ДИРЕКТИВА 2014/50/ЕС НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 16 април 2014 година
относно минималните изисквания за повишаване на мобилността на работниците между държавите-членки чрез подобряване на придобиването и запазването на допълнителни пенсионни права
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 46 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
в съответствие с обикновената законодателна процедура (2),
като имат предвид, че:
(1)
Свободното движение на хора е една от основните свободи на Съюза. Член 46 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС) предвижда, че Европейският парламент и Съветът, като действат в съответствие с обикновената законодателна процедура и след консултация с Икономическия и социален комитет, приемат с директиви необходимите мерки с оглед осъществяването на свободното движение на работниците, така както е определено в член 45 от ДФЕС. Член 45 от ДФЕС предвижда, че свободното движение на работници предполага, наред с другото, правото работникът да приема предложения за наемане на работа и да „се придвижва свободно на територията на държавите-членки за тази цел“. Целта на настоящата директива е да насърчи мобилността на работниците чрез намаляване на пречките пред тази мобилност, създадени от някои правила относно схеми за допълнително пенсионно осигуряване, свързани с трудово правоотношение.
(2)
Социалната защита на работниците във връзка с пенсиите е гарантирана посредством законоустановени схеми за социална сигурност, както и схеми за допълнително пенсионно осигуряване, обвързани с трудовия договор, които стават все по-разпространени в държавите-членки.
(3)
Европейският парламент и Съветът имат широки дискреционни правомощия по отношение на избора на мерки, които са най-подходящи за постигане целта на член 46 от ДФЕС. Системата за координация, предвидена в Регламент (ЕИО) № 1408/71 на Съвета (3), и Регламент (ЕО) № 883/2004 на Европейския парламент и на Съвета (4), и по-специално разпоредбите, които се прилагат относно сумирането, не са свързани със схемите за допълнително пенсионно осигуряване, с изключение на схемите определени като „законодателство“ в тези регламенти, или които са предмет на декларация за тази цел от държава-членка, съгласно тези регламенти.
(4)
Директива 98/49/ЕО на Съвета (5), представлява начална специфична мярка, насочена към подобрено упражняване на правото на свободно движение на работниците по отношение на схемите за допълнително пенсионно осигуряване.
(5)
Целта на настоящата директива е да бъде допълнително улеснена мобилността на работниците между държавите-членки чрез подобряване на придобиването и запазването на допълнителни пенсионни права от членовете на тези схеми за допълнително пенсионно осигуряване.
(6)
Настоящата директива не се прилага за придобиването и запазването на допълнителни пенсионни права на работниците, движещи се в рамките на една държава членка. Държавите-членки могат да разгледат възможността за използване на своите национални компетентности с цел разширяване на обхвата на приложимите разпоредби съгласно настоящата директива, така че да обхванат членовете на дадена схема, които сменят трудовата си заетост в рамките на една държава-членка.
(7)
Държавите-членки могат да поискат от напускащите работници, които се преместват в друга държава-членка, да уведомяват съответно схемите за допълнително пенсионно осигуряване, на които са членове.
(8)
Следва да се отчетат устройството и особеният характер на схемите за допълнително пенсионно осигуряване и различията помежду им в рамките на отделните държави-членки и между тях. Въвеждането на нови схеми, устойчивостта на съществуващите схеми и очакванията и правата на членовете по настоящите схеми за пенсионно осигуряване следва да бъдат защитени по подходящ начин. Настоящата директива следва също да обърне специално внимание на ролята на социалните партньори при организирането и прилагането на схемите за допълнително пенсионно осигуряване.
(9)
Настоящата директива не поставя под въпрос правото на държавите-членки да организират свои собствени пенсионни системи. Държавите-членки запазват цялата отговорност за организирането на такива системи и когато транспонират настоящата директива в националното право, те не са длъжни да въвеждат законодателство, предвиждащо създаването на схеми за допълнително пенсионно осигуряване.
(10)
Настоящата директива не ограничава автономността на социалните партньори, когато са отговорни за създаването и управлението на пенсионни схеми, стига да могат да гарантират предвидените в настоящата директива резултати.
(11)
Настоящата директива следва да се прилага по отношение на всички създадени в съответствие с националното право и практика схеми за допълнително пенсионно осигуряване, които предлагат допълнителни пенсии за работници - например договори за колективно осигуряване или схеми по разходно-покривен модел, договорени от бранш или отрасъл, финансирани схеми или перспективи за пенсия, гарантирани със счетоводни резерви на предприятията или всякакви колективни трудови договори или други подобни споразумения.
(12)
Настоящата директива не следва да се прилага спрямо схеми за допълнително пенсионно осигуряване или, където е приложимо, спрямо подсекции на такива схеми, които са били закрити, така че да не могат да се приемат нови членове, понеже въвеждането на нови разпоредби би могло да доведе до неоправдано натоварване на тези схеми.
(13)
Настоящата директива следва да не засяга гаранционни мерки срещу несъстоятелност или компенсаторни мерки, които не са част от обвързани с трудово правоотношение схеми за допълнително пенсионно осигуряване и чиято цел е да защитят пенсионните права на работниците при несъстоятелност на предприятието или на схемата за пенсионно осигуряване. Аналогично, настоящата директива не следва да касае националните пенсионни резервни фондове.
(14)
Настоящата директива следва да се прилага само по отношение на схемите за допълнително пенсионно осигуряване, когато правото възниква в резултат на трудово правоотношение и е свързано с достигане на пенсионна възраст или на изпълнението на други изисквания, определени от схемата или от националното законодателство. Настоящата директива не се прилага по отношение на индивидуални планове за пенсионно осигуряване, ако не са сключени посредством трудово правоотношение. В случай на обезщетения за инвалидност или за преживяло лице, свързани със схеми за допълнително пенсионно осигуряване, правото на подобни обезщетения може да бъде уредено чрез специални разпоредби. Настоящата директива не засяга съществуващото национално право и правилата на схемите за допълнително пенсионно осигуряване по отношение на такива специални разпоредби.
(15)
Еднократно изплащане на средства, което не е свързано с вноските за допълнително пенсионно осигуряване, изплаща се пряко или непряко в края на трудово правоотношение и се финансира единствено от работодателя, не следва да се счита за допълнителна пенсия по смисъла на настоящата директива.
