ДИРЕКТИВА 2014/54/ЕС НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 16 април 2014 година
относно мерки за улесняване на упражняването на правата, предоставени на работниците в контекста на свободното движение на работници
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 46 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта на законодателния акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
след консултация с Комитета на регионите,
в съответствие с обикновената законодателна процедура (2),
като имат предвид, че:
(1)
Свободното движение на работници, установено в член 45 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС), е основна свобода на гражданите на Съюза и един от стълбовете на вътрешния пазар на Съюза. Неговото прилагане е доразвито от правото на Съюза, чиято цел е да се гарантира, че правата, предоставени на гражданите на Съюза и на членовете на техните семейства, се упражняват в пълна степен. Понятието „членове на техните семейства“ следва да има същото значение като понятието, определено в член 2, точка 2 от Директива 2004/38/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (3), и се прилага и за членовете на семействата на погранични работници.
(2)
Свободното движение на работници е и ключов елемент за развитието на истински пазар на труда в Съюза, който позволява на работниците да се местят към райони, в които има недостиг на работна ръка или повече възможности за работа, като по този начин се помага на повече хора да намерят работа, която съответства по-точно на техните умения, и се преодоляват проблемите на пазара на труда.
(3)
Свободното движение на работници дава на всеки гражданин на Съюза, независимо от неговото място на пребиваване, правото да се придвижва свободно в друга държава членка, за да работи и/или да пребивава в нея с цел работа. То ги защитава срещу дискриминация въз основа на гражданство по отношение на достъпа до заетост, условията на заетост и труд, и по-конкретно по отношение на трудовото възнаграждение, прекратяването на трудовите правоотношения, както и социалните придобивки и данъчните облекчения, като им гарантира равно третиране, съгласно националното право, практика и колективни трудови договори, с гражданите на тази държава членка. Тези права следва да се ползват без дискриминация от всички граждани на Съюза, упражняващи правото си на свободно движение, включително постоянните, сезонните и пограничните работници. Необходимо е да се прави разграничение между свободното движение на работници и свободното предоставяне на услуги, което включва правото на предприятията да предоставят услуги в друга държава членка, за което могат да командироват временно свои собствени работници в друга държава членка с цел командированите работници да извършат работата, необходима за предоставянето на услугите в тази държава членка.
(4)
С член 45 от ДФЕС се предоставят значими права по отношение на работниците на Съюза, упражняващи правото си на свободно движение, и членовете на техните семейства, които са по-детайлно определени в Регламент (ЕС) № 492/2011 на Европейския парламент и на Съвета (4).
(5)
Реалното упражняване на свободата на движение на работници обаче продължава да бъде съществено предизвикателство и много работници от Съюза в голяма част от случаите не са запознати със своето право на свободно движение. Поради факта, inter alia, че се намират в потенциално по-уязвимо положение, при придвижването си в друга държава членка работниците от Съюза могат да продължат да бъдат обект на необосновани ограничения или пречки пред упражняване на правото им на свободно движение, като непризнаване на квалификациите, дискриминация, основаваща се на гражданство, и експлоатация. Следователно между правото и неговото прилагане на практика съществува разминаване, което трябва да бъде отстранено.
(6)
През юли 2010 г. в съобщението си, озаглавено „За свободното движение на работници: права и основни аспекти на развитието“, Комисията посочи, че ще проучи възможности за намирането на решения предвид новите нужди и предизвикателства, по-специално от гледна точка на новите тенденции в сферата на мобилността, пред които са изправени работниците на Съюза и членовете на техните семейства. Комисията заяви също, че в контекста на новата стратегия за вътрешния пазар ще разгледа възможностите за развитие и усъвършенстване на механизмите за ефективно прилагане на принципа на равно третиране за работниците на Съюза, упражняващи правото си на свободно движение, и членовете на техните семейства. Освен това Комисията обобщи и тенденциите в развитието на законодателството и съдебната практика, по-конкретно по отношение на определянето на лицата, които са в обхвата на правото на Съюза за свободното движение на работници, и същността на правата, от които се ползват работниците на Съюза и членовете на техните семейства.
(7)
В доклада за гражданството на ЕС за 2010 г., озаглавен „Премахване на пречките за упражняване на правата на гражданите на ЕС“, от 27 октомври 2010 г. Комисията установи, че нееднаквото и неправилното прилагане на правото на Съюза по отношение на правото на свободно движение е една от основните пречки, с които гражданите на Съюза се сблъскват при реалното упражняване на правата си съгласно правото на Съюза. Съответно Комисията обяви намерението си да предприеме действия, за да „улесни свободното движение на граждани на ЕС и членовете на техните семейства от трети държави, като следи за стриктното прилагане на правилата на ЕС, включително по отношение на недискриминацията, като насърчава добрите практики и повишаването на осведомеността в държавите членки за правилата на ЕС и като увеличи разпространението на информация сред гражданите на ЕС относно правата им за свободно придвижване“ (действие 15 от Доклада за гражданството на ЕС за 2010 г.). Освен това в доклада за гражданството на ЕС за 2013 г., озаглавен „Граждани на ЕС: вашите права, вашето бъдеще“, Комисията разгледа необходимостта от премахване на административните пречки и опростяване на процедурите за гражданите на Съюза, които живеят, работят или пътуват в други държави членки.
(8)
В съобщение на Комисията, озаглавено „Към възстановяване и създаване на работни места“, от 18 април 2012 г. (Пакет „Заетост“) Комисията обяви намерението си да „представи законодателно предложение, за да окаже подкрепа на мобилните работници (предоставяне на информация и консултации) при упражняването на правата, произтичащи от ДФЕС и от Регламент (ЕС) № 492/2011“, и настойчиво призова държавите членки: „да повишават осведомеността и достъпа до правата, предоставени от правото на Съюза в областта на борбата с дискриминацията, равенството между половете и свободното движение на работниците, както и да предоставят по-лесен достъп на гражданите на Съюза до длъжности в своя публичен сектор в съответствие с правото на Съюза, така както се тълкува от Съда на Европейския съюз“. В този контекст Съдът последователно застъпва позицията, че ограничаването на достъпа до някои длъжности в държавната служба само до собствените граждани на държава членка следва да се тълкува стеснително и че се отнася само до длъжности, които предполагат пряко или непряко участие в упражняването на правомощия, възложени по силата на публичното право, и в изпълнението на задължения, предназначени да опазват общите интереси на държавата или на други публични органи.
(9)
Адекватното и ефективно прилагане на член 45 от ДФЕС и на Регламент (ЕС) № 492/2011, както и осведомеността за правата играят ключова роля за защитата на правата и равното третиране на работниците на Съюза и членовете на техните семейства, докато лошото прилагане подкопава ефективността на правилата на Съюза, приложими в тази област, и застрашава правата и защитата на работниците на Съюза и членовете на техните семейства.
(10)
По-ефективно и единно прилагане на правата, предоставени с правилата на Съюза в областта на свободното движение на работници, е необходимо и за правилното функциониране на вътрешния пазар.
