РЕГЛАМЕНТ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ (ЕС) № 1081/2012 НА КОМИСИЯТА
от 9 ноември 2012 година
за целите на Регламент (ЕО) № 116/2009 на Съвета относно износа на паметници на културата
(кодифициран текст)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Регламент (ЕО) № 116/2009 на Съвета от 18 декември 2008 г. относно износа на паметници на културата (1), и по-специално член 7 от него,
като има предвид, че:
(1)
Регламент (ЕИО) № 752/93 на Комисията от 30 март 1993 г. за установяване на разпоредби за прилагането на Регламент (ЕИО) № 3911/92 на Съвета относно износа на паметници на културата (2) е бил неколкократно и съществено изменян (3). С оглед постигане на яснота и рационалност посоченият регламент следва да бъде кодифициран.
(2)
Необходими са разпоредби за прилагането на Регламент (ЕО) № 116/2009, който предвижда, inter alia, установяването на система за разрешаване на износа на определени категории паметници на културата, изброени в приложение I към въпросния регламент.
(3)
За да се гарантира, че разрешенията за износ, предвидени в посочения регламент, са уеднаквени, са необходими правила относно попълването, издаването и използването на формуляр. За тази цел следва да се установи образец на разрешението.
(4)
С цел да се премахне ненужната административна работа, е необходима концепция за отворени разрешения за временен износ на паметници на културата от отговорни лица или организации за използване и/или за изложби в трети страни.
(5)
Държавите-членки, които желаят да се възползват от тези облекчения, следва да могат да осъществяват това във връзка със своите собствени паметници на културата, лица и организации. Условията, които следва да бъдат изпълнени, ще се различават в рамките на различните държави-членки. Държавите-членки следва да могат да преценяват небходимостта от използването на отворени разрешения и да определят условията по издаването им.
(6)
Разрешенията за износ следва да бъдат на един от официалните езици на Съюза.
(7)
Мерките, предвидени в настоящия регламент, са в съответствие със становището на комитета, посочен в член 8 от Регламент (ЕО) № 116/2009,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
РАЗДЕЛ I
ФОРМУЛЯР НА РАЗРЕШЕНИЕТО
Член 1
1. Въвеждат се три вида разрешения за износ на паметници на културата, които се издават и използват в съответствие с Регламент (ЕО) № 116/2009, както и с настоящия регламент:
а)
стандартно разрешение;
б)
специфично отворено разрешение;
в)
общо отворено разрешение.
2. Използването на разрешения за износ по никакъв начин не засяга задълженията, свързани с формалностите по износа или свързаните с тях документи.
3. Формулярите на разрешенията за износ се предоставят при поискване от компетентния орган или органи, посочени в член 2, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 116/2009.
Член 2
1. Стандартно разрешение обикновено се използва за всеки износ, който е предмет на Регламент (ЕО) № 116/2009.
Въпреки това всяка отделна държава членка може да реши дали да издава или не специфични или общи отворени разрешения, които могат да се използват, когато са изпълнени специфичните условия, свързани с тях, определени в членове 10 и 13.
2. Специфично отворено разрешение се издава за повтарящ се временен износ на определен паметник на културата от конкретно лице или организация съгласно член 10.
3. Общо отворено разрешение се издава за временен износ на паметници на културата, които са част от постоянна колекция на музей или на друга институция съгласно член 13.
4. Държава членка може да отмени по всяко време специфично или общо отворено разрешение, ако не са изпълнени условията, при които то е издадено. Тя незабавно информира Комисията, ако въпросното разрешение не е получено обратно и би могло да се използва неправомерно. Комисията информира незабавно останалите държави-членки.
5. Държавите-членки могат да въведат разумни мерки, които считат за необходими на своя територия, за осъществяването на наблюдение върху използването на издадените от тях отворени разрешения.
РАЗДЕЛ II
СТАНДАРТНО РАЗРЕШЕНИЕ
Член 3
1. Стандартните разрешения се издават върху формуляр, чийто образец се съдържа в приложение I. Използваната за формуляра хартия е бяла, без механични примеси, обработена за писане и не по-лека от 55 g/m2.
