ДЕЛЕГИРАН РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 625/2014 НА КОМИСИЯТА
от 13 март 2014 година
за допълнение на Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета чрез приемане на регулаторни технически стандарти, с които се уточняват изискванията за инвеститор, спонсор, първоначални кредитори и институции инициатори във връзка с експозиции към прехвърлен кредитен риск
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година относно пруденциалните изисквания за кредитните институции и инвестиционните посредници и за изменение на Регламент (ЕС) № 648/2012 (1), и по-специално член 410, параграф 2 от него,
като има предвид, че:
(1)
Запазването на икономически интерес има за цел съгласуване на интересите между страните, които съответно прехвърлят и поемат кредитен риск във връзка със секюритизираните експозиции. Когато даден субект секюритизира собствените си задължения, съгласуването на интереси става автоматично, без значение дали крайният длъжник обезпечава своя дълг. Когато е ясно, че инициаторът задържа кредитния риск, не е необходимо той да запазва интерес, тъй като това не би подобрило съществуващото положение.
(2)
Целесъобразно е да бъдат уточнени обстоятелствата, при които се смята, че възниква експозиция към прехвърлен кредитен риск за някои специфични случаи, в които институциите, които не действат като инициатори, спонсори или първоначални кредитори, може да се окажат изложени на кредитен риск във връзка със секюритизираща позиция, включително когато институциите действат като контрагент по дериватен инструмент на секюритизационната сделка, като хеджиращ контрагент по секюритизационната сделка, като доставчик на ликвидно улеснение по сделката, както и когато институциите притежават секюритизиращи позиции в търговския портфейл в контекста на дейност по поддържане на пазара.
(3)
При сделките по пресекюритизация възниква прехвърляне на кредитния риск при първата секюритизация на активи и при второто „преопаковане“ на сделката. Двете нива на сделката и съответните два случая на прехвърляне на кредитен риск са независими по отношение на изискванията, изложени в настоящия регламент. Запазването на нетния икономически интерес и комплексната проверка следва да бъдат подсигурени на всяко ниво на сделката от институциите, които ще бъдат изложени на прехвърлен кредитен риск на съответното ниво. Следователно, ако институцията придобива експозиция само на второто ниво на сделката (при „преопаковането“), изискванията, отнасящи се до запазване на нетен икономически интерес и до комплексната проверка, се прилагат за тази институция само по отношение на второто ниво на сделката. В рамките на една и съща сделка за пресекюритизация институциите, които са придобили експозиция на първото ниво на секюритизацията на активи, следва да спазват изискванията за запазване на икономическия интерес и за комплексна проверка по отношение на първото ниво на секюритизацията на сделката.
(4)
Целесъобразно е по-подробно да се конкретизират следните аспекти: прилагането на задължението за запазване на икономически интерес, включително спазване на задължението при наличието на множество инициатори, спонсори или първоначални кредитори; подробностите относно различните варианти на запазване; начинът на измерване на изискването за запазване при инициирането, а също и текущо; начинът на прилагане на изключения.
(5)
В член 405, параграф 1, букви а)-д) от Регламент (ЕС) № 575/2013 са представени различни варианти, при които изискването за запазване на интерес се смята за изпълнено. Настоящият регламент изяснява подробно начините за съобразяване с всеки от тези варианти.
(6)
Запазването на интерес може да се постигне чрез синтетична или условна форма на запазване, при условие че тези методи са напълно съобразени с един от възможните варианти, посочени в член 405, параграф 1, букви а)-д) от Регламент (ЕС) № 575/2013, към които може да бъде приравнена синтетичната или условната форма на запазване, и при условие че е подсигурено спазването на изискванията за оповестяване.
(7)
Забранява се хеджирането на запазения икономически интерес или неговата продажба, когато тези техники накърняват изискването за запазване, което означава, че те могат да бъдат разрешени, когато не подсигуряват на запазващото икономически интерес лице хеджиране срещу кредитен риск - нито на запазените секюритизиращи позиции, нито на запазените експозиции.
(8)
С цел да се подсигури текущо поддържане на нетен икономически интерес институциите следва да гарантират, че в секюритизационната структура липсват вградени механизми, чрез които минималното изискване за запазване на икономически интерес при инициирането непременно ще намалее по-бързо от прехвърления интерес. Също така не следва да се дава приоритет на запазения интерес по отношение на паричните потоци с цел преференциално извличане на ползи от частично или пълно погасяване, така че той да падне под 5 % от текущата номинална стойност на продадените траншове или секюритизираните експозиции. Освен това кредитната подкрепа, предоставена на институцията, поемаща експозиция към секюритизираща позиция, не следва да намалява непропорционално спрямо равнището на погасяване на базисните експозиции.
(9)
Институциите следва да могат да използват финансови модели, разработени от трети страни, различни от агенции за външна кредитна оценка (АВКО), с цел намаляване на административната тежест и разходите за привеждане в съответствие във връзка с изпълнението на задълженията за извършване на комплексна проверка. Институциите следва да използват финансови модели на трети страни само ако преди да инвестират са положили дължимата грижа да проверят точността на съответните допускания и структурирането на моделите, както и да разберат методологията, допусканията и резултатите на тези модели.
(10)
От съществено значение е допълнително да се конкретизира периодичността, с която институциите правят прегледи на съответствието с изискванията за комплексна проверка, начинът, по който да се преценява уместността на използването на различни правила и процедури за търговския и банковия портфейл, начинът на оценяване на съответствието, когато позициите се отнасят до портфейл за корелационно търгуване, както и да се уточнят някои термини от текста на член 406 от Регламент (ЕС) № 575/2013, като например „рискови параметри“ и „структурни елементи“.
(11)
Съгласно член 14, параграф 2, Регламент (ЕС) № 575/2013 установени в трети държави субекти, които са включени в консолидирания отчет в съответствие с член 18 от Регламент (ЕС) № 575/2013, но не попадат пряко в обхвата на прилагане на допълнителните рискови тегла, следва да не бъдат считани за нарушаващи член 405 от Регламент (ЕС) № 575/2013 при ограничени обстоятелства, като например във връзка с експозиции, държани в търговския портфейл за целите на дейност по поддържане на пазара. Не следва да се смята, че институциите нарушават този член, когато всички подобни експозиции или позиции в търговския портфейл не са съществени и не представляват непропорционално голям дял от търговията, при условие че е налице пълно разбиране относно експозициите или позициите и че се изпълняват подходящи и съизмерими формални правила и процедури спрямо общия рисков профил на съответния субект и на групата.
(12)
За ефективната комплексна проверка на секюритизиращите позиции е необходимо първоначално и текущо предоставяне на информация на инвеститорите относно степента на поетия ангажимент за запазване на икономически интерес и относно данните от съществено значение, включително за кредитното качество и показателите на базисната експозиция. Оповестените данни следва да включват подробни сведения за идентификационните данни на запазващото нетен икономически интерес лице, за избрания вариант за запазване на икономически интерес, както и относно първоначално предвидения и текущия ангажимент за запазване на икономически интерес. Когато са приложими изключенията, предвидени в член 405, параграфи 3 и 4 от Регламент (ЕС) № 575/2013, секюритизираните експозиции следва да бъдат изрично оповестени, когато не се прилага изискването за запазване, както и причината то да не бъде прилагано.
(13)
Настоящият регламент се основава на проектите за регулаторни технически стандарти, представени от Европейския надзорен орган (Европейския банков орган) на Комисията.
(14)
Европейският надзорен орган (Европейският банков орган) проведе открити обществени консултации по тези проекти на регулаторни технически стандарти, въз основа на които е изготвен настоящият регламент, анализира потенциалните разходи и ползи и поиска становище от Групата на участниците от банковия сектор, създадена по член 37 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 на Европейския парламент и на Съвета (2),
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ГЛАВА I
ОПРЕДЕЛЕНИЯ И ЕКСПОЗИЦИЯ КЪМ РИСКА ВЪВ ВРЪЗКА СЪС СЕКЮРИТИЗАЦИЯ
Член 1
Определения
За целите на настоящия регламент се прилагат следните определения:
а)
„запазващо лице“ означава субект, действащ като инициатор, спонсор или първоначален кредитор, който запазва нетен икономически интерес в схемата на секюритизация в съответствие с член 405, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 575/2013.
б)
„синтетична форма на запазване“ означава запазване на икономически интерес чрез използването на дериватни инструменти.
в)
„условна форма на запазване“ означава запазване на икономически интерес чрез използване на гаранции, акредитиви и други подобни форми на кредитна подкрепа за осигуряване на незабавно прилагане на запазването.
г)
„вертикален транш“ означава транш, който излага притежателя на транша на кредитния риск по всеки издаден транш на секюритизационната сделка на пропорционален принцип.
