ДИРЕКТИВА (ЕС) 2015/2193 НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 25 ноември 2015 година
за ограничаване на емисиите във въздуха на определени замърсители, изпускани от средни горивни инсталации
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 192, параграф 1 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта на законодателния акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
като взеха предвид становището на Комитета на регионите (2),
в съответствие с обикновената законодателна процедура (3),
като имат предвид, че:
(1)
В Решение № 1386/2013/ЕС на Европейския парламент и на Съвета (4) (Програмата за действие) се отчита, че емисиите на замърсители във въздуха бяха значително намалени през последните десетилетия, но в същото време нивата на замърсяване на въздуха все още са обезпокоителни в много части на Европа, а гражданите на Съюза продължават да бъдат изложени на действието на замърсяващи въздуха вещества с потенциал да застрашат тяхното здраве и благополучие. Съгласно Програмата за действие екосистемите продължават да страдат от прекомерни азотни и серни отлагания, дължащи се на емисии от транспорта, неустойчиви земеделски практики и производството на електроенергия. Нивото на замърсяване на въздуха в много области на Съюза продължава да надхвърля установените от Съюза граници и стандартите за качество на въздуха на Съюза все още не отговарят на целевите показатели, определени от Световната здравна организация.
(2)
С цел да се гарантира здравословна околна среда за всички в Програмата за действие се призовава мерките на местно равнище да бъдат допълнени от адекватна политика както на национално, така и на съюзно равнище. Това налага по-специално да се увеличат усилията за осигуряване пълното спазване на законодателството на Съюза в областта на качеството на въздуха и да се определят стратегически цели и действия за периода след 2020 г.
(3)
Научни оценки показват, че замърсяването на въздуха причинява намаляване със средно осем месеца на продължителността на живота на гражданите на Съюза.
(4)
Емисиите на замърсители от изгарянето на гориво в средни горивни инсталации като цяло не са регулирани на равнището на Съюза, въпреки че все повече допринасят за замърсяването на въздуха - по-специално поради увеличеното използване на биомаса като гориво под влияние на политиката за климата и енергетиката.
(5)
Изгарянето на гориво в някои малки горивни инсталации и съоръжения е обхванато от мерки по прилагането, посочени в Директива 2009/125/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (5). Необходими са допълнителни спешни мерки в рамките на Директива 2009/125/ЕО, за да се покрият оставащите регулаторни пропуски. Изгарянето на гориво в големи горивни инсталации попада в обхвата на Директива 2010/75/ЕС на Европейския парламент и на Съвета (6), считано от 7 януари 2013 г., докато Директива 2001/80/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (7) продължава да се прилага до 31 декември 2015 г. спрямо големите горивни инсталации, посочени в член 30, параграф 2 от Директива 2010/75/ЕС.
(6)
В своя доклад до Европейския парламент и Съвета от 17 май 2013 г. относно прегледите, предприети съгласно член 30, параграф 9 и член 73 от Директива 2010/75/ЕС, относно емисиите от промишлеността, отнасящи се до емисиите от интензивното отглеждане на селскостопански животни и от горивни инсталации, Комисията стигна до заключението, че е доказано наличието на ясен потенциал за икономически ефективно намаляване на емисиите във въздуха от изгарянето на гориво в средни горивни инсталации.
(7)
Международните задължения на Съюза относно замърсяването на въздуха за намаляване на подкиселяването, еутрофикацията и тропосферния озон, както и на емисиите на прахови частици, са договорени в рамките на Протокола от Гьотеборг към Конвенцията за трансграничното замърсяване на въздуха на далечни разстояния, която беше изменена през 2012 г., за да се укрепят съществуващите ангажименти за намаляване на емисиите на серен диоксид, азотни оксиди, амоняк и летливи органични съединения, и да се въведат нови ангажименти за намаляване на фините прахови частици (PM 2.5), които трябва да бъдат изпълнени от 2020 г. нататък.