(11)
Прилагането и мониторингът на правилата на Съюза относно свободното движение на работници следва да бъдат подобрени, за да се гарантира, че работниците на Съюза и членовете на техните семейства, както и работодателите, публичните органи и други заинтересовани лица са по-добре осведомени за правата и отговорностите, свързани със свободното движение, за да се предоставя на работниците на Съюза и членовете на техните семейства съдействие и защита при упражняването на тези права и да се противодейства на заобикалянето на тези правила от публичните органи и работодателите в държавния или частния сектор. В този контекст държавите членки могат да вземат под внимание и последиците от повишената мобилност, като например „изтичането на мозъци“ и отлива на млади хора.
(12)
За да се гарантира правилното прилагане и да се следи за спазването на материалноправните норми на Съюза относно свободното движение на работници, държавите членки следва да предприемат необходимите мерки за защита на работниците на Съюза, упражняващи правото си на свободно движение, и членовете на техните семейства както срещу дискриминация, основаваща се на гражданство, така и срещу всяко необосновано ограничение или пречка пред упражняването на това право.
(13)
За тази цел е целесъобразно да се предвидят конкретни правила за ефективно прилагане и да се улесни по-доброто и единно прилагане на материалноправните норми, уреждащи свободното движение на работници, в съответствие с член 45 от ДФЕС и с Регламент (ЕС) № 492/2011. При прилагането на тази основна свобода следва да се взема под внимание принципът за равенство между жените и мъжете и забраната за дискриминация на работниците на Съюза и членовете на техните семейства на което и да е от основанията, посочени в член 21 от Хартата на основните права на Европейския съюз („Хартата“).
(14)
В този контекст на работниците на Съюза и членовете на техните семейства, които са били обект на дискриминация, основаваща се на гражданство, или на необосновани ограничения или пречки при упражняването на правото им на свободно движение, следва да се гарантира реална и ефективна съдебна защита. Когато държавите членки са предвидили административни процедури като средство за правна защита, те следва да гарантират, че всяко административно решение може да бъде обжалвано пред съд по смисъла на член 47 от Хартата. Като се отчита правото на ефективна правна защита, работниците на Съюза следва да бъдат защитени срещу неблагоприятно третиране или последици, възникнали в резултат на жалба или на производство, целящо осигуряване изпълнението на защитените с настоящата директива права.
(15)
За да се осигурят по-ефективни равнища на защита, на сдруженията и правните субекти, включително социалните партньори, следва също да се предостави правото да участват в производства по начин, определен от държавите членки, от името на или в подкрепа на предполагаемите жертви на дискриминация, с тяхно съгласие. Това не следва да засяга националните процесуални правила по отношение на представителството и защитата пред съдилищата, нито други правомощия и колективни права на социалните партньори, представителите на служителите и работодателите, като например свързаните с прилагането на колективните трудови договори, когато това е приложимо, включително искове от името на колективен интерес, съгласно националното право или практика. С цел да се гарантира ефективна правна защита и без да се засягат съществуващите механизми за колективна защита, предоставени на социалните партньори, и националното право или практика, държавите членки се приканват да разгледат въвеждането на общи принципи на механизмите за колективни искове за преустановяване на нарушения и колективни искове за обезщетение.
(16)
В съответствие със съдебната практика на Съда националните правила относно сроковете за осигуряване на изпълнението на правата по настоящата директива следва да бъдат такива, че да не правят практически невъзможно или прекомерно трудно упражняването на тези права.
(17)
На свой ред защитата срещу дискриминация, основаваща се на гражданство, би била подобрена чрез наличието на ефективни органи с подходящ експертен опит във всяка държава членка, в чийто обхват на компетентност се включва насърчаване на равното третиране, анализ на проблемите, пред които са изправени работниците на Съюза и членовете на техните семейства, проучване на възможните решения и предоставянето им на конкретна помощ. В обхвата на компетентност на тези органи inter alia следва да се включва и предоставянето на работниците на Съюза и членовете на техните семейства на независима правна и/или друга помощ, като например правен съвет относно прилагането спрямо тях на съответните правила на Съюза и национални правила относно свободното движение на работници, информация относно процедурите за обжалване и предоставянето на помощ за защита на правата на работниците и членовете на техните семейства. Тя може да включва и помощ в съдебните производства.
(18)
Всяка държава членка следва да преценява дали задачите, които трябва да се изпълняват по настоящата директива от посочените по-горе органи, да бъдат възложени на вече съществуващи органи, които имат сходни цели на национално равнище, като например насърчаване на свободното движение на хора, прилагане на принципа на равно третиране или закрила на личните права. В случай че държава членка реши да разшири мандата на съществуващ орган, тя следва да осигури достатъчно средства на съществуващия орган за ефективното и адекватно изпълнение на съществуващите и допълнителните му задачи. Когато задачите са възложени на повече от един орган, държавите членки следва да вземат мерки за адекватната координация на тези задачи.
(19)
Държавите членки следва да направят необходимото, за да се гарантира, че един или повече от тези органи действат като точка за контакт и че си сътрудничат и споделят информация, като например данните за контакт на всички органи, средствата за защита и данните за контакт на сдруженията, организациите или други правни субекти, които предоставят информация и услуги на работници на Съюза и членове на техните семейства, с равностойни точки за контакт в други държави членки. Списъкът на точките за контакт следва да бъде обществено достъпен.
(20)
Държавите членки следва да насърчават сътрудничеството между органите, определени от тях по настоящата директива, и съществуващите услуги за информация и помощ, предоставяни от социалните партньори, сдружения, организации или други имащи отношение правни субекти, като организации с отговорности по отношение на договореностите за координация съгласно Регламент (ЕО) № 883/2004 на Европейския парламент и на Съвета (5), и където е уместно - инспекциите по труда.
(21)
Държавите членки следва да направят възможното да насърчават взаимодействието със съществуващите на равнището на Съюза инструменти за информация и подкрепа, като за тази цел следва да гарантират, че съществуващите или новосъздадените органи работят в тясно сътрудничество със съществуващите структури за информация и съдействие, като например Your Europe, SOLVIT, Enterprise Europe Network, единичните звена за контакт и EURES, включително трансграничните партньорства в рамките на EURES, ако е уместно.
(22)
Държавите членки следва да насърчават диалога със социалните партньори и с подходящи неправителствени организации с цел преодоляване и противодействие на необоснованите ограничения и пречки пред правото на свободно движение или различните форми на дискриминация, основаваща се на гражданство.
(23)
Държавите членки следва да установят по какъв начин граждани на Съюза, като например работници, студенти, наскоро дипломирали се, както и работодатели, социални партньори и други заинтересовани страни могат да получават съответната леснодостъпна информация относно разпоредбите на настоящата директива и на Регламент (ЕС) № 492/2011, включително информация за органите, определени съгласно настоящата директива, и наличните средства за защита и обезщетение. Държавите членки следва да вземат мерки за предоставянето на тази информация на повече от един от официалните езици на Съюза, като отчитат търсенето на пазара на труда. Това следва да бъде съобразено със законодателството на държавите членки относно възприетите за използване езици. Тази информация може да се предоставя посредством индивидуални консултации и следва също да бъде леснодостъпна чрез Your Europe и EURES.