(16)
Тъй като допълнителното пенсионно осигуряване придобива все по-голямо значение като средство за осигуряването на жизнен стандарт на възрастните в много държави-членки, следва да се подобрят условията за придобиване и запазване на пенсионни права с цел намаляване на пречките пред свободното движение на работниците между държавите-членки.
(17)
Фактът, че в някои схеми за допълнително пенсионно осигуряване пенсионните права могат да бъдат изгубени, ако трудовото правоотношение на дадения работник приключи, преди да е изтекъл минималният срок за членство в пенсионната схема („правопораждащ срок“) или преди работникът да е достигнал минималната възраст („правопораждаща възраст“), може да попречи на работниците, които се движат между държавите-членки, да придобият подходящи пенсионни права. Изискването за дълъг срок на изчакване, необходим за придобиване на членство в схема за пенсионно осигуряване, също може да има подобен ефект. Ето защо подобни условия представляват пречки пред свободното движение на работниците. За разлика от тях изискванията за минимална възраст за членство не представляват пречка пред свободното движение и поради това не са предмет на настоящата директива.
(18)
Изискванията за придобиване на права не следва да са непременно сходни с други условия, определени за придобиването на право на анюитет и свързани с етапа на изплащането му съгласно националното право или правилата на някои схеми за допълнително пенсионно осигуряване, по-специално при схеми с определени вноски. Така например срокът на активно членство в схемата, който членът е длъжен да завърши, след като получи правото на допълнителна пенсия, за да може да поиска тази си пенсия под формата на анюитет или капиталова сума, не представлява правопораждащ срок.
(19)
Ако трудово правоотношение прекратено преди напускащият работник да е придобил пенсионни права и когато схемата или работодателят носят инвестиционния риск, по-специално в схемите с определени обезщетения, схемата във всички случаи следва да възстанови пенсионните вноски на този напускащ работник. Ако трудово правоотношение е прекратено преди напускащият работник да е натрупал пенсионни права, и когато напускащият работник носи инвестиционния риск, по-специално в схемите с определени вноски, схемата може да възстанови стойността на инвестициите, придобити от направените вноски. Стойността може да бъде по-голяма или по-малка от вноските, направени от напускащия работник. Като алтернатива, схемата може да възстанови сумата на тези вноски.
(20)
Напускащите работници следва да имат правото да запазят придобитите вече пенсионни права като пасивни пенсионни права в схемата за допълнително пенсионно осигуряване, в която са установени. Равнището на защита във връзка със запазването на пасивни пенсионни права може да се счита за равностойно тогава, когато по-специално в контекста на схема с определени вноски на напускащия работник се предлага възможността стойността на придобитите му пенсионни права да бъде прехвърлена към схема за допълнително пенсионно осигуряване, която отговаря на условията, посочени в настоящата директива.
(21)
В съответствие с националното право и практика следва да се вземат мерки, за да се осигури запазването на пасивните пенсионни права или на тяхната стойност. Стойността на тези права по време на напускане на схемата от неин член следва да се определи в съответствие с националното право и практика. При актуализирането на стойността на тези права следва да се отчитат особеностите на схемата, интересите на бъдещите бенефициери, интересите на останалите активни членове на схемата и интересите на пенсионираните бенефициери.
(22)
Настоящата директива не поражда задължение за установяване на по-благоприятни условия за пасивните пенсионни права в сравнение с правата на активните членове, участващи в дадена схема.
(23)
Ако придобитите от напускащ работник пенсионни права или тяхната стойност не надвишават приложим, установен от съответната държава-членка, праг, и за да се избегнат прекомерни административни разходи, произтичащи от управлението на голям брой пасивни пенсионни права с ниска стойност, на схемите за пенсионно осигуряване може да се даде възможност да не запазват тези придобити права, а вместо това да изплатят на напускащия работник капиталова сума, равностойна на придобитите пенсионни права. Където е приложимо, преносимата стойност или капиталовата сума за изплащане следва да се установи в съответствие с националното право и практика. Когато е приложимо, държавите-членки следва да установят праг за подобни плащания, като вземат предвид адекватността на бъдещите доходи от пенсия на работниците.
(24)
Настоящата директива не включва разпоредби за прехвърляне на придобити пенсионни права. При все това, за да се улесни професионалната мобилност между държавите-членки, същите следва да се стремят, доколкото е възможно и в частност при въвеждането на нови схеми за допълнително пенсионно осигуряване, да подобряват възможността за прехвърляне на придобитите пенсионни права.
(25)
Без да се засяга Директива 2003/41/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (6), активните членове, участващи в дадена схема, и бъдещите бенефициери, които упражняват или възнамеряват да упражнят своето право на свободно движение, следва при поискване да бъдат надлежно информирани за допълнителните си пенсионни права. В случай на обезщетения за преживяло лице, свързани със схеми, и преживелите бенефициери следва да имат същото право на информация като бъдещи бенефициери. Държавите-членки следва да могат да постановят такава информация да не се предоставя по-често от веднъж годишно.
(26)
Поради разнообразното естество на схемите за допълнително пенсионно осигуряване Съюзът следва да се придържа към установяването на цели, които да бъдат постигнати като цяло, което означава, че подходящият правен инструмент е директива.
(27)
Доколкото целта на настоящата директива, а именно улесняване упражняването на правото на работниците на свободно движение между държавите-членки, не може да бъде постигната в достатъчна степен от държавите-членки, а по-скоро поради своя мащаб и въздействие може да бъде по-добре постигната на равнището на Съюза, Съюзът може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора за Европейския съюз. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигането на тази цел.
(28)
Настоящата директива установява минимални изисквания, като така предоставя възможност на държавите-членки да приемат или запазят по-благоприятни разпоредби. Прилагането на настоящата директива не може да бъде използвано като оправдание за влошаване на съществуващото положение в отделните държави-членки.
(29)
Най-късно шест години след датата на влизането в сила на директивата Комисията следва да изготви доклад за нейното прилагане.