ГЛАВА II
ЕКСПОЗИЦИЯ КЪМ КРЕДИТЕН РИСК ВЪВ ВРЪЗКА СЪС СЕКЮРИТИЗИРАЩА ПОЗИЦИЯ
Член 2
Особени случаи на експозиция към кредитен риск във връзка със секюритизираща позиция
1. Когато дадена институция действа като контрагент по кредитни дериватни инструменти или като контрагент, осигуряващ хеджирането, или като доставчик на ликвидно улеснение по секюритизационна сделка, се счита, че тя остава изложена на кредитен риск във връзка със секюритизираща позиция, когато дериватът, хеджирането или ликвидното улеснение поемат кредитния риск на секюритизираните експозиции или секюритизиращите позиции.
2. За целите на член 405 и член 406 от Регламент (ЕС) № 575/2013 когато ликвидното улеснение отговаря на условията, посочени в член 255, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 575/2013 г., доставчикът на ликвидност не се счита за изложен на кредитен риск във връзка със секюритизираща позиция.
3. Когато става въпрос за пресекюритизация с повече от едно ниво или секюритизация чрез няколко отделни базисни операции, дадена институция може да се счита за изложена на кредитен риск само във връзка с отделната секюритизираща позиция или сделка, към която приема експозиция.
4. Приема се, че институциите не са в нарушение на член 405 от Регламент (ЕС) № 575/2013 в съответствие с член 14, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 575/2013 на консолидирана основа, при положение че са изпълнени следните условия:
а)
субектът, който държи секюритизиращите позиции, е установен в трета държава и е включен в консолидираната група в съответствие с член 18 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
б)
секюритизиращите позиции се държат в търговския портфейл на субекта, посочен в буква а), за целите на дейността по поддържане на пазара;
в)
секюритизиращите позиции не са значими по отношение на общия рисков профил на търговския портфейл на групата, посочен в буква а), и не представляват несъразмерен дял от търговската дейност на групата.
ГЛАВА III
ЗАПАЗВАНЕ НА НЕТЕН ИКОНОМИЧЕСКИ ИНТЕРЕС
Член 3
Лица, запазващи значим нетен икономически интерес
1. Запазеният значим нетен икономически интерес не се разделя между различни видове запазващи лица. Изискването за запазване на значим нетен икономически интерес се удовлетворява в пълна степен от което и да е от следните лица:
а)
инициатора или инициаторите;
б)
спонсора или спонсорите;
в)
първоначалния кредитор или първоначалните кредитори.
2. Ако секюритизираните експозиции са създадени от няколко инициатори, изискването за запазване се удовлетворява от всеки инициатор по отношение на дела от общия размер на секюритизираните експозиции, за които той е инициатор.
3. Ако секюритизираните експозиции са създадени от няколко първоначални кредитори, изискването за запазване се удовлетворява от всеки първоначален кредитор по отношение на дела от общия размер на секюритизираните експозиции, за които той е първоначален кредитор.
4. Чрез дерогация от параграфи 2 и 3, ако секюритизираните експозиции са създадени от няколко инициатори или няколко първоначални кредитори, изискването за запазване може да бъде изпълнено в пълна степен от един инициатор или първоначален кредитор, при условие че е спазено поне едно от следните условия:
а)
инициаторът или първоначалният кредитор е учредил и управлява програмата или схемата за секюритизация;
б)
инициаторът или първоначалният кредитор е учредил програмата или схемата за секюритизация и е допринесъл за над 50 % от общия размер на секюритизираните експозиции.
5. Ако секюритизираните експозиции са спонсорирани от няколко спонсори, изискването за запазване следва да бъде изпълнено от един от следните участници:
а)
спонсорът, чийто икономически интерес е най-добре съгласуван с инвеститорите, както е договорено със съответните спонсори въз основа на обективни критерии, включително структурата на таксите, участието в учредяването и управлението на програмата или схемата за секюритизация и изложеността на кредитен риск във връзка със секюритизиращите позиции;
б)
от всеки спонсор - пропорционално в зависимост от броя на спонсорите.
Член 4
Изпълнение на изискването за запазване чрез синтетична или условна форма на запазване
1. Изискването за запазване може да бъде изпълнено по начин, еквивалентен на един от вариантите, предвидени в член 405, параграф 1, алинея втора от Регламент (ЕС) № 575/2013, чрез синтетична или условна форма на запазване, когато са изпълнени следните условия:
а)
запазената сума е най-малко равностойна на изискването по варианта, към който може да бъде приравнена синтетичната или условната форма на запазване;
б)
запазващото лице изрично е оповестило, че ще запази постоянен значим нетен икономически интерес в това отношение, включително подробности относно формата на запазване, използваната методология при неговото определяне, както и неговата еквивалентност на един от посочените варианти.
2. Когато субект, различен от кредитна институция, както е определена в член 4, параграф 1, подточка 1) от Регламент (ЕС) № 575/2013, действа като запазващо лице посредством синтетична или условна форма на запазване, запазеният на синтетична или условна база интерес следва да бъде напълно обезпечен с парични средства и държан отделно като „средства, които принадлежат на клиенти“, съобразно член 13, параграф 8 от Директива 2004/39/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (3).
Член 5
Вариант на запазване а): пропорционално запазване на интерес във всеки от продадените или прехвърлени на инвеститори траншове
1. Посоченото в член 405, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕС) № 575/2013 запазване на поне 5 % от номиналната стойност на всеки от продадените или прехвърлени траншове може да бъде постигнато също така посредством:
а)
запазване на най-малко 5 % от номиналната стойност на всяка от секюритизираните експозиции, при условие че кредитният риск на такива експозиции е от същия ранг или е подчинен на секюритизирания за същите експозиции кредитен риск. В случай на револвираща секюритизация, както е определена в член 242, параграф 13 от Регламент (ЕС) № 575/2013, това може да стане чрез запазване на интереса на инициатора, като се приема, че неговият интерес е възлизал на поне 5 % от номиналната стойност на всяка от секюритизираните експозиции и е бил от същия ранг или е бил подчинен на секюритизирания за същите експозиции кредитен риск;
б)
предоставянето в контекста на програма за търговски книжа, обезпечени с активи, на ликвидно улеснение, което може да бъде от най-висок ранг в договорния план за разпределение на загубите, когато са изпълнени следните условия:
i)
ликвидното улеснение обхваща 100 % от кредитния риск на секюритизираните експозиции;
ii)
ликвидното улеснение покрива кредитния риск за периода, през който запазващото лице е длъжно да поддържа икономически интерес посредством такова ликвидно улеснение за съответната секюритизираща позиция;
iii)
ликвидното улеснение се предоставя от инициатора, спонсора или първоначалния кредитор в секюритизационната сделка;
iv)
институцията, която придобива експозиция към подобна секюритизация, е получила достъп до съответната информация, позволяваща проверка на спазването на точки i), ii) и iii).
в)
Запазване на вертикален транш, който е с номинална стойност от поне 5 % от общата номинална стойност на всички емитирани траншове на дългови ценни книжа.
Член 6
Вариант на запазване б): запазване на интереса на инициатора за револвиращите експозиции
Запазването, посочено като вариант в член 405, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) № 575/2013, може да бъде постигнато чрез запазване на най-малко 5 % от номиналната стойност на всяка от секюритизираните експозиции, при условие че запазеният кредитен риск по тези експозиции е от същия ранг или е подчинен на секюритизирания за същите експозиции кредитен риск.
Член 7
Вариант на запазване в): запазване на случайно избрани експозиции
1. Групата от най-малко 100 потенциално секюритизирани експозиции, от която са запазени и секюритизирани случайно избрани експозиции, посочени в член 405, параграф 1, буква в), втора алинея от Регламент (ЕС) № 575/2013, е достатъчно разнообразна, за да се избегне прекомерното концентриране на запазения интерес. При подготовката на процеса на подбор запазващото лице взема под внимание подходящи количествени и качествени показатели, за да се гарантира, че разграничението между запазените и секюритизираните експозиции е действително на случаен принцип. Ако е уместно, при подбора на експозициите запазващото лице на случайно избрани експозиции взема под внимание показатели като дата на емисия, продукт, география, дата на иницииране, падеж, съотношение между заем и стойност, вид собственост, промишлен отрасъл и остатък за изплащане.
2. Запазващото лице не определя различни отделни експозиции като запазени експозиции в различни моменти, освен ако това е необходимо за изпълнение на изискване за запазване по отношение на секюритизация, при която секюритизираните експозиции варират във времето - поради нови експозиции, които са добавени към секюритизацията, или поради промяна в нивото на отделните секюритизирани експозиции.
Член 8
Вариант на запазване г): запазване на транша за първа загуба
1. Запазването на транша за първа загуба в съответствие с член 405, параграф 1, буква г), втората алинея от Регламент (ЕС) № 575/2013 се извършва от балансови или задбалансови позиции и може също така да бъде реализирано чрез някоя от следните възможности:
а)
предоставяне на условна форма на запазването, както е посочено в член 1, параграф 1, буква в), или на ликвидно улеснение в контекста на програмата за търговски книжа, обезпечени с активи, което отговаря на следните критерии:
i)
покрива най-малко 5 % от номиналната стойност на секюритизираните експозиции;
ii)
представлява първа загубена позиция във връзка със секюритизацията;
iii)
покрива кредитния иск за целия период на задължението за запазване;
iv)
предоставя се от инициатора, спонсора или първоначалния кредитор в секюритизацията;
v)
институцията, която придобива експозиция към подобна секюритизация, е получила достъп до съответната информация, позволяваща проверка на спазването на точки i), ii), iii) и iv).