(24)
С цел да се улесни упражняването на практика на правата, предоставени от правото на Съюза, следва да се осигури съгласуваното изпълнение и наблюдение на Директива 91/533/ЕИО (6) на Съвета.
(25)
С настоящата директива се определят минимални изисквания, като по този начин се предоставя възможност на държавите членки да въведат или да запазят по-благоприятни разпоредби. Държавите членки имат и възможността да разширят обхвата на компетентност на организациите, на които са възложени задачи, свързани със закрилата на работниците на Съюза срещу дискриминация, основаваща се на гражданство, така че да обхванат и правото на равно третиране без дискриминация, основаваща се на гражданство, на всички граждани на Съюза, упражняващи правото си на свободно движение, и членовете на техните семейства, както е установено в член 21 от ДФЕС и Директива 2004/38/ЕО. Прилагането на настоящата директива не следва да служи като основание за влошаване на условията в сравнение със съществуващата ситуация във всяка държава членка.
(26)
Ефективното прилагане на настоящата директива предполага, че когато държавите членки приемат съответните мерки в изпълнение на задълженията си по настоящата директива, те следва да се позовават на нея или да включват такова позоваване при официалното публикуване на мерките за изпълнение.
(27)
В съответствие със Съвместната политическа декларация на държавите членки и на Комисията от 28 септември 2011 г. относно обяснителните документи държавите членки се задължават в обосновани случаи да прилагат към съобщението за своите мерки за транспониране един или повече документи, обясняващи връзката между компонентите на дадена директива и съответните елементи от националните инструменти за транспониране. Законодателят смята, че предоставянето на тези документи е обосновано по отношение на настоящата директива.
(28)
След изтичане на достатъчно време от въвеждането на настоящата директива Комисията следва да изготви доклад за прилагането ѝ, като по-специално направи оценка на възможността да се внесе евентуално необходимо предложение, чиято цел е да гарантира по-добро прилагане на правото на Съюза в областта на свободното движение. В посочения доклад Комисията следва да разгледа възможните трудности, пред които са изправени дипломираните млади хора, търсещи работа в рамките на Съюза, и съпрузите на работници на Съюза, когато тези съпрузи са граждани на трети държави.
(29)
В настоящата директива се зачитат основните права и се съблюдават принципите, признати в Хартата, и по-конкретно свободата при избор на професия и правото на труд, правото на недискриминация, по-специално основана на гражданството, правото на колективни преговори и действия, правото на справедливи и равни условия на труд, правото на свободно движение и пребиваване и правото на ефективни правни средства за защита и на справедлив съдебен процес. Директивата трябва да се изпълнява в съответствие с тези права и принципи.
(30)
Настоящата директива съблюдава различните модели на трудови пазари на държавите членки, включително моделите на трудови пазари, които се регулират от колективни трудови договори.
(31)
Доколкото целта на настоящата директива, а именно установяването на основна обща рамка от целесъобразни разпоредби, мерки и механизми, необходими за по-добро и единно прилагане и изпълнение на практика на правата за свободно движение на работници, предоставени с ДФЕС и с Регламент (ЕС) № 492/2011, не може да бъде постигната в достатъчна степен от държавите членки и следователно поради обхвата и последиците от действието може да бъде постигната по-добре на равнището на Съюза, Съюзът може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора за Европейския съюз. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигането на тази цел,
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Предмет
В настоящата директива се предвиждат разпоредби, които улесняват единното прилагане и изпълнение на практика на правата, предоставени от член 45 от ДФЕС и членове 1 - 10 от Регламент (ЕС) № 492/2011. Настоящата директива се прилага за гражданите на Съюза, упражняващи тези права, и членовете на техните семейства („работниците на Съюза и членовете на техните семейства“).
Член 2
Обхват
1. Настоящата директива се прилага по отношение на следните въпроси, както са посочени в членове 1 - 10 от Регламент (ЕС) № 492/2011, в областта на свободното движение на работници:
а)
достъп до заетост;
б)
условия на заетост и труд, по-специално по отношение на трудовото възнаграждение, прекратяването на трудовите правоотношения, здравето и безопасността на работното място и в случай на безработица - на възстановяването на работа или новото наемане на работа;
в)
достъп до социални придобивки и данъчни облекчения;
г)
членство в синдикални организации и право на избиране в представителни органи на работниците;
д)
достъп до обучение;
е)
достъп до жилищно настаняване;
ж)
достъп до образование, курсове за производствено и професионално обучение за децата на работниците на Съюза;
з)
съдействие, предоставяно от бюрата по труда.
2. Обхватът на настоящата директива е идентичен с обхвата на Регламент (ЕС) № 492/2011.
Член 3
Защита на правата
1. Държавите членки гарантират, че след евентуално сезиране на други компетентни органи, включително когато те сметнат това за уместно, помирителни производства, съдебни процедури за привеждане в изпълнение на задълженията по член 45 от ДФЕС и членове 1 - 10 от Регламент (ЕС) № 492/2011 са достъпни за всички работници на Съюза и членовете на техните семейства, които смятат, че са били или са ощетени в резултат на необосновани ограничения и пречки пред правото им на свободно движение, или които смятат, че са засегнати от неспазването на принципа на равно третиране спрямо тях, дори след като отношението, при което се твърди, че са възникнали ограничение и пречка или дискриминация, е прекратено.
2. Държавите членки гарантират, че сдруженията, организациите, включително социалните партньори, или други правни субекти, които съгласно критериите, установени в националното им право, практика или колективни договори, имат законен интерес да следят за спазването на настоящата директива, могат да участват, от името или в подкрепа на работници на Съюза и членовете на техните семейства и с тяхно одобрение, във всички съдебни и/или административни процедури, предвидени с оглед осигуряване на изпълнението на правата, посочени в член 1.
3. Параграф 2 се прилага, без да се засягат другите компетенции и колективни права на социалните партньори, представителите на служителите и на работодателите, където е приложимо, включително правото на колективен иск, съгласно националното право или практика.
4. Параграф 2 се прилага, без да се засягат националните процесуални правила за представителство и защита в съдебното производство.
5. Параграфи 1 и 2 от настоящия член се прилагат, без да се засягат националните правила относно сроковете за осигуряване на изпълнението на правата, посочени в член 1. Тези национални срокове обаче са такива, че не правят практически невъзможно или прекомерно трудно упражняването на посочените права.
6. Държавите членки въвеждат в националните си правни системи такива мерки, каквито са необходими за защита на работниците на Съюза от неблагоприятно третиране или неблагоприятни последици в резултат на подадена от тях жалба или на започнато от тях производство, целящи осигуряване на изпълнението на правата, посочени в член 1.
Член 4
Органи за насърчаване на равното третиране и за подкрепа на работниците на Съюза и членовете на техните семейства
1. Всяка държава членка определя една или повече структури или органи („органи“) за насърчаване, анализ, наблюдение и подкрепа на равното третиране на работниците на Съюза и членовете на техните семейства без дискриминация, основаваща се на гражданство, необосновани ограничения или пречки пред правото им на свободно движение, и осигурява необходимите условия за доброто функциониране на тези органи. Тези органи могат да бъдат част от съществуващи органи на национално равнище, които имат сходни цели.
