ДЕЛЕГИРАН РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 528/2014 НА КОМИСИЯТА
от 12 март 2014 година
за допълнение на Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета по отношение на регулаторните технически стандарти за риска по опции, различен от делта риска, при стандартизирания подход за пазарен риск
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 г. година относно пруденциалните изисквания за кредитните институции и инвестиционните посредници и за изменение на Регламент (ЕС) № 648/2012 (1), и по-специално член 329, параграф 3, трета алинея, член 352, параграф 6, трета алинея и член 358, параграф 4, трета алинея от него,
като има предвид, че:
(1)
С оглед на мандата, съдържащ се в Регламент (ЕС) № 575/2013 за разработване на набор от методи за отразяване на други рискове освен делта риска в изискванията за собствени средства на институциите, „по начин, който да бъде съразмерен спрямо мащаба и сложността на дейностите на институциите във връзка с опции и варанти“, е целесъобразно да бъдат разработени подходи с различни равнища на сложност и чувствителност към риска, които да бъдат подходящи за различните профили на институции. Следователно е целесъобразно да се предвидят следните три подхода, изброени по нарастваща сложност, за измерване на рисковете, различни от делта риск, свързани с опции и варанти: i) опростен подход; ii) подход „делта плюс“ и iii) сценариен подход. Тази рамка, основаваща се на три подхода, до голяма степен прилага рамката за риска, различен от делта риска, предвидена от Базелския комитет за банков надзор (БКБН), с необходимите корекции, които са продиктувани от разпоредбите на Регламент (ЕС) № 575/2013. По този начин се осигурява по-голяма съгласуваност между правилата на Съюза и международно приетите минимални стандарти.
(2)
Като се има предвид, че е необходимо институциите, които прилагат подхода „делта плюс“, да имат възможността да третират непродължителни опции (non-continuous options) по начин, който е по-добре съобразен с риска, институциите следва да могат при определени условия да съчетават различните подходи за измерване на риска по опциите и варантите не само в рамките на групи, но също така и в рамките на отделни правни субекти. Независимо от това с цел да се избегне възможността институциите да прилагат подходите избирателно в стремежа си да сведат до минимум изискванията за собствените им средства, комбинирането на подходи на индивидуална основа следва да се допуска само при условие, че преди да започнат да използват определен подход институциите посочват обхвата на неговото приложението, така че да го прилагат последователно във времето.
(3)
Свързаните с опции и варанти рискове, различни от делта риска, могат да включват, но не се ограничават до рискове, възникващи от изменения в гама променливата на инструмента, наричани „гама риск“ или „риск от конвекция“, както е посочено в член 4, параграф 1, буква а) от настоящия регламент, рискове, произтичащи от изменения във вега променливата, наречени „вега риск“ или „риск от променливост“, както е посочено в член 4, параграф 1, буква б) от настоящия регламент, рискове, произтичащи от промени в лихвените ставки, посочени като „лихвен риск“ или „rho риск“, нелинейни променливи, които не могат да бъдат отразени от гама риска, и риска от производна корелация при кошница от опции или варанти. От всички тези рискове единствено гама рискът и вега рискът са от такова значение, което оправдава налагането на изисквания за собствени средства дори за институциите с по-сложна дейност и следователно само тези видове рискове следва да бъдат обхванати при изчисляването на изискванията за собствени средства. Съгласно Регламент (ЕС) № 575/2013 институциите трябва да получат предварително разрешение от техните компетентни органи, за да използват вътрешен модел за изчисляване на делта. Използването обаче на подходи за риска, различен от делта риск, трябва да се следи и оценява като част от надзорния преглед и процеса на оценка на институциите, определен съгласно разпоредбите на Директива 2013/36/EС на Европейския парламент и на Съвета (2). Освен това по-голямата сложност на сценарийния подход изисква по-тясно наблюдение от страна на компетентните органи и поради това, използването му от страна на институциите следва да се обвърже с конкретни условия за приложение, както преди първоначалното му използване, така и на текуща основа.
(4)
Като се има предвид, че разпоредбите на член 330 от Регламент (ЕС) № 575/2013 относно третирането на лихвени суапове с размяна на фиксирана срещу плаваща лихва (fixed-to-floating interest-rate swaps) се прилагат само за целите на лихвените рискове, те не следва да се вземат предвид за някои финансови инструменти, като например суапции.
(5)
Разпоредбите в настоящия регламент са тясно свързани, тъй като всички те засягат оценяването на риска, различен от делта риска, по опции и варанти, свързани с различни базови инструменти. С оглед съгласуването на тези разпоредби, които следва да влязат в сила едновременно, както и на осигуряването на възможност за цялостен поглед и лесен достъп до тях на лицата, които трябва да спазват произтичащите от тях задължения, е желателно всички регулаторни технически стандарти, изисквани съгласно Регламент (ЕС) № 575/2013, да бъдат включени в един регламент.
(6)
Настоящият регламент е изготвен въз основа на проектите на регулаторни технически стандарти, предадени на Комисията от Европейския банков орган.