2. Форматът на формуляра е 210 × 297 mm.
3. Формулярите се изготвят в печатен или електронен вид и се попълват на официалния език на Съюза, определен от компетентните органи на издаващата държава членка.
Компетентните органи на държавата членка, в която се представя формулярът, могат да поискат той да бъде преведен на езика или на един от официалните езици на тази държава членка. В този случай разходите, свързани с превода, са за сметка на титуляря на разрешението.
4. Държавите-членки са отговорни:
а)
да отпечатат формулярите, на които трябва да са отбелязани името и адресът на печатницата или идентификационен знак;
б)
да вземат всички необходими мерки с цел да се избегне подправянето на формулярите. Средствата за идентификация, въведени с тази цел от държавите-членки, се изпращат на Комисията, за да бъдат информирани за тях компетентните органи на останалите държави-членки.
5. За предпочитане е формулярът да се попълва по механичен или електронен път. Въпреки това той може да се попълни четливо на ръка; в последния случай той се попълва с печатни главни букви и с химикал.
Какъвто и да е използваният начин, формулярът не трябва да съдържа изтривания, задрасквания или други промени.
Член 4
1. Без да се засяга параграф 3, отделно разрешение за износ се издава за всяка пратка паметници на културата.
2. За целите на параграф 1 пратка може да означава един паметник на културата или няколко паметника на културата.
3. Когато пратката се състои от няколко паметника на културата, компетентните органи са тези, които решават дали трябва да се издаде едно или няколко разрешения за износ във връзка с тази пратка.
Член 5
Формулярът съдържа три екземпляра:
а)
един екземпляр, отбелязан с № 1, който представлява заявлението;
б)
един екземпляр, отбелязан с № 2, предназначен за титуляря;
в)
един екземпляр, отбелязан с № 3, предназначен за връщане на издаващия орган.
Член 6
1. Заявителят попълва клетки 1, 3, 6 - 21, 24, и ако е необходимо, 25 от заявлението и другите екземпляри, с изключение на клетката или клетките, чието предварително отпечатване е разрешено.
Въпреки това държавите-членки могат да предвидят да се попълва само заявлението.
2. Към заявлението трябва да бъдат приложени:
а)
документация, предоставяща всички необходими сведения за паметника/паметниците на културата и неговия/техния законен статус към момента на подаване на заявлението, когато е подходящо - чрез всякакви доказателствени документи (фактури, експертизи и др.);
б)
автентична снимка или, когато е подходящо и по преценка на компетентните органи, черно-бели или цветни снимки (най-малко с размери 8 × 12 cm) на въпросните паметници на културата.
Това изискване може да се замени, когато е подходящо и по преценка на компетентните органи, с подробен списък на паметниците на културата.
3. Компетентните органи могат, с оглед на издаването на разрешението за износ, да поискат физическото представяне на изнасяните паметници на културата.
4. Разходите, възникнали от прилагането на параграфи 2 и 3, са за сметка на заявителя на разрешението за износ.
5. За да може да бъде издадено разрешение за износ, надлежно попълненият формуляр се представя на компетентните органи, определени от държавите членки съгласно член 2, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 116/2009. Когато органът издаде разрешението за износ, екземпляр № 1 от формуляра се запазва от него, а останалите екземпляри се връщат на титуляря на разрешението за износ или на негов упълномощен представител.
Член 7
Към декларацията за износ се прилагат следните документи:
а)
екземплярът, предназначен за титуляря;
б)
екземплярът, предназначен за връщане на издаващия орган.
Член 8
1. Митническото учреждение, отговорно за обработката на декларацията за износ, се уверява, че вписванията в декларацията за износ или, ако се използва, АТА карнета съответстват на вписванията в разрешението за износ и позоваването на разрешението за износ е вписано в клетка 44 от декларацията за износ или във волета на АТА карнета.