2. Държавите членки гарантират, че тези органи имат компетентност:
а)
да предоставят или осигуряват предоставянето на независима правна и/или друга помощ на работниците на Съюза и членовете на техните семейства, без да се засягат техните права и правата на сдруженията, организациите и другите правни субекти, посочени в член 3.
б)
да действат като точка за контакт по отношение на равностойни точки за контакт в други държави членки с цел сътрудничество и споделяне на съответната информация;
в)
да извършват или възлагат извършването на независими проучвания и анализи, свързани с необосновани ограничения и пречки пред правото на свободно движение или с дискриминация, основаваща се на гражданство, по отношение на работници на Съюза и членовете на техните семейства;
г)
да правят необходимото за публикуването на независими доклади и отправянето на препоръки по въпроси, свързани с такива ограничения и пречки или дискриминация;
д)
да публикуват съответната информация относно прилагането на национално равнище на правилата на Съюза в областта на свободното движение на работници.
Във връзка с първа алинея, буква а), когато органите предоставят помощ в рамките на съдебно производство, тази помощ е безплатна за лицата, които не разполагат с достатъчно средства, в съответствие с националното право или практика.
3. Държавите членки съобщават на Комисията имената и данните за връзка на точките за контакт, както и всякаква актуализирана информация или промени в нея. Комисията поддържа списък на точките за контакт и го предоставя на държавите членки.
4. Държавите членки гарантират, че съществуващите или новосъздадените органи са запознати и са в състояние да използват и да си сътрудничат със съществуващите структури на равнището на Съюза за информация и съдействие, като например Your Europe, SOLVIT, EURES, Enterprise Europe Network и единичните звена за контакт.
5. Когато задачите, посочени в параграф 2, са възложени на повече от един орган, държавите членки вземат мерки за адекватната координация на тези задачи.
Член 5
Диалог
Държавите членки утвърждават диалога със социалните партньори и със съответните неправителствени организации, които в съответствие с тяхното национално право или практика имат законен интерес да допринасят за борбата срещу необоснованите ограничения и пречки пред правото на свободно движение и дискриминацията, основаваща се на гражданство, по отношение на работници на Съюза и членовете на техните семейства, с цел насърчаване на принципа за равно третиране.
Член 6
Достъп до и разпространяване на информация
1. Държавите членки гарантират, че разпоредбите, приети съгласно настоящата директива и съгласно членове 1 - 10 от Регламент (ЕС) № 492/2011, се свеждат до знанието на заинтересованите лица на цялата им територия, и по-конкретно работниците и работодателите на Съюза, чрез всички подходящи средства.
2. Държавите членки предоставят на повече от един от официалните езици на институциите на Съюза ясна, безплатна, леснодостъпна, подробна и актуална информация относно правата, предоставени от правото на Съюза във връзка със свободното движение на работници. Тази информация следва също да бъде леснодостъпна чрез структурите Your Europe и EURES.
Член 7
Минимални изисквания
1. Държавите членки могат да въвеждат или да запазят разпоредби, които по отношение на защитата на принципа на равното третиране са по-благоприятни от предвидените в настоящата директива.
2. Държавите членки могат да предвидят, че компетенциите на органите, посочени в член 4 от настоящата директива, за насърчаване, анализ, наблюдение и подкрепа на равното третиране на работниците на Съюза и членовете на техните семейства без дискриминация, основаваща се на гражданство, обхващат и правото на равно третиране без дискриминация, основаваща се на гражданство, за всички граждани на Съюза, упражняващи правото си на свободно движение, и членовете на техните семейства в съответствие с член 21 от ДФЕС и с Директива 2004/38/ЕО.
3. Прилагането на настоящата директива при никакви обстоятелства не представлява достатъчно основание за намаляване равнището на защита на работниците на Съюза и членовете на техните семейства в областите, попадащи в нейния обхват, без да се засяга правото на държавите членки да реагират на изменения в положението, като въведат законови, подзаконови и административни разпоредби, които се различават от тези, които са в действие към 20 май 2014 г., при условие че настоящата директива е спазена.
Член 8
Транспониране
1. Държавите членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими за спазването на настоящата директива до 21 май 2016 г. Те незабавно съобщават на Комисията текста на тези мерки.
Когато държавите членки приемат тези мерки, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите членки.
2. Държавите членки съобщават на Комисията текста на основните разпоредби от националното право, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 9
Докладване
До 21 ноември 2018 г. Комисията представя доклад на Европейския парламент, Съвета и Европейския икономически и социален комитет за прилагането на настоящата директива с оглед на предлагането, когато е уместно, на необходими изменения.
Член 10
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 11
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите членки.
Съставено в Страсбург на 16 април 2014 година.
DIRECTIVA 2014/54/UE A PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI A CONSILIULUI
din 16 aprilie 2014
privind măsurile de facilitare a exercitării drepturilor conferite lucrătorilor în contextul liberei circulații a lucrătorilor
(Text cu relevanță pentru SEE)
PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 46,
având în vedere propunerea Comisiei Europene,
după transmiterea proiectului de act legislativ către parlamentele naționale,
având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European (1),
după consultarea Comitetului Regiunilor,
hotărând în conformitate cu procedura legislativă ordinară (2),
întrucât:
(1)
Libera circulație a lucrătorilor este una dintre libertățile fundamentale ale cetățenilor Uniunii și unul dintre pilonii pieței interne în Uniune consacrat în articolul 45 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE). Punerea sa în aplicare este aprofundată în dreptul Uniunii destinat să garanteze exercitarea deplină a drepturilor conferite cetățenilor Uniunii și membrilor familiilor acestora. Prin „membrii familiei lor” ar trebui să se înțeleagă termenul definit la articolul 2 punctul 2 din Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului (3), care se aplică și membrilor familiilor lucrătorilor frontalieri.
(2)
Libera circulație a lucrătorilor este, de asemenea, un element esențial pentru dezvoltarea unei veritabile piețe a muncii a Uniunii, care să permită lucrătorilor să se deplaseze în zone în care există un deficit al forței de muncă sau mai multe șanse de angajare, să sprijine mai multe persoane să își găsească locuri de muncă mai bine adaptate competențelor lor și să elimine blocajele apărute pe piața muncii.
(3)
Libera circulație a lucrătorilor oferă fiecărui cetățean al Uniunii, indiferent de reședința sa, dreptul de a circula liber în alt stat membru pentru a lucra și/sau a locui acolo în interes profesional. Aceasta îi protejează împotriva discriminării pe motiv de cetățenie în ceea ce privește accesul la muncă, condițiile de muncă și de încadrare în muncă, în special cu privire la remunerare, concediere, impozitare și avantaje sociale, asigurându-le un tratament egal în raport cu resortisanții statului membru respectiv, în temeiul dreptului intern, al practicii naționale și al contractelor colective de muncă de la nivel național. De astfel de drepturi ar trebui să beneficieze, fără discriminare pe motiv de cetățenie sau naționalitate, toți cetățenii Uniunii care își exercită dreptul la libera circulație, inclusiv lucrătorii permanenți, sezonieri și frontalieri. Libera circulație a lucrătorilor nu trebuie confundată cu libera prestare a serviciilor, care include dreptul întreprinderilor de a presta servicii în alt stat membru, pentru care pot detașa temporar propriii lucrători în alt stat membru pentru ca aceștia să desfășoare activitățile necesare pentru prestarea serviciilor în statul membru respectiv.
