РЕШЕНИЕ № 994/2012/ЕС НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 25 октомври 2012 година
за създаване на механизъм за обмен на информация във връзка с междуправителствени споразумения между държавите членки и трети държави в областта на енергетиката
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 194 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта за законодателния акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
след консултация с Комитета на регионите,
в съответствие с обикновената законодателна процедура (2),
като имат предвид, че:
(1)
Европейският съвет поиска от държавите членки от 1 януари 2012 г. да информират Комисията за всички свои нови и действащи двустранни споразумения с трети държави в областта на енергетиката. Комисията следва да предоставя тази информация на разположение на всички останали държави членки в подходяща форма, като отчита необходимостта от защита на чувствителната търговска информация.
(2)
Член 4 от Договора за Европейския съюз (ДЕС) изисква държавите членки да предприемат всички подходящи мерки, за да гарантират изпълнението на задълженията, произтичащи от Договорите или от актовете на институциите на Съюза. Поради това държавите членки следва да избягват или да отстраняват всякакви несъответствия между правото на Съюза и международните споразумения, сключени между държавите членки и трети държави.
(3)
Правилното функциониране на вътрешния енергиен пазар налага вносът на енергия в Съюза да се урежда изцяло от правилата за създаване на вътрешния енергиен пазар. Неправилното функциониране на вътрешния енергиен пазар поставя Съюза в уязвимо и неизгодно положение по отношение на сигурността на енергийните доставки и намалява потенциалните ползи на този пазар за европейските потребители и промишленост. Високата степен на прозрачност по отношение на споразуменията между държавите членки и трети държави в областта на енергетиката ще позволи на Съюза да предприема координирани действия, в дух на солидарност, за да се гарантира, че тези споразумения съответстват на правото на Съюза и гарантират реална сигурност на енергийните доставки. Тази прозрачност би била от полза за постигането както на по-тясно сътрудничество в рамките на Съюза в областта на външните отношения, свързани с енергетиката, така и на дългосрочните цели на политиката на Съюза в областта на енергетиката, климата и сигурността на енергийните доставки.
(4)
Ето защо следва да бъде създаден нов механизъм за обмен на информация. Той следва да се прилага само за междуправителствените споразумения, които имат последици за вътрешния енергиен пазар или за сигурността на енергийните доставки в Съюза, тъй като тези два въпроса са неразривно свързани. Държавите членки следва да отговарят за първоначалната оценка на това, дали дадено междуправителствено споразумение или друг текст, към който изрично препраща дадено междуправителствено споразумение, има последици за вътрешния енергиен пазар или за сигурността на енергийните доставки в Съюза; при съмнение държавите членки следва да се консултират с Комисията. По принцип споразуменията, които вече не са в сила или не се прилагат, нямат последици за вътрешния енергиен пазар или за сигурността на енергийните доставки в Съюза и поради това този механизъм за обмен на информация не следва да се прилага за тях. Механизмът за обмен на информация следва да обхваща по-специално всички междуправителствени споразумения, които имат последици за доставките на газ, нефт или електроенергия чрез трайно установена инфраструктура или които имат последици за количеството енергия, внасяно в Съюза.
(5)
Междуправителствените споразумения, които трябва да бъдат нотифицирани на Комисията в тяхната цялост съгласно други актове на Съюза, следва да бъдат изключени от механизма за обмен на информация. Въпреки това освобождаването не следва да се прилага по отношение на междуправителствени споразумения с трети държави, които имат последици за развитието и използването на газовата инфраструктура и доставките на газ, които трябва да бъдат предадени на Комисията в съответствие с член 13, параграф 6, буква а) от Регламент (ЕС) № 994/2010 на Европейския парламент и на Съвета от 20 октомври 2010 г. относно мерките за гарантиране на сигурността на доставките на газ (3). Тези споразумения следва да бъдат нотифицирани съгласно правилата, установени в настоящото решение. За да се избегне повторение, следва да се приеме, че с подаването на нотификацията в съответствие с настоящото решение е изпълнено задължението, предвидено в член 13, параграф 6, буква а) от Регламент (ЕС) № 994/2010.
(6)
В приложното поле на настоящото решение не следва да попадат междуправителствени споразумения по въпроси от приложното поле на Договора за създаване на Европейската общност за атомна енергия.
(7)
Настоящото решение не поражда задължения във връзка със споразумения между търговски оператори. То обаче не възпрепятства държавите членки да съобщават на Комисията на доброволна основа търговски споразумения, към които изрично препращат междуправителствени споразумения. Освен това, тъй като е възможно в търговските споразумения да се съдържат регулаторни разпоредби, търговските оператори, които договарят търговски споразумения с оператори от трети държави, следва да имат възможността да искат насоки от Комисията, за да се избегнат възможни стълкновения с правото на Съюза.
(8)
Държавите членки следва да представят на Комисията всички действащи междуправителствени споразумения, независимо дали са влезли в сила или се прилагат временно по смисъла на член 25 от Виенската конвенция за правото на договорите, както и всички нови междуправителствени споразумения.
(9)
По-голямата прозрачност по отношение на бъдещи междуправителствени споразумения, които ще бъдат договорени или се договарят между държавите членки и трети държави в областта на енергетиката, би могла да допринесе за последователността в подходите на държавите членки по отношение на такива споразумения, както и за съответствието с правото на Съюза и за сигурността на енергийните доставки в Съюза. Ето защо държавите членки следва да имат възможността да информират Комисията за преговорите по нови междуправителствени споразумения или изменения на действащи междуправителствени споразумения. Когато държавите членки изберат тази възможност, Комисията следва да бъде редовно информирана за напредъка на преговорите. Държавите членки следва да имат възможността да поканят Комисията да участва в преговорите като наблюдател.