(8)
В съобщението на Комисията до Европейския парламент, Съвета, Европейския икономически и социален комитет, Комитета на регионите от 18 декември 2013 г., озаглавено „Програма за чист въздух за Европа“, се призовава за действия с цел ограничаване на емисиите на замърсяващи въздуха вещества, изпускани от средни горивни инсталации, като по този начин се завърши регулаторната рамка за сектора на горивните инсталации. Програмата за чист въздух допълва Програмата за намаляване на замърсяването за периода до 2020 г., предвидена в съобщението на Комисията до Съвета и Европейския парламент от 21 септември 2005 г., озаглавено „Тематична стратегия относно замърсяването на въздуха“, и определя цели за намаляване на въздействието за периода до 2030 г. За постигане на всички тези стратегически цели следва да се установи регулаторна програма, включително мерки за намаляване на емисиите от средни горивни инсталации.
(9)
Средните горивни инсталации следва да се разработват и експлоатират по начин, който да стимулира енергийната ефективност. Подобни съображения, както и съображенията от икономическо естество, техническите възможности и жизненият цикъл на съществуващите средни горивни инсталации следва по-специално да бъдат взети предвид при модернизирането на средни горивни инсталации и при вземане на решения във връзка със сериозни инвестиции.
(10)
За да се гарантира, че експлоатацията на дадена средна горивна инсталация не води до влошаване на качеството на въздуха, мерките, предприети за ограничаване на емисиите на серен диоксид, азотни оксиди и прах във въздуха, не следва да водят до увеличаване на емисиите на други замърсители, като например въглероден оксид.
(11)
Средните горивни инсталации, които вече са предмет на минимални изисквания, приложими в целия ЕС, като инсталации, за които се прилагат правила за обединяване съгласно глава III от Директива 2010/75/ЕС, или инсталации, които изгарят самостоятелно или съвместно твърди или течни отпадъци и следователно са обхванати от глава IV от посочената директива, следва да се изключат от обхвата на настоящата директива.
(12)
Някои други средни горивни инсталации също следва да бъдат изключени от обхвата на настоящата директива въз основа на техните технически характеристики или използването им в специални дейности.
(13)
Тъй като средните горивни инсталации, които изгарят рафинерийни горива самостоятелно или съвместно с други горива за производство на енергия в нефтени и газови рафинерии, и регенерационните котли в рамките на инсталации за производство на целулозна каша са предмет на свързаните с най-добрите налични техники (НДНТ) нива на емисии, посочени в заключенията за НДНТ, които вече са установени по силата на Директива 2010/75/ЕС, настоящата директива не следва да се прилага за подобни инсталации.
(14)
Настоящата директива следва да се прилага спрямо горивните инсталации, включително съвкупността от две или повече нови средни горивни инсталации, чиято обща номинална входяща топлинна мощност е равна на или по-голяма от 1 MW и по-малка от 50 MW. Отделни горивни инсталации с номинална входяща топлинна мощност, по-малка от 1 MW, не следва да се вземат предвид за целите на изчисляване на общата номинална входяща топлинна мощност на съвкупността от горивни инсталации. С цел да се избегнат регулаторни пропуски настоящата директива следва да се прилага и към съвкупността от нови средни горивни инсталации в случаите, в които общата номинална входяща топлинна мощност е равна на или по-голяма от 50 MW, без да се засяга глава III от Директива 2010/75/ЕС.
(15)
За да се осигури контрол върху емисиите на серен диоксид, азотни оксиди и прах във въздуха, всяка средна горивна инсталация следва да е в експлоатация само ако за нея е издадено разрешително или е регистрирана от компетентния орган въз основа на информация, подадена от оператора.
(16)
За целите на контрола върху емисиите във въздуха от средни горивни инсталации в настоящата директива следва да бъдат определени норми за допустимите емисии и изисквания за мониторинг.
(17)
Нормите за допустими емисии, определени в приложение II, следва да не се прилагат за средни горивни инсталации, разположени на Канарските острови, френските отвъдморски департаменти и архипелазите Азорски острови и Мадейра, поради технически и логистични проблеми, свързани с изолираното местоположение на тези инсталации. Засегнатите държави членки следва да определят нормите за допустими емисии за тези инсталации с цел намаляване на емисиите от тях във въздуха и на потенциалните рискове за човешкото здраве и околната среда.