б)
свръхобезпечение - като форма на кредитно подобрение, ако това свръхобезпечение играе ролята на запазване за „първа загуба“ на най-малко 5 % от номиналната стойност на траншовете, емитирани по схемата за секюритизация.
2. Когато траншът за първа загуба надвишава 5 % от номиналната стойност на секюритизираните експозиции, запазващото лице има възможност да запази само част от такъв транш за първа загуба, когато тази част се равнява на поне 5 % от номиналната стойност на секюритизираните експозиции.
3. Във връзка с изпълнението на изискването за запазване на риска на равнище схема за секюритизация институциите вземат предвид съществуването на базисни сделки, в които инициаторите или първоначалните кредитори запазват експозиция за първа загуба на конкретното равнище на сделката.
Член 9
Вариант на запазване д): запазване на първа загуба във всяка секюритизирана експозиция
1. Запазването на експозицията за първа загуба на равнището на всяка секюритизирана експозиция в съответствие с член 405, параграф 1, буква д), втората алинея се прилага по такъв начин, че запазеният кредитен риск е винаги подчинен на кредитния риск, който е бил секюритизиран във връзка със същите тези експозиции.
2. Запазването по параграф 1 може да бъде реализирано чрез продажбата при дисконтирана стойност на базисните експозиции от инициатора или първоначалния кредитор, като размерът на отстъпката е поне 5 % от номиналната стойност на всяка експозиция, а сумата на продажбата при дисконтирана стойност подлежи на възстановяване само на инициатора или първоначалния кредитор, когато не е компенсирана от загуби, свързани с кредитния риск по секюритизираните експозиции.
Член 10
Измерване на равнището на запазване
1. При измерване на равнището на запазване на нетен икономически интерес се прилагат следните критерии:
а)
за момент на възникване се счита моментът, в който експозициите за били секюритизирани за първи път;
б)
изчисляването на равнището на запазване се основава на номиналните стойности, а цената на придобиване на активите не се взема под внимание;
в)
„допълнителният спред“, както е определен в член 242, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 575/2013, не се взема под внимание, когато се оценява нетният икономически интерес на запазващото нетен икономически интерес лице;
г)
Същият вариант на запазване и същата методология се използват за изчисляване на нетния икономически интерес за периода на действие на секюритизационната сделка, освен ако извънредни обстоятелства налагат промяна и тази промяна не се използва като средство за намаляване на размера на запазения интерес.
2. В допълнение към критериите, посочени в параграф 1, при условие че липсва вграден механизъм, чрез който запазеният интерес при инициирането да намалява по-бързо от прехвърления интерес, изпълнението на изискването за запазване не се счита за засегнато от намалението на размера на запазения интерес чрез разпределяне на парични потоци или чрез разпределение на загуби, които всъщност намаляват равнището на запазване с течение на времето. От запазващото лице не се изисква постоянно възстановяване или коригиране на запазения интерес до поне 5 % при реализиране на загуби по негови експозиции или при тяхното разпределяне по неговата запазена позиция.
Член 11
Измерване на запазването за неусвоените суми в експозиции под формата на кредитни улеснения
Изчисляването на нетния икономически интерес, който трябва да бъде запазен за кредитни улеснения, включително кредитни карти, се основава единствено на вече усвоените, реализирани или получени суми и се коригира в съответствие с промените в тези суми.
Член 12
Забрана за хеджиране или продажба на запазен интерес
1. Задължението, посочено в член 405, параграф 1, трета алинея от Регламент (ЕС) № 575/2013, запазеният нетен икономически интерес да не бъде подлаган на редуциране на кредитния риск, поемане на къси позиции, други действия по хеджиране или продажба се прилага, като се има предвид целта на изискването за запазване и като се взема под внимание икономическата същност на сделката. Хеджирането на нетния икономически интерес не се счита за хеджиране за целите на член 405, параграф 1, трета алинея от Регламент (ЕС) № 575/2013 и може да бъде съответно разрешено само ако запазващото лице не е хеджирано срещу кредитен риск на запазените секюритизиращи позиции или запазените експозиции.
2. Запазващото лице може да използва всякакви запазени експозиции или секюритизиращи позиции за обезпечаване на финансиране, при условие че тази употреба не прехвърля кредитния риск по тези запазени секюритизирани експозиции или секюритизиращи позиции към трета страна.
Член 13
Изключения от член 405, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 575/2013
Посочените в член 405, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 575/2013 сделки обхващат секюритизиращите позиции в портфейла за корелационно търгуване, които са референтни инструменти, удовлетворяващи критерия по член 338, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) № 575/2013, или са допустими за включване в портфейла за корелационно търгуване.
Член 14
Запазване на консолидирана основа
Институция, която отговаря на изискването за запазване на основата на консолидираното състояние на съответната кредитна институция майка от ЕС, на финансовия холдинг от ЕС или на смесения финансов холдинг от ЕС в съответствие с член 405, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 575/2013, в случай че запазващото лице вече не е включено в обхвата на надзора на консолидирана основа, гарантира, че един или повече от останалите субекти, включени в обхвата на надзора на консолидирана основа, предполага експозиция към секюритизацията, за да се гарантира непрекъснато изпълнение на изискването.
ГЛАВА IV
ИЗИСКВАНИЯ ЗА КОМПЛЕКСНА ПРОВЕРКА ЗА ИНСТИТУЦИИТЕ, КОИТО ПРИЕМАТ ЕКСПОЗИЦИЯ КЪМ СЕКЮРИТИЗИРАЩА ПОЗИЦИЯ
Член 15
Възлагане на дейности на външни изпълнители и други общи съображения
1. Когато липсва информация за конкретните експозиции, които ще бъдат секюритизирани, в това число за експозициите, натрупани преди тяхната секюритизация, или когато те могат да бъдат заменени в съществуваща револвираща секюритизация, институцията се счита за изпълнила задълженията си за комплексна проверка по член 406 от Регламент (ЕС) № 575/2013 за всяка от секюритизиращите си позиции на основата на съответните критерии за допустимост за тези експозиции.
2. При възлагането на външни изпълнители на определени задачи в процеса на изпълнение на задълженията, установени в член 406 от Регламент (ЕС) № 575/2013, включително водене на регистри, институциите, които придобиват изложеност към риск във връзка със секюритизация, запазват пълен контрол върху този процес.
Член 16
Уточняване на рисковите параметри и структурните елементи
1. Рисковите параметри на отделната секюритизираща позиция, посочени в член 406, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) № 575/2013, включват следните най-подходящи и съществени параметри:
а)
ранг на транша;
б)
профил на паричния поток;
в)
съществуващ рейтинг;
г)
предишни резултати от подобни траншове;
д)
задължения, свързани с траншове, включени в документацията по секюритизацията;
е)
кредитно подобрение.
2. Рисковите параметри на експозициите, свързани със секюритизиращата позиция по член 406, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕС) № 575/2013, включват най-подходящите и съществени параметри, като например показателите по член 406, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 575/2013 във връзка с експозиции по жилищни ипотечни заеми. Институциите определят подходящи и съпоставими инструменти за анализ на рисковите характеристики на други класове активи.
3. Допълнителните структурни елементи, както е посочено в член 406, параграф 1, буква ж) от Регламент (ЕС) № 575/2013, включват дериватни инструменти, обезпечения, акредитиви и други подобни форми на кредитна подкрепа.
Член 17
Периодичност на прегледа
Институциите правят най-малко веднъж годишно преглед на съответствието си с член 406 от Регламент (ЕС) № 575/2013 след придобиване на експозиция към секюритизираща позиция и по-често - веднага след като институциите научат за нарушение на задълженията, включени в документацията за секюритизацията, или за съществена промяна в някой от следните аспекти:
а)
структурните елементи, които могат значително да повлияят върху резултатите на секюритизиращата позиция;
б)
рисковите параметри на секюритизиращите позиции и на базисните експозиции.
Член 18
Стрес тестове
1. Стрес тестовете по член 406, параграф 1, втора алинея от Регламент (ЕС) № 575/2013 включват всички съответни секюритизиращи позиции и са част от стратегиите и процедурите за стрес тестове, които институциите извършват в съответствие с процедурата за оценка на вътрешната капиталова адекватност, посочена в член 73 от Директива 2013/36/ЕС на Европейския парламент и на Съвета (4).
2. С цел изпълнение на изискванията за стрес тестовете, посочени в член 406, параграф 1, втората алинея от Регламент (ЕС) № 575/2013, институциите могат да използват съпоставими финансови модели, разработени от трети страни, в допълнение към разработените от АВКО, при условие че при поискване могат да докажат, че преди инвестицията са положили дължимата грижа с цел да проверят точността на съответните допускания и структурирането на моделите, както и да разберат методологията, допусканията и резултатите.