Комисията следва да има и възможността да участва като наблюдател по свое искане, след одобрение от съответната държава членка. Държавите членки следва също така да могат да се обърнат към Комисията за съдействие по време на преговорите с трети държави. В такъв случай Комисията следва да има възможността да даде насоки как да се избегне несъвместимост с правото на Съюза и да обърне внимание на целите на енергийната политика на Съюза и на принципа на солидарност между държавите членки.
(10)
Комисията следва да оценява съвместимостта на действащите междуправителствени споразумения с правото на Съюза. В случай на несъвместимост държавите членки следва да предприемат всички необходими мерки, за да намерят подходящо решение с оглед отстраняване на установената несъвместимост.
(11)
За да се гарантира по-голяма прозрачност и да се избегнат възможните стълкновения с правото на Съюза, държавите членки следва да разполагат с възможността да информират Комисията във връзка с ново междуправителствено споразумение с трета държава преди началото или по време на преговорите. Когато държава членка, която е договорила междуправителствено споразумение, е информирала Комисията за това преди приключването на преговорите и ѝ е представила проекта на междуправителственото споразумение, Комисията следва да разполага с възможността да информира тази държава членка за становището си относно съвместимостта на договореното споразумение с правото на Съюза. В съответствие с член 258 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС) Комисията има правото да започне производство за установяване на нарушение, когато прецени, че дадена държава членка не е изпълнила задълженията си по ДФЕС.
(12)
Всички окончателни, ратифицирани междуправителствени споразумения, попадащи в приложното поле на настоящото решение, следва да бъдат изпращани на Комисията, за да може да бъдат информирани всички останали държави членки.
(13)
Комисията следва да предостави на всички останали държави членки достъп до цялата получена от нея информация в защитен електронен формат. Комисията следва да зачита исканията на държавите членки за третиране на предоставената ѝ от тях информация като поверителна. Исканията за поверителност обаче не следва да ограничават достъпа на самата Комисия до поверителна информация, тъй като Комисията се нуждае от изчерпателна информация за целите на извършваната от нея оценка. Комисията следва да отговаря за осигуряване на прилагането на клаузата за поверителност. Исканията за поверителност не следва да засягат правото на достъп до документи, предвидено в Регламент (ЕО) № 1049/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 2001 г. относно публичния достъп до документи на Европейския парламент, на Съвета и на Комисията (4).
(14)
Ако някоя държава членка счита дадено междуправителствено споразумение за поверително, тя следва да предостави обобщена информация за него на Комисията, за да бъдат информирани и останалите държави членки.
(15)
Постоянният обмен на информация за междуправителствените споразумения на равнището на Съюза следва да позволи разработването на най-добри практики. Въз основа на тези най-добри практики Комисията, когато е уместно в сътрудничество с Европейската служба за външна дейност (ЕСВД) по въпросите, свързани с външната политика на Съюза, следва да разработи незадължителни образци на разпоредби, които да се използват в междуправителствените споразумения между държавите членки и трети държави. Използването на тези образци на разпоредби следва да има за цел да се избегнат стълкновения на междуправителствените споразумения с правото на Съюза, по-специално с правото в областта на конкуренцията и правилата за вътрешния енергиен пазар, както и стълкновенията с международните споразумения, сключени от Съюза. Използването им следва да бъде незадължително, а съдържанието им следва да може да се адаптира към всякакви особени обстоятелства.
(16)
Предвид съществуването на вътрешен енергиен пазар и целите на енергийната политика на Съюза държавите членки следва надлежно да отчитат тези цели, когато договарят междуправителствени споразумения в областта на енергетиката, които имат последици за енергийната политика на Съюза.
(17)
По-доброто взаимно познаване на действащите и на нови междуправителствени споразумения следва да спомогне за по-добра координация по въпросите на енергетиката между държавите членки и между държавите членки и Комисията. Тази подобрена координация следва да позволи на държавите членки да се ползват в пълна степен от политическата и икономическата тежест на Съюза, а също така да позволи на Комисията да предлага решения на констатираните проблеми в областта на междуправителствените споразумения.
(18)
Комисията следва да улеснява и насърчава координацията между държавите членки с цел да се увеличи стратегическата роля на Съюза като цяло посредством твърд и ефикасен съгласуван подход към държавите производителки, държавите на транзитно преминаване и държавите потребителки.
(19)
Механизмът за обмен на информация, включително оценките, които се извършват от държавите членки при прилагането му, не засяга прилагането на правилата на Съюза относно нарушенията, държавната помощ и конкуренцията.
(20)
Комисията следва да направи оценка на това, дали настоящото решение е достатъчно и ефективно за целите на осигуряването на съответствие на междуправителствените споразумения с правото на Съюза и на гарантиране на висока степен на координация между държавите членки по отношение на междуправителствените споразумения в областта на енергетиката.
(21)
Тъй като целта на настоящото решение, а именно обменът на информация между държавите членки и Комисията по междуправителствените споразумения в областта на енергетиката, не може да бъде постигната в достатъчна степен от държавите членки, а поради последиците от настоящото решение може да бъде по-добре постигната на равнището на Съюза, Съюзът може да предприеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от ДЕС. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящото решение не надхвърля необходимото за постигането на тази цел,
ПРИЕХА НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Предмет и приложно поле
1. С настоящото решение се създава механизъм за обмен на информация между държавите членки и Комисията във връзка с междуправителствени споразумения в областта на енергетиката по смисъла на член 2 с цел да се подобри функционирането на вътрешния енергиен пазар.
2. Настоящото решение не се прилага за междуправителствени споразумения, за които като цяло вече се прилагат други специални процедури за нотифициране съгласно правото на Съюза.