(18)
За да се предостави достатъчно време за техническо адаптиране на съществуващите средни горивни инсталации към изискванията на настоящата директива, нормите за допустими емисии следва да започнат да се прилагат за тези инсталации след определен срок, считано от датата на прилагане на настоящата директива.
(19)
С оглед отчитането на някои конкретни обстоятелства, при които прилагането на норми за допустими емисии би довело да непропорционално високи разходи в сравнение с ползите за околната среда, държавите членки следва да бъдат в състояние да освободят средните горивни инсталации, използвани в неотложни ситуации и действащи в продължение на ограничен период от време, от задължението да спазват тези норми за допустими стойности, определени с настоящата директива.
(20)
Поради инфраструктурни ограничения, пред които са изправени съществуващите средни горивни инсталации, които са част от малки изолирани системи (МИС) или изолирани микросистеми (ИМС), и необходимостта да се улесни изграждането на междусистемни връзки между тях, на тези инсталации следва да бъде дадено повече време, за да се адаптират към нормите за допустими емисии, установени в настоящата директива.
(21)
Предвид общите ползи от централното отопление, що се отнася до приноса за намаляване на потреблението за битови цели на гориво, предизвикващо силно замърсяване на въздуха, и що се отнася до подобряването на енергийната ефективност и намаляването на емисиите от CO2, следва да бъде възможно за държавите членки да предоставят повече време на съществуващите средни горивни инсталации, които предоставят съществена част от своето производство на полезна топлина на обществената мрежа за централно отопление, за да се приведат към нормите за допустими емисии, установени в настоящата директива.
(22)
Предвид неотдавна извършените инвестиции в инсталации с биомаса, с които се цели увеличаване на използването на възобновяеми енергийни източници и които вече са довели до по-ниски емисии на замърсители, и с цел да се вземат предвид свързаните с това инвестиционни цикли, следва да бъде възможно за държавите членки да дадат повече време на тези инсталации, за да приведат своите емисии към нормите за допустими емисии, установени в настоящата директива.
(23)
Предвид съществената роля на компресорните газови станции за надеждността и безопасното функциониране на националните газопреносни мрежи, както и конкретните ограничения, свързани с тяхното осъвременяване, следва да бъде възможно за държавите членки да дадат повече време на средните горивни инсталации, като стимулират тези станции да се приведат към нормите за допустими емисии на азотни оксиди, установени в настоящата директива.
(24)
В съответствие с член 193 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС) настоящата директива не е пречка за държавите членки да запазят в сила или да въведат по-строги защитни мерки. Такива мерки може да са необходими в зоните, в които не са спазени пределно допустимите стойности за качеството на въздуха. В тези случаи държавите членки следва да извършат оценка на необходимостта от прилагането на по-стриктни норми за допустими емисии, отколкото изискванията, посочени в настоящата директива като част от развитието на плановете за качество на въздуха, съгласно Директива 2008/50/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (8). Подобни оценки следва да вземат предвид резултата от обмена на информация относно най-доброто възможно постижение на намаляване на емисиите при използване на най-добрите налични и нововъзникващи технологии. Комисията следва да организира подобен обмен на информация с държавите членки, съответните промишлени отрасли, в това число операторите и доставчиците на технологии, и неправителствените организации, включително тези, които насърчават опазването на околната среда.
(25)
Държавите членки следва да гарантират, че операторът на дадена средна горивна инсталация взема необходимите мерки в случай на несъответствие с разпоредбите на настоящата директива. Държавите членки следва да изградят система за проверка на съответствието на средните горивни инсталации с изискванията на настоящата директива.
(26)
За да се гарантира ефективното прилагане и изпълнение на настоящата директива, инспекциите следва, когато това е възможно, да бъдат координирани с тези, които се изискват съгласно законодателството на Съюза, според случая.