(7)
Европейският банков орган проведе обществени консултации по проектите на регулаторни технически стандарти, залегнали в основата на настоящия регламент, анализира потенциалните разходи и ползи и поиска становище от създадената по силата на член 37 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 на Европейския парламент и на Съвета (3) Група на участниците от банковия сектор,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Определяне на изискванията за собствени средства във връзка с риска, различен от делта риска, по опции и варанти
1. Институциите изчисляват свързаните с пазарния риск изисквания за собствени средства по отношение на риска, различен от делта риска, по опции или варанти в съответствие с изискванията на член 329, параграф 3, член 352, параграф 6 и член 358, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 575/2013, като използват един от следните подходи:
а)
опростения подход, както е посочено в членове 2 и 3 от настоящия регламент;
б)
подхода „делта плюс“, както е посочено в членове 4, 5 и 6 от настоящия регламент;
в)
сценарийния подход, както е посочено в членове 7, 8 и 9 от настоящия регламент.
2. Когато изчисляват изискванията за собствени средства на консолидирана основа, институциите могат да използват комбинация от различни подходи. На индивидуална основа институциите могат да комбинират само сценарийния подход и подхода „делта плюс“ при спазване на условията, посочени в членове 4-9.
3. За целите на изчисленията, посочени в параграф 1, институциите предприемат следните стъпки:
а)
разбиват кошниците от опции или варанти на техните основни компоненти;
б)
разбиват горните и долните граници или други опции, които са свързани с лихвените проценти към различни дати, в поредица от независими опции, отнасящи се за различни времеви периоди („caplet“ и „floorlets“);
в)
третират опциите или варантите върху лихвени суапове с размяна на фиксирана срещу плаваща лихва като опции или варанти за частта на суапа с фиксирана лихва;
г)
третират опциите или варантите, които се отнасят до повече от един базов инструменти измежду описаните в член 5, параграф 3, като кошница от опции или варанти, в която всяка опция има един обособен базов инструмент.
Член 2
Условията за прилагане на опростения подход
Институции, които купуват само опции и варанти, могат да използват единствено опростения подход.
Член 3
Определяне на изискванията за собствени средства съгласно опростения подход
1. Институциите, прилагащи опростения подход, изчисляват изискванията за собствените средства във връзка с рискове, различни от делта риск, по кол и пут опции или варанти като по-високата стойност от нула и разликата между следните суми:
а)
брутната сума, както е описано в параграфи 2-5;
б)
рисково претеглената делта еквивалентна сума, която се изчислява като пазарната стойност на базовия инструмент, умножена по коефициента делта и след това умножена по един от следните съответни тегла:
i)
за специфичен и общ риск, свързан с акции, или лихвен риск - теглото в съответствие с част трета, дял IV, глава 2 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
ii)
за стоков риск - теглото съгласно част трета, дял IV, глава 4 от Регламент (ЕС) № 575/2013; както и
iii)
за валутен риск - теглото съгласно част трета, дял IV, глава 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013.
2. За опциите или варантите, които попадат под една от следните две категории, брутната сума, посочена в параграф 1, се определя в съответствие с параграфи 3 - 4:
а)
когато купувачът има безусловното право да закупи базовия актив на предварително определена цена на датата на изтичане на срока или по всяко време преди тази дата и когато продавачът е задължен да изпълни искането на купувача („обикновени кол опции или варанти“);
б)
когато купувачът има безусловното право да продаде базовия актив по същия начин, както е описано в буква а) („обикновени пут опции или варанти“).
3. Брутната сума, посочена в параграф 1, се изчислява като максималната стойност между нула и пазарната стойност на базовата ценна книжа, умножена по размера на изискваните собствени средства във връзка със специфичния и общия пазарен риск за базовия инструмент, минус размера на печалбата, ако има такава, в резултат от незабавното изпълнение на опцията („в пари“), когато е изпълнено едно от следните условия:
а)
опцията или варантът включват право за продажба на базовия актив („дълъг пут“) и са комбинирани с притежаването на дялове в базовия актив („дълга позиция в базовия инструмент“);
б)
опцията или варантът включват право за продажба на базовия актив („дълъг пут“) и са комбинирани с обещанието за продажба на дялове в базисния актив („къса позиция в базовия инструмент“).
4. Когато опцията или варантът включва право на закупуване на базовия актив („дълъг кол“) или право за продажба на базовия актив („дълъг пут“), брутната сума, посочена в параграф 1, е равна на по-малката от следните две суми:
а)
пазарната стойност на базовата ценна книга, умножена по сумата на изискванията за специфичния и общия пазарен риск във връзка с базовия актив;
б)
стойността на позицията, определена по метода на оценяване по пазарни цени или на оценяване по модел, както е предвидено в член 104, параграф 2, букви б) и в) от Регламент (ЕС) № 575/2013 („пазарна стойност на опция или варант“).
5. За всички видове опции или варанти, които нямат характеристиките, посочени в параграф 2, брутната сума, посочена в параграф 1, е пазарната стойност на опцията или варанта.
Член 4
Преглед на определяне на изискванията за собствени средства съгласно подхода „делта плюс“
1. Когато институциите решат да прилагат подхода „делта плюс“ за опции и варанти, чиято гама е постоянна функция в цената на базовия инструмент и чиято вега е постоянна функция в производната променливост („непрекъснати опции и варанти“), изискванията за собствени средства във връзка с рискове, различни от делта риск, по опции или варанти се изчисляват като сбора от:
а)
за опциите и варантите върху облигации изискванията за собствени средства, свързани с частичното производно на коефициента делта по отношение на цената на базовия инструмент, са частичното производно на делта по отношение на доходността до падежа на базовата облигация, а за суапции - частичното производно на коефициента делта по отношение на суаповия процент;
б)
изискването, свързано с първото частично производно на стойността на опция или варант по отношение на производната променливост.