Независимо от първа алинея настоящото решение се прилага за междуправителствените споразумения, които се предават на Комисията съгласно член 13, параграф 6, буква а) от Регламент (ЕС) № 994/2010.
Член 2
Определения
За целите на настоящото решение се прилагат следните определения:
1)
„междуправителствено споразумение“ означава всяко правно обвързващо споразумение между една или няколко държави членки и една или няколко трети държави, което има последици за действието или функционирането на вътрешния енергиен пазар или за сигурността на енергийните доставки в Съюза; въпреки това, когато такова правно обвързващо споразумение обхваща и други въпроси, „междуправителствено споразумение“ представляват само разпоредбите, които се отнасят до енергетиката, включително общите разпоредби, приложими към свързаните с енергетиката разпоредби;
2)
„действащо междуправителствено споразумение“ означава междуправителствено споразумение, което е влязло в сила или се прилага временно преди влизането в сила на настоящото решение.
Член 3
Обмен на информация между държавите членки и Комисията
1. До 17 февруари 2013 г. държавите членки представят на Комисията всички действащи междуправителствени споразумения, включително техните приложения и изменения. Когато тези действащи междуправителствени споразумения съдържат изрично препращане към други текстове, държавите членки представят на Комисията и тези други текстове, доколкото те съдържат елементи, имащи последици за функционирането на вътрешния енергиен пазар или за сигурността на енергийните доставки в Съюза. Това задължение обаче не се прилага към споразуменията между търговски оператори.
Действащите междуправителствени споразумения, които към датата на влизане в сила на настоящото решение вече са предадени на Комисията в съответствие с член 13, параграф 6, буква а) от Регламент (ЕС) № 994/2010, се считат за представени за целите на настоящия параграф, при условие че предаването им съответства на изискванията по първа алинея от настоящия параграф. До 17 февруари 2013 г. държавите членки информират Комисията дали някоя част на тези действащи междуправителствени споразумения трябва да се счита за поверителна и дали предоставената информация може да бъде обменяна с други държави членки.
Когато съгласно настоящия параграф дадена държава членка представя на Комисията действащо междуправителствено споразумение, което попада и в приложното поле на член 13, параграф 6, буква а) от Регламент (ЕС) № 994/2010, се приема, че тя е изпълнила задължението за предаване, предвидено в посочения член.
2. Когато след първата си оценка Комисията има резерви относно съвместимостта на споразуменията, представени ѝ съгласно параграф 1, с правото на Съюза, и по-специално с правото на Съюза в областта на конкуренцията и със законодателството на Съюза относно вътрешния енергиен пазар, Комисията информира заинтересованите държави членки за това в срок от 9 месеца от представянето на споразуменията.
3. Преди или по време на преговорите с трета държава по междуправителствено споразумение или по изменение на действащо междуправителствено споразумение дадена държава членка може писмено да информира Комисията за целите на преговорите и разпоредбите, които са предмет на преговорите, като може да съобщи на Комисията и всякаква друга информация от значение. Когато държавата членка изпрати на Комисията такова уведомление за преговори, заинтересованата държава членка информира редовно Комисията за хода на преговорите.
Заинтересованата държава членка посочва на Комисията дали представената съгласно първа алинея информация може да бъде обменяна с всички останали държави членки. В случай че информацията може да бъде обменяна, Комисията предоставя на всички държави членки достъп до получената информация в защитен електронен формат, освен до поверителните части, определени в съответствие с член 4.
4. Ако дадена държава членка изпрати на Комисията уведомление за преговори съгласно параграф 3, Комисията може да ѝ даде насоки как да се избегне несъвместимост на междуправителственото споразумение или изменението на действащо междуправителствено споразумение, което е предмет на преговорите, с правото на Съюза.
5. При ратифициране на междуправителствено споразумение или при изменение на междуправителствено споразумение заинтересованата държава членка представя на Комисията междуправителственото споразумение или изменението, заедно с всякакви приложения към споразумението или изменението.
Когато междуправителственото споразумение или изменението на междуправителствено споразумение препраща изрично към други текстове, държавите членки представят и тези други текстове, доколкото те съдържат елементи, които имат последици за функционирането на вътрешния енергиен пазар или за сигурността на енергийните доставки в Съюза. Това задължение обаче не се прилага за споразуменията между търговски оператори.
6. Без да се засягат параграф 7 от настоящия член и член 4, Комисията предоставя на всички останали държави членки достъп до получените от нея съгласно параграфи 1 и 5 документи в защитен електронен формат.
7. Когато дадена държава членка даде указание на Комисията в съответствие с член 4 да не предоставя достъп на други държави членки до действащо междуправителствено споразумение, изменение на действащо междуправителствено споразумение или ново междуправителствено споразумение, тя предоставя обобщение на представената информация. Това обобщение съдържа най-малкото следната информация относно съответното споразумение или изменение:
а)
предмет;
б)
цел и приложно поле;
в)
срок на действие;
г)
договарящи страни;
д)
информация за основните му елементи.
Комисията предоставя на всички останали държави членки достъп до обобщението в електронен формат.
Член 4
Поверителност
1. Когато предоставя информация на Комисията съгласно член 3, параграфи 1-6, държавата членка може да посочи дали някоя част от информацията, била тя търговска или друга информация, чието разгласяване би могло да навреди на дейностите на участващите страни, трябва да се счита за поверителна и дали предоставената информация може да бъде обменяна с други държави членки. Комисията се съобразява с тези указания.
2. Исканията за поверителност по настоящия член не ограничават достъпа на самата Комисия до поверителна информация. Комисията взема мерки за това достъп до поверителната информация да имат само службите на Комисията, за които е абсолютно необходимо да разполагат с тази информация.