(30)
В съответствие с националните разпоредби за уреждане на организацията на схемите за допълнително пенсионно осигуряване държавите-членки могат да възлагат на социалните партньори, по тяхно съвместно искане, отговорност за изпълнение на настоящата директива по отношение на разпоредбите, свързани с колективните споразумения, при условие че държавите-членки предприемат всички необходими стъпки, за да гарантират, че по всяко време могат да обезпечат постигането на резултатите, предвидени в настоящата директива,
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Предмет
Настоящата директива установява правила, чиято цел е да улеснено упражняването на правото на работниците на свободно движение между държавите-членки чрез намаляване на пречките, създадени от някои разпоредби, отнасящи се до схемите за допълнително пенсионно осигуряване, свързани с трудово правоотношение.
Член 2
Обхват
1. Настоящата директива се прилага за схемите за допълнително пенсионно осигуряване, с изключение на схемите, които попадат в обхвата на Регламент (ЕО) № 883/2004.
2. Настоящата директива не се прилага в следните случаи:
а)
схеми за допълнително пенсионно осигуряване, които към момента на влизане в сила на настоящата директива са приключили приема на нови активни членове и остават затворени за тях;
б)
допълнителни пенсионни схеми, които са обект на мерки, включващи намесата на административни органи, установени от националното законодателство или съдебната власт, и предназначени да запазят или възстановят финансовото им състояние, включително и да осъществят процедура по ликвидация. Настоящото изключение не продължава действието си след края на тази намеса;
в)
гаранционни мерки срещу несъстоятелност, компенсаторни мерки и национални пенсионни резервни фондове; както и
г)
еднократно изплащане на средства, извършено от работодател на служител при прекратяване на трудовото правоотношение на този служител, което не е свързано с пенсионно осигуряване.
3. Настоящата директива не се прилага за обезщетения за инвалидност и/или за преживяло лице, свързани със схеми за допълнително пенсионно осигуряване, с изключение на специфичните разпоредби на членове 5 и 6, отнасящи се до обезщетенията за преживяло лице.
4. Настоящата директива се прилага само за периоди на заетост след нейното транспониране в съответствие с член 8.
5. Настоящата директива не се прилага за придобиването и запазването на допълнителни пенсионни права на работниците, движещи се в рамките на една държава-членка.
Член 3
Определения
За целите на настоящата директива се прилагат следните определения:
а)
„допълнителна пенсия“ означава пенсия за старост, предоставена съгласно правилата на схема за допълнително пенсионно осигуряване, установена в съответствие с националното право и практика;
б)
„схема за допълнително пенсионно осигуряване“ означава всяка една пенсионна схема за старост, установена в съответствие с националното право и практика и свързана с трудово правоотношение, с цел осигуряване на допълнителна пенсия на заетите лица;
в)
„активни членове в схема“ означава работници, чиито настоящи трудови правоотношения им дават право или е вероятно да им дадат право на допълнителна пенсия след изпълнението на условията за придобиването ѝ, в съответствие с разпоредбите на схема за допълнително пенсионно осигуряване;
г)
„срок на изчакване“ означава период на заетост, който е необходим съобразно националното право или правилата на дадена схема за допълнително пенсионно осигуряване или се изисква от работодателя, преди работникът да изпълни условията за членство в схема;
д)
„правопораждащ срок“ означава период на активно членство в схема, който е необходим съобразно националното право или правилата на дадена схема за допълнително пенсионно осигуряване, с оглед на установяването на право на натрупани допълнителни пенсионни права.
е)
„придобити пенсионни права“ означава всяко право на натрупаните допълнителни пенсионни права, получено след изпълнението на което и да било от условията за придобиване, съгласно правилата на схемата за допълнително пенсионно осигуряване и, където е приложимо, съгласно националното право;
ж)
„напускащ работник“ означава активен член на схема, чието настоящо трудово правоотношение се прекратява по други причини, а не поради факта, че въпросният работник е изпълнил условията за допълнителна пенсия, и който се придвижва между държави-членки;
з)
„бъдещ бенефициер“ означава бивш активен член на схема, който е придобил права в схема за допълнително пенсионно осигуряване, и все още не получава допълнителна пенсия от нея;
и)
„пасивни пенсионни права“ означава придобити пенсионни права, запазени в схемата, в която са натрупани от бъдещ бенефициер;
й)
„стойност на пасивните пенсионни права“ означава капиталовата стойност на пенсионните права, изчислена в съответствие с националното право и практика.
Член 4
Условия за придобиване на права по схеми за допълнително пенсионно осигуряване
1. Държавите-членки предприемат всички необходими стъпки, за да гарантират, че:
а)
когато се прилага правопораждащ срок или срок на изчакване, или и двата, продължителността на общия комбиниран срок в никакъв случай не надхвърля три години за напускащите работници;
б)
когато за придобиването на пенсионни права е предвидена минимална възраст, тя не надхвърля 21 години за напускащите работници;
в)
ако напускащ работник все още няма придобити пенсионни права към момента на прекратяване на трудовото си правоотношение, схемата за допълнително пенсионно осигуряване изплаща вече направените от напускащия работник или направените в полза на работника вноски в съответствие с националното право или съгласно колективни споразумения или договори, или, ако напускащият работник носи инвестиционния риск - съвкупността от направените вноски или произлизащата от тези вноски инвестиционна стойност.
2. Държавите-членки имат възможност да позволят на социалните партньори да установят различни разпоредби посредством колективно споразумение до степен, в която тези разпоредби осигуряват поне равностойна защита и не създават пречки пред свободното движение на работниците.
Член 5
Запазване на пасивни пенсионни права
1. При спазване на разпоредбите на параграфи 3 и 4 държавите-членки приемат необходимите мерки, за да гарантират, че придобитите пенсионни права на напускащите работници могат да останат в схемата за допълнително пенсионно осигуряване, в която са придобити. За целите на параграф 2 първоначалната стойност на тези права се изчислява в момента, в който се преустановява текущото трудово правоотношение на напускащия работник.