То предприема необходимите мерки за целите на идентификацията. Те могат да се състоят в поставянето на пломба или печат на митническото учреждение. Екземплярът на разрешението за износ, който трябва да се върне на издаващия орган, се прилага към екземпляр № 3 на единния административен документ.
2. След попълване на клетка 23 в екземпляри № 2 и 3 митническото учреждение, оправомощено да приеме декларацията за износ, връща на декларатора или на негов упълномощен представител екземпляра, предназначен за титуляря.
3. Екземплярът на разрешението, който трябва да се върне на издаващия орган, трябва да придружава пратката до митническото учреждение, където пратката напуска митническата територия на Съюза.
Митническото учреждение поставя своя печат в клетка 26 от формуляра и го връща на издаващия орган.
Член 9
1. Срокът на валидност на разрешенията за износ не може да надхвърля дванадесет месеца, считано от датата на издаване.
2. В случай на заявление за временно изнасяне компетентните органи могат да определят срока, в рамките на който паметниците на културата трябва да бъдат реимпортирани в издаващата държава членка.
3. Когато срокът на валидност на дадено разрешение за износ изтече, без то да е било използвано, титулярят незабавно връща екземплярите, които се намират в негово притежание, на издаващия орган.
РАЗДЕЛ III
СПЕЦИФИЧНИ ОТВОРЕНИ РАЗРЕШЕНИЯ
Член 10
1. Специфично отворено разрешение може да се издава за определен паметник на културата, за който съществува вероятност да бъде предмет на повтарящ се временен износ от Съюза за използване и/или за изложба в трета страна. Паметникът на културата трябва да е притежание или в законово владение от лицето или организацията, които го използват и/или излагат.
2. Разрешението може да се издава само когато органите са убедени, че въпросното лице или организация предоставят всички гаранции, счетени за необходими, за да се върне паметникът в Съюза в добро състояние, както и че паметникът може да бъде описан или маркиран по такъв начин, че да няма никакво съмнение към момента на временния износ, че паметникът, който се изнася, е същият, описан в специфичното отворено разрешение.
3. Разрешението не може да е валидно за период, по-дълъг от пет години.
Член 11
Разрешението се представя заедно с писмената декларация за износ или при поискване в други случаи на проверка при износа на придружаваните от него паметници на културата.
Компетентните органи на държавата членка, където се представя разрешението, могат да изискат превода му на езика или на един от официалните езици на тази държава членка. В този случай разходите, свързани с превода, се поемат от титуляря на разрешението.
Член 12
1. Митническото учреждение, оправомощено да приеме декларацията за износ, се уверява, че представените паметници са описаните в разрешението за износ и че това разрешение е вписано в клетка 44 от декларацията за износ, ако се изисква писмена декларация.
2. Когато се изисква писмена декларация за износ, разрешението трябва да е прикрепено към екземпляр № 3 на единния административен документ и да придружава паметника до митническото учреждение, където паметникът напуска митническата територия на Съюза. Когато на износителя или на неговия представител се връчи екземпляр № 3 на единния административен документ, разрешението също му се предоставя за използване впоследствие при необходимост.
РАЗДЕЛ IV
ОБЩИ ОТВОРЕНИ РАЗРЕШЕНИЯ
Член 13
1. Общите отворени разрешения могат да се издават на музеи или други институции за временен износ на паметници, включени в постоянната им колекция, за които съществува верояност да бъдат предмет на повтарящ се временен износ от Съюза за излагане в трета страна.
2. Разрешение може да се издава само когато компетентните органи са убедени, че институцията предоставя всички гаранции, счетени за необходими, за да се върне паметникът в Съюза в добро състояние. Разрешението може да се използва за всякаква комбинация от паметници, част от постоянната колекция, всеки път когато се осъществява временен износ. Допуска се използването му за групи от различни комбинации паметници, било последователно или едновременно.
3. Разрешението не може да е валидно за период, по-дълъг от пет години.
Член 14
Разрешението се представя заедно с декларацията за износ.
Компетентните органи на държавата членка, където се представя разрешението, могат да изискат превода му на езика или на един от официалните езици на тази държава членка. В този случай разходите, свързани с превода, се поемат от титуляря на разрешението.