(4)
În ceea ce privește lucrătorii din Uniune și membrii familiilor lor care își exercită dreptul la libera circulație, articolul 45 din TFUE conferă drepturi substanțiale pentru exercitarea acestei libertăți fundamentale, care sunt detaliate în Regulamentul (UE) nr. 492/2011 al Parlamentului European și al Consiliului (4).
(5)
Cu toate acestea, exercitarea efectivă a libertății de circulație a lucrătorilor este încă o provocare majoră și, de foarte multe ori, lucrătorii din Uniune nu își cunosc drepturile la liberă circulație. Din cauza, printre altele, a poziției lor potențial mai vulnerabile, lucrătorii din Uniune se pot confrunta încă cu restricții sau obstacole nejustificate în calea exercitării dreptului lor la liberă circulație, precum nerecunoașterea calificărilor, discriminare pe motiv de cetățenie și exploatare atunci când se deplasează într-un alt stat membru. Așadar, există o discrepanță între drept și aplicarea sa în practică, discrepanță care ar trebui abordată.
(6)
În iulie 2010, în comunicarea sa intitulată „Reafirmarea liberei circulații a lucrătorilor: drepturi și evoluții majore”, Comisia a subliniat că ar studia modalitățile de abordare a noilor nevoi și provocări, în special având în vedere noile modele de mobilitate cu care se confruntă lucrătorii din Uniune și membrii familiilor lor. De asemenea, Comisia a afirmat că, în contextul noii strategii pentru piața internă, va examina modalitățile de promovare și de îmbunătățire a mecanismelor de punere în aplicare efectivă a principiului egalității de tratament pentru lucrătorii din Uniune și membrii familiilor lor care își exercită dreptul la liberă circulație. Comisia a sintetizat totodată evoluțiile legislației și jurisprudenței în special cu privire la domeniul de aplicare personal al dreptului Uniunii privind libera circulație a lucrătorilor și substanța drepturilor de care beneficiază lucrătorii din Uniune și membrii familiilor lor.
(7)
În Raportul 2010 privind cetățenia UE intitulat „Eliminarea obstacolelor din calea drepturilor cetățenilor UE” din 27 octombrie 2010, Comisia a identificat aplicarea divergentă și incorectă a dreptului Uniunii privind dreptul la libera circulație ca fiind unul dintre principalele obstacole cu care se confruntă cetățenii Uniunii în exercitarea efectivă a drepturilor lor în temeiul dreptului Uniunii. În consecință, Comisia și-a anunțat intenția de a lua măsuri pentru a facilita libera circulație a cetățenilor UE și a membrilor de familie resortisanți ai unei țări terțe prin aplicarea cu strictețe a normelor UE, inclusiv privind nediscriminarea, prin promovarea bunelor practici și a unei mai bune cunoașteri a normelor UE pe teren și prin impulsionarea difuzării informațiilor în rândul cetățenilor UE cu privire la drepturile lor în materie de liberă circulație (acțiunea 15 din Raportul 2010 privind cetățenia UE). În plus, în Raportul 2013 privind cetățenia UE intitulat „Cetățenii UE: drepturile voastre, viitorul vostru”, Comisia Europeană a abordat necesitatea de a elimina obstacolele administrative și de a simplifica procedurile pentru cetățenii Uniunii care locuiesc, lucrează și se deplasează în alte state membre.
(8)
În Comunicarea Comisiei intitulată „Către o redresare generatoare de locuri de muncă” din 18 aprilie 2012 (pachetul privind ocuparea forței de muncă), Comisia și-a anunțat intenția: să prezinte o propunere legislativă pentru a susține lucrătorii mobili (oferind informații și consiliere) în ceea ce privește exercitarea drepturilor conferite de TFUE și de Regulamentul (UE) nr. 492/2011 și a îndemnat statele membre: să amelioreze cunoașterea drepturilor conferite prin dreptul Uniunii în ceea ce privește lupta împotriva discriminării, egalitatea dintre bărbați și femei și libera circulație a lucrătorilor și să deschidă și să faciliteze accesul cetățenilor Uniunii la posturile din sectorul public, în conformitate cu legislația UE, astfel cum a fost interpretată de Curtea de Justiție a Uniunii Europene. În acest context, Curtea a susținut în mod constant că limitarea accesului la anumite posturi din administrația publică la resortisanții unui stat membru trebuie interpretată într-o manieră restrictivă și este valabilă numai pentru posturile care presupun participarea directă sau indirectă la exercitarea autorității conferite de dreptul public și la sarcinile care au ca scop protejarea intereselor generale ale statului sau ale altor autorități publice.
(9)
Aplicarea și asigurarea respectării, în mod adecvat și eficient, ale articolului 45 din TFUE și ale Regulamentului (UE) nr. 492/2011, precum și cunoașterea drepturilor constituie elemente esențiale pentru protecția drepturilor și a egalității de tratament ale lucrătorilor din Uniune și ale membrilor familiilor lor, în timp ce o aplicare deficientă a normelor menționate diminuează eficacitatea normelor Uniunii aplicabile în acest domeniu și pune în pericol drepturile și protecția lucrătorilor din Uniune și ale membrilor familiilor lor.
(10)
De asemenea, pentru buna funcționare a pieței interne, este necesară o aplicare mai eficientă și mai uniformă a drepturilor conferite de normele Uniunii privind libera circulație a lucrătorilor.
(11)
Aplicarea și monitorizarea normelor Uniunii privind libera circulație a lucrătorilor ar trebui să fie îmbunătățite pentru a garanta că lucrătorii din Uniune și membrii familiilor lor, precum și angajatorii, autoritățile publice și alte persoane în cauză sunt mai bine informați în ceea ce privește drepturile și responsabilitățile legate de libera circulație, pentru a sprijini și a proteja lucrătorii și membrii familiilor lor în exercitarea drepturilor menționate și pentru a combate eludarea normelor respective de către autoritățile publice și angajatorii publici sau privați. În acest context, statele membre pot lua în considerare și efectele unei mobilități mai sporite, cum ar fi exodul de creiere și exodul tinerilor.
(12)
Pentru a asigura aplicarea corectă a normelor materiale ale Uniunii privind libera circulație a lucrătorilor și pentru a urmări respectarea acestor norme, statele membre ar trebui să ia măsuri adecvate în vederea protejării lucrătorilor din Uniune și a membrilor familiilor lor care își exercită dreptul la liberă circulație împotriva discriminării pe motiv de cetățenie și a restricțiilor sau obstacolelor nejustificate în exercitarea acestui drept.