Член 5
Съдействие от Комисията
Когато дадена държава членка изпрати на Комисията уведомление за преговори съгласно член 3, параграф 3, тази държава членка може да поиска съдействие от Комисията за тези преговори.
Комисията може да участва в преговорите като наблюдател по искане на заинтересованата държава или по искане на Комисията и с писменото съгласие на съответната държава членка.
Когато Комисията участва в преговорите като наблюдател, тя може да предостави на заинтересованата държава членка насоки как да се избегне несъвместимостта на междуправителственото споразумение или изменението, предмет на преговорите, с правото на Съюза.
Член 6
Оценка на съвместимостта
1. Когато дадена държава членка договаря междуправителствено споразумение или изменение на действащо междуправителствено споразумение и не е в състояние да стигне въз основа на собствената си оценка до категорично заключение относно съвместимостта с правото на Съюза на междуправителственото споразумение или на изменението, предмет на преговорите, тя информира Комисията за това преди приключването на преговорите и ѝ представя съответния проект на споразумение или на изменение заедно с всички приложения към него.
2. В срок от четири седмици от датата на получаване на проекта на споразумение или на изменение, заедно с приложенията към него, Комисията информира съответната държава членка за всички свои резерви относно съвместимостта на проекта на междуправителствено споразумение или на изменение с правото на Съюза. При липса на отговор от страна на Комисията в рамките на посочения срок се счита, че Комисията няма резерви.
3. Когато Комисията информира съгласно параграф 2 заинтересованата държава членка, че има резерви, тя информира заинтересованата държава членка за своето становище относно съвместимостта с правото на Съюза на съответния проект на междуправителствено споразумение или на изменение в срок от 10 седмици от датата на получаване, посочена в параграф 2 („срок за проверка“). Срокът за проверка на съвместимостта може да бъде удължен със съгласието на заинтересованата държава членка. При липса на становище от страна на Комисията в рамките на срока за проверка се счита, че Комисията не е повдигнала никакви възражения.
4. Когато обстоятелствата го изискват, сроковете, посочени в параграфи 2 и 3, се съкращават със съгласието на Комисията.
Член 7
Координация между държавите членки
Комисията улеснява и насърчава координацията между държавите членки с цел:
a)
да прави преглед на тенденциите в областта на междуправителствените споразумения и да се стреми към последователност и съгласуваност във външните отношения на Съюза в областта на енергетиката с държавите производителки, държавите на транзитно преминаване и държавите потребителки;
б)
да набележи общите проблеми при междуправителствените споразумения, да проучи подходящите мерки за решаване на тези проблеми и, когато е целесъобразно, да предложи решения;
в)
въз основа на най-добрите практики и като се консултира с държавите членки, да разработи незадължителни образци на разпоредби, които, ако бъдат използвани, биха подобрили значително съответствието на бъдещите междуправителствени споразумения с правото на Съюза;
г)
да подпомага, когато е целесъобразно, изготвянето на многостранни междуправителствени споразумения с участието на няколко държави членки или на Съюза като цяло.
Член 8
Доклади и преглед
1. До 1 януари 2016 г. Комисията представя на Европейския парламент, Съвета и Европейския икономически и социален комитет доклад за прилагането на настоящото решение.
2. В доклада по-специално се прави оценка на това доколко настоящото решение спомага за осигуряване на съответствие на междуправителствените споразумения с правото на Съюза, както и на висока степен на координация между държавите членки по отношение на междуправителствените споразумения. В него се оценяват и последиците от настоящото решение за преговорите на държавите членки с трети държави, а също и целесъобразността на приложното поле на настоящото решение и предвидените в него процедури.
3. След представянето на първия доклад, посочен в параграф 1 от настоящия член, Комисията докладва на всеки три години на Европейския парламент и на Съвета за информацията, получена съгласно член 3, като надлежно взема предвид разпоредбите на настоящото решение относно поверителността.
Член 9
Влизане в сила
Настоящото решение влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 10
Адресати
Адресати на настоящото решение са държавите членки.
Съставено в Страсбург на 25 октомври 2012 година.
DECIZIA NR. 994/2012/UE A PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI A CONSILIULUI
din 25 octombrie 2012
de instituire a unui mecanism de schimb de informații cu privire la acordurile interguvernamentale dintre statele membre și țări terțe în domeniul energiei
(Text cu relevanță pentru SEE)
PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 194,
având în vedere propunerea Comisiei Europene,
după transmiterea proiectului de act legislativ către parlamentele naționale,
având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European (1),
după consultarea Comitetului Regiunilor,
hotărând în conformitate cu procedura legislativă ordinară (2),
întrucât:
(1)
Consiliul European a solicitat statelor membre să informeze Comisia, începând cu 1 ianuarie 2012, cu privire la toate acordurile lor bilaterale noi și existente în domeniul energiei încheiate cu țări terțe. Comisia ar trebui să pună aceste informații la dispoziția tuturor celorlalte state membre într-o formă corespunzătoare, având în vedere necesitatea protecției informațiilor sensibile din punct de vedere comercial.
(2)
Articolul 4 din Tratatul privind Uniunea Europeană (TFUE) impune statelor membre să ia toate măsurile corespunzătoare pentru a asigura îndeplinirea obligațiilor care decurg din tratate sau care rezultă din actele instituțiilor Uniunii. Prin urmare, statele membre ar trebui să evite sau să elimine orice incompatibilitate dintre dreptul Uniunii și acordurile internaționale încheiate între statele membre și țări terțe.