Член 15
1. Митническото учреждение, оправомощено да приеме декларацията за износ, се уверява, че разрешението за износ се представя заедно със списък на паметниците, които се изнасят, и че същите са описани в декларацията за износ. Списъкът се представя на бланка на въпросната институция и всяка страница се подписва от едно от лицата от институцията, посочени в разрешението. Освен това всяка страница се подпечатва с печата на институцията, така както е поставен върху разрешението. Разрешението се вписва в клетка 44 от декларацията за износ.
2. Разрешението се прикрепя към екземпляр № 3 на единния административен документ и трябва да придружава пратката до митническото учреждение, където пратката напуска митническата територия на Съюза. Когато на износителя или на неговия представител се предостави екземпляр № 3 на единния административен документ, разрешението също му се предоставя за използване впоследствие при необходимост.
РАЗДЕЛ V
ОБРАЗЦИ НА ОТВОРЕНИТЕ РАЗРЕШЕНИЯ
Член 16
1. Специфичните отворени разрешения се издават върху формуляр, чийто образец е посочен в приложение II.
2. Общите отворени разрешения се издават върху формуляр, чийто образец е посочен в приложение III.
3. Формулярът на разрешението се изготвя в печатен или електронен вид на един или повече от официалните езици на Съюза.
4. Форматът на разрешението е 210 × 297 mm. Допустимо е отклонение до минус 5 mm или плюс 8 mm по дължината на листа.
Използваната хартия е бяла, без механични примеси, обработена за писане и не по-лека от 55 g/m2. Фонът ѝ се състои от светлосиня плетеница, която разкрива подправяне, извършено по механичен или химически път.
5. Вторият екземпляр на разрешението, който е без плетеница, е предназначен единствено за използване от износителя или за неговия архив.
Формулярът на заявлението, който трябва да се използва, се определя от съответната държава членка.
6. Държавите-членки могат да си запазят правото да отпечатват сами формулярите на разрешението или да възложат отпечатването им на одобрени печатници. В последния случай всеки формуляр трябва да съдържа препратка към това одобрение. Всеки формуляр трябва да съдържа името и адреса на печатницата или знак, с който печатницата може да бъде идентифицирана. Освен това той трябва да съдържа и сериен номер, отпечатан или поставен с печат, с който може да бъде идентифициран.
7. Държавите-членки са отговорни за предприемането на всички мерки, необходими за предотвратяване на подправянето на разрешенията.
Средствата за идентификация, въведени с тази цел от държавите-членки, се изпращат на Комисията, за да бъдат информирани за тях компетентните органи на останалите държави членки.
8. Разрешенията се попълват по механичен или електронен начин. При изключителни обстоятелства могат да се попълват с черен химикал с главни печатни букви.
Те не могат да съдържат изтривания, задрасквания или други промени.
РАЗДЕЛ VI
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 17
Регламент (ЕИО) № 752/93 се отменя.
Позоваванията на отменения регламент се считат за позовавания на настоящия регламент и се четат съгласно таблицата на съответствието в приложение V.
Член 18
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Брюксел на 9 ноември 2012 година.
REGULAMENTUL DE PUNERE ÎN APLICARE (UE) NR. 1081/2012 AL COMISIEI
din 9 noiembrie 2012
pentru Regulamentul (CE) nr. 116/2009 al Consiliului privind exportul bunurilor culturale
(text codificat)
COMISIA EUROPEANĂ,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
având în vedere Regulamentul (CE) nr. 116/2009 al Consiliului din 18 decembrie 2008 privind exportul bunurilor culturale (1), în special articolul 7,
întrucât:
(1)
Regulamentul (CEE) nr. 752/93 al Comisiei din 30 martie 1993 privind dispozițiile de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 3911/92 al Consiliului privind exportul bunurilor culturale (2) a fost modificat de mai multe ori și în mod substanțial (3). Este necesar, pentru motive de claritate și de raționalizare, să se codifice regulamentul menționat.