(13)
În acest scop, este necesar să se prevadă norme specifice pentru asigurarea respectării și pentru facilitarea unei aplicări mai corecte și mai uniforme a normelor materiale care reglementează libertatea de circulație a lucrătorilor în conformitate cu articolul 45 din TFUE și cu Regulamentul (UE) nr. 492/2011. În asigurarea respectării acestei libertăți fundamentale ar trebui să se țină seama de principiul egalității dintre femei și bărbați și de interzicerea discriminării sub orice formă a lucrătorilor din Uniune și a membrilor familiilor lor, astfel cum este prevăzut la articolul 21 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (denumită în continuare „Carta”).
(14)
În acest context, lucrătorilor din Uniune și membrilor familiilor lor care au făcut obiectul unei discriminări pe motiv de cetățenie sau al unor restricții sau obstacole nejustificate în exercitarea dreptului lor la liberă circulație ar trebui să li se garanteze o protecție judiciară reală și eficace. În cazul în care statele membre prevăd proceduri administrative ca mijloace de introducere a unor căi de atac, ele ar trebui să se asigure că orice decizie administrativă poate fi contestată în fața unei instanțe judecătorești, în sensul articolului 47 din Cartă. Luând în considerare dreptul la protecție juridică efectivă, lucrătorii din Uniune ar trebui să fie protejați împotriva oricărui tratament sau consecință defavorabilă determinată de o plângere sau procedură destinată să asigure respectarea drepturilor garantate în temeiul prezentei directive.
(15)
În vederea asigurării unui nivel de protecție mai eficient, asociațiile și persoanele juridice, inclusiv partenerii sociali, ar trebui să aibă dreptul, de asemenea, în urma hotărârii statelor membre, să întreprindă demersuri fie în numele, fie în sprijinul oricărei victime prezumate, cu aprobarea acesteia. Aceste demersuri ar trebui întreprinse fără a aduce atingere normelor de procedură de drept intern privind reprezentarea și apărarea în instanță și altor competențe și drepturi colective ale partenerilor sociali, ale angajaților și ale reprezentanților angajatorilor, cum ar fi cele legate de aplicarea contractelor colective de muncă, după caz, inclusiv acțiuni în numele unui interes colectiv, în temeiul dreptului intern sau al practicii naționale. În vederea asigurării unei protecții juridice efective și fără a aduce atingere mecanismelor de apărare colective existente de care beneficiază partenerii sociali și dreptului intern sau practicii naționale, statele membre sunt invitate să examineze punerea în aplicare a principiilor comune aplicabile acțiunilor colective în încetare și în despăgubire.
(16)
În conformitate cu jurisprudența Curții de Justiție, normele naționale privind termenele acordate pentru asigurarea respectării drepturilor în temeiul prezentei directive ar trebui să fie stabilite astfel încât să nu poată fi considerate ca fiind capabile să facă practic imposibilă sau excesiv de dificilă exercitarea drepturilor respective.
(17)
Protecția împotriva discriminării pe motiv de cetățenie ar fi consolidată prin existența în fiecare stat membru a unor organisme eficace, cu competențe tehnice adecvate, care să aibă competența de a promova egalitatea de tratament, de a analiza problemele cu care se confruntă lucrătorii din Uniune și membrii familiilor lor, de a examina soluțiile posibile și de a acorda asistență specifică acestora. Competențele organismelor respective ar trebui să includă, printre altele, furnizarea către lucrătorii din Uniune și membrii familiilor lor de asistență juridică independentă și/sau alte tipuri de asistență, cum ar fi furnizarea de consultanță juridică referitoare la aplicarea față de aceștia a normelor Uniunii și a normelor naționale privind libera circulație a lucrătorilor, de informații privind procedurile de reclamații și de sprijin pentru a proteja drepturile lucrătorilor și ale membrilor familiilor lor. De asemenea, pot include asistență în cadrul procedurilor juridice.
(18)
Ar trebui să fie la latitudinea fiecărui stat membru să decidă dacă atribuie sarcinile care trebuie îndeplinite în temeiul prezentei directive către organismele menționate anterior sau dacă le atribuie unor organisme deja existente cu obiective similare la nivel național, cum ar fi promovarea liberei circulații a persoanelor, punerea în aplicare a principiului egalității de tratament sau protecția drepturilor persoanelor. În cazul în care un stat membru hotărăște să extindă mandatul unui organism existent, acesta ar trebui să asigure alocarea unor resurse suficiente organismului existent în vederea îndeplinirii eficace și adecvate a sarcinilor sale existente și a celor suplimentare. În cazul în care sarcinile sunt alocate mai multor organisme, statele membre ar trebui să se asigure că acestea sunt coordonate în mod corespunzător.
(19)
Statele membre ar trebui să se asigure că unul sau mai multe dintre organismele respective funcționează ca punct de contact și că acestea cooperează și efectuează schimburi de informații, cum ar fi datele de contact ale tuturor organismelor, căile de atac și datele de contact ale asociaților, organizațiilor sau ale altor entități juridice care oferă informații și servicii lucrătorilor din Uniune și membrilor familiilor lor, cu puncte de contact echivalente în alte state membre. Lista punctelor de contact ar trebui să fie publică.
(20)
Statele membre ar trebui să promoveze cooperarea dintre organismele desemnate de acestea în temeiul prezentei directive și serviciile de asistență și de informare furnizate de partenerii sociali, de asociații, organizații sau de alte entități juridice relevante, precum organizațiile care sunt responsabile de măsurile de coordonare în temeiul Regulamentului (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului (5) și, după caz, inspectoratele de muncă.
(21)
Statele membre ar trebui să asigure promovarea la nivelul Uniunii a sinergiilor cu instrumentele existente de informare și de sprijin și, în acest scop, ar trebui să se asigure că organismele existente sau nou-create cooperează îndeaproape cu serviciile de asistență și de informare existente, precum Europa ta, SOLVIT, Rețeaua întreprinderilor europene, ghișeele unice și EURES, inclusiv, după caz, parteneriatele transfrontaliere ale EURES.
(22)
Statele membre ar trebui să promoveze dialogul cu partenerii sociali și organizațiile neguvernamentale corespunzătoare pentru a aborda și a combate restricțiile și obstacolele nejustificate în calea dreptului la liberă circulație sau diferite forme de discriminare pe motiv de cetățenie.
(23)
Statele membre ar trebui să stabilească modalitățile în care se poate asigura accesul ușor al cetățenilor Uniunii, cum ar fi lucrătorii, studenții, noii absolvenți, precum și angajatorii, partenerii sociali și alte părți interesate la informații relevante privind dispozițiile prezentei directive și ale Regulamentului (UE) nr. 492/2011, inclusiv informații despre organismele prevăzute în temeiul prezentei directive și despre protecția și căile de atac disponibile. Statele membre ar trebui să ia măsuri pentru a pune la dispoziție aceste informații în mai multe limbi oficiale ale Uniunii, ținând seama de cererile de pe piața muncii. Această dispoziție nu ar trebui să aducă atingere legislației statelor membre cu privire la utilizarea limbilor. Informațiile respective ar putea fi furnizate prin consiliere individuală și ar trebui să fie ușor accesibile și prin intermediul portalurilor Europa ta și EURES.