2. Производната променливост се приема да бъде стойността на променливостта във формулата за ценообразуване на опция или варант, при която - предвид определен модел на ценообразуване и нивото на всички други наблюдавани ценови параметри - теоретичната цена на опцията или варанта е равна на тяхната пазарна стойност, като „пазарна стойност“ се разбира по смисъла на член 3, параграф 4.
3. Изискванията за собствени средства във връзка с риск, различен от делта риска, за непродължителни опции или варанти се определят, както следва:
а)
ако опциите или варантите са били закупени - най-високата стойност между нула и разликата между следните стойности:
i)
пазарната стойност на опцията или варанта по смисъла на член 3, параграф 4;
ii)
рисково претеглената делта еквивалентна сума по смисъла на член 3, параграф 1, буква б);
б)
ако опциите или варантите са били продадени - най-високата стойност между нула и разликата между следните стойности:
i)
съответната пазарна стойност на базовия актив, която се приема да бъде или максималното възможно плащане на датата на изтичане на срока, ако е определено в договора, или пазарната стойност на базовия актив, или ефективната условна стойност, ако в договора не е определено максималното възможно плащане;
ii)
рисково претеглената делта еквивалентна сума по смисъла на член 3, параграф 1, буква б).
4. Стойността на гама и вега, използвани при изчисляването на изискванията за собствени средства, се определя, като се използва подходящ модел за ценообразуване, както е посочено в член 329, параграф 1, член 352, параграф 1 и член 358, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013. Когато стойността на гама или вега не може да бъде изчислена в съответствие с настоящия параграф, изискваните собствени средства във връзка с риска, различен от делта риска, се изчисляват съгласно параграф 3.
Член 5
Определяне на изискванията за собствени средства във връзка с гама риск съгласно подхода „делта плюс“
1. За целите на член 4, параграф 1, буква а) изискванията за собствени средства във връзка с гама риска се изчисляват чрез процес, състоящ се от следната последователност от стъпки:
а)
за всяка отделна опция или варант се изчислява въздействието на гама;
б)
въздействията на гама на отделни опции или варанти, които се отнасят до един и същ вид обособен базов инструмент, се сумират;
в)
абсолютната стойност на сумата от всички отрицателни стойности, произтичащи от изчислението по буква б), дава изискванията за собствени средства във връзка с гама риска. Положителни стойности, произтичащи от изчислението по буква б), не се вземат под внимание.
2. За целите на изчислението по буква а) от параграф 1 въздействията от гама се изчисляват в съответствие с формулата, описана в приложение I.
3. За целите на изчислението по буква б) от параграф 1 вид обособен базов инструмент е:
а)
за лихвени проценти в една и съща валута: всеки матуритетен времеви интервал, както е посочено в таблица 2 от член 339 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
б)
за капиталови инструменти и борсови индекси: всеки пазар, както е определено в правилата, които ще бъдат разработени в съответствие с член 341, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
в)
за чуждестранна валута и злато: всяка двойка валути и злато;
г)
за стоки: считаните за идентични стоки, както е определено в член 357, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 575/2013.
Член 6
Определяне на изискванията за собствени средства във връзка с вега риск съгласно подхода „делта плюс“
За целите на член 4, параграф 1, буква б) изискванията за собствени средства във връзка с гама риска се изчисляват чрез процес, състоящ се от следната последователност от стъпки:
а)
за всяка отделна опция стойността на вега се определя;
б)
за всяка отделна опция се изчислява предполагаема промяна от ± 25 % в производната променливост, като производната променливост се разбира по начина, описан в член 4, параграф 2;
в)
за всяка отделна опция стойността на вега, получена в резултат на изчисленията по буква а), се умножава по предполагаемата промяна в производната променливост, получена вследствие на изчисленията по буква б);
г)
за всека вид обособен базов инструмент, разбиран по начина, описан в член 5, параграф 3, стойностите, получени от изчисленията по буква в), се сумират;
д)
сборът от абсолютните стойности, получени в резултат на изчисленията по буква г), дава общата стойност на изискването за собствени средства във връзка с вега риска.
Член 7
Условия за прилагане на сценарийния подход
Институциите могат да използват сценарийния подход, ако отговарят на всички от следните изисквания:
а)
имат отдел за контрол на риска, който наблюдава риска от портфейла с опции на институциите и съобщава резултатите на ръководството;
б)
уведомяват редовно компетентните органи за предварително определен кръг от експозиции, за които се прилага този подход;
в)
включват резултатите от сценарийния подход във вътрешното докладване пред ръководството на институцията.
За целите на буква в) институциите определят точните позиции, по отношение на които се прилага сценарийният подход, включително типа на продукта или идентифицирания документ и портфейл, конкретния подход за управление на риска, който се прилага за такива позиции, специалното информационно приложение, което се използва за такива позиции, както и обосновка за разпределяне на тези позиции към сценарийния подход спрямо позициите, разпределени към други подходи.