(3)
Buna funcționare a pieței interne a energiei necesită ca energia importată în Uniune să fie pe deplin reglementată de normele de instituire a pieței interne a energiei. O piață internă a energiei care nu funcționează corespunzător plasează Uniunea într-o poziție vulnerabilă și dezavantajoasă în ceea ce privește securitatea aprovizionării cu energie și subminează beneficiul său potențial pentru consumatorii europeni și pentru industria europeană. Un grad ridicat de transparență cu privire la acordurile dintre statele membre și țările terțe în domeniul energiei ar permite Uniunii să adopte măsuri coordonate, în spirit de solidaritate, pentru a se asigura că aceste acorduri respectă dreptul Uniunii și asigură efectiv aprovizionarea cu energie. O astfel de transparență ar fi benefică, de asemenea, atât unei cooperări mai strânse în interiorul Uniunii în domeniul relațiilor externe în domeniul energiei, cât și obiectivelor politicii pe termen lung ale Uniunii în domeniul energiei, climei și securității aprovizionării cu energie.
(4)
Prin urmare, ar trebui instituit un nou mecanism de schimb de informații. Acesta ar trebui să vizeze numai acordurile interguvernamentale care au un impact asupra pieței interne a energiei sau asupra securității aprovizionării cu energie în Uniune, deoarece cele două aspecte sunt intrinsec legate. Responsabilitatea evaluării inițiale a impactului unui acord interguvernamental, sau al altui text la care trimite în mod explicit un acord interguvernamental, asupra pieței interne a energiei sau asupra securității aprovizionării cu energie în Uniune ar trebui să aparțină statelor membre; în caz de dubiu, statele membre ar trebui să consulte Comisia. În principiu, acordurile care nu mai sunt în vigoare sau care nu se mai aplică nu au impact asupra pieței interne a energiei sau asupra securității aprovizionării cu energie în Uniune și, prin urmare, ar trebui să nu fie vizate de acest mecanism de schimb de informații. Mecanismul de schimb de informații ar trebui să cuprindă în special toate acordurile interguvernamentale care au impact asupra furnizării de gaz, petrol sau energie electrică prin infrastructuri fixe sau care au impact asupra cantității de energie importate în Uniune.
(5)
Acordurile interguvernamentale care trebuie notificate în toate elementele lor către Comisie pe baza altor acte ale Uniunii ar trebui excluse din mecanismul de schimb de informații. Cu toate acestea, excepția ar trebui să nu se aplice acordurilor interguvernamentale cu țări terțe, care au un impact asupra dezvoltării și utilizării infrastructurilor de gaz și aprovizionării cu gaz și care trebuie comunicate Comisiei în conformitate cu articolul 13 alineatul (6) litera (a) din Regulamentul (UE) nr. 994/2010 al Parlamentului European și al Consiliului din 20 octombrie 2010 privind măsurile de garantare a securității aprovizionării cu gaze naturale (3). Astfel de acorduri ar trebui notificate în conformitate cu normele stabilite în prezenta decizie. Pentru a evita suprapunerile, o notificare transmisă în conformitate cu prezenta decizie ar trebui considerată ca îndeplinind obligația prevăzută la articolul 13 alineatul (6) litera (a) din Regulamentul (UE) nr. 994/2010.
(6)
Acordurile interguvernamentale cu privire la aspecte care țin de Tratatul de instituire a Comunității Europene a Energiei Atomice ar trebui să nu intre în domeniul de aplicare al prezentei decizii.
(7)
Prezenta decizie nu creează obligații în ceea ce privește acordurile dintre entități comerciale. Cu toate acestea, prezenta decizie nu împiedică statele membre să comunice Comisiei, în mod voluntar, acordurile comerciale la care se face trimitere în mod expres în acorduri interguvernamentale. În plus, dat fiind faptul că acordurile comerciale ar putea include dispoziții de reglementare, operatorii comerciali care negociază acorduri comerciale cu operatori din țări terțe ar trebui să aibă posibilitatea de a solicita îndrumări din partea Comisiei, pentru evitarea posibilelor conflicte cu dreptul Uniunii.
(8)
Statele membre ar trebui să îi transmită Comisiei toate acordurile interguvernamentale existente, indiferent dacă au intrat în vigoare sau sunt aplicate cu titlu provizoriu în sensul articolului 25 din Convenția de la Viena privind dreptul tratatelor, precum și toate noile acorduri interguvernamentale.
(9)
O mai mare transparență în ceea ce privește viitoarele acorduri interguvernamentale care vor fi negociate sau sunt în curs de negociere între statele membre și țările terțe în domeniul energiei ar putea avea o contribuție la coerență în abordările statelor membre față de astfel de acorduri, la conformitatea cu dreptul Uniunii și la securitatea aprovizionării cu energie în Uniune. Prin urmare, statele membre ar trebui să aibă opțiunea de a informa Comisia cu privire la negocierile referitoare la noi acorduri interguvernamentale sau modificări la acordurile interguvernamentale existente. În cazul în care statele membre aleg opțiunea menționată, Comisia ar trebui să fie informată periodic cu privire la evoluția negocierilor. Statele membre ar trebui să aibă posibilitatea să invite Comisia să participe la negocieri în calitate de observator.
De asemenea, Comisia ar trebui să aibă posibilitatea să participe în calitate de observator, la cerere, sub rezerva aprobării de către statul membru în cauză. Statele membre ar trebui să aibă totodată posibilitatea să solicite Comisiei să le acorde asistență în decursul negocierilor cu țările terțe. În acest caz, Comisia ar trebui să aibă posibilitatea să ofere recomandări în ceea ce privește modalitatea de evitare a incompatibilității cu dreptul Uniunii și să atragă atenția asupra obiectivelor de politică ale Uniunii în domeniul energiei și asupra principiului solidarității între statele membre.