(24)
Pentru a facilita aplicarea drepturilor conferite în temeiul dreptului Uniunii, Directiva 91/533/CEE a Consiliului (6) ar trebui să fie pusă în aplicare și monitorizată în mod constant.
(25)
Prezenta directivă stabilește cerințe minime, ceea ce oferă statelor membre posibilitatea adoptării sau a menținerii unor dispoziții mai favorabile. De asemenea, statele membre au posibilitatea de a extinde competențele organizațiilor care se ocupă de sarcini legate de protecția lucrătorilor din Uniune împotriva discriminării pe motiv de cetățenie, astfel încât să acopere dreptul la tratament egal fără discriminare pe motiv de cetățenie al tuturor cetățenilor din Uniune care își exercită dreptul la liberă circulație și al membrilor familiilor lor, consacrat la articolul 21 din TFUE și în Directiva 2004/38/CE. Punerea în aplicare a prezentei directive nu ar trebui să justifice un regres în raport cu situația existentă în fiecare stat membru.
(26)
Punerea în aplicare efectivă a prezentei directive implică faptul că măsurile pe care le adoptă statele membre pentru a-și îndeplini obligațiile care le revin în temeiul prezentei directive ar trebui să conțină o trimitere la prezenta directivă sau să fie însoțite de o asemenea trimitere la momentul publicării oficiale a măsurilor de punere în aplicare.
(27)
În conformitate cu Declarația politică comună din 28 septembrie 2011 a statelor membre și a Comisiei privind documentele explicative, statele membre și-au luat angajamentul de a adăuga la notificarea măsurilor lor de transpunere, în cazuri justificate, unul sau mai multe documente care să explice relația dintre componentele unei directive și părțile corespunzătoare ale instrumentelor naționale de transpunere. În ceea ce privește prezenta directivă, legiuitorul consideră că transmiterea unor astfel de documente este justificată.
(28)
După expirarea unui termen suficient pentru punerea în aplicare a prezentei directivei, Comisia ar trebui să elaboreze un raport privind punerea sa în aplicare, în care să analizeze în special necesitatea de a prezenta o propunere destinată să asigure o mai bună respectare a dreptului Uniunii privind libera circulație. În raportul respectiv, Comisia ar trebui să abordeze posibilele dificultăți cu care se confruntă tinerii absolvenți care își caută un loc pe muncă pe teritoriul Uniunii și soții lucrătorilor resortisanți ai unei țări terțe.
(29)
Prezenta directivă respectă drepturile fundamentale și principiile recunoscute de Cartă, îndeosebi libertatea de alegere a ocupației și dreptul la muncă, dreptul la nediscriminare, în special pe motiv de cetățenie, dreptul de negociere și de acțiune colectivă, dreptul la condiții de muncă echitabile și corecte, dreptul la libertatea de circulație și de ședere și dreptul la o cale de atac eficientă și la un proces echitabil. Ea trebuie să fie pusă în aplicare în conformitate cu aceste drepturi și principii.
(30)
Prezenta directivă respectă diferitele modele de piață a forței de muncă din statele membre, inclusiv modelele de piață a forței de muncă reglementate de contracte colective de muncă.
(31)
Deoarece obiectivul prezentei directive, și anume acela de a stabili un cadru general comun de dispoziții, măsuri și mecanisme corespunzătoare, necesare pentru punerea în aplicare, aplicarea și asigurarea respectării în mod mai corect și mai uniform a drepturilor la libera circulație a lucrătorilor conferite prin TFUE și prin Regulamentul (UE) nr. 492/2011, nu poate fi realizat în mod satisfăcător de statele membre, dar poate fi realizat mai bine la nivelul Uniunii, Uniunea poate adopta măsuri în conformitate cu principiul subsidiarității, astfel cum este prevăzut la articolul 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană. În conformitate cu principiul proporționalității, astfel cum este enunțat la respectivul articol, prezenta directivă nu depășește ceea ce este necesar pentru atingerea acestui obiectiv,
ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
Articolul 1
Obiect
Prezenta directivă stabilește dispoziții care facilitează aplicarea și asigurarea respectării, în mod uniform, a drepturilor conferite prin articolul 45 din TFUE și prin articolele 1-10 din Regulamentul (UE) nr. 492/2011. Prezenta directivă se aplică cetățenilor Uniunii care își exercită drepturile respective și membrilor familiilor lor (denumiți în continuare „lucrătorii din Uniune și membrii familiilor lor”).
Articolul 2
Domeniul de aplicare
(1) Prezenta directivă se aplică următoarelor aspecte care țin de libera circulație a lucrătorilor, menționate la articolele 1-10 din Regulamentul (UE) nr. 492/2011:
(a)
accesul la locuri de muncă;
(b)
condițiile de muncă și de încadrare în muncă, în special în ceea ce privește remunerarea, concedierea, securitatea și sănătatea în muncă și, în cazul în care lucrătorii din Uniune rămân fără un loc de muncă, reintegrarea profesională și reangajarea;
(c)
accesul la avantajele sociale și fiscale;
(d)
afilierea la organizații sindicale și dreptul de a fi ales în organele reprezentative ale lucrătorilor;
(e)
accesul la formare;
(f)
accesul la locuințe;
(g)
accesul la educație, la cursurile de ucenici și de formare profesională pentru copiii lucrătorilor din Uniune;
(h)
asistența acordată de oficiile forțelor de muncă.
(2) Domeniul de aplicare al prezentei directive este identic cu cel al Regulamentului (UE) nr. 492/2011.
Articolul 3
Apărarea drepturilor
(1) Statele membre se asigură că după un posibil recurs la alte autorități competente, inclusiv, dacă se consideră adecvat, proceduri de conciliere, sunt disponibile proceduri judiciare, în vederea îndeplinirii obligațiilor în temeiul articolului 45 din TFUE și al articolelor 1-10 din Regulamentul (UE) nr. 492/2011, pentru toți lucrătorii din Uniune și pentru membrii familiilor lor care consideră că au suferit sau suferă de pe urma unor restricții și obstacole nejustificate în calea dreptului lor la liberă circulație sau care se consideră nedreptățiți prin neaplicarea principiului egalității de tratament, chiar și după încetarea relației în care se presupune că au existat restricția și obstacolul sau discriminarea.
(2) Statele membre se asigură că asociațiile, organizațiile, inclusiv partenerii sociali, sau alte entități juridice, care au, în conformitate cu criteriile prevăzute în dreptul intern sau practica națională sau în contractele colective de muncă naționale, un interes legitim în a se asigura de respectarea dispozițiilor prezentei directive, pot întreprinde, în numele sau în sprijinul lucrătorilor din Uniune și al membrilor familiilor acestora, cu consimțământul lor, demersurile judiciare și/sau administrative prevăzute pentru respectarea drepturilor menționate la articolul 1.