(27)
Разпоредбите на настоящата директива относно достъпа до информацията, свързана с нейното изпълнение, следва да се прилагат така, че да гарантират оптимален ефект на Директива 2003/4/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (9).
(28)
За да се ограничи тежестта за малките и средните предприятия, които експлоатират средни горивни инсталации, административните задължения на операторите относно предоставяне на информация, мониторинг и докладване следва да бъдат пропорционални и да избягват дублиране, като същевременно позволяват ефективна проверка на съответствието от страна на компетентния орган.
(29)
С цел да се осигурят последователността и съгласуваността на информацията, предоставена от държавите членки относно изпълнението на настоящата директива, и да се насърчи обменът на информация между държавите членки и Комисията, Комисията, подпомагана от Европейската агенция за околната среда, следва да разработи инструмент за докладване по електронен път, който да е също на разположение за вътрешно ползване от държавите членки за целите на докладването и управлението на данните в национален мащаб.
(30)
Комисията следва да извърши оценка на необходимостта от изменение на определените в приложение II норми за допустими емисии за нови средни горивни инсталации въз основа на технологиите от последно поколение. В тази връзка Комисията следва също така да разгледа необходимостта за определяне на конкретни норми за допустими емисии на други замърсители, като например въглероден оксид и евентуално на минимални стандарти за енергийна ефективност.
(31)
С цел адаптирането към научния и техническия прогрес на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема актове в съответствие с член 290 от ДФЕС за адаптиране на разпоредбите относно оценката на съответствието, посочени в приложение III, част 2, точка 2. От особена важност е по време на подготвителната си работа Комисията да проведе подходящи консултации, включително на експертно равнище. При подготовката и изготвянето на делегираните актове Комисията следва да осигури едновременното и своевременно предаване на съответните документи по подходящ начин на Европейския парламент и на Съвета.
(32)
За да се гарантират еднакви условия за прилагането на настоящата директива и да се опростят и рационализират задълженията за докладване на държавите членки, на Комисията следва да бъдат предоставени изпълнителни правомощия във връзка с уточняването на техническия формат на докладването. Тези правомощия следва да бъдат упражнявани в съответствие с разпоредбите на Регламент (ЕС) № 182/2011 на Европейския парламент и на Съвета (10).
(33)
Доколкото целите на настоящата директива, а именно подобряването на качеството на околната среда и на здравето на човека, не могат да бъдат постигнати в достатъчна степен от държавите членки, а поради техния мащаб и последици могат да бъдат по-добре постигнати на равнището на Съюза, Съюзът може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора за Европейския съюз. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигане на тези цели.
(34)
Настоящата директива зачита основните права и съблюдава принципите, признати по-специално в Хартата на основните права на Европейския съюз („Хартата“). По-специално настоящата директива е насочена към гарантиране на прилагането на член 37 от Хартата, отнасящ се за опазването на околната среда.
(35)
Съгласно Съвместната политическа декларация на държавите членки и на Комисията от 28 септември 2011 г. относно обяснителните документи (11) държавите членки са поели ангажимент в обосновани случаи да прилагат към съобщението за своите мерки за транспониране един или повече документи, обясняващи връзката между елементите на дадена директива и съответстващите им части от националните инструменти за транспониране. По отношение на настоящата директива законодателят смята, че предоставянето на тези документи е обосновано,
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Предмет
С настоящата директива се установяват правила за контрол на емисиите на серен диоксид (SO2), азотни оксиди (NOx) и прах, изпускани във въздуха от средни горивни инсталации, като по този начин се цели да се намалят емисиите във въздуха и възможните рискове за здравето на човека и околната среда от такива емисии.
С настоящата директива се установяват и правила за мониторинг на емисиите на въглероден оксид (CO).
Член 2
Обхват
1. Настоящата директива се прилага спрямо горивните инсталации, чиято номинална входяща топлинна мощност е равна на или по-голяма от 1 MW и по-малка от 50 MW („средни горивни инсталации“), независимо от използвания вид гориво.