(10)
Comisia ar trebui să evalueze compatibilitatea acordurilor interguvernamentale existente cu dreptul Uniunii. În caz de incompatibilitate, statele membre ar trebui să ia toate măsurile necesare pentru a găsi o soluție potrivită în vederea eliminării incompatibilității identificate.
(11)
În vederea asigurării unei mai mari transparențe și pentru evitarea potențialelor conflicte cu dreptul Uniunii, statele membre ar trebui să aibă opțiunea de a informa Comisia cu privire la un nou acord interguvernamental cu o țară terță, înainte sau în timpul negocierilor cu privire la acesta. În cazul în care un stat membru care a negociat un acord interguvernamental a informat Comisia înainte de încheierea negocierilor în mod corespunzător și i-a transmis acesteia proiectul de acord interguvernamental, Comisia ar trebui să aibă posibilitatea de a informa statul membru în cauză cu privire la avizul său privind compatibilitatea acordului negociat cu dreptul Uniunii. În conformitate cu articolul 258 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE), Comisia are dreptul să declanșeze procedura de încălcare a dreptului Uniunii, în cazul în care consideră că un stat membru și-a încălcat obligațiile care îi revin în temeiul TFUE.
(12)
Toate acordurile interguvernamentale în formă finală care au fost ratificate și fac obiectul prezentei decizii ar trebui transmise Comisiei pentru a permite tuturor celorlalte state membre să fie informate.
(13)
Comisia ar trebui să pună la dispoziția tuturor celorlalte state membre, în format electronic securizat, toate informațiile pe care le primește. Comisia ar trebui să respecte solicitările statelor membre de a trata informațiile care i-au fost transmise ca fiind confidențiale. Solicitările de tratament confidențial nu ar trebui să limiteze însă accesul Comisiei la informațiile confidențiale, deoarece Comisia ar trebui să dispună de informații complete pentru propriile evaluări. Comisia ar trebui să fie responsabilă de garantarea aplicării clauzei de confidențialitate. Solicitările de tratament confidențial ar trebui să nu aducă atingere dreptului de acces la documente, prevăzut de Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (4).
(14)
În cazul în care un stat membru consideră că un acord interguvernamental este confidențial, ar trebui să prezinte Comisiei un rezumat al acestuia în vederea partajării acestui rezumat cu celelalte state membre.
(15)
Un schimb permanent de informații cu privire la acordurile interguvernamentale la nivelul Uniunii este de natură să favorizeze dezvoltarea celor mai bune practici. Pe baza celor mai bune practici, Comisia, dacă este cazul, în colaborare cu Serviciul European de Acțiune Externă (SEAE) în ceea ce privește politicile externe ale Uniunii, ar trebui să elaboreze clauze standard opționale care să fie utilizate în acordurile interguvernamentale dintre statele membre și țări terțe. Utilizarea unor astfel de clauze standard ar trebui să vizeze evitarea conflictelor dintre acordurile interguvernamentale și dreptul Uniunii, în special dreptul concurenței și normele pieței interne a energiei, precum și a conflictelor cu acordurile internaționale încheiate de Uniune. Utilizarea lor ar trebui să fie opțională, iar conținutul ar trebui să poată fi adaptat oricăror circumstanțe specifice.
(16)
Dată fiind existența pieței interne a energiei și a obiectivelor politicii Uniunii în domeniul energiei, statele membre ar trebui să ia în considerare în mod corespunzător obiectivele respective în cursul negocierii acordurilor interguvernamentale în domeniul energiei care au impact asupra politicii Uniunii în domeniul energiei.
(17)
O mai bună cunoaștere reciprocă a acordurilor interguvernamentale existente și a celor noi ar trebui să permită o mai bună coordonare în materie de energie între statele membre și între statele membre și Comisie. O astfel de îmbunătățire a coordonării ar trebui să permită statelor membre să beneficieze pe deplin de pe urma ponderii politice și economice a Uniunii și să permită Comisiei să propună soluții la problemele identificate în domeniul acordurilor interguvernamentale.
(18)
Comisia ar trebui să faciliteze și să încurajeze coordonarea dintre statele membre în vederea consolidării rolului strategic global al Uniunii printr-o abordare coordonată puternică și eficientă față de țările producătoare, de tranzit și consumatoare.
(19)
Mecanismul pentru schimbul de informații, inclusiv evaluările care urmează să fie efectuate în statele membre în vederea punerii în aplicare a deciziei, nu aduce atingere aplicării normelor Uniunii privind încălcările, ajutoarele de stat și concurența.
(20)
Comisia ar trebui să aprecieze dacă prezenta decizie este suficientă și eficientă pentru a asigura conformitatea acordurilor interguvernamentale cu dreptul Uniunii și un nivel înalt de coordonare între statele membre cu privire la acordurile interguvernamentale în domeniul energiei.
(21)
Deoarece obiectivul prezentei decizii, și anume schimbul de informații între statele membre și Comisie cu privire la acordurile interguvernamentale în domeniul energiei, nu poate fi realizat suficient de bine de statele membre, dar poate fi realizat mai bine la nivelul Uniunii, datorită efectelor prezentei decizii, Uniunea poate adopta măsuri, în conformitate cu principiul subsidiarității, astfel cum este prevăzut la articolul 5 din TUE. În conformitate cu principiul proporționalității, astfel cum este prevăzut la articolul respectiv, prezenta decizie nu depășește ceea ce este necesar pentru realizarea acestui obiectiv,
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
Obiect și domeniu de aplicare
(1) Prezenta decizie instituie un mecanism pentru schimbul de informații dintre statele membre și Comisie cu privire la acordurile interguvernamentale în domeniul energiei, astfel cum sunt definite la articolul 2, în vederea optimizării funcționării pieței interne de energie.