(2)
Sunt necesare dispoziții de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 116/2009 care prevede, inter alia, instituirea unui sistem de autorizare a exportului ce se aplică anumitor categorii de bunuri culturale enumerate în anexa I la regulamentul menționat.
(3)
Pentru a asigura uniformitatea formularului pe baza căruia se întocmește licența de export prevăzută de respectivul regulament, este necesar să se stabilească condițiile de întocmire, de eliberare și de folosire pe care acesta trebuie să le îndeplinească. În acest scop, ar trebui să se pună la dispoziție modelul căruia trebuie să îi corespundă respectiva licență.
(4)
Pentru a elimina formalitățile administrative inutile, este necesară o formulă de licențe deschise care să se aplice exportului temporar, de către persoane sau organizații responsabile, al bunurilor culturale care urmează a fi folosite și/sau prezentate în expoziții din țări terțe.
(5)
Statele membre care doresc să beneficieze de această posibilitate ar trebui să o poată face pentru bunurile culturale, persoanele și organizațiile ce țin de competența lor. Condițiile care trebuie îndeplinite pot varia de la un stat membru la altul. Statele membre ar trebui să poată alege dacă vor folosi sau nu această formulă a licențelor deschise și să stabilească condițiile eliberării lor.
(6)
Licența de export trebuie să se întocmească într-una dintre limbile oficiale ale Uniunii.
(7)
Măsurile prevăzute de prezentul regulament sunt conforme cu avizul Comitetului menționat la articolul 8 din Regulamentul (CE) nr. 116/2009,
ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
SECȚIUNEA I
FORMULAR
Articolul 1
(1) Exportul de bunuri culturale face obiectul a trei tipuri de licențe, care se eliberează și se utilizează în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 116/2009 și cu prezentul regulament:
(a)
licență normală;
(b)
licență deschisă specifică;
(c)
licență deschisă generală.
(2) Utilizarea acestor licențe de export nu afectează în niciun fel obligațiile privind formalitățile de export, nici pe cele privind documentele referitoare la aceasta.
(3) Formularul licenței de export este furnizat, la cerere, de către autoritatea competentă menționată la articolul 2 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 116/2009.
Articolul 2
(1) Se folosește, de obicei, o licență normală pentru orice export reglementat de Regulamentul (CE) nr. 116/2009.
Cu toate acestea, fiecare stat membru hotărăște dacă dorește sau nu să elibereze licențe deschise specifice sau generale, acestea putând fi folosite în locul acesteia în cazul în care sunt îndeplinite condițiile speciale referitoare la ele, astfel cum sunt definite la articolele 10 și 13.
(2) O licență deschisă specifică reglementează exportul temporar repetat al unui bun cultural specific de către o persoană sau o organizație, în conformitate cu dispozițiile articolului 10.
(3) O licență deschisă generală reglementează orice export temporar de bunuri culturale ce aparțin colecției permanente a unui muzeu sau a unei alte instituții, în conformitate cu dispozițiile articolului 13.
(4) Un stat membru poate revoca în orice moment o licență deschisă specifică sau generală în cazul în care nu mai sunt îndeplinite condițiile eliberării acesteia. Comisia este informată de îndată de către respectivul stat membru în cazul în care acesta nu a recuperat licența și atunci când această licență ar putea fi folosită în mod abuziv. Comisia informează imediat celelalte state membre cu privire la aceasta.
(5) Statele membre pot introduce măsurile raționale pe care le consideră necesare pentru a supraveghea folosirea, pe teritoriul lor național, a licențelor deschise pe care le eliberează.
SECȚIUNEA II
LICENȚA NORMALĂ
Articolul 3
(1) Formularul de licență de export este conform cu modelul stabilit în anexa I. Hârtia care trebuie folosită pentru formular este de culoare albă, fără celuloză mecanică, dimensionată pentru scris și cântărește cel puțin 55 g/m2.
(2) Formatul formularului este de 210 milimetri pe 297 milimetri.
(3) Formularele sunt tipărite sau întocmite prin mijloace electronice și completate într-una din limbile oficiale ale Uniunii desemnate de autoritățile competente ale statului membru emitent.
