând posibil după adoptarea regulamentului anual al Consiliului de stabilire a posibilităților de pescuit disponibile în apele Uniunii și în anumite ape din afara Uniunii, pentru navele din Uniune.
Articolul 51
Intrarea în vigoare
Prezentul regulament intră în vigoare în ziua următoare datei publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
Se aplică începând cu 1 ianuarie 2014.
Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.
Adoptat la Strasbourg, 11 decembrie 2013.