2. Държавите-членки, с оглед естеството на правилата на пенсионната схема и на практиката, приемат необходимите мерки, за да гарантират, че такова третиране на пасивните пенсионни права на напускащите работници или на преживелите ги лица, или на стойността им, което да е в съответствие със стойността на правата на активните членове на схемата или с развитието на пенсионните обезщетения, изплащани понастоящем, или такова третиране чрез други средства, което да се счита за справедливо като например:
а)
когато пенсионните права в схемата за допълнително пенсионно осигуряване са придобити като право на номинална сума чрез запазване на номиналната сума на пасивните пенсионни права,
б)
когато стойността на натрупаните пенсионни права се променя с времето чрез коригиране на стойността на пасивните пенсионни права чрез прилагане на:
i)
лихвен процент, установен в схемата за допълнително пенсионно осигуряване, или
ii)
възвръщаемостта на инвестициите от схемата за допълнително пенсионно осигуряване,
или
в)
когато стойността на придобитите пенсионни права се актуализира, напр. в съответствие с процента на инфлацията или равнището на заплатите чрез коригиране на стойността на пасивните пенсионни права в зависимост от всякакви пропорционални ограничения, наложени от националното право или вследствие на договореност между социалните партньори.
3. Държавите-членки могат да позволят схемите за допълнително пенсионно осигуряване да не пазят придобитите права на напускащ работник, а да му платят, с информираното съгласие на работника, включително по отношение на приложимите такси, капиталова сума, равна на стойността на придобитите пенсионни права на напускащия работник, доколкото стойността на придобитите пенсионни права не надхвърля установения от съответната държава-членка праг. Държавата-членка информира Комисията за прилагания праг.
4. Държавите-членки имат възможност да позволят на социалните партньори да установят различни разпоредби посредством колективно споразумение до степен, в която тези разпоредби осигуряват поне равностойна защита и не създават пречки пред свободното движение на работниците.
Член 6
Информиране
1. Държавите-членки гарантират, че активните членове на дадена схема при поискване могат да получат информация относно влиянието, което прекратяването на трудовото правоотношение би оказало върху допълнителните им пенсионни права.
По-специално, предоставя се информация, свързана със следните въпроси:
а)
условията за придобиване на права за допълнително пенсионно осигуряване и последствията от прилагането им при прекратяване на трудовото правоотношение;
б)
стойността на придобитите пенсионни права или оценка на придобитите пенсионни права, направена не повече от 12 месеца преди датата на поискване; както и
в)
условията, определящи бъдещото третиране на пасивните пенсионни права.
В случай че схемата позволява ранен достъп до придобитите пенсионни права посредством плащане на капиталова сума, предоставената информация включва също писмена клауза, че членът на съответната схема следва да разгледа възможността да потърси консултация относно инвестирането на тази капиталова сума за пенсионно осигуряване.
2. Държавите-членки гарантират, че бъдещите бенефициери при поискване получават информация за следното:
а)
стойността на пасивните им пенсионни права или оценка на пасивните пенсионни права, направена не повече от 12 месеца преди датата на искането, и
б)
условията, определящи третирането на пасивните пенсионни права.
3. За обезщетения за преживяло лице, свързани със схеми за допълнително пенсионно осигуряване, параграф 2 се прилага за преживелите бенефициери по отношение на плащането на обезщетения на преживели лица.
4. Информацията се предоставя ясно, в писмен вид и в разумни срокове. Държавите-членки могат да предвидят такава информация да не се предоставя по-често от веднъж годишно.
5. Задълженията по настоящия член не засягат и са в допълнение на задълженията на институциите за професионално пенсионно осигуряване по член 11 от Директива 2003/41/ЕО.
Член 7
Минимални изисквания и недопускане на влошаване
1. Държавите-членки могат да приемат или запазят разпоредби относно придобиването на допълнителни пенсионни права за работници, запазването на допълнителни пенсионни права на напускащите работници и правото на информиране на активните членове на схеми и на бъдещите бенефициери, които са по-благоприятни от разпоредбите на настоящата директива.
2. Транспонирането на настоящата директива в никакъв случай не се използва като основание за намаляване на съществуващите права на придобиване и запазване на допълнителни пенсионни права или на правото на информиране на активните членове на схеми или на бенефициерите в държавите-членки.
Член 8
Транспониране
1. Държавите-членки приемат необходимите законови, подзаконови и административни разпоредби, за да се съобразят с настоящата директива, до 21 май 2018 г. или гарантират, че социалните партньори са въвели необходимите разпоредби със споразумение към съответния момент. Държавите-членки предприемат необходимите стъпки, които им дават възможност по всяко време да гарантират резултатите, наложени от настоящата директива. Те незабавно информират Комисията за това.
2. Когато държавите-членки приемат разпоредбите, посочени в параграф 1, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът за извършване на подобно позоваване се определят от държавите-членки.
Член 9
Доклад
1. Държавите-членки съобщават на Комисията цялата налична информация, свързана с прилагането на настоящата директива, до 21 май 2019 г.
2. До 21 май 2020 г. Комисията изготвя и представя на Европейския парламент, на Съвета и на Европейския икономически и социален комитет доклад относно прилагането на настоящата директива.
Член 10
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 11
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Страсбург на 16 април 2014 година.
DIRECTIVA 2014/50/UE A PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI A CONSILIULUI
din 16 aprilie 2014
privind cerințele minime de creștere a mobilității lucrătorilor între statele membre prin îmbunătățirea dobândirii și a păstrării drepturilor la pensie suplimentară
(Text cu relevanță pentru SEE)
PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 46,
având în vedere propunerea Comisiei Europene,
având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European (1),
hotărând în conformitate cu procedura legislativă ordinară (2),
întrucât:
(1)
Libera circulație a persoanelor este una dintre libertățile fundamentale ale Uniunii. Articolul 46 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE) prevede că Parlamentul European și Consiliul, hotărând în conformitate cu procedura legislativă ordinară și după consultarea Comitetului Economic și Social European, adoptă prin directive măsurile necesare în vederea realizării liberei circulații a lucrătorilor, astfel cum este aceasta prevăzută la articolul 45 din TFUE. Articolul 45 din TFUE prevede că libera circulație a lucrătorilor implică, printre altele, dreptul de a accepta oferte de încadrare în muncă și de a circula liber în acest scop pe teritoriul statelor membre. Prezenta directivă urmărește promovarea mobilității lucrătorilor prin reducerea obstacolelor în calea mobilității respective create de anumite norme referitoare la regimurile de pensie suplimentară legate de existența unui raport de muncă.
(2)
Protecția socială a lucrătorilor în ceea ce privește pensiile este garantată de regimurile legale de securitate socială, împreună cu regimurile de pensie suplimentară legate de existența contractului de muncă, care devin din ce în ce mai răspândite în statele membre.