Член 8
Определение на матрицата на сценария при сценарийния подход
1. За всеки вид обособен базисен инструмент, както е посочено в член 5, параграф 3, институцията определя матрица, която съдържа набор от сценарии.
2. Първото измерение на матрицата от сценарии е промените в цената на базисния инструмент над и под неговата текуща стойност. Диапазонът от промени се състои от следното:
а)
за лихвени опции или варанти - плюс/минус предполагаемата промяна в лихвените проценти, определени в колона 5 на таблица 2 от член 339 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
б)
за опции или варанти върху акции или индекси на акции - плюс/минус теглата, посочени в член 343 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
в)
за опции или варанти върху чуждестранна валута и злато - плюс/минус теглата, посочени в член 351 от Регламент (ЕС) № 575/2013, или, когато това е уместно, плюс/минус теглата, посочени в член 354 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
г)
за стоковите опции (варанти) - плюс/минус теглата, посочени в член 360, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕС) № 575/2013.
3. Сценариите за промяна в цената на базовия инструмент се определят посредством мрежа от най-малко седем точки, която включва настоящото наблюдение и разделя диапазонът, определен в параграф 2, на интервали, разположени на еднакво разстояние един от друг.
4. Второто измерение на матрицата на сценария се определя от измененията в променливостта. Обхватът на промените в променливостта е между ± 25 % от производната променливост, като производната променливост се разбира, както е посочено в член 4, параграф 2. Този диапазон се разделя на мрежа с най-малко три точки, които включват 0 % промяна и разделят диапазона на интервали, разположени на еднакво разстояние един от друг.
5. Матрицата на сценария се определя от всички възможни комбинации от точки, както е посочено в параграфи 3 и 4. Всяка комбинация представлява един сценарий.
Член 9
Определяне на изискванията за собствени средства съгласно сценарийния подход
Според сценарийния подход изискването за собствени средства във връзка с рискове, различни от делта риска, по опции или варанти се изчислява чрез процес, състоящ се от следната последователност от стъпки:
а)
за всяка отделна опция или варант се прилагат всички сценарии, определени в член 8, за да се изчисли симулираната нетна загуба или печалба, съответстваща на всеки един от сценариите. Тази симулация се извършва чрез използването на методи за пълна преоценка, като измененията на цените се симулират чрез използването на модели за ценообразуване и без да се разчита на местни приблизителни стойности на тези модели;
б)
за всеки вид обособен базов инструмент, както е посочено в член 5, параграф 3, стойностите, получени в резултат от изчислението по буква а) и отнасящи се до отделните сценарии, се сумират;
в)
за всеки вид обособен базов инструмент, както е посочено в член 5, параграф 3, „съответният сценарий“ се изчислява като сценария, при който стойностите, определени чрез изчисленията по буква б), водят до най-голямата загуба или най-ниската печалба, ако няма загуби;
г)
за всеки вид обособен базов инструмент, както е посочено в член 5, параграф 3, изискванията за собствен капитал се изчисляват в съответствие с формулата, описана в приложение II;
д)
общият размер на изискването за собствени средства в случай на риск, различен от делта риска, по опции или варанти е сумата на изискванията за собствени средства, получени от изчислението по буква г), за всички видове обособени базови инструменти, както е посочено в член 5, параграф 3.
Член 10
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 12 март 2014 година.
REGULAMENTUL DELEGAT (UE) NR. 528/2014 AL COMISIEI
din 12 martie 2014
de completare a Regulamentului (UE) nr. 575/2013 al Parlamentului European și al Consiliului în ceea ce privește standardele tehnice de reglementare pentru alte riscuri decât riscul delta ale opțiunilor în cadrul abordării standardizate a riscului de piață
(Text cu relevanță pentru SEE)
COMISIA EUROPEANĂ,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
având în vedere Regulamentul (UE) nr. 575/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 privind cerințele prudențiale pentru instituțiile de credit și firmele de investiții și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 648/2012 (1), în special articolul 329 alineatul (3) al treilea paragraf, articolul 352 alineatul (6) al treilea paragraf și articolul 358 alineatul (4) al treilea paragraf,
întrucât:
(1)
Având în vedere mandatul prevăzut în Regulamentul (UE) nr. 575/2013 de a elabora o serie de metode pentru reflectarea altor riscuri decât riscul delta în cerințele de fonduri proprii ale instituțiilor, „într-o manieră proporțională cu amploarea și complexitatea activităților instituțiilor în ceea ce privește opțiunile și warranturile”, este oportun să se elaboreze abordări cu niveluri diferite de sofisticare și de sensibilitate la risc care pot fi adecvate pentru diferitele profiluri ale instituțiilor. Prin urmare, este oportun să se prevadă următoarele trei abordări în ordinea creșterii complexității pentru măsurarea altor riscuri decât riscul delta ale opțiunilor și ale warranturilor: (i) abordarea simplificată; (ii) abordarea delta-plus și (iii) abordarea bazată pe scenarii. Acest cadru întemeiat pe trei abordări pune în aplicare în mare măsură cadrul privind alte riscuri decât riscul delta prevăzut de Comitetul de la Basel pentru supraveghere bancară (BCBS), cu ajustările necesare pentru a se ține seama de Regulamentul (UE) nr. 575/2013. Acesta prezintă beneficiul suplimentar de a asigura coerența între normele Uniunii și standardele minime convenite la nivel internațional.