3. При провеждането на стрес тестовете, посочени в член 406, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 575/2013, в рамките на програмата за търговски книжа, обезпечени с активи съгласно 242, подточка 9) от Регламент (ЕС) № 575/2013, която е подкрепена от ликвидно улеснение, покриващо в пълна степен кредитния риск на секюритизираните експозиции, институциите могат да направят стрес тестове по-скоро във връзка с кредитоспособността на доставчика на ликвидното улеснение, отколкото по отношение на секюритизираните експозиции.
Член 19
Експозиции в търговския портфейл и банковия портфейл
1. Поддържането на секюритизираща позиция съответно в търговския или банковия портфейл само по себе си не представлява достатъчно основание за прилагането на различни правила и процедури или различна интензивност на прегледа в изпълнение на задължението за комплексна проверка по член 406 от Регламент (ЕС) № 575/2013. При определяне на това, дали да се прилагат различни правила и процедури или различна интензивност на прегледа, под внимание се вземат всички значими фактори, оказващи съществено въздействие върху рисковия профил на всеки от портфейлите и на съответните секюритизиращи позиции, включително размера на позициите, въздействието върху капиталовата база на институцията при неблагоприятни обстоятелства, както и концентрацията на риск в една конкретна сделка, емитент или клас активи.
2. Институциите гарантират, че всяко съществено изменение, задълбочаващо рисковия профил на секюритизиращите позиции в техния търговски и банков портфейл, се отразява чрез съответните промени в техните процедури за комплексна проверка по отношение на тези секюритизиращи позиции. В тази връзка в своите формални правила и процедури за търговския и банковия портфейл институциите определят обстоятелствата, които може да доведат до преглед на задълженията във връзка с комплексната проверка.
Член 20
Позиции в портфейла за корелационно търгуване
Член 406 от Регламент (ЕС) № 575/2013 се смята за спазен, когато са изпълнени следните условия:
а)
секюритизиращите позиции или са държани в портфейла за корелационно търгуване и са референтни инструменти по член 338, параграф 1, буква б) от посочения регламент, или отговарят на изискванията за включване в портфейла за корелационно търгуване;
б)
институцията се съобразява с член 377 от посочения регламент, що се отнася до изчисляването на изискванията за собствените средства във връзка с нейния портфейл за корелационно търгуване;
в)
подходът на институцията за изчисляване на собствените средства във връзка с търговския портфейл води до всеобхватно и задълбочено познаване на рисковия профил на нейната инвестиция в секюритизиращи позиции;
г)
институцията е приложила формални правила и процедури, подходящи за портфейла за корелационно търгуване и съизмерими с рисовия профил на нейните инвестиции в съответните секюритизирани позиции, за анализиране и съхранение на съответната информация, посочена в член 406, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 575/2013.
ГЛАВА V
ИЗИСКВАНИЯ ЗА ИНИЦИАТОРИТЕ, СПОНСОРИТЕ И ПЪРВОНАЧАЛНИТЕ КРЕДИТОРИ
Член 21
Политики за кредитиране
1. Изпълнението на задължението по член 408 от Регламент (ЕС) № 575/2013 от страна на институциите инициатори или спонсори не предполага включването на типове заемополучатели и кредитни продукти, които са едни и същи за секюритизираните и несекюритизираните експозиции.
2. Когато институциите спонсори и инициатори не са били ангажирани в първоначалното отпускане на кредити за експозициите, които ще бъдат секюритизирани, или не са активни в отпускането на кредити за специфични видове експозиции, които ще бъдат секюритизирани, тези институции получават цялата необходима информация, за да се прецени дали критериите, приложени към кредитирането на тези експозиции, са също толкова надеждни и точни, както критериите, приложими към несекюритизирани експозиции.
Член 22
Оповестяване на равнището на поетото задължение за поддържане на нетен икономически интерес
1. В съответствие с член 409 от Регламент (ЕС) № 575/2013 запазващото лице предоставя на инвеститорите най-малко следната информация относно равнището на задължението си за поддържане на нетен икономически интерес в схемата на секюритизация:
а)
потвърждение за идентификационните данни на запазващото лице и за това, дали то е в ролята на инициатор, спонсор или първоначален кредитор;
б)
дали във връзка със запазването на нетен икономически интерес са приложени възможностите, предвидени в член 405, параграф 1, втората алинея, букви а), б), в), г) или д) от Регламент (ЕС) № 575/2013;
в)
всяка промяна във възможностите за запазване на нетен икономически интерес, както е посочено в буква б), в съответствие с член 10, параграф 1, буква г);
г)
потвърждение за равнището на запазване при иницииране и за задължението за запазване на текуща основа, което се отнася само до продължаване на изпълнението на първоначалното задължение и не изисква данни относно текущата номинална или пазарна стойност или относно каквито и да било обезценки или намаления на стойността на запазения интерес.
2. Когато изключенията по член 405, параграф 3 или параграф 4 от Регламент (ЕС) № 575/2013 са приложими към сделка по секюритизация, институциите, действащи като инициатор, спонсор или първоначален кредитор, оповестяват информация относно приложимото изключение за инвеститорите.
3. Информацията, посочена в параграфи 1 и 2, се документира по подходящ начин и се оповестява публично, освен при двустранни или частни сделки, при които непубличното оповестяване се счита за достатъчно от страните. Включването на декларация за задължение за запазване в проспекта за ценни книжа, емитирани като част от програмата за секюритизация, се разглежда като подходящо средство за изпълнение на изискването.
4. Оповестената информация се потвърждава също така след инициирането със същата периодичност, както периодичността на отчитане на сделката, най-малко веднъж годишно и при което и да е от следните обстоятелства:
а)
при нарушаване на задължение за запазване по член 405, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
б)
при съществена промяна в резултатите на секюритизиращата позиция или рисковите параметри на секютиризацията, или базисните експозиции;
в)
при нарушение на задълженията, включени в документацията по секюритизацията.
Член 23
Оповестяване на данни от съществено значение
1. Инициаторите, спонсорите и първоначалните кредитори гарантират, че данните от съществено значение в съответствие с член 409 от Регламент (ЕС) № 575/2013 са лесно достъпни за инвеститорите, без да се налагат прекомерни административни тежести.
2. Подходящото оповестяване по член 409 от Регламент (ЕС) № 575/2013 се извършва най-малко веднъж годишно и при следните обстоятелства:
а)
когато се променят съществено резултатите на секюритизиращата позиция или рисковите параметри на секютиризацията, или базисните експозиции;
б)
при нарушение на задълженията, включени в документацията по секюритизацията;
в)
За да може да се приеме, че данните са от съществено значение по отношение на отделните базисни експозиции, в общия случай те се предоставят за всеки кредит поотделно, като в някои случаи се допуска и предоставяне на данните на агрегирана основа. При оценката на това, дали обобщената информация е достатъчна, се вземат под внимание различни фактори, сред които нееднородността на базисния пул и дали управлението на експозициите в такъв пул се основава на самия пул или се извършва на базата на всеки отделен заем.
3. Изискването за оповестяване е подчинено на всякакви други правни или регулаторни изисквания, приложими към запазващото нетен икономически интерес лице.
ГЛАВА VI
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 24
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 13 март 2014 година.
REGULAMENTUL DELEGAT (UE) NR. 625/2014 AL COMISIEI
din 13 martie 2014
de completare a Regulamentului (UE) nr. 575/2013 al Parlamentului European și al Consiliului prin intermediul unor standarde tehnice de reglementare care specifică cerințele aplicabile instituțiilor care acționează în calitate de investitori, sponsori, creditori inițiali și inițiatori în ceea ce privește expunerile la riscul de credit transferat
(Text cu relevanță pentru SEE)
COMISIA EUROPEANĂ,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
având în vedere Regulamentul (UE) nr. 575/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 privind cerințele prudențiale pentru instituțiile de credit și firmele de investiții și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 648/2012 (1), în special articolul 410 alineatul (2),
întrucât:
(1)
Reținerea unui interes economic urmărește alinierea intereselor între părțile care transferă și, respectiv, își asumă riscul de credit al expunerilor securitizate. În cazul în care o entitate își securitizează propriile datorii, alinierea intereselor se stabilește automat, indiferent dacă debitorul final își garantează sau nu datoria. În cazul în care este evident faptul că riscul de credit revine inițiatorului, reținerea interesului de către acesta nu este necesară și nu ar îmbunătăți poziția preexistentă.
(2)
Este necesar să se clarifice situațiile în care se consideră că are loc o expunere la riscul de credit transferat cu referire la anumite cazuri specifice în care instituțiile, acționând în altă calitate decât cea de inițiator, sponsor sau creditor inițial, pot deveni expuse la riscul de credit al unei poziții din securitizare, inclusiv atunci când instituțiile acționează în calitate de contraparte la un instrument financiar derivat pentru tranzacția de securitizare, în calitate de contraparte de acoperire pentru tranzacția de securitizare, în calitate de furnizor de facilitate de lichiditate pentru tranzacție, precum și atunci când instituțiile dețin poziții din securitizare în portofoliul de tranzacționare în contextul activităților de formare a pieței.