2. Настоящата директива се прилага и към съвкупността от нови средни горивни инсталации съгласно член 4, включително съвкупности, в които номиналната входяща топлинна мощност е равна на или по-голяма от 50 MW, освен ако тази съвкупност не е горивна инсталация, попадаща в обхвата на глава III от Директива 2010/75/ЕС.
3. Настоящата директива не се прилага спрямо:
a)
горивни инсталации, които попадат в обхвата на глава III или глава IV от Директива 2010/75/ЕС;
б)
горивни инсталации, които попадат в обхвата на Директива 97/68/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (12);
в)
горивни инсталации, разположени в селски стопанства, с номинална входяща топлинна мощност, по-малка или равна на 5 MW, които използват като гориво само непреработен оборски тор от домашни птици, както е посочено в член 9, буква а) от Регламент (ЕО) № 1069/2009 на Европейския парламент и на Съвета (13);
г)
горивни инсталации, в които газообразните продукти на горенето се използват за пряко нагряване, сушене или друг вид обработка на предмети или материали;
д)
горивни инсталации, в които газообразните продукти на горенето се използват за пряко газово отопление, използвано за вътрешни пространства с цел подобряване на условията на работното място;
е)
инсталации за доизгаряне, които са предназначени за очистването на отпадъчните газове от промишлени процеси чрез горене и които не се експлоатират като самостоятелни горивни инсталации;
ж)
технически съоръжения, използвани в задвижването на превозно средство, кораб или въздухоплавателно средство;
з)
газовите турбини и газовите и дизеловите двигатели, използвани на офшорните платформи;
и)
съоръжения за регенерация на катализатори за каталитичен крекинг;
й)
съоръжения за превръщане на сероводород в сяра;
к)
реактори, използвани в химическата промишленост;
л)
коксови пещи;
м)
каупери;
н)
крематориуми;
о)
горивни инсталации, които изгарят рафинерийни горива самостоятелно или съвместно с други горива за производство на енергия на територията на нефтени и газови рафинерии;
п)
регенерационни котли в рамките на инсталации за производство на целулозна каша.
4. Настоящата директива не се прилага за научноизследователски и развойни дейности или за дейности, свързани с изпитване на средни горивни инсталации. Държавите членки могат да определят специфични условия за прилагането на настоящия параграф.
Член 3
Определения
За целите на настоящата директива се прилагат следните определения:
1)
„емисия“ е изпускането от горивната инсталация на вещества във въздуха;
2)
„норма за допустими емисии“ е допустимото количество на дадено вещество, съдържащо се в отпадъчните газове от горивна инсталация, които могат да бъдат изпуснати във въздуха за определен период;
3)
„азотни оксиди“ (NOx) са азотен оксид и азотен диоксид, изразени като азотен диоксид (NO2);
4)
„прах“ означава частици с всякаква форма, структура или плътност, диспергирани в газовата фаза при условията на мястото на вземането на пробата, които могат да бъдат събрани посредством филтриране при определени условия след вземане на представителни проби от подлежащия на анализ газ и които остават преди филтъра и върху филтъра след изсушаване при определени условия;
5)
„горивна инсталация“ е всяко техническо съоръжение, в което се извършва окисление на горива с цел да се използва получената по този начин топлина;
6)
„съществуваща горивна инсталация“ е горивна инсталация, въведена в експлоатация преди 20 декември 2018 г. или за която е издадено разрешително преди 19 декември 2017 г. в съответствие с националното законодателство, при условие че инсталацията е въведена в експлоатация не по-късно от 20 декември 2018 г.;
7)
„нова горивна инсталация“ е горивна инсталация, различна от съществуваща горивна инсталация;
8)
„двигател“ е газов двигател, дизелов двигател или двигател, работещ с два вида гориво;
9)
„газов двигател“ е двигател с вътрешно горене, който работи в съответствие с цикъла на Ото и използва искрово запалване, за да изгаря горивото;
10)
„дизелов двигател“ е двигател с вътрешно горене, който работи в съответствие с цикъла на Дизел и използва запалване чрез сгъстяване, за да изгаря горивото;
11)