(2)
Având în vedere faptul că este necesar să se ofere instituțiilor care aplică abordarea delta-plus posibilitatea de a trata opțiunile noncontinue într-un mod mai sensibil la risc, instituțiile ar trebui să fie în măsură să combine abordările prevăzute pentru măsurarea riscului opțiunilor și al warranturilor în anumite condiții, nu numai în cadrul grupurilor, ci și în cadrul entităților juridice unice. Cu toate acestea, pentru a se evita posibilitatea aplicării selective a abordărilor de către instituții în vederea reducerii la minimum a cerințelor lor de fonduri proprii, combinarea abordărilor pe bază individuală ar trebui să fie permisă numai cu condiția ca instituțiile să precizeze domeniul de aplicare al fiecărei abordări înainte de a începe să o utilizeze, astfel încât să o aplice în mod consecvent de-a lungul timpului.
(3)
Alte riscuri decât riscul delta aferente opțiunilor și warranturilor pot include, dar fără a se limita la acestea, riscurile care rezultă din modificările valorilor gamma ale instrumentului, denumite „riscuri gamma” sau „riscuri de convexitate”, astfel cum se prevede la articolul 4 alineatul (1) litera (a) din prezentul regulament, riscurile care rezultă din modificările valorilor sale vega, denumite „riscuri vega” sau „riscuri de volatilitate”, astfel cum se prevede la articolul 4 alineatul (1) litera (b) din prezentul regulament, riscurile care rezultă din modificările ratelor dobânzii, denumite „riscuri ale ratei dobânzii” sau „riscuri rho”, nelinearitățile care nu pot fi captate de riscul gamma și riscul de corelare implicită a coșului de opțiuni sau de warranturi. Dintre riscurile respective, numai riscurile gamma și vega au o importanță care justifică impunerea unor cerințe de fonduri proprii, chiar și pentru instituțiile mai complexe și, prin urmare, numai tipurile respective de riscuri ar trebui să fie acoperite în calcularea cerințelor lor de fonduri proprii. Regulamentul (UE) nr. 575/2013 impune instituțiilor obligația de a obține din partea autorității lor competente aprobarea prealabilă de a utiliza un model intern pentru a calcula valorile delta. Cu toate acestea, utilizarea abordărilor pentru alte riscuri decât riscul delta trebuie să fie monitorizată și evaluată în cadrul procesului de supraveghere prudențială și de evaluare prevăzut de Directiva 2013/36/UE a Parlamentului European și a Consiliului (2). În plus, complexitatea mai mare a abordării bazate pe scenarii necesită o monitorizare mai riguroasă de către autoritățile competente și, prin urmare, utilizarea sa de către instituții ar trebui să facă obiectul unor condiții de aplicare specificate, atât înainte de prima sa utilizare, cât și în timpul utilizării sale.
(4)
Având în vedere faptul că articolul 330 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 cu privire la tratamentul swapurilor pe rata dobânzii fixă/variabilă se aplică numai pentru scopurile riscului de rată a dobânzii, acesta nu ar trebui să fie luat în considerare pentru anumite instrumente financiare, cum ar fi cele de tip swaption.
(5)
Dispozițiile prezentului regulament sunt strâns legate între ele, întrucât toate acestea se referă la măsurarea altor riscuri decât riscul delta ale opțiunilor și ale warranturilor aferente unor suporturi diferite. Pentru a se asigura coerența între aceste dispoziții, care ar trebui să intre în vigoare în același timp, și pentru a permite persoanelor care fac obiectul obligațiilor respective să aibă o imagine de ansamblu și să aibă simultan acces la acestea, este de dorit ca toate standardele tehnice de reglementare prevăzute în această privință de Regulamentul (UE) nr. 575/2013 să fie incluse într-un singur regulament.
(6)
Prezentul regulament se bazează pe proiectele de standarde tehnice de reglementare transmise Comisiei de către Autoritatea Bancară Europeană.
(7)
Autoritatea Bancară Europeană a efectuat consultări publice deschise cu privire la proiectele de standarde tehnice de reglementare pe care se bazează prezentul regulament, a analizat costurile și beneficiile potențiale aferente și a solicitat avizul Grupului părților interesate din domeniul bancar, instituit în conformitate cu articolul 37 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010 al Parlamentului European și al Consiliului (3),
ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
Articolul 1
Determinarea cerințelor de fonduri proprii pentru alt risc decât riscul delta al opțiunilor și al warranturilor
(1) Instituțiile își calculează cerințele de fonduri proprii pentru riscul de piață în ceea ce privește alt risc decât riscul delta al opțiunilor sau al warranturilor, astfel cum se prevede la articolul 329 alineatul (3), la articolul 352 alineatul (6) și la articolul 358 alineatul (4) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, în conformitate cu una dintre următoarele abordări:
(a)
abordarea simplificată, astfel cum este stabilită la articolele 2 și 3 din prezentul regulament;
(b)
abordarea delta-plus, astfel cum este stabilită la articolele 4, 5 și 6 din prezentul regulament;
(c)
abordarea bazată pe scenarii, astfel cum este stabilită la articolele 7, 8 și 9 din prezentul regulament.