(3)
În cazul tranzacțiilor de resecuritizare, transferul riscului de credit are loc la nivelul primei securitizări a activelor și la al doilea nivel al tranzacției, de „reîmpachetare”. Cele două niveluri ale tranzacției și cele două situații de transfer al riscului de credit aferente acestora sunt independente din perspectiva cerințelor prevăzute de prezentul regulament. Reținerea interesului economic net și obligația de diligență ar trebui să fie asigurate la fiecare nivel al tranzacției, de către instituțiile care devin expuse la riscul de credit transferat la nivelul respectiv. Prin urmare, în cazul în care o instituție devine expusă numai la cel de al doilea nivel al tranzacției, cel de „reîmpachetare”, cerințele referitoare la reținerea unui interes economic net și la obligația de diligență se aplică instituției respective numai în ceea ce privește cel de al doilea nivel al tranzacției. În cadrul aceleiași tranzacții de resecuritizare, instituțiile care au devenit expuse la primul nivel de securitizare a activelor ar trebui să respecte cerințele referitoare la reținerea interesului economic și la obligația de diligență în legătură cu primul nivel de securitizare al tranzacției.
(4)
Este necesar să se specifice mai în detaliu cum se aplică angajamentul de reținere, inclusiv cum se asigură conformitatea atunci când există mai mulți inițiatori, sponsori sau creditori inițiali, să se furnizeze detalii privind diferitele opțiuni de reținere, precum și recomandări privind modalitățile de măsurare a cerinței de reținere în momentul inițierii tranzacției de securitizare și în permanență și privind aplicarea derogărilor.
(5)
La articolul 405 alineatul (1) literele (a)-(e) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 sunt stabilite diferite opțiuni care permit respectarea nivelului prevăzut de reținere a interesului. Prezentul regulament specifică în detaliu modalitățile de asigurare a respectării fiecăreia dintre aceste opțiuni.
(6)
Reținerea unui interes s-ar putea asigura printr-o formă sintetică sau contingentă de reținere, cu condiția ca metodele respective să respecte pe deplin una dintre opțiunile prevăzute la articolul 405 alineatul (1) literele (a)-(e) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, cu care poate fi echivalată forma sintetică sau contingentă de reținere, și cu condiția respectării cerințelor de comunicare a informațiilor.
(7)
Este interzisă acoperirea sau vânzarea interesului reținut în măsura în care tehnicile respective subminează scopul cerinței de reținere, acestea putând fi în schimb permise în cazul în care nu acoperă reținătorul împotriva riscului de credit aferent pozițiilor din securitizare reținute sau expunerilor reținute.
(8)
Pentru a asigura păstrarea continuă a interesului economic net, instituțiile ar trebui să se asigure că nu există niciun mecanism încorporat în structura de securitizare prin care cerința minimă de reținere în momentul inițierii tranzacției de securitizare ar scădea în mod necesar mai rapid decât interesul transferat. În mod similar, interesul reținut nu ar trebui să fie tratat prioritar din punctul de vedere al fluxurilor de trezorerie pentru a beneficia în mod preferențial de rambursare sau amortizare, astfel încât să scadă sub 5 % din valoarea nominală continuă a tranșelor vândute sau a expunerilor securitizate. În plus, suportul de credit acordat instituției care își asumă expunerea la o poziție din securitizare nu ar trebui să scadă în mod disproporționat în raport cu rata de rambursare a expunerilor suport.
(9)
Instituțiile ar trebui să fie în măsură să utilizeze modelele financiare elaborate de terți, alții decât instituțiile externe de evaluare a creditului (ECAI), astfel încât să reducă sarcina administrativă și costurile de asigurare a conformității care decurg din îndeplinirea obligațiilor de diligență. Instituțiile nu ar trebui să utilizeze modelele financiare elaborate de părți terțe decât în cazul în care au avut grijă, înainte să investească, să valideze ipotezele relevante ale modelelor și structurarea acestora și să înțeleagă metodologia, ipotezele și rezultatele acestor modele.
(10)
Este esențial să se specifice mai în detaliu frecvența cu care instituțiile ar trebui să verifice conformitatea cu cerințele aferente obligației de diligență, modul de evaluare a adecvării sau inadecvării diferitelor politici și proceduri utilizate pentru portofoliul de tranzacționare și în afara acestuia, precum și modul de evaluare a conformității în cazul în care pozițiile se referă la portofoliul de tranzacționare pe bază de corelație. De asemenea, este esențial să se clarifice anumiți termeni menționați la articolul 406 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, cum ar fi „caracteristicile de risc” și „caracteristicile structurale”.
(11)
În temeiul articolului 14 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, ar trebui să se consideră că entitățile stabilite în țări terțe care sunt incluse în consolidare, în conformitate cu articolul 18 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, însă cărora nu li se aplică direct ponderile de risc suplimentare, într-un număr restrâns de situații, de exemplu în cazul expunerilor deținute în portofoliul de tranzacționare în scopul activităților de formare a pieței, nu au încălcat dispozițiile articolului 405 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013. Ar trebui să se considere că instituțiile nu au încălcat dispozițiile articolului respectiv atunci când oricare din aceste expuneri sau poziții din portofoliul de tranzacționare nu este semnificativă și nu reprezintă o parte disproporționat de mare din activitățile de tranzacționare, cu condiția să existe o înțelegere completă și detaliată a expunerilor sau pozițiilor și să fi fost aplicate politici și proceduri formale care sunt adecvate și proporționale cu profilul general de risc al entității respective și al grupului.
(12)
Este necesar să existe o informare inițială și continuă a investitorilor cu privire la nivelul angajamentului de reținere și la toate datele relevante și semnificative, inclusiv privind calitatea creditului și performanța expunerii suport, astfel încât să se îndeplinească obligația de diligență privind pozițiile din securitizare. Informațiile comunicate ar trebui să includă detalii cu privire la identitatea reținătorului, opțiunea de reținere aleasă și angajamentul inițial și continuu de reținere a unui interes economic. În cazul în care pot fi aplicate derogările prevăzute la articolul 405 alineatele (3) și (4) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, ar trebui să existe o comunicare explicită cu privire la expunerile securitizate în cazul cărora nu se aplică cerința de reținere și cu privire la motivul pentru care nu poate fi aplicată cerința respectivă.
(13)
Prezentul regulament are la bază proiectele de standarde tehnice de reglementare prezentate Comisiei de către Autoritatea europeană de supraveghere (Autoritatea Bancară Europeană).
(14)
Autoritatea europeană de supraveghere (Autoritatea Bancară Europeană) a efectuat consultări publice deschise cu privire la proiectele de standarde tehnice de reglementare pe care se bazează prezentul regulament, a analizat costurile și beneficiile potențiale aferente și a solicitat avizul Grupului părților interesate din domeniul bancar instituit în conformitate cu articolul 37 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010 al Parlamentului European și al Consiliului (2),
ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
CAPITOLUL I
DEFINIȚII ȘI EXPUNEREA LA RISC A UNEI SECURITIZĂRI
Articolul 1
Definiții
În sensul prezentului regulament, se aplică următoarele definiții:
(a)
„reținător” înseamnă entitatea care acționează în calitate de inițiator, sponsor sau creditor inițial, care reține un interes economic net în securitizare, în conformitate cu articolul 405 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013;
(b)
„formă sintetică de reținere” înseamnă reținerea interesului economic prin utilizarea instrumentelor derivate;
(c)
„formă contingentă de reținere” înseamnă reținerea interesului economic prin utilizarea garanțiilor, a acreditivelor și a altor forme similare de suport de credit care asigură o aplicare imediată a reținerii;
(d)
„tranșă verticală” înseamnă o tranșă care îl expune pe cel care o deține riscului de credit pentru fiecare tranșă emisă a tranzacției de securitizare, pe o bază proporțională.
CAPITOLUL II
EXPUNEREA LA RISCUL DE CREDIT AL UNEI POZIȚII DIN SECURITIZARE
Articolul 2
Cazuri de expunere la riscul de credit al unei poziții din securitizare
(1) Atunci când o instituție acționează în calitate de contraparte în tranzacțiile cu instrumente financiare derivate, în calitate de contraparte care furnizează acoperirea sau de furnizor de facilitate de lichiditate în ceea ce privește o tranzacție de securitizare, se consideră că instituția respectivă a devenit expusă la riscul de credit al unei poziții din securitizare în cazul în care instrumentul derivat, acoperirea sau facilitatea de lichiditate asumă riscul de credit aferent expunerilor securitizate sau pozițiilor din securitizare.
(2) În sensul articolelor 405 și 406 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, în cazul în care o facilitate de lichiditate îndeplinește condițiile prevăzute la articolul 255 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, se consideră că furnizorul de lichiditate nu a devenit expus la riscul de credit aferent unei poziții din securitizare.
(3) În contextul unei resecuritizări cu mai multe niveluri sau al unei securitizări care presupune mai multe tranzacții suport distincte, se consideră că o instituție a devenit expusă la riscul de credit care este aferent doar poziției din securitizare sau tranzacției de securitizare pentru care își asumă expunerea.