(3)
Parlamentul European și Consiliul au puteri discreționare largi în ceea ce privește alegerea celor mai potrivite măsuri în vederea realizării obiectivului de la articolul 46 din TFUE. Sistemul de coordonare menționat în Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului (3) și în Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului (4) și, în special, normele care se aplică cumulării nu se referă la regimurile de pensie suplimentară, cu excepția regimurilor definite ca legislație în regulamentele respective, sau care au făcut subiectul unei declarații în acest sens de către un stat membru în temeiul regulamentelor respective.
(4)
Directiva 98/49/CE a Consiliului (5) reprezintă o măsură inițială specifică menită să îmbunătățească exercitarea dreptului la libera circulație a lucrătorilor în ceea ce privește regimurile de pensie suplimentară.
(5)
Obiectivul prezentei directive este facilitarea mobilității lucrătorilor între statele membre prin îmbunătățirea dobândirii și a păstrării drepturilor la pensie suplimentară ale membrilor regimurilor de pensie suplimentară respective.
(6)
Prezenta directivă nu se aplică dobândirii și păstrării drepturilor la pensie suplimentară ale lucrătorilor care se deplasează în interiorul unui singur stat membru. Statele membre pot lua în considerare folosirea competențelor lor naționale în vederea extinderii normelor aplicabile în temeiul prezentei directive membrilor regimului care își schimbă locul de muncă în interiorul unui singur stat membru.
(7)
Un stat membru poate solicita lucrătorilor care își încetează activitatea și se deplasează într-un alt stat membru să informeze în mod corespunzător regimurile de pensie suplimentară la care sunt afiliați.
(8)
Ar trebui să se țină seama de caracteristicile și de natura particulară a regimurilor de pensie suplimentară, precum și de diferențele dintre acestea, atât în cadrul statelor membre, cât și de la un stat membru la altul. Introducerea unor noi regimuri, viabilitatea regimurilor existente, precum și așteptările și drepturile actualilor membri ai regimurilor de pensie ar trebui să fie protejate în mod corespunzător. Prezenta directivă ar trebui să acorde o importanță deosebită rolului partenerilor sociali în procesul de elaborare și punere în aplicare a regimurilor de pensie suplimentară.
(9)
Prezenta directivă nu pune în discuție dreptul statelor membre de a își organiza propriile sisteme de pensii. Statelor membre le revine întreaga responsabilitate de organizare a acestor sisteme și nu sunt obligate să adopte legislație referitoare la constituirea unor regimuri de pensie suplimentară în cadrul transpunerii prezentei directive în dreptul intern.
(10)
Prezenta directivă nu limitează autonomia partenerilor sociali în cazurile în care aceștia sunt responsabili de înființarea și gestionarea regimurilor de pensii, cu condiția ca aceștia să poată asigura rezultatele prevăzute de prezenta directivă.
(11)
Prezenta directivă ar trebui să se aplice tuturor regimurilor de pensie suplimentară constituite în conformitate cu dreptul intern și practica națională, care asigură pensii suplimentare lucrătorilor, cum ar fi contractele de asigurare de grup sau regimurile de tip redistributiv convenite de către una sau mai multe ramuri sau sectoare, regimuri finanțate prin capitalizare sau promisiuni de pensii sprijinite prin înscrierea unor provizioane, sau orice alt aranjament colectiv sau similar.
(12)
Prezenta directivă nu ar trebui să se aplice regimurilor de pensie suplimentară sau, după caz, subsecțiunilor acestor regimuri, care au fost închise având drept consecință imposibilitatea acceptării de noi membri, deoarece introducerea unor noi norme ar putea reprezenta o sarcină nejustificată pentru regimurile respective.
(13)
Prezenta directivă ar trebui să nu aducă atingere acordurilor de garanție în caz de insolvabilitate sau celor de compensare care nu fac parte din regimurile de pensie suplimentară legate de existența unui raport de muncă și al căror obiectiv este protejarea drepturilor la pensie ale lucrătorilor în caz de insolvabilitate a întreprinderii sau a regimului de pensie. De asemenea, prezenta directivă nu ar trebui să aducă atingere fondurilor naționale de rezervă de pensii.
(14)
Prezenta directivă ar trebui să se aplice numai în cazul regimurilor de pensie suplimentară în cadrul cărora dreptul la pensie există în virtutea unui raport de muncă și este legat de atingerea vârstei de pensionare sau de îndeplinirea altor cerințe, în conformitate cu prevederile regimului respectiv sau ale legislației naționale. Prezenta directivă nu se aplică sistemelor de pensie individuală, altele decât cele încheiate în baza unui raport de muncă. În cazul în care există indemnizații de invaliditate sau de urmaș atașate unor regimuri de pensie suplimentară, dreptul la aceste indemnizații poate fi reglementat de norme speciale. Prezenta directivă nu afectează dreptul intern existent și normele privind regimurile de pensie suplimentară care privesc asemenea norme speciale.
(15)
Plățile unice care nu au legătură cu contribuțiile vărsate pentru constituirea pensiei suplimentare, care sunt făcute direct sau indirect la încetarea unui raport de muncă și care sunt finanțate exclusiv de angajator, nu ar trebui să fie considerate drept pensie suplimentară în sensul prezentei directive.
(16)
Întrucât constituirea de pensie suplimentară devine din ce în ce mai importantă în numeroase state membre ca un mijloc de asigurare a condițiilor de trai pentru persoanele în vârstă, condițiile de dobândire și păstrare a drepturilor la pensie ar trebui îmbunătățite pentru a reduce obstacolele în calea liberei circulații a lucrătorilor între statele membre.
(17)
Faptul că în unele regimuri de pensie suplimentară drepturile la pensie pot fi pierdute dacă raportul de muncă al unui lucrător ia sfârșit înainte ca acesta din urmă să încheie o perioadă minimă în calitate de membru (denumită în continuare „perioadă de dobândire a drepturilor la pensie”) sau înainte ca acesta să împlinească vârsta minimă (denumită în continuare „vârsta pentru dobândirea drepturilor la pensie”) poate împiedica lucrătorii care se deplasează între state membre să dobândească drepturi la pensie adecvate. Condiția unei perioade de așteptare îndelungate înainte ca un lucrător să poată deveni membru al unui regim de pensii poate avea un efect similar. Prin urmare, aceste condiții reprezintă obstacole în calea liberei circulații a lucrătorilor. Din contră, cerințele de vârstă minimă pentru calitatea de membru nu constituie un obstacol în calea liberei circulații și, prin urmare, nu sunt abordate de prezenta directivă.