Autoritățile competente ale statului membru în care este prezentat formularul pot cere traducerea acestuia în limba oficială sau în una dintre limbile oficiale ale statului membru în cauză. În acest caz, eventualele cheltuieli de traducere sunt suportate de titularul licenței.
(4) Statelor membre le revin următoarele obligații:
(a)
de a tipări sau de a dispune tipărirea formularului, care trebuie să conțină o mențiune care să indice numele și adresa imprimeriei sau un simbol care să permită identificarea sa;
(b)
de a lua toate măsurile necesare în vederea evitării falsificării formularului. Mijloacele de identificare aplicate în acest scop de către statele membre se transmit serviciilor Comisiei, pentru a fi comunicate autorităților competente ale altor state membre.
(5) Formularul se completează de preferință printr-un procedeu mecanic sau electronic, dar se poate totuși completa citeț, de mână; în ultimul caz, trebuie să fie completat cu cerneală și cu litere de tipar.
Indiferent de procedeul de completare folosit, nu se admit nici ștersături, nici adăugiri, nici alte modificări.
Articolul 4
(1) Fără a aduce atingere alineatului (3), pentru fiecare transport de bunuri culturale se eliberează o licență de export distinctă.
(2) În sensul alineatului (1), transportul poate conține fie un bun cultural izolat, fie mai multe bunuri culturale.
(3) Atunci când un transport este format din mai multe bunuri culturale, autoritățile competente stabilesc dacă este necesară eliberarea uneia sau mai multor licențe de export pentru transportul respectiv.
Articolul 5
Formularul cuprinde trei exemplare:
(a)
un exemplar ce constituie cererea și care poartă numărul 1;
(b)
un exemplar destinat titularului și care poartă numărul 2;
(c)
un exemplar care trebuie înapoiat autorității emitente și care poartă numărul 3.
Articolul 6
(1) Solicitantul completează casetele 1, 3, 6-21, 24 și, după caz, 25 ale cererii și ale celorlalte exemplare, cu excepția casetei sau a casetelor a căror tipărire în prealabil a fost autorizată.
Statele membre pot totuși dispune să se completeze numai cererea.
(2) La cerere trebuie să se anexeze:
(a)
o documentație care să ofere toate informațiile utile privind bunul (bunurile) cultural (culturale) și situația juridică a acestuia (acestora) la momentul cererii prin intermediul oricăror documente justificative (facturi, expertize etc.), atunci când este cazul;
(b)
o fotografie, sau după caz, la cererea autorităților competente, mai multe fotografii, autentificate în mod corespunzător, alb-negru sau color, ale bunului cultural sau ale bunurilor culturale în cauză (format minim: 8 centimetri pe 12 centimetri).
Această cerință se poate înlocui, după caz, la aprecierea autorităților competente, cu o listă detaliată a bunurilor culturale.
(3) Autoritățile competente pot cere prezentarea efectivă a bunului cultural care urmează să fie exportat, în vederea eliberării licenței de export.
(4) Cheltuielile aferente aplicării alineatelor (2) și (3) revin celui care solicită licența de export.
(5) Formularul corect completat se prezintă, în vederea acordării licenței de export, autorității competente desemnate în conformitate cu articolul 2 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 116/2009. Atunci când o autoritate autorizează exportul, aceasta păstrează exemplarul nr. 1 al formularului și înapoiază celelalte exemplare titularului licenței sau reprezentantului său abilitat.
Articolul 7
Exemplarele licenței de export care sunt prezentate în sprijinul declarației de export sunt:
(a)
exemplarul destinat titularului;
(b)
exemplarul care urmează să fie returnat autorității emitente.
Articolul 8
(1) Biroul vamal competent pentru acceptarea declarației de export se asigură că datele din declarația de export sau, după caz, din carnetul ATA, corespund celor din licența de export și că se face trimitere la aceasta din urmă în caseta 44 a declarației de export sau pe cotorul carnetului ATA.