(4) În conformitate cu articolul 14 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, se consideră că instituțiile nu au încălcat dispozițiile articolului 405 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, pe bază consolidată, cu condiția îndeplinirii următoarelor condiții:
(a)
entitatea care deține pozițiile din securitizare este stabilită într-o țară terță și este inclusă în grupul consolidat, în conformitate cu articolul 18 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013;
(b)
pozițiile din securitizare sunt deținute în portofoliul de tranzacționare al entității menționate la litera (a) în vederea activităților de formare a pieței;
(c)
pozițiile din securitizare nu sunt semnificative pentru profilul general de risc al portofoliului de tranzacționare al grupului menționat la litera (a) și nu reprezintă o parte disproporționat de mare din activitățile de tranzacționare ale grupului.
CAPITOLUL III
REȚINEREA UNUI INTERES ECONOMIC NET
Articolul 3
Reținătorii unui interes economic net semnificativ
(1) Interesul economic net semnificativ nu poate fi partajat între mai multe tipuri de reținători. Cerința de reținere a unui interes economic net semnificativ trebuie îndeplinită integral de oricare dintre următorii:
(a)
inițiatorul sau inițiatorii multipli;
(b)
sponsorul sau sponsorii multipli;
(c)
creditorul inițial sau creditorii inițiali multipli.
(2) Atunci când expunerile securitizate sunt create de mai mulți inițiatori, cerința de reținere trebuie îndeplinită de fiecare inițiator, în funcție de proporția din totalul expunerilor securitizate pentru care acesta a acționat în calitate de inițiator.
(3) Atunci când expunerile securitizate sunt create de mai mulți creditori inițiali, cerința de reținere trebuie îndeplinită de fiecare creditor inițial, în funcție de proporția din totalul expunerilor securitizate pentru care acesta a acționat în calitate de creditor inițial.
(4) Prin derogare de la alineatele (2) și (3), atunci când expunerile securitizate sunt create de mai mulți inițiatori sau de mai mulți creditori inițiali, cerința de reținere poate fi îndeplinită în totalitate de un singur inițiator sau de un singur creditor inițial, cu condiția ca acesta să îndeplinească oricare dintre următoarele condiții:
(a)
inițiatorul sau creditorul inițial a instituit și gestionează programul sau schema de securitizare;
(b)
inițiatorul sau creditorul inițial a instituit programul sau schema de securitizare și a contribuit cu peste 50 % din totalul expunerilor securitizate.
(5) Atunci când expunerile securitizate au fost sponsorizate de mai mulți sponsori, cerința de reținere trebuie îndeplinită de oricare dintre următorii:
(a)
sponsorul al cărui interes economic este aliniat în cea mai mare măsură cu interesul investitorilor, astfel cum s-a convenit de către sponsorii multipli pe baza unor criterii obiective, de exemplu structurile de tarifare, implicarea în instituirea și gestionarea programului sau a schemei de securitizare și expunerea la riscul de credit al securitizărilor;
(b)
fiecare sponsor în mod proporțional, în funcție de numărul de sponsori.
Articolul 4
Îndeplinirea cerinței de reținere printr-o formă sintetică sau contingentă de reținere
(1) Cerința de reținere poate fi îndeplinită într-un mod echivalent cu una dintre opțiunile prevăzute la articolul 405 alineatul (1) al doilea paragraf din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, printr-o formă sintetică sau contingentă de reținere, atunci când sunt îndeplinite următoarele condiții:
(a)
valoarea interesului reținut este cel puțin egală cu cerința de la opțiunea cu care poate fi echivalată forma sintetică sau contingentă de reținere;
(b)
reținătorul a comunicat în mod explicit faptul că va reține, în permanență, un interes economic net semnificativ în acest mod, furnizând inclusiv detalii privind forma de reținere, metodologia utilizată pentru stabilirea acesteia și echivalența sa cu una dintre opțiunile în cauză.
(2) În cazul în care o entitate, alta decât o instituție de credit, astfel cum este definită la articolul 4 alineatul (1) punctul (1) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, acționează în calitate de reținător printr-o formă sintetică sau contingentă de reținere, interesul reținut pe o bază sintetică sau contingentă este garantat integral în numerar și este deținut separat sub forma fondurilor aparținând clienților, menționate la articolul 13 alineatul (8) din Directiva 2004/39/CE a Parlamentului European și a Consiliului (3).
Articolul 5
Opțiunea de reținere (a): reținere proporțională în fiecare dintre tranșele vândute sau transferate investitorilor
(1) O reținere de cel puțin 5 % din valoarea nominală a fiecăreia dintre tranșele vândute sau transferate, astfel cum se menționează la articolul 405 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, poate fi obținută, de asemenea, prin:
(a)
reținerea a cel puțin 5 % din valoarea nominală a fiecăreia dintre expunerile securitizate, cu condiția ca riscul de credit al unor astfel de expuneri să fie de rang egal sau subordonat riscului de credit securitizat pentru aceleași expuneri. În cazul unei securitizări reînnoibile, astfel cum este definită la articolul 242 punctul 13 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, acest lucru s-ar realiza prin reținerea interesului inițiatorului, presupunând că interesul inițiatorului a fost de cel puțin 5 % din valoarea nominală a fiecăreia dintre expunerile securitizate și că a fost de rang egal sau subordonat riscului de credit care a fost securitizat cu privire la aceleași expuneri;
(b)
furnizarea, în cadrul unui program ABCP, a unei facilități de lichiditate care poate avea un rang superior în ordinea distribuirii fluxurilor de numerar către investitori stabilită prin contract (contractual waterfall), în cazul în care sunt îndeplinite următoarele condiții:
(i)
facilitatea de lichiditate acoperă 100 % din riscul de credit al expunerilor securitizate;
(ii)
facilitatea de lichiditate acoperă riscul de credit atâta timp cât reținătorul trebuie să rețină interesul economic printr-o astfel de facilitate de lichiditate pentru poziția din securitizare relevantă;
(iii)
facilitatea de lichiditate este furnizată de inițiator, sponsor sau creditorul inițial în cadrul tranzacției de securitizare;
(iv)
instituției care devine expusă la o astfel de securitizare i s-a acordat accesul la informațiile corespunzătoare, astfel încât aceasta să poată să verifice conformitatea cu dispozițiile de la punctele (i), (ii) și (iii);
(c)
reținerea unei tranșe verticale care are o valoare nominală de cel puțin 5 % din valoarea nominală totală a tuturor tranșelor de note emise.
Articolul 6
Opțiunea de reținere (b): reținerea interesului inițiatorului pentru expunerile reînnoibile
O reținere prevăzută la articolul 405 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 poate fi obținută prin reținerea a cel puțin 5 % din valoarea nominală a fiecăreia dintre expunerile securitizate, cu condiția ca riscul de credit reținut al acestora să fie de rang egal sau subordonat riscului de credit securitizat al acelorași expuneri.
Articolul 7
Opțiunea de reținere (c): reținerea unor expuneri selectate aleatoriu
(1) Portofoliul de cel puțin 100 de expuneri potențial securitizate, din care sunt selectate aleatoriu expunerile reținute și securitizate, menționate la articolul 405 alineatul (1) al doilea paragraf litera (c) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, trebuie să fie suficient de divers pentru a se evita concentrarea excesivă a interesului reținut. Atunci când pregătește procesul de selecție, reținătorul ține seama de factorii cantitativi și calitativi relevanți, pentru a se asigura că diferența dintre expunerile reținute și cele securitizate este cu adevărat aleatorie. Atunci când selectează expunerile, reținătorul expunerilor selectate aleatoriu ia în considerare, după caz, factori precum data emiterii (vintage), produsul, geografia, data inițierii, data scadenței, raportul împrumut/valoare, tipul de proprietate, sectorul industrial și soldul creditului rămas de rambursat.
(2) Reținătorul nu desemnează expuneri individuale diferite ca expuneri reținute în momente diferite decât dacă acest lucru este necesar pentru îndeplinirea cerinței de reținere cu privire la o securitizare în care expunerile securitizate fluctuează în timp, fie din cauza adăugării unor noi expuneri la securitizare, fie din cauza modificării nivelului diferitelor expuneri securitizate.
Articolul 8
Opțiunea de reținere (d): reținerea tranșei care suportă prima pierdere
(1) În conformitate cu articolul 405 alineatul (1) al doilea paragraf litera (d) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, reținerea tranșei care suportă prima pierdere este asigurată fie prin poziții bilanțiere, fie prin poziții extrabilanțiere și, de asemenea, prin oricare din următoarele variante:
(a)
furnizarea unei forme contingente de reținere, astfel cum se menționează la articolul 1 alineatul (1) litera (c), sau a unei facilități de lichiditate în contextul unui program ABCP, care îndeplinește următoarele criterii:
(i)
acoperă cel puțin 5 % din valoarea nominală a expunerilor securitizate;
(ii)
constituie o poziție care suportă prima pierdere cu privire la securitizare;
(iii)
acoperă riscul de credit pentru toată durata angajamentului de reținere;
(iv)
este furnizată de inițiator, sponsor sau creditorul inițial în cadrul tranzacției de securitizare;
(v)
instituției care devine expusă la o astfel de securitizare i-a fost acordat accesul la informațiile corespunzătoare, astfel încât aceasta să poată să verifice conformitatea cu dispozițiile de la punctele (i), (ii), (iii) și (iv);
(b)
supragarantarea, ca formă de îmbunătățire a calității creditului, în cazul în care supragarantarea respectivă se comportă ca o reținere care suportă prima pierdere, egală cu cel puțin 5 % din valoarea nominală a tranșelor emise de securitizare.