(18)
Condițiile pentru intrare în drepturi nu ar trebui să fie asimilate altor condiții prevăzute pentru dobândirea unui drept la o rentă viageră stabilit în ceea ce privește faza de plată în temeiul dreptului intern sau al normelor anumitor regimuri de pensie suplimentară, în special în regimurile de contribuții definite. De exemplu, o perioadă în calitate de membru activ pe care un membru trebuie să o încheie după ce a dobândit dreptul la o pensie suplimentară pentru a solicita pensia sub forma unei rente viagere sau a unui capital nu constituie o perioadă de dobândire a drepturilor la pensie.
(19)
În cazul în care un raport de muncă încetează înainte ca lucrătorul care își încetează activitatea să fi acumulat drepturi la pensie dobândite, iar regimul de pensie sau angajatorul suportă riscul de investiție, în special în cazul regimurilor de contribuții definite, regimul ar trebui să ramburseze întotdeauna contribuțiile la pensie plătite lucrătorului care își încetează activitatea. În cazul în care raportul de muncă încetează înainte ca lucrătorul care își încetează activitatea să fi acumulat drepturi la pensie dobândite, iar lucrătorul este cel care suportă riscul de investiție, în special în cazul regimurilor de contribuții definite, regimul poate să îi ramburseze lucrătorului care își încetează activitatea valoarea investițiilor rezultate din contribuțiile plătite. Această valoare poate fi inferioară sau superioară contribuțiilor plătite de lucrătorul care își încetează activitatea. În mod alternativ, regimul poate rambursa suma contribuțiilor.
(20)
Lucrătorii care își încetează activitatea ar trebui să aibă dreptul de a își păstra drepturile la pensie dobândite ca drepturi la pensie latente în cadrul regimului de pensie suplimentară în care le-au dobândit. În privința păstrării drepturilor la pensie latente, nivelul protecției poate fi considerat echivalent, în special în contextul unui regim de contribuții definite, atunci când lucrătorii care își încetează activitatea au posibilitatea de a obține transferul valorii drepturilor la pensie dobândite către un regim de pensie suplimentară care îndeplinește dispozițiile prevăzute de prezenta directivă.
(21)
Ar trebui să se ia măsuri în conformitate cu dreptul intern și practica națională, pentru a se asigura păstrarea drepturilor la pensie latente sau a valorii acestora. Valoarea drepturilor respective la momentul în care membrul părăsește regimul ar trebui stabilită în conformitate cu dreptul intern și practica națională. În cazul ajustării valorii drepturilor respective, ar trebui să se aibă în vedere particularitățile regimului, interesele beneficiarilor latenți, interesele celorlalți membri ai regimului care continuă să fie activi și interesele beneficiarilor pensionați.
(22)
Prezenta directivă nu creează obligația de a institui condiții mai avantajoase pentru drepturile la pensie latente decât pentru drepturile membrilor activi ai regimului.
(23)
În cazul în care drepturile la pensie dobândite sau valoarea drepturilor la pensie dobândite de un lucrător care își încetează activitatea nu depășesc un prag aplicabil stabilit de statul membru în cauză, și pentru a se evita o serie de costuri administrative disproporționate rezultate din gestionarea unui număr mare de drepturi la pensie latente cu valoare scăzută, regimurilor de pensii li se poate acorda posibilitatea de a nu păstra drepturile dobândite respective, ci de a plăti lucrătorului care își încetează activitatea o sumă în capital echivalentă cu valoarea drepturilor la pensie dobândite. După caz, valoarea transferului sau plata capitalului ar trebui stabilită în conformitate cu dreptul intern și practica națională. După caz, statele membre ar trebui să stabilească un prag pentru aceste plăți, luând în considerare caracterul adecvat al viitorului venit din pensii al lucrătorilor.
(24)
Prezenta directivă nu prevede transferul drepturilor la pensie dobândite. Totuși, pentru a facilita mobilitatea lucrătorilor între statele membre, acestea ar trebui să se angajeze, în măsura posibilităților și în special la introducerea unor noi regimuri de pensie suplimentară, să îmbunătățească transferabilitatea drepturilor la pensie dobândite.
(25)
Fără a aduce atingere Directivei 2003/41/CE a Parlamentului European și a Consiliului (6), membrii activi ai regimului și beneficiarii latenți care își exercită sau intenționează să își exercite dreptul la libera circulație ar trebui să fie informați în mod corespunzător, la cerere, cu privire la drepturile lor la pensie suplimentară. În cazul în care indemnizațiile de urmaș sunt atașate regimurilor, urmașii beneficiari ar trebui să aibă același drept la informare ca beneficiarii latenți. Statele membre ar trebui să aibă posibilitatea de a stipula ca aceste informații să nu fie furnizate mai des de o dată pe an.
(26)
Având în vedere diversitatea regimurilor de pensie suplimentară, Uniunea ar trebui să se limiteze la stabilirea obiectivelor care urmează să fie atinse în termeni generali, ceea ce înseamnă că o directivă este instrumentul juridic potrivit.
(27)
Deoarece obiectivul prezentei directive, și anume facilitarea exercitării dreptului lucrătorilor la libera circulație între statele membre, nu poate fi realizat în mod satisfăcător de către statele membre, dar, având în vedere amploarea și efectele acestuia, poate fi mai bine realizat la nivelul Uniunii, aceasta poate adopta măsuri în conformitate cu principiul subsidiarității astfel cum este definit la articolul 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană. În conformitate cu principiul proporționalității, astfel cum este definit la articolul menționat, prezenta directivă nu depășește ceea ce este necesar pentru realizarea obiectivului menționat.
(28)
Prezenta directivă stabilește cerințele minime, permițând astfel statelor membre să adopte sau să mențină dispoziții mai favorabile. Punerea în aplicare a prezentei directive nu poate fi folosită pentru a justifica un regres față de situația existentă în fiecare stat membru.
(29)
Comisia ar trebui să întocmească un raport privind aplicarea prezentei directive în termen de șase ani de la intrarea sa în vigoare.