(2) La calcularea cerințelor de fonduri proprii pe bază consolidată, instituțiile pot utiliza în mod combinat diferite abordări. Pe bază individuală, instituțiile pot combina numai abordarea bazată pe scenarii și abordarea delta-plus, sub rezerva condițiilor prevăzute la articolele 4-9.
(3) Pentru calculul menționat la alineatul (1), instituțiile parcurg următoarele etape:
(a)
defalcarea coșurilor de opțiuni sau de warranturi în componentele lor fundamentale;
(b)
defalcarea nivelurilor maxime și a nivelurilor minime sau a altor opțiuni care se referă la ratele dobânzilor la date diferite, într-un lanț de opțiuni independente care se referă la diferite perioade de timp („caplet” și „floorlet”);
(c)
tratarea opțiunilor sau a warranturilor pe swapuri pe rata dobânzii fixă/variabilă în opțiuni sau warranturi pe segmentul de rată fixă a swapului;
(d)
tratarea opțiunilor sau a warranturilor care se referă la mai multe suporturi dintre cele descrise la articolul 5 alineatul (3) ca un coș de opțiuni sau de warranturi în care fiecare opțiune are un singur suport distinct.
Articolul 2
Condiții de aplicare a abordării simplificate
Instituțiile care achiziționează numai opțiuni și warranturi pot utiliza doar abordarea simplificată.
Articolul 3
Determinarea cerințelor de fonduri proprii în conformitate cu abordarea simplificată
(1) Instituțiile care aplică abordarea simplificată calculează cerințele de fonduri proprii în raport cu alte riscuri decât riscul delta ale opțiunilor sau ale warranturilor call și put ca fiind cuantumul mai mare dintre zero și diferența dintre următoarele valori:
(a)
cuantumul brut, astfel cum se descrie la alineatele (2)-(5);
(b)
cuantumul echivalentului delta ponderat la risc, care se calculează ca valoarea de piață a instrumentului-suport, înmulțită cu valoarea delta și apoi înmulțită cu una dintre următoarele ponderări relevante:
(i)
pentru riscul specific și general al titlurilor de capital sau pentru riscul ratei dobânzii, în conformitate cu partea a treia titlul IV capitolul 2 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013;
(ii)
pentru riscul de marfă, în conformitate cu partea a treia titlul IV capitolul 4 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013; și
(iii)
pentru riscul de schimb valutar, în conformitate cu partea a treia titlul IV capitolul 3 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013.
(2) Pentru opțiunile sau warranturile care se încadrează în una dintre următoarele două categorii, cuantumul brut menționat la alineatul (1) se determină în conformitate cu alineatele (3)-(4):
(a)
în cazul în care cumpărătorul are dreptul necondiționat de a cumpăra activulsuport la un preț prestabilit la scadență sau în orice moment înainte de scadență și în cazul în care vânzătorul are obligația de a îndeplini cererea cumpărătorului („opțiuni sau warranturi call simple”);
(b)
în cazul în care cumpărătorul are dreptul necondiționat de a vinde activulsuport în același mod ca cel descris la litera (a) („opțiuni sau warranturi put simple”).
(3) Cuantumul brut menționat la alineatul (1) se calculează ca fiind cuantumul cel mai mare dintre zero și valoarea de piață a activului-suport înmulțită cu suma cerințelor de fonduri proprii privind riscul de piață specific și general pentru suport minus valoarea profitului, dacă există, rezultat din executarea instantanee a opțiunii („în bani”), în cazul în care este îndeplinită una dintre următoarele condiții:
(a)
opțiunea sau warrantul include dreptul de a vinde activul-suport („long put”) și se combină cu deținerile din activul-suport („poziție lungă în instrumentulsuport”);
(b)
opțiunea sau warrantul include dreptul de a cumpăra activul-suport („long call”) și se combină cu promisiunea de a vinde deținerile din instrumentulsuport („poziție scurtă în activul-suport”).
(4) În cazul în care opțiunea sau warrantul include dreptul de a cumpăra activul-suport („long call”) sau dreptul de a vinde activul-suport („long put”), cuantumul brut menționat la alineatul (1) este cuantumul cel mai mic dintre următoarele două cuantumuri:
(a)
valoarea de piață a activului-suport înmulțită cu suma cerințelor specifice și generale privind riscul de piață pentru activul-suport;
(b)
valoarea poziției determinate prin metoda marcării la piață sau prin metoda marcării la model, astfel cum se prevede la articolul 104 alineatul (2) literele (b) și (c) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 („valoarea de piață a opțiunii sau a warantului”).
(5) Pentru toate tipurile de opțiuni sau de warranturi care nu prezintă caracteristicile menționate la alineatul (2), cuantumul brut menționat la alineatul (1) este valoarea de piață a opțiunii sau a warrantului.