Biroul ia măsurile de identificare corespunzătoare. Acestea pot consta în aplicarea unei ștampile sau a unui sigiliu al biroului vamal. Exemplarul licenței de export se returnează autorității emitente, iar o copie a acestui exemplar se anexează la exemplarul nr. 3 al documentului administrativ unic.
(2) După completarea casetei 23 din exemplarele nr. 2 și 3, biroul vamal competent pentru acceptarea declarației de export înmânează declarantului sau reprezentantului acestuia exemplarul destinat titularului.
(3) Exemplarul licenței care trebuie returnat autorității emitente trebuie să însoțească transportul până la biroul vamal de ieșire din teritoriul vamal al Uniunii.
Acest birou își pune ștampila în caseta 26 a acestui exemplar și îl returnează autorității emitente.
Articolul 9
(1) Durata valabilității unei licențe de export nu poate depăși douăsprezece luni de la data eliberării.
(2) În cazul cererii de export temporar, autoritatea competentă poate specifica termenul în care bunurile culturale trebuie să fie reimportate în statul membru care emite autorizația.
(3) Atunci când o licență de export este perimată sau nu este utilizată, exemplarele aflate în posesia titularului se trimit de îndată de către acesta autorității emitente.
SECȚIUNEA III
LICENȚELE DESCHISE SPECIFICE
Articolul 10
(1) Licențele deschise specifice pot fi eliberate pentru un bun cultural specific care ar putea fi exportat temporar din Uniune, în mod regulat, pentru a fi folosit sau prezentat în expoziții dintr-o țară terță. Acest bun cultural trebuie să aparțină sau să fie deținut în mod legal de persoana sau organizația care îl folosește sau îl expune.
(2) O licență poate fi eliberată numai în cazul în care autoritățile au certitudinea că persoana sau organizația în cauză oferă toate garanțiile considerate necesare pentru a asigura reîntoarcerea în bună stare a bunului respectiv în Uniune, și numai în cazul în care acest bun poate fi descris sau marcat în așa fel încât, în momentul exportului temporar, să nu existe nicio îndoială că bunul exportat este cel menționat în licența deschisă specifică.
(3) Durata valabilității licenței nu poate depăși cinci ani.
Articolul 11
Licența se prezintă în sprijinul unei declarații de export scrise sau, dacă nu, trebuie să poată fi prezentată, la cerere, pentru examinare, în momentul exportului bunurilor culturale la care se referă.
Autoritățile competente ale statului membru în care se prezintă licența pot solicita traducerea acesteia în limba oficială sau într-una dintre limbile oficiale ale statului membru respectiv. În acest caz, costurile traducerii sunt suportate de titularul licenței.
Articolul 12
(1) Biroul vamal autorizat să accepte declarația de export se asigură că bunurile prezentate sunt descrise în licența de export și că se face trimitere la această licență în caseta 44 a declarației de export atunci când se solicită o declarație scrisă.
(2) În cazul în care se solicită o declarație scrisă, licența trebuie anexată exemplarului 3 al documentului administrativ unic și trebuie să însoțească bunul exportat până la biroul vamal situat la punctul de ieșire de pe teritoriul vamal al Uniunii. Atunci când exemplarul 3 al documentului administrativ unic este pus la dispoziția exportatorului sau a reprezentantului său, acestuia i se restituie și licența, pentru a putea fi folosită cu o ocazie ulterioară.
SECȚIUNEA IV
LICENȚELE DESCHISE GENERALE
Articolul 13
(1) Se pot elibera licențe deschise generale muzeelor sau altor instituții pentru a reglementa exportul temporar al oricărui bun aparținând colecției lor permanente și care poate fi exportat temporar, în mod regulat, din Uniune, pentru a fi expus într-o țară terță.
(2) O licență poate fi eliberată numai în cazul în care autoritățile competente au certitudinea că instituția în cauză oferă toate garanțiile considerate necesare pentru a asigura reîntoarcerea în bună stare a bunurilor respective în Uniune. Aceasta poate reglementa orice gamă de bunuri dintr-o colecție permanentă, în cazul unei operațiuni de export temporar. Poate fi folosită pentru a reglementa o serie de diferite game de bunuri, fie consecutiv, fie simultan.