(30)
În conformitate cu dispozițiile naționale de reglementare a organizării regimurilor de pensie suplimentară, statele membre pot acorda partenerilor sociali, la cererea comună a acestora, responsabilitatea de a pune în aplicare prezenta directivă în ceea ce privește prevederile legate de acordurile colective, cu condiția ca statele membre să ia măsurile necesare pentru a se asigura că pot garanta, în orice moment, rezultatele prevăzute de prezenta directivă,
ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
Articolul 1
Obiect
Prezenta directivă stabilește norme care vizează facilitarea exercitării dreptului lucrătorilor la libera circulație între statele membre prin reducerea obstacolelor create de anumite norme care reglementează regimurile de pensie suplimentară legate de existența unui raport de muncă.
Articolul 2
Domeniul de aplicare
(1) Prezenta directivă se aplică regimurilor de pensie suplimentară, cu excepția regimurilor reglementate de Regulamentul (CE) nr. 883/2004.
(2) Prezenta directivă nu se aplică următoarelor:
(a)
regimurilor de pensie suplimentară care, la data intrării în vigoare a prezentei directive, nu mai acceptă noi membri activi și rămân închise acestora;
(b)
regimurilor de pensie suplimentară care fac obiectul unor măsuri care prevăd intervenția unui organ administrativ instituit prin legislația națională sau de către o autoritate judiciară, în scopul păstrării sau a restabilirii situației financiare a regimurilor respective, inclusiv procedurilor de lichidare. Această excludere nu se aplică după încheierea intervenției respective;
(c)
regimurilor de garanție în caz de insolvabilitate, regimurilor de compensare și fondurilor naționale de rezervă pentru pensii; și
(d)
plăților unice făcute de un angajator către un angajat la încetarea raportului său de muncă care nu au legătură cu furnizarea de pensii.
(3) Prezenta directivă nu se aplică indemnizațiilor de invaliditate și/sau indemnizațiilor de urmaș atașate regimurilor de pensie suplimentară, cu excepția dispozițiilor specifice prevăzute la articolele 5 și 6 referitoare la indemnizațiile de urmaș.
(4) Prezenta directivă se aplică numai perioadelor de angajare ulterioare transpunerii sale în conformitate cu articolul 8.
(5) Prezenta directivă nu se aplică dobândirii și păstrării drepturilor la pensie suplimentară ale lucrătorilor care se deplasează în interiorul unui singur stat membru.
Articolul 3
Definiții
În sensul prezentei directive se aplică următoarele definiții:
(a)
„pensie suplimentară” înseamnă o pensie pentru limită de vârstă prevăzută de regulile regimurilor de pensie suplimentară stabilite în conformitate cu dreptul intern și practica națională;
(b)
„regim de pensie suplimentară” înseamnă orice regim de pensie ocupațională stabilit în conformitate cu dreptul intern și practica națională și legat de existența unui raport de muncă, care are ca scop asigurarea unei pensii suplimentare pentru persoanele angajate;
(c)
„membri activi ai regimului” înseamnă lucrători al căror raport de muncă actual îi îndreptățește sau îi poate îndreptăți, după îndeplinirea condițiilor de dobândire, la o pensie suplimentară în conformitate cu dispozițiile unui regim de pensie suplimentară;
(d)
„perioadă de așteptare” înseamnă perioada de angajare, impusă de dreptul intern, de normele unui regim de pensie suplimentară sau de angajator, înainte ca un lucrător să devină eligibil pentru calitatea de membru al unui regim;
(e)
„perioadă de dobândire a drepturilor la pensie” înseamnă perioada de afiliere activă la un regim, impusă fie de dreptul intern, fie de normele unui regim de pensie suplimentară, pentru a da naștere pretenției la drepturile la pensie suplimentară acumulate;
(f)
„drepturi la pensie dobândite” înseamnă orice pretenție la drepturile la pensie suplimentară acumulate, obținute în urma îndeplinirii cerințelor de dobândire impuse de normele unui regim de pensie suplimentară și, dacă este cazul, în conformitate cu dreptul intern;
(g)
„lucrător care își încetează activitatea” înseamnă un membru activ al regimului al cărui raport de muncă actual încetează din alt motiv decât acela de a deveni eligibil pentru o pensie suplimentară și care se deplasează dintr-un stat membru în altul;
(h)
„beneficiar latent” înseamnă un fost membru activ al regimului, care deține drepturi la pensie dobândite în cadrul unui regim de pensie suplimentară și care nu primește încă pensie suplimentară în cadrul regimului respectiv;
(i)
„drepturi la pensie latente” înseamnă drepturi la pensie dobândite, deținute în cadrul regimului unde au fost dobândite de un beneficiar latent;
(j)
„valoarea drepturilor la pensie latente” înseamnă valoarea de capital a drepturilor la pensie, calculată în conformitate cu dreptul intern și practica națională.
Articolul 4
Condițiile de dobândire a drepturilor în cadrul regimurilor de pensie suplimentară
(1) Statele membre adoptă toate măsurile necesare pentru a se asigura că:
(a)
în cazul în care se aplică o perioadă de dobândire a drepturilor la pensie sau o perioadă de așteptare, sau ambele, perioada combinată totală nu depășește în niciun caz trei ani pentru lucrătorii care își încetează activitatea;
(b)
în cazul în care se stipulează o vârstă minimă pentru dobândirea drepturilor la pensie, această vârstă nu depășește 21 de ani pentru lucrătorii care își încetează activitatea;
(c)
în cazul în care un lucrător care își încetează activitatea nu a obținut încă drepturi la pensie dobândite în momentul încetării contractului de muncă, regimul de pensie suplimentară rambursează contribuțiile vărsate de lucrătorul respectiv sau vărsate în numele acestuia, în conformitate cu dreptul intern sau cu acorduri ori contracte colective, sau, în cazul în care lucrătorul respectiv suportă riscul de investiție, fie suma contribuțiilor vărsate, fie valoarea investițiilor rezultate din aceste contribuții.
(2) Statele membre au posibilitatea de a permite partenerilor sociali să stabilească alte dispoziții în acorduri colective, în măsura în care dispozițiile respective oferă o protecție la fel de favorabilă și nu creează obstacole în calea liberei circulații pentru lucrători.