Articolul 4
Prezentare generală cu privire la determinarea cerințelor de fonduri proprii în conformitate cu abordarea delta-plus
(1) În cazul în care instituțiile aleg să aplice abordarea delta-plus pentru opțiuni și warranturi al căror gamma este o funcție continuă în prețul suportului și al căror vega este o funcție continuă în volatilitatea implicită („opțiuni și warranturi continue”), cerințele de fonduri proprii pentru alte riscuri decât riscul delta privind opțiunile sau warranturile se calculează ca suma următoarelor cerințe:
(a)
cerințele de fonduri proprii referitoare la derivata parțială a delta în raport cu prețul suportului, care pentru opțiunile sau warranturile pe obligațiuni este derivata parțială a delta în raport cu randamentul-la-maturitate al obligațiunii-suport și pentru instrumentele de tip swaption este derivata parțială a delta în raport cu rata de swap;
(b)
cerința referitoare la prima derivată parțială a valorii unei opțiuni sau a unui warrant în raport cu volatilitatea implicită.
(2) Volatilitatea implicită se consideră a fi valoarea volatilității din formula de stabilire a prețului opțiunii sau a warrantului pentru care, având în vedere un anumit model de stabilire a prețului și dat fiind nivelul tuturor celorlalți parametri observabili de stabilire a prețului, prețul teoretic al opțiunii sau al warrantului este egal cu valoarea sa de piață, „valoarea de piață” fiind înțeleasă în modul descris la articolul 3 alineatul (4).
(3) Cerințele de fonduri proprii pentru alte riscuri decât riscul delta aferente opțiunilor sau warranturilor noncontinue se determină după cum urmează:
(a)
în cazul în care opțiunile sau warranturile au fost cumpărate, ca cel mai mare cuantum dintre zero și diferența dintre următoarele valori:
(i)
valoarea de piață a opțiunii sau a warrantului, înțeleasă în modul descris la articolul 3 alineatul (4);
(ii)
cuantumul echivalentului delta ponderat la risc, înțeles în modul descris la articolul 3 alineatul (1) litera (b);
(b)
în cazul în care opțiunile sau warranturile au fost vândute, ca cel mai mare cuantum dintre zero și diferența dintre următoarele cuantumuri:
(i)
valoarea de piață relevantă a activului-suport, care se consideră a fi plata maximă posibilă la scadență, dacă aceasta este stabilită prin contract, sau valoarea de piață a activului-suport ori valoarea noțională efectivă, dacă prin contract nu este stabilită nicio plată maximă posibilă;
(ii)
cuantumul echivalentului delta ponderat la risc, înțeles în modul descris la articolul 3 alineatul (1) litera (b).
(4) Valoarea pentru gamma și vega utilizată în calcularea cerințelor de fonduri proprii se calculează utilizând un model corespunzător de stabilire a prețului, astfel cum se menționează la articolul 329 alineatul (1), la articolul 352 alineatul (1) și la articolul 358 alineatul (3) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013. În cazul în care fie gamma, fie vega nu poate fi calculat în conformitate cu prezentul alineat, cerința de capital privind alte riscuri decât riscul delta se calculează în conformitate cu alineatul (3).
Articolul 5
Determinarea cerințelor de fonduri proprii pentru riscul gamma în conformitate cu abordarea delta-plus
(1) În sensul articolului 4 alineatul (1) litera (a), cerințele de fonduri proprii pentru riscul gamma se calculează printr-un proces constând în următoarea succesiune de etape:
(a)
pentru fiecare opțiune individuală sau warrant individual, se calculează impactul gamma;
(b)
impacturile gamma ale opțiunilor sau ale warranturilor individuale care se referă la același tip de suport distinct se adună;
(c)
valoarea absolută a sumei tuturor valorilor negative care rezultă din etapa de la litera (b) furnizează cerințele de fonduri proprii pentru riscul gamma. Valorile pozitive care rezultă din etapa de la litera (b) nu se iau în considerare.
(2) Pentru etapa de la alineatul (1) litera (a), impacturile gamma se calculează în conformitate cu formula descrisă în anexa I.
(3) Pentru etapa de la alineatul (1) litera (b), un tip de suport distinct este:
(a)
pentru ratele dobânzii în aceeași monedă: fiecare bandă de scadență, astfel cum este stabilită în tabelul 2 de la articolul 339 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013;
(b)
pentru titluri de capital și indici bursieri: fiecare piață, astfel cum este definită în normele care urmează să fie elaborate în temeiul articolului 341 alineatul (3) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013;
(c)
pentru valută și aur: fiecare pereche valutară și aurul;
(d)
pentru mărfuri: mărfurile considerate identice, astfel cum sunt definite la articolul 357 alineatul (4) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013.
Articolul 6
Determinarea cerințelor de fonduri proprii pentru riscul vega în conformitate cu abordarea delta-plus
În sensul articolului 4 alineatul (1) litera (b), cerința de fonduri proprii pentru riscul vega se calculează printr-un proces constând în următoarea succesiune de etape:
(a)
pentru fiecare opțiune individuală, se determină valoarea vega;
(b)
pentru fiecare opțiune individuală, se calculează un decalaj presupus de plus/minus 25 % în volatilitatea implicită, care este înțeleasă în modul descris la articolul 4 alineatul (2);
(c)
pentru fiecare opțiune individuală, valoarea vega care rezultă din etapa de la litera (a) se înmulțește cu decalajul presupus în volatilitatea implicită care rezultă din etapa de la litera (b);
(d)
pentru fiecare tip de activ distinct, înțeles în modul descris la articolul 5 alineatul (3), valorile care rezultă din etapa de la litera (c) se adună;
(e)
suma valorilor absolute care rezultă din etapa de la litera (d) furnizează cerința totală de fonduri proprii pentru riscul vega.