„двигател, работещ с два вида гориво“ е двигател с вътрешно горене, който използва запалване чрез сгъстяване и работи в съответствие с цикъла на Дизел, когато изгаря течни горива, и в съответствие с цикъла на Ото, когато изгаря газообразни горива;
12)
„газова турбина“ е всяка ротационна машина, която превръща термичната енергия в механична работа и се състои главно от компресор, термичен агрегат, в който се окислява горивото, така че да се подгрява работният флуид, и турбина; тук се включват газови турбини с отворен цикъл и с комбиниран цикъл, както и газови турбини, работещи в когенерационен режим, като всички те са със или без допълнително горене;
13)
„малка изолирана система“ (МИС) означава малка изолирана система по смисъла на член 2, точка 26 от Директива 2009/72/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (14);
14)
„изолирана микросистема“ (ИМС) означава „изолирана микросистема“ по смисъла на член 2, точка 27 от Директива 2009/72/ЕО;
15)
„гориво“ е всяко твърдо, течно или газообразно горивно вещество;
16)
„рафинерийно гориво“ е всяко твърдо, течно или газообразно горивно вещество от етапите на дестилация или конверсия при рафинирането на суров нефт, включително нефтозаводски газ, синтетичен газ, нефтозаводското течно гориво и нефтен кокс;
17)
„отпадъци“ означава отпадъци съгласно определението в член 3, точка 1 от Директива 2008/98/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (15);
18)
„биомаса“ е който и да е от следните продукти или отпадъци:
a)
продуктите, състоящи се от растителни материали от селското и горското стопанство, които могат да бъдат използвани като гориво с цел да се оползотвори тяхното енергийно съдържание;
б)
следните отпадъци:
i)
селскостопански или горски растителни отпадъци;
ii)
растителни отпадъци от хранителната промишленост, при условие че получената топлина се оползотворява;
iii)
влакнести растителни отпадъци от производството на първична целулозна каша и от производството на хартия от целулоза, при условие че се изгарят съвместно на мястото на производството им и получената топлина се оползотворява;
iv)
коркови отпадъци;
v)
дървесни отпадъци с изключение на тези, които вследствие обработката им с консерванти за дървесина или нанасянето на покрития могат да съдържат халогенирани органични съединения или тежки метали, включително по-специално дървесни отпадъци, произхождащи от строителство и събаряне;
19)
„газьол“ е:
а)
всякакво течно гориво, получено от нефт, с кодове по КН 2710 19 25, 2710 19 29, 2710 19 47, 2710 19 48, 2710 20 17 или 2710 20 19; или
б)
всякакво течно гориво, получено от нефт, от което по-малко от 65 % об. (включително загубите) дестилират при температура 250 °С и поне 85 % об. (включително загубите) дестилират при температура 350 °С по метода ASTM D86;
20)
„природен газ“ е естествено образувал се метан, който има максимално съдържание на инертни и други елементи от 20 % об.;
21)
„тежко гориво“ е:
а)
всякакво течно гориво, получено от нефт, с код по КН 2710 19 51 до 2710 19 68, 2710 20 31, 2710 20 35 или 2710 20 39; или
б)
всякакво течно гориво, получено от нефт и различно от газьола, определен в точка 19, което поради максималните допустими стойности за неговата дестилация попада в категорията на тежките течни горива, предназначени за употреба като гориво, и от което по-малко от 65 % об.(включително загубите) дестилират при температура 250 °С по метода ASTM D86. Ако дестилацията не може да бъде определена съгласно метода ASTM D86, нефтопродуктът също се категоризира като тежко течно гориво;
22)
„експлоатационни часове“е времето, изразено в часове, през което дадена горивна инсталация функционира и изпуска емисии във въздуха, с изключение на периодите на пускане и спиране;
23)
„оператор“ е всяко физическо или юридическо лице, което експлоатира или контролира горивната инсталация, или, ако това е предвидено в националното право, всяко лице, на което са били делегирани икономически правомощия от определящо значение за техническото функциониране на инсталацията;
24)
„зона“ е част от територията на държава членка, обособена от последната за целите на оценката и управлението на качеството на въздуха, както е определена в Директива 2008/50/ЕО.