(2) Prezenta decizie nu se aplică acordurilor interguvernamentale care, în ansamblul lor, fac obiectul altor proceduri de notificare specifice reglementate de dreptul Uniunii.
Prin derogare de la primul paragraf, prezenta decizie se aplică acordurilor interguvernamentale care urmează să fie comunicate Comisiei în conformitate cu articolul 13 alineatul (6) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 994/2010.
Articolul 2
Definiții
În sensul prezentei decizii, se aplică următoarele definiții:
1.
„acord interguvernamental” înseamnă orice acord obligatoriu din punct de vedere juridic, încheiat între unul sau mai multe state membre și una sau mai multe țări terțe, care are impact asupra funcționării pieței interne a energiei sau asupra securității aprovizionării cu energie în Uniune; cu toate acestea, în cazul în care un astfel de acord obligatoriu din punct de vedere juridic vizează și alte chestiuni, numai acele dispozițiile referitoare la energie, inclusiv dispozițiile generale care se aplică acestor dispoziții referitoare la energie, constituie un „acord interguvernamental”;
2.
„acord interguvernamental existent” înseamnă acordul interguvernamental care a intrat în vigoare sau se aplică cu titlu provizoriu înainte de data intrării în vigoare a prezentei decizii.
Articolul 3
Schimbul de informații între statele membre și Comisie
(1) Până la 17 februarie 2013, statele membre transmit Comisiei toate acordurile interguvernamentale existente, inclusiv anexele și modificările aduse acestora. În cazul în care acordurile interguvernamentale respective se referă în mod explicit la alte texte, statele membre transmit de asemenea Comisiei textele respective în măsura în care acestea conțin elemente care au impact asupra funcționării pieței interne a energiei sau asupra securității aprovizionării cu energie în Uniune. Cu toate acestea, obligația menționată nu se aplică cu privire la acordurile încheiate între entități comerciale.
Acordurile interguvernamentale existente care au fost deja comunicate Comisiei în conformitate cu articolul 13 alineatul (6) litera (a) din Regulamentul (UE) nr. 994/2010 la data intrării în vigoare a prezentei decizii se consideră a fi fost comunicate în sensul prezentului alineat, dacă comunicarea respectă cerințele de la primul paragraf din prezentul alineat. Până la 17 februarie 2013, statele membre informează Comisia dacă vreo parte a unor astfel de acorduri interguvernamentale urmează a fi considerată confidențială și dacă informațiile furnizate pot fi comunicate altor state membre.
În cazul în care, în temeiul prezentului alineat, un stat membru transmite Comisiei acorduri interguvernamentale existente care intră în domeniul de aplicare al articolului 13 alineatul (6) litera (a) din Regulamentul (UE) nr. 994/2010, se consideră că acesta și-a îndeplinit obligația de comunicare prevăzută la articolul menționat.
(2) În cazul în care, după prima sa evaluare, Comisia are rezerve legate de compatibilitatea cu dreptul Uniunii a acordurilor care i-au fost transmise în temeiul alineatului (1), în special cu dreptul Uniunii în materie de concurență și cu legislația privind piața internă a energiei, Comisia informează statele membre în cauză în mod corespunzător în termen de 9 luni de la comunicarea acordurilor respective.
(3) Înaintea sau în timpul negocierilor cu o țară terță cu privire la un acord interguvernamental sau la o modificare a unui acord interguvernamental existent, un stat membru poate informa în scris Comisia cu privire la obiectivele negocierilor și la dispozițiile care urmează să fie abordate în cursul negocierilor și poate comunica Comisiei orice alte informații relevante. În cazul în care statul membru transmite o astfel de notificare cu privire la negocieri, statul membru în cauză informează periodic Comisia cu privire la evoluția negocierilor.
Statul membru în cauză indică Comisiei dacă informațiile transmise în temeiul primului paragraf pot fi partajate cu toate celelalte state membre. În cazul în care statul membru în cauză a indicat că informațiile pot fi partajate, Comisia pune la dispoziția tuturor statelor membre informațiile primite în format electronic securizat, cu excepția părților confidențiale identificate în conformitate cu articolul 4.
(4) În cazul în statul membru transmite o notificare cu privire la negocieri în temeiul alineatului (3), Comisia îi poate oferi acestuia asistență cu privire la modul în care poate evita o incompatibilitate între acordul interguvernamental sau modificarea la acordul interguvernamental existent și dreptul Uniunii.
(5) La ratificarea unui acord interguvernamental sau a unei modificări a unui acord interguvernamental, statul membru în cauză transmite Comisiei acordul interguvernamental sau modificarea, inclusiv orice anexă la acord sau modificare.
În cazul în care acordul interguvernamental sau modificarea la acordul interguvernamental se referă în mod explicit la alte texte, statele membre prezintă de asemenea textele respective în măsura în care acestea conțin elemente care au impact asupra funcționării pieței interne a energiei sau asupra securității aprovizionării cu energie electrică în cadrul Uniunii. Cu toate acestea, obligația menționată nu se aplică cu privire la acordurile încheiate între entități comerciale.
(6) Fără a aduce atingere alineatului (7) de la prezentul articol și articolului 4, Comisia pune documentele care i-au fost transmise în temeiul alineatelor (1) și (5) la dispoziția tuturor celorlalte state membre, în format electronic securizat.