(3) Durata valabilității licenței nu poate depăși cinci ani.
Articolul 14
Licența se prezintă în sprijinul unei declarații de export.
Autoritățile competente ale statului membru în care se prezintă licența pot solicita traducerea acesteia în limba oficială sau într-una dintre limbile oficiale ale acelui stat membru. În acest caz, costurile traducerii sunt suportate de titularul licenței.
Articolul 15
(1) Biroul vamal autorizat să accepte declarația de export se asigură că licența este prezentată împreună cu o listă a bunurilor exportate și care sunt descrise și în declarația de export. Această listă se întocmește pe hârtie cu antetul instituției respective și fiecare pagină a sa se semnează de către o persoană aparținând acestei instituții și care este desemnată în licență. De asemenea, fiecare pagină trebuie să poarte ștampila instituției, identică cu cea care figurează pe licență. Trimiterea la licență se face în caseta 44 din declarația de export.
(2) Licența se anexează exemplarului 3 al documentului administrativ unic și trebuie să însoțească bunul exportat până la biroul vamal situat la punctul de ieșire de pe teritoriul vamal al Uniunii. Atunci când exemplarul 3 al documentului administrativ unic este pus la dispoziția exportatorului sau a reprezentantului său, acestuia i se restituie și licența, pentru a putea fi folosită cu o ocazie ulterioară.
SECȚIUNEA V
FORMULARELE DE LICENȚĂ DESCHISĂ
Articolul 16
(1) Formularul licențelor deschise specifice este conform cu modelul stabilit în anexa II.
(2) Formularul licențelor deschise generale este conform cu modelul stabilit în anexa III.
(3) Formularul de licență se tipărește sau se întocmește prin mijloace electronice într-una dintre limbile oficiale ale Uniunii.
(4) Dimensiunile licenței sunt 210 × 297 mm. Se admite o toleranță maximă de 5 mm în minus sau 8 mm în plus în ceea ce privește lungimea.
Hârtia folosită trebuie să fie de culoare albă, fără celuloză mecanică, dimensionată pentru scris și să cântărească cel puțin 55 g/m2. Fondul este ghioșat, de culoare bleu, pentru a face vizibilă orice falsificare prin mijloace mecanice sau chimice.
(5) Al doilea exemplar al licenței, care nu are un fond ghioșat, este rezervat uzului propriu și înregistrării în evidențele proprii ale exportatorului.
Formularul de cerere care trebuie folosit este indicat de către statele membre în cauză.
(6) Statele membre își pot rezerva dreptul de a tipări formularele de licență sau pot încredința această sarcină tipografiilor aprobate. În acest ultim caz, pe fiecare formular se face referire la această aprobare.
Fiecare dintre formulare poartă numele și adresa tipografiei sau un simbol prin care aceasta poate fi identificată. De asemenea, fiecare dintre formulare poartă un număr de serie, tipărit sau ștampilat, menit să îl individualizeze.
(7) Statele membre sunt obligate să ia toate măsurile necesare pentru a evita falsificarea licențelor.
Mijloacele de identificare aplicate în acest scop de către statele membre sunt transmise serviciilor Comisiei, în vederea comunicării lor autorităților competente ale celorlalte state membre.
(8) Licențele se întocmesc prin mijloace mecanice sau electronice. În cazuri excepționale, ele pot fi scrise cu pix negru și cu litere de tipar.
Acestea nu trebuie să prezinte ștersături, adăugiri sau alte modificări.
SECȚIUNEA VI
DISPOZIȚII FINALE
Articolul 17
Regulamentul (CEE) nr. 752/93 se abrogă.
Trimiterile la regulamentul abrogat se înțeleg ca trimiteri la prezentul regulament și se citesc în conformitate cu tabelul de corespondență din anexa V.
Articolul 18
Prezentul regulament intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.
Adoptat la Bruxelles, 9 noiembrie 2012.