Articolul 7
Condiții de aplicare a abordării bazate pe scenarii
Instituțiile pot utiliza abordarea bazată pe scenarii în cazul în care îndeplinesc toate cerințele următoare:
(a)
au înființat o unitate de control al riscului care monitorizează riscul portofoliului de opțiuni ale instituțiilor și raportează rezultatele conducerii;
(b)
au notificat autorităților competente un domeniu de aplicare predefinit al expunerilor care urmează să fie acoperite de această abordare în mod consecvent de-a lungul timpului;
(c)
integrează rezultatele abordării bazate pe scenarii în rapoartele interne către conducerea instituției.
În sensul literei (c), instituțiile definesc pozițiile precise care fac obiectul abordării bazate pe scenarii, inclusiv tipul de produs sau biroul și portofoliul identificate, abordarea specifică în materie de gestionare a riscurilor care se aplică pozițiilor respective, aplicația informatică specializată care se aplică pozițiilor respective și justificarea alocării pozițiilor respective abordării bazate pe scenarii, în raport cu pozițiile care sunt alocate altor abordări.
Articolul 8
Definiția matricei de scenarii în conformitate cu abordarea bazată pe scenarii
(1) Pentru fiecare tip de suport distinct, astfel cum este menționat la articolul 5 alineatul (3), o instituție definește o matrice de scenarii care conține un set de scenarii.
(2) Prima dimensiune a matricei de scenarii o reprezintă variațiile de preț al suportului peste și sub valoarea sa curentă. Banda de variație în cauză constă în următoarele:
(a)
pentru opțiunile sau warranturile pe rata dobânzii, plus/minus variația presupusă a ratei dobânzii prevăzută în tabelul 2 coloana 5 de la articolul 339 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013;
(b)
pentru opțiunile sau warranturile pe titluri de capital sau indici bursieri, plus/minus ponderarea prevăzută la articolul 343 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013;
(c)
pentru opțiunile sau warranturile pe schimburi valutare și pe aur, plus/minus ponderarea prevăzută la articolul 351 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 sau, dacă este cazul, plus/minus ponderarea prevăzută la articolul 354 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013;
(d)
pentru opțiunile (warranturile) pe mărfuri, plus/minus ponderarea prevăzută la articolul 360 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013.
(3) Scenariile privind variația prețului suportului se definesc printr-o grilă cu cel puțin șapte puncte care include observarea curentă și împarte banda menționată la alineatul (2) în intervale egale.
(4) A doua dimensiune a matricei de scenarii este definită de variațiile volatilității. Banda de variație a volatilităților este cuprinsă între plus/minus 25 % din volatilitatea implicită, care este înțeleasă în modul descris la articolul 4 alineatul (2). Banda respectivă se împarte într-o grilă cu cel puțin trei puncte care include o variație de 0 %, grila fiind împărțită în intervale egale.
(5) Matricea de scenarii este determinată de toate combinațiile posibile de puncte, astfel cum sunt menționate la alineatele (3) și (4). Fiecare combinație constituie un singur scenariu.
Articolul 9
Determinarea cerințelor de fonduri proprii în conformitate cu abordarea bazată pe scenarii
În conformitate cu abordarea bazată pe scenarii, cerința de fonduri proprii privind alte riscuri decât riscul delta ale opțiunilor sau ale warranturilor se calculează printr-un proces constând în următoarea succesiune de etape:
(a)
pentru fiecare opțiune individuală sau warrant individual, toate scenariile menționate la articolul 8 se aplică pentru a calcula pierderea netă simulată corespunzătoare fiecărui scenariu sau câștigul net simulat corespunzător fiecărui scenariu. Simularea respectivă se efectuează utilizându-se metode de reevaluare completă, prin simularea variațiilor de preț prin utilizarea unor modele de stabilire a prețului și fără a se recurge la aproximări locale ale modelelor respective;
(b)
pentru fiecare tip de suport distinct, astfel cum este menționat la articolul 5 alineatul (3), se agregă valorile obținute din calculul de la litera (a) și care se referă la scenariile individuale;
(c)
pentru fiecare tip de suport distinct, astfel cum este menționat la articolul 5 alineatul (3), „scenariul relevant” se calculează ca scenariul pentru care valorile determinate în etapa de la litera (b) au ca rezultat înregistrarea celei mai mari pierderi sau a celui mai mic câștig, în cazul în care nu există pierderi;
(d)
pentru fiecare tip de suport distinct, astfel cum este menționat la articolul 5 alineatul (3), cerințele de fonduri proprii se calculează în conformitate cu formula descrisă în anexa II;
(e)
cerința totală de fonduri proprii în cazul altor riscuri decât riscul delta ale opțiunilor sau ale warranturilor este suma cerințelor de fonduri proprii obținute din calculul menționat în etapa de la litera (d) pentru toate tipurile de suporturi distincte, astfel cum sunt menționate la articolul 5 alineatul (3).
Articolul 10
Intrarea în vigoare
Prezentul regulament intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.
Adoptat la Bruxelles, 12 martie 2014.