Articolul 5
Păstrarea drepturilor la pensie latente
(1) Sub rezerva alineatelor (3) și (4), statele membre adoptă măsurile necesare pentru a garanta că drepturile la pensie dobândite ale lucrătorilor care își încetează activitatea pot rămâne în cadrul regimului de pensie suplimentară în care au fost dobândite. Valoarea inițială a acestor drepturi în sensul alineatului (2) este calculată în momentul încetării raportului de muncă actual al lucrătorului care își încetează activitatea.
(2) Statele membre adoptă măsurile necesare, ținând seama de natura regulilor și a practicii regimului de pensie, pentru a garanta faptul că drepturile la pensie latente ale lucrătorilor care își încetează activitatea și ale urmașilor lor sau valoarea acestora sunt tratate proporțional cu valoarea drepturilor membrilor activi ai regimului sau cu evoluția indemnizațiilor de pensie plătite în prezent, sau sunt tratate în orice altă modalitate considerată echitabilă, cum ar fi:
(a)
în cazul în care drepturile la pensie în cadrul regimului de pensie suplimentară sunt dobândite ca drept la o sumă nominală, prin asigurarea valorii nominale a drepturilor la pensie latente;
(b)
în cazul în care valoarea drepturilor la pensie acumulate se modifică în timp, prin ajustarea valorii drepturilor la pensie latente prin aplicarea:
(i)
unei dobânzi integrate în regimul de pensie; sau
(ii)
randamentului investițiilor obținut de către furnizorul de pensie suplimentară;
sau
(c)
în cazul în care valoarea drepturilor la pensie acumulate este ajustată, de exemplu, în funcție de rata inflației ori nivelul de salarizare, prin ajustarea în consecință a valorii drepturilor la pensie latente, sub rezerva limitei proporționale impuse de dreptul intern sau convenite de partenerii sociali.
(3) Statele membre pot permite regimurilor de pensie suplimentară să nu rețină drepturile dobândite ale unui lucrător care își încetează activitatea, ci să plătească lucrătorului respectiv, cu consimțământul în cunoștință de cauză al lucrătorului, inclusiv în ceea ce privește costurile aplicabile, un capital echivalent cu valoarea drepturilor la pensie dobândite, în măsura în care valoarea drepturilor la pensie dobândite nu depășește un prag stabilit de statul membru în cauză. Statele membre informează Comisia cu privire la pragul aplicat.
(4) Statele membre au posibilitatea de a permite partenerilor sociali să stabilească alte dispoziții în acordurile colective, în măsura în care dispozițiile respective oferă o protecție la fel de favorabilă și nu creează obstacole în calea liberei circulații pentru lucrători.
Articolul 6
Informare
(1) Statele membre se asigură că membrii activi ai regimului pot obține la cerere informații cu privire la felul în care încetarea raportului de muncă le-ar afecta drepturile la pensie suplimentară.
În special, se furnizează informații cu privire la următoarele aspecte:
(a)
condițiile care reglementează dobândirea de drepturi la pensie suplimentară și urmările aplicării acestor condiții în cazul încetării raportului de muncă;
(b)
valoarea drepturilor la pensie dobândite sau o evaluare a drepturilor la pensie dobândite care a fost efectuată cu maximum 12 luni înainte de data solicitării; și
(c)
condițiile care reglementează viitorul tratament al drepturilor la pensie latente.
În cazul în care regimul permite accesul mai rapid, prin plata unui capital, la drepturile la pensie dobândite, informațiile furnizate includ și o declarație scrisă prin care membrul să ia în considerare posibilitatea de a primi consiliere cu privire la investiția capitalului respectiv pentru furnizarea pensiei.
(2) Statele membre se asigură că beneficiarii latenți obțin la cerere informații cu privire la următoarele:
(a)
valoarea propriilor drepturi la pensie latente sau o evaluare a drepturilor la pensie latente care a fost efectuată cu maximum 12 luni înainte de data solicitării; și
(b)
condițiile care reglementează tratamentul drepturilor la pensie latente.
(3) În cazul indemnizațiilor de urmaș atașate regimurilor de pensie suplimentară, alineatul (2) se aplică urmașilor beneficiari în ceea ce privește plata indemnizațiilor de urmaș.
(4) Informațiile se transmit clar, în scris și într-un termen rezonabil. Statele membre pot prevedea ca aceste informații să nu fie furnizate mai des de o dată pe an.
(5) Obligațiile în temeiul prezentului articol completează și nu aduc atingere obligațiilor instituțiilor pentru furnizarea de pensii ocupaționale în temeiul articolului 11 din Directiva 2003/41/CE.
Articolul 7
Cerințe minime și menținerea nivelului de protecție
(1) Statele membre pot adopta sau menține dispoziții mai favorabile decât cele prevăzute în prezenta directivă, cu privire la dobândirea de drepturi la pensie suplimentară pentru lucrători, la păstrarea drepturilor la pensie suplimentară ale lucrătorilor care își încetează activitatea și la dreptul la informare al membrilor activi ai regimului și al beneficiarilor latenți.
(2) Transpunerea prezentei directive nu poate fi în niciun caz folosită ca motiv pentru a reduce drepturile existente pentru dobândirea și păstrarea pensiilor suplimentare sau dreptul la informare al membrilor regimului sau al beneficiarilor în statele membre.
Articolul 8
Transpunere
(1) Statele membre adoptă actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 21 mai 2018 sau asigură faptul că partenerii sociali introduc până la acea dată dispozițiile necesare prin intermediul unui acord. Statele membre sunt obligate să ia toate măsurile necesare care le permit să garanteze rezultatele impuse de prezenta directivă. Statele membre informează imediat Comisia cu privire la aceasta.
(2) Atunci când statele membre adoptă măsurile menționate la alineatul (1), acestea conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a unei astfel de trimiteri.
Articolul 9
Raportare
(1) Statele membre transmit Comisiei toate informațiile disponibile privind aplicarea prezentei directive până la 21 mai 2019.
(2) Până la 21 mai 2020, Comisia elaborează un raport privind aplicarea prezentei directive și îl prezintă Parlamentului European, Consiliului și Comitetului Economic și Social European.
Articolul 10
Intrarea în vigoare
Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
Articolul 11
Destinatari
Prezenta directivă se adresează statelor membre.
Adoptată la Strasbourg, 16 aprilie 2014.