(2) Atunci când tranșa care suportă prima pierdere depășește 5 % din valoarea nominală a expunerilor securitizate, reținătorul are posibilitatea să nu rețină decât o parte din această tranșă care suportă prima pierdere, atunci când această parte este echivalentă cu cel puțin 5 % din valoarea nominală a expunerilor securitizate.
(3) Pentru îndeplinirea cerinței de reținere a riscului la nivel de schemă de securitizare, instituțiile nu iau în considerare existența tranzacțiilor suport în care inițiatorii sau creditorii inițiali rețin o expunere care suportă prima pierdere la nivelul specific al tranzacției.
Articolul 9
Opțiunea de reținere (e): reținerea unei prime pierderi în fiecare expunere securitizată
(1) Reținerea unei expuneri care suportă prima pierdere la nivelul fiecărei expuneri securitizate, în conformitate cu articolul 405 alineatul (1) al doilea paragraf litera (e), se aplică astfel încât riscul de credit reținut să fie întotdeauna subordonat riscului de credit care a fost securitizat cu privire la aceleași expuneri.
(2) Reținerea menționată la alineatul (1) poate fi obținută prin vânzarea la valoarea actualizată a expunerilor-suport de către inițiator sau creditorul inițial, în cazul în care valoarea actualizării nu este mai mică de 5 % din valoarea nominală a fiecărei expuneri și în cazul în care valoarea actualizată a vânzării nu poate fi rambursată inițiatorului sau creditorului inițial decât atunci când nu este absorbită de pierderile legate de riscul de credit asociat expunerilor securitizate.
Articolul 10
Măsurarea nivelului de reținere
(1) Pentru măsurarea nivelului de reținere a interesului economic net, se aplică următoarele criterii:
(a)
inițierea este considerată momentul în care expunerile au fost securitizate pentru prima dată;
(b)
calcularea nivelului de reținere se bazează pe valorile nominale, iar prețul de achiziție al activelor nu se ia în considerare;
(c)
„marja în exces” (excess spread), astfel cum este definită la articolul 242 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, nu se ia în considerare la măsurarea interesului economic net al reținătorului;
(d)
aceeași opțiune și metodologie de reținere se folosesc pentru a calcula interesul economic net pe durata de viață a unei tranzacții de securitizare, cu excepția cazului în care circumstanțe excepționale impun necesitatea unei schimbări, iar schimbarea respectivă nu este utilizată ca mijloc de a reduce valoarea interesului reținut.
(2) În plus față de criteriile prevăzute la alineatul (1), cu condiția să nu existe niciun mecanism integrat prin care interesul reținut la inițierea tranzacției de securitizare ar scădea mai rapid decât interesul transferat, se consideră că îndeplinirea cerinței de reținere nu este afectată de amortizarea reținerii prin alocarea fluxurilor de numerar sau prin repartizarea pierderilor, care, de fapt, reduc în timp nivelul de reținere. Un reținător nu are obligația să își reînnoiască sau să își reajusteze în mod constant interesul reținut pentru a menține nivelul acestuia la cel puțin 5 % atunci când pierderile sunt realizate pe expunerile sale sau sunt alocate poziției sale reținute.
Articolul 11
Măsurarea reținerii pentru sumele neutilizate în expuneri sub formă de facilități de credit
Calcularea interesul economic net care trebuie reținut pentru facilitățile de credit, inclusiv cărțile de credit, se bazează exclusiv pe sumele deja trase, realizate sau primite și se ajustează în conformitate cu modificările aduse acestor sume.
Articolul 12
Interzicerea acoperirii sau a vânzării interesului reținut
(1) Obligația de la articolul 405 alineatul (1) al treilea paragraf din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, și anume obligația ca interesul economic net reținut să nu facă obiectul diminuării riscului de credit, al pozițiilor scurte, al altei acoperiri și să nu fie vândut, se aplică ținând cont de scopul cerinței de reținere și de substanța economică a tranzacției. Acoperirile interesului economic net nu sunt considerate a fi acoperiri în sensul articolului 405 alineatul (1) al treilea paragraf din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 și, prin urmare, pot fi autorizate, în măsura în care acestea nu acoperă reținătorul împotriva riscului de credit al pozițiilor de securitizare reținute sau al expunerilor reținute.
(2) Reținătorul poate utiliza cu titlu de garanție, în vederea finanțării garantate, orice expuneri sau poziții din securitizare reținute, cu condiția ca o astfel de utilizare să nu transfere riscul de credit al acestor expuneri sau poziții din securitizare reținute asupra unui terț.
Articolul 13
Derogări de la articolul 405 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013
Tranzacțiile menționate la articolul 405 alineatul (4) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 includ pozițiile din securitizare din portofoliul de tranzacționare pe bază de corelație, care sunt instrumente de referință ce îndeplinesc criteriul de la articolul 338 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 sau sunt eligibile pentru a fi incluse în portofoliul de tranzacționare pe bază de corelație.
Articolul 14
Reținerea pe bază consolidată
În cazul în care reținătorul nu mai este inclus în sfera supravegherii pe bază consolidată, o instituție care îndeplinește cerința de reținere pe baza situației consolidate a instituției de credit mamă din UE, a societății financiare holding din UE sau a societății financiare holding mixte din UE, în conformitate cu articolul 405 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, se asigură că una sau mai multe dintre celelalte entități incluse în sfera supravegherii pe bază consolidată își asumă expunerea la securitizare, astfel încât să asigure îndeplinirea continuă a acestei cerințe.
CAPITOLUL IV
CERINȚE AFERENTE OBLIGAȚIEI DE DILIGENȚĂ ÎN CAZUL INSTITUȚIILOR CARE DEVIN EXPUSE LA O POZIȚIE DIN SECURITIZARE
Articolul 15
Externalizare și alte considerații generale
(1) În cazul în care nu există informații disponibile cu privire la expunerile specifice care trebuie securitizate, inclusiv în cazul în care expunerile se acumulează înainte de securitizare sau dacă pot fi înlocuite în cadrul unei securitizări existente reînnoibile, se consideră că o instituție și-a îndeplinit obligațiile de diligență menționate la articolul 406 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 pentru fiecare dintre pozițiile sale din securitizare, pe baza criteriilor de eligibilitate relevante pentru expunerile de acest fel.
(2) În momentul externalizării anumitor sarcini ale procesului, inclusiv ținerea evidențelor, în vederea îndeplinirii obligațiilor prevăzute la articolul 406 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, instituțiile care devin expuse la riscurile unei securitizări își mențin pe deplin controlul asupra acestui proces.
Articolul 16
Specificarea caracteristicilor de risc și a caracteristicilor structurale
(1) Caracteristicile de risc ale fiecărei poziții din securitizare menționate la articolul 406 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 cuprind următoarele caracteristici, selectate dintre cele mai adecvate și mai importante caracteristici:
(a)
rangul tranșei;
(b)
profilul fluxurilor de numerar;
(c)
orice rating existent;
(d)
performanța istorică a tranșelor similare;
(e)
obligațiile legate de tranșe incluse în documentația referitoare la securitizare;
(f)
îmbunătățirea calității creditului.
(2) Caracteristicile de risc ale expunerilor suport ale poziției din securitizare menționate la articolul 406 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 includ caracteristicile cele mai adecvate și mai importante, inclusiv informații privind performanța menționate la articolul 406 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 în ceea ce privește expunerile garantate cu ipoteci asupra bunurilor imobile locative. Instituțiile identifică parametri adecvați și comparabili pentru analizarea caracteristicilor de risc ale altor clase de active.
(3) Caracteristicile structurale suplimentare menționate la articolul 406 alineatul (1) litera (g) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 includ instrumente derivate, garanții, acreditive și alte forme similare de suport de credit.
Articolul 17
Frecvența verificărilor
După ce au devenit expuse la poziții din securitizare, instituțiile trebuie să verifice conformitatea cu articolul 406 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 cel puțin anual și mai des, de îndată ce au luat cunoștință de o încălcare a obligațiilor incluse în documentația referitoare la securitizare sau de o modificare semnificativă a oricăreia dintre următoarele caracteristici:
(a)
caracteristicile structurale care pot avea un impact semnificativ asupra performanței poziției din securitizare;
(b)
caracteristicile de risc ale pozițiilor din securitizare și ale expunerilor suport.