(3) Alineatul (2) se aplică fără a aduce atingere altor competențe și drepturi colective ale partenerilor sociali, ale angajaților și ale reprezentanților angajaților, după caz, inclusiv dreptului de a acționa în numele unui interes colectiv, în temeiul dreptului intern sau al practicii naționale.
(4) Alineatul (2) se aplică fără a aduce atingere normelor de procedură naționale cu privire la reprezentarea și apărarea în instanța judecătorească.
(5) Alineatele (1) și (2) de la prezentul articol se aplică fără a aduce atingere normelor naționale privind termenele acordate pentru asigurarea respectării drepturilor menționate la articolul 1. Cu toate acestea, termenele respective se stabilesc astfel încât să nu facă practic imposibilă sau excesiv de dificilă exercitarea drepturilor respective.
(6) Statele membre introduc în sistemul lor juridic intern măsurile necesare pentru protecția lucrătorilor din Uniune față de orice tratament sau consecință defavorabilă ca reacție la o plângere sau la o procedură care are ca scop asigurarea respectării drepturilor menționate la articolul 1.
Articolul 4
Organisme care promovează egalitatea de tratament și care acordă sprijin pentru lucrătorii din Uniune și membrii familiilor lor
(1) Fiecare stat membru desemnează una sau mai multe structuri sau organisme (denumite în continuare „organisme”) pentru promovarea, analiza, monitorizarea și susținerea egalității de tratament pentru toți lucrătorii din Uniune și membrii familiilor lor fără discriminare pe motiv de cetățenie, fără restricții sau obstacole nejustificate în calea dreptului lor la liberă circulație și adoptă dispozițiile necesare pentru buna funcționare a unor astfel de organisme. Respectivele organisme pot să facă parte din organismele existente la nivel național care au obiective similare.
(2) Statele membre se asigură că în sfera de competență a acestor organisme intră:
(a)
furnizarea sau asigurarea furnizării de asistență juridică independentă și/sau alte tipuri de asistență pentru lucrătorii din Uniune și membrii familiilor lor, fără a aduce atingere drepturilor acestora, precum și drepturilor asociațiilor, organizațiilor și ale altor persoane juridice menționate la articolul 3.
(b)
activitatea de punct de contact față de punctele de contact echivalente din alte state membre în vederea cooperării și schimbului de informații;
(c)
desfășurarea sau comandarea unor studii și analize independente privind restricțiile și obstacolele nejustificate în calea dreptului la liberă circulație sau discriminarea pe motiv de cetățenie cu care se confruntă lucrătorii din Uniune și membrii familiilor lor;
(d)
asigurarea publicării de rapoarte independente și elaborarea de recomandări privind orice problemă legată de astfel de restricții și obstacole sau discriminări;
(e)
publicarea informațiilor relevante referitoare la aplicarea la nivel național a normelor Uniunii privind libera circulație a lucrătorilor.
În ceea ce privește litera (a) de la primul paragraf, în cazul în care organismele furnizează asistență în cadrul procedurilor juridice, o astfel de asistență este gratuită pentru persoanele care nu dispun de resurse suficiente, în conformitate cu dreptul intern sau practica națională.
(3) Statele membre comunică Comisiei numele și informațiile de contact ale punctelor de contact, precum și toate informațiile actualizate sau modificările referitoare la acestea. Comisia întocmește o listă a punctelor de contact și o pune la dispoziția statelor membre.
(4) Statele membre se asigură că organismele existente sau nou-create cunosc și sunt capabile să utilizeze informațiile existente și să colaboreze cu serviciile de asistență și informare existente la nivelul Uniunii, precum Europa ta, SOLVIT, EURES, Rețeaua întreprinderilor europene și ghișeele unice.
(5) În cazul în care sarcinile menționate la alineatul (2) sunt atribuite mai multor organisme, statele membre se asigură că sarcinile respective sunt coordonate în mod corespunzător.
Articolul 5
Dialog
Statele membre promovează dialogul cu partenerii sociali și cu organizațiile neguvernamentale relevante, care are au, în conformitate cu dreptul intern sau practica națională, un interes legitim să contribuie la lupta împotriva restricțiilor și obstacolelor nejustificate în calea dreptului la liberă circulație și împotriva discriminării lucrătorilor din Uniune și membrilor familiilor lor pe motiv de cetățenie, în vederea promovării principiului egalității de tratament.
Articolul 6
Accesul la informații și difuzarea acestora
(1) Statele membre se asigură că dispozițiile adoptate în temeiul prezentei directive și în temeiul articolelor 1-10 din Regulamentul (UE) nr. 492/2011 sunt aduse la cunoștința persoanelor în cauză pe întregul lor teritoriu, în special a lucrătorilor din Uniune și a membrilor familiilor lor, prin toate mijloacele adecvate.
(2) Statele membre furnizează, în mai multe limbi oficiale ale instituțiilor Uniunii, informații referitoare la drepturile conferite de dreptul Uniunii privind libera circulație a lucrătorilor, care sunt clare, gratuite, accesibile, exhaustive și actualizate. Aceste informații ar trebui să fie ușor accesibile și prin intermediul portalurilor Europa ta și EURES.
Articolul 7
Cerințe minime
(1) Statele membre pot să adopte sau să mențină dispoziții mai favorabile protecției principiului egalității de tratament decât cele care sunt prevăzute în prezenta directivă.
(2) Statele membre pot să prevadă ca competențele organismelor menționate la articolul 4 din prezenta directivă privind promovarea, analiza, monitorizarea și susținerea egalității de tratament pentru lucrătorii din Uniune și membrii familiilor lor, fără discriminare pe motiv de cetățenie, să acopere, de asemenea, dreptul la tratament egal fără discriminare pe motiv de cetățenie pentru toți cetățenii din Uniune care își exercită dreptul la libera circulație și membrii familiilor lor, în conformitate cu articolul 21 din TFUE și în Directiva 2004/38/CE.
(3) Punerea în aplicare a prezentei directive nu constituie în niciun caz un motiv suficient pentru a justifica o reducere a nivelului de protecție a lucrătorilor din Uniune și a membrilor familiilor lor în domeniile reglementate de aceasta, fără a aduce atingere dreptului statelor membre de a adopta, ca răspuns la evoluția situației, acte cu putere de lege și acte administrative diferite de cele existente la 20 mai 2014, cu condiția ca prezenta directivă să fie respectată.
Articolul 8
Transpunere
(1) Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 21 mai 2016. Ele comunică de îndată Comisiei textul respectivelor măsuri.
Atunci când statele membre adoptă măsurile respective, acestea conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o astfel de trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
(2) Statele membre comunică Comisiei textul principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
Articolul 9
Raportare
Până la 21 noiembrie 2018, Comisia prezintă un raport Parlamentului European, Consiliului și Comitetului Economic și Social European cu privire la punerea în aplicare a prezentei directive, în vederea formulării, după caz, a propunerilor de modificare necesare.
Articolul 10
Intrarea în vigoare
Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
Articolul 11
Destinatari
Prezenta directivă se adresează statelor membre.
Adoptată la Strasbourg, 16 aprilie 2014.