(7) Cu toate acestea, în cazul în care un stat membru solicită Comisiei, în conformitate cu articolul 4, să nu pună un acord interguvernamental existent, o modificare la un acord interguvernamental existent sau un nou acord interguvernamental la dispoziția altor state membre, acesta furnizează un rezumat al informațiilor transmise. Un astfel de rezumat cuprinde cel puțin următoarele informații cu privire la acordul sau modificarea în cauză:
(a)
obiectul;
(b)
obiectivul și domeniul de aplicare;
(c)
durata;
(d)
părțile contractante;
(e)
informații cu privire la elementele sale principale.
Comisia pune rezumatul la dispoziția tuturor celorlalte state membre, în format electronic.
Articolul 4
Confidențialitate
(1) Dacă se furnizează informații Comisiei în conformitate cu articolul 3 alineatele (1)-(6), un stat membru poate indica dacă vreo parte a informațiilor, fie ele comerciale sau alte informații a căror divulgare ar putea afecta activitățile părților implicate, urmează să fie considerate confidențiale și dacă informațiile furnizate pot fi comunicate altor state membre. Comisia respectă indicațiile respective.
(2) Solicitările de tratament confidențial în temeiul prezentului articol nu limitează accesul Comisiei la informațiile confidențiale. Comisia se asigură că accesul la informațiile confidențiale este strict limitat la serviciile Comisiei pentru care este absolut necesar să dispună de aceste informații.
Articolul 5
Asistență din partea Comisiei
În cazul în care un stat membru transmite Comisiei notificarea cu privire la negocieri în conformitate cu articolul 3 alineatul (3), statul membru respectiv poate solicita asistența Comisiei în cadrul negocierilor în cauză.
La solicitarea statului membru în cauză sau la cererea Comisiei și cu aprobarea scrisă a statului membru în cauză, Comisia poate participa la negocieri în calitate de observator.
În cazul în care Comisia participă la negocieri în calitate de observator, aceasta poate oferi statului membru în cauză asistență privind modul în care poate evita o incompatibilitate între acordul interguvernamental sau modificarea în curs de negociere și dreptul Uniunii.
Articolul 6
Evaluarea compatibilității
(1) În cazul în care un stat membru negociază un acord interguvernamental sau o modificare la un acord interguvernamental existent și, pe baza propriei evaluări, nu a putut ajunge la o concluzie fermă privind compatibilitatea acordului interguvernamental sau a modificării în curs de negociere cu dreptul Uniunii, acesta informează Comisia cu privire la situația menționată înainte de încheierea negocierilor și îi transmite proiectul de acord sau de modificare împreună cu anexele eventuale.
(2) Comisia, în termen de patru săptămâni de la data primirii proiectului de acord sau de modificare, inclusiv a anexelor la acestea, informează statul membru în cauză cu privire la orice îndoială legată de compatibilitatea proiectului de acord sau a modificării cu dreptul Uniunii. În lipsa unui răspuns din partea Comisiei în termenul indicat, se consideră că Comisia nu a avut îndoieli.
(3) În cazul în care Comisia informează statul membru în cauză în temeiul alineatului (2) că are îndoieli, aceasta informează statul membru în cauză cu privire la avizul său privind compatibilitatea proiectului de acord sau de modificare în cauză cu dreptul Uniunii în termen de 10 săptămâni de la data de primire menționată la alineatul (2) (perioada de examinare). În acord cu statul membru în cauză, perioada de examinare poate fi prelungită. În lipsa unui aviz al Comisiei în cursul perioadei de examinare, se consideră că Comisia nu a ridicat vreo obiecție.
(4) Termenele prevăzute la alineatele (2) și (3) se scurtează în acord cu Comisia, dacă situația o impune.
Articolul 7
Coordonarea între statele membre
Comisia facilitează și încurajează coordonarea între statele membre cu scopul de a:
(a)
analiza evoluțiile în ceea ce privește acordurile interguvernamentale și de a asigura consecvența și coerența în cadrul relațiilor externe ale Uniunii în domeniul energiei cu țările producătoare, de tranzit și consumatoare;
(b)
identifica problemele comune legate de acordurile interguvernamentale și de a examina măsuri adecvate pentru soluționarea acestor probleme și, dacă este cazul, de a propune soluții;
(c)
elabora, pe baza celor mai bune practici și în consultare cu statele membre, clauze standard opționale care, dacă se aplică, ar îmbunătăți în mod semnificativ conformitatea viitoarelor acorduri interguvernamentale cu dreptul Uniunii;
(d)
sprijini, dacă este cazul, dezvoltarea acordurilor interguvernamentale multilaterale, care implică mai multe state membre sau Uniunea în ansamblu.
Articolul 8
Rapoarte și revizuire
(1) Până la 1 ianuarie 2016, Comisia prezintă Parlamentului European, Consiliului și Comitetului Economic și Social European un raport privind aplicarea prezentei decizii.
(2) Raportul evaluează, în special, măsura în care prezenta decizie promovează conformitatea acordurilor interguvernamentale cu dreptul Uniunii și un nivel înalt de coordonare între statele membre cu privire la acordurile interguvernamentale. Raportul evaluează, de asemenea, impactul pe care prezenta decizie îl are asupra negocierilor statelor membre cu țările terțe și dacă domeniul de aplicare al prezentei decizii și procedurile pe care le prevede sunt adecvate.
(3) După prezentarea primului raport prevăzut la alineatul (1) din prezentul articol, Comisia raportează Parlamentului European și Consiliului la fiecare trei ani cu privire la informațiile primite în temeiul articolului 3, ținând seama de dispozițiile privind confidențialitatea din prezenta decizie.
Articolul 9
Intrarea în vigoare
Prezenta decizie intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
Articolul 10
Destinatari
Prezenta decizie se adresează statelor membre.
Adoptată la Strasbourg, 25 octombrie 2012.