Articolul 18
Simulări de criză
(1) Simulările de criză menționate la articolul 406 alineatul (1) al doilea paragraf din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 includ toate pozițiile din securitizare relevante și sunt încorporate în strategiile și procedurile de simulare de criză pe care le efectuează instituțiile în conformitate cu procesul de evaluare a adecvării capitalului intern menționat la articolul 73 din Directiva 2013/36/UE a Parlamentului European și a Consiliului (4).
(2) Pentru a îndeplini cerințele de simulare de criză menționate la articolul 406 alineatul (1) al doilea paragraf din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, instituțiile pot utiliza modelele financiare comparabile elaborate de terți, în plus față de cele elaborate de instituțiile externe de evaluare a creditului (ECAI), cu condiția să poată demonstra, la cerere, că au avut grijă ca, înainte de a investi, să valideze ipotezele relevante ale modelelor și structurarea acestora și să înțeleagă metodologia, ipotezele și rezultatele acestor modele.
(3) Atunci când efectuează simulările de criză menționate la articolul 406 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, în cadrul unui program de emisiune de titluri pe termen scurt garantate cu active (program ABCP), menționat la articolul 242 alineatul (9) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, care este sprijinit de o facilitate de lichiditate care acoperă în întregime riscul de credit al expunerilor securitizate, instituțiile pot efectua o simulare de criză privind bonitatea furnizorului facilității de lichiditate mai degrabă decât privind expunerile securitizate.
Articolul 19
Expunerile din portofoliul de tranzacționare și din afara portofoliului de tranzacționare
(1) Deținerea unei poziții din securitizare în portofoliul de tranzacționare sau în afara portofoliului de tranzacționare nu reprezintă în sine o justificare suficientă pentru aplicarea unor politici și proceduri diferite sau a unei intensități diferite de verificare în vederea îndeplinirii obligațiilor de diligență menționate la articolul 406 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013. Pentru a stabili dacă trebuie aplicate politici și proceduri diferite de verificare sau o intensitate de verificare diferită, sunt avuți în vedere toți factorii relevanți care au un impact semnificativ asupra profilului de risc al fiecărui portofoliu și al pozițiilor din securitizare relevante, inclusiv dimensiunea pozițiilor, impactul asupra bazei de capital a instituției în timpul unei perioade de criză, precum și concentrarea riscurilor într-o anumită tranzacție, un anumit emitent sau o anumită clasă de active.
(2) Instituțiile se asigură că orice modificare semnificativă care accentuează profilul de risc al pozițiilor din securitizare din portofoliul lor de tranzacționare și din afara portofoliului lor de tranzacționare se reflectă într-o modificare corespunzătoare a procedurilor lor în materie de diligență cu privire la pozițiile din securitizare respective. În această privință, instituțiile identifică în politicile și procedurile lor formale privind portofoliul de tranzacționare și din afara portofoliului de tranzacționare situațiile care ar determina o revizuire a obligațiilor de diligență.
Articolul 20
Pozițiile din portofoliul de tranzacționare pe bază de corelație
Se consideră că au fost respectate dispozițiile articolului 406 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 în cazul în care sunt îndeplinite următoarele condiții:
(a)
pozițiile din securitizare fie sunt deținute în portofoliul de tranzacționare pe bază de corelație și constituie instrumente de referință, astfel cum sunt menționate la articolul 338 alineatul (1) litera (b) din regulamentul respectiv, fie sunt eligibile pentru a fi incluse în portofoliul de tranzacționare pe bază de corelație;
(b)
instituția respectă dispozițiile articolului 377 din respectivul regulament cu privire la calcularea cerințelor de fonduri proprii în ceea ce privește portofoliul său de tranzacționare pe bază de corelație;
(c)
abordarea instituției cu privire la calcularea fondurilor proprii în ceea ce privește portofoliul său de tranzacționare conduce la o înțelegere completă și detaliată a profilului de risc al investiției sale în pozițiile din securitizare;
(d)
instituția a pus în aplicare politici și proceduri formale adaptate portofoliului său de tranzacționare pe bază de corelație și proporționale cu profilul de risc al investițiilor sale în pozițiile din securitizare corespunzătoare, în vederea analizării și înregistrării informațiilor relevante menționate la articolul 406 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013.
CAPITOLUL V
CERINȚE APLICABILE INIȚIATORILOR, SPONSORILOR ȘI CREDITORILOR INIȚIALI
Articolul 21
Politici privind acordarea creditelor
(1) Îndeplinirea obligației menționate la articolul 408 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 de către instituțiile inițiatoare sau sponsor nu înseamnă că tipurile de împrumutător și produsele de credit trebuie să fie identice în cazul expunerilor securitizate și al celor nesecuritizate.
(2) În cazul în care instituțiile inițiatoare și sponsor nu au fost implicate în acordarea inițială de credit pentru expunerile care trebuie securitizate sau nu sunt active în ceea ce privește acordarea de credit pentru tipurile specifice de expuneri care trebuie securitizate, aceste instituții trebuie să obțină toate informațiile necesare pentru a putea evalua în ce măsură criteriile aplicate pentru acordarea creditelor pentru aceste expuneri sunt la fel de solide și de bine definite ca și criteriile aplicate în cazul expunerilor nesecuritizate.
Articolul 22
Furnizarea de informații privind nivelul angajamentului pentru reținerea unui interes economic net
(1) În temeiul articolului 409 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, reținătorul comunică investitorilor cel puțin următoarele informații privind nivelul angajamentului său de a menține un interes economic net în securitizare:
(a)
confirmarea identității reținătorului și dacă acesta reține interesul economic în calitate de inițiator, sponsor sau creditor inițial;
(b)
dacă au fost aplicate modalitățile prevăzute la articolul 405 alineatul (1) al doilea paragraf literele (a), (b), (c), (d) sau (e) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 pentru a reține un interes economic net;
(c)
orice schimbare în ceea ce privește modalitatea de a reține un interes economic net, astfel cum este menționată la litera (b), în conformitate cu articolul 10 alineatul (1) litera (d);
(d)
confirmarea nivelului de reținere la inițierea tranzacției de securitizare și a angajamentului de reținere pe o bază permanentă, care trebuie să se refere doar la continuarea îndeplinirii obligației inițiale și nu poate cere date cu privire la valoarea nominală sau de piață actuală sau cu privire la orice depreciere sau reducere a valorii interesului reținut.
(2) Atunci când derogările prevăzute la articolul 405 alineatele (3) sau (4) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 se aplică în cazul unei tranzacții de securitizare, instituțiile care acționează în calitate de inițiator, sponsor sau creditor inițial trebuie să comunice investitorilor informații privind derogarea aplicabilă.
(3) Comunicarea de informații menționată la alineatele (1) și (2) trebuie să fie sprijinită de documente justificative corespunzătoare și pusă la dispoziția publicului, mai puțin în cazul tranzacțiilor bilaterale sau private în care comunicarea privată de informații este considerată suficientă de către părți. Includerea unei declarații privind angajamentul de reținere în prospectul pentru titlurile emise în cadrul programului de securitizare este considerată a fi un mijloc adecvat de îndeplinire a acestei cerințe.
(4) Comunicarea de informații este, de asemenea, confirmată după inițiere cu aceeași regularitate ca și frecvența rapoartelor privind tranzacția de securitizare, cel puțin o dată pe an și în oricare dintre următoarele situații:
(a)
atunci când are loc o încălcare a angajamentului de reținere menționat la articolul 405 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013;
(b)
atunci când performanța poziției din securitizare sau caracteristicile de risc ale securitizării sau ale expunerilor suport se modifică semnificativ;
(c)
în urma unei încălcări a obligațiilor incluse în documentația referitoare la securitizare.
Articolul 23
Comunicarea datelor relevante semnificative
(1) Inițiatorii, sponsorii și creditorii inițiali se asigură că datele relevante semnificative menționate la articolul 409 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 sunt ușor accesibile pentru investitori, fără a presupune o sarcină administrativă excesivă.
(2) Comunicarea corespunzătoare de date menționată la articolul 409 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 se face cel puțin o dată pe an și în următoarele condiții:
(a)
atunci când performanța poziției din securitizare sau caracteristicile de risc ale securitizării sau ale expunerilor suport se modifică semnificativ;
(b)
în urma unei încălcări a obligațiilor incluse în documentația referitoare la securitizare;
(c)
pentru ca datele respective să fie considerate relevante și semnificative pentru diferitele expuneri suport, acestea trebuie, în general, să fie furnizate pentru fiecare împrumut în parte, putând exista totuși situații în care datele respective sunt furnizate agregat. Atunci când se evaluează dacă informațiile furnizate în mod agregat sunt suficiente, printre factorii care trebuie luați în considerare se numără granularitatea portofoliului suport și dacă gestionarea expunerilor din portofoliul respectiv se bazează pe portofoliul în sine sau pe fiecare împrumut în parte.
(3) Cerința de comunicare a informațiilor trebuie să respecte orice alte dispoziții legale sau de reglementare aplicabile reținătorului.
CAPITOLUL VI
DISPOZIȚII FINALE
Articolul 24
Intrarea în vigoare
Prezentul regulament intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.
Adoptat la Bruxelles, 13 martie 2014.