Член 4
Обединяване
Съвкупност от две или повече нови средни горивни инсталации се счита за една-единствена средна горивна инсталация за целите на настоящата директива и тяхната номинална входяща топлинна мощност се сумира за целите на изчисляване на общата номинална входяща топлинна мощност на инсталацията, когато:
-
отпадъчните газове от такива средни горивни инсталации се изпускат през общ комин, или
-
като се отчитат техническите и икономическите фактори, отпадъчните газове от такива средни горивни инсталации биха могли, по преценка на компетентния орган, да се изпускат през един общ комин.
Член 5
Разрешителни и регистрация
1. Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че няма нови средни горивни инсталации, които да се експлоатират без съответното разрешително или регистрация.
2. Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да се гарантира, че считано от 1 януари 2024 г. никоя съществуваща средна горивна инсталация с номинална входяща мощност, по-голяма от 5 MW, не се експлоатира без съответното разрешително или регистрация.
Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да се гарантира, че считано от 1 януари 2029 г. никоя съществуваща средна горивна инсталация с номинална входяща мощност, по-малка или равна на 5 MW, не се експлоатира без съответното разрешително или регистрация.
3. Държавите членки определят процедурата по издаване на разрешително или регистрация за средни горивни инсталации. Тези процедури включват най-малко задължение операторът да информира компетентния орган за това, че експлоатира или възнамерява да експлоатира средна горивна инсталация, и да предостави най-малкото информацията, посочена в приложение I.
4. Компетентният орган регистрира или започва процедура за издаване на разрешително на средната горивна инсталация в срок от един месец след подаване на информацията, посочена в параграф 3, от оператора. Компетентният орган информира оператора за регистрацията и започването на процедурата за издаване на разрешително.
5. Компетентният орган поддържа регистър с информация за всяка средна горивна инсталация, който да включва информацията, посочена в приложение I, и информацията, получена съгласно член 9. Съществуващите средни горивни инсталации се включват в регистъра от датата на регистрация или от датата, на която е издадено разрешителното, в съответствие с настоящата директива. Компетентните органи предоставят на обществеността достъп до информацията, съдържаща се в регистъра, в съответствие с Директива 2003/4/ЕО, включително по интернет.
6. Без да се засяга задължението за притежаване на разрешително или регистрация, държавите членки могат да включват изисквания за определени категории средни горивни инсталации в общи правила със задължителен характер. В случай че са приети общи правила със задължителна сила, в разрешителното или регистрацията може само да се направи позоваване на тези правила.
7. За средни горивни инсталации, които са част от инсталация, попадаща в обхвата на глава II от Директива 2010/75/ЕС, изискванията по настоящия член се считат за изпълнени посредством съответствие с посочената директива.
8. Всяко издадено разрешително или извършена регистрация съгласно друго национално законодателство или законодателство на Съюза може да бъде комбинирано(а) с разрешителното или регистрацията, изисквано(а) съгласно параграф 1, за да се получи единно разрешително или единна регистрация, при условие че то/тя съдържа информацията, която се изисква по настоящия член.
Член 6
Норми за допустими емисии
1. Без да се засяга глава II от Директива 2010/75/ЕС, когато е приложимо, нормите за допустими емисии, определени в приложение II към настоящата директива, се прилагат за средни горивни инсталации.
Нормите за допустими емисии, определени в приложение II, не се прилагат за средни горивни инсталации, разположени на Канарските острови, френските отвъдморски департаменти и Азорските острови и Мадейра. Съответните държави членки определят нормите за допустими емисии за тези инсталации с цел намаляване на емисиите от тях във въздуха и на потенциалните рискове за човешкото здраве и околната среда.
2. От 1 януари 2025 г. емисиите във въздуха на SO2, NOx и прах от съществуващи средни горивни инсталации с номинална входяща топлинна мощност, по-голяма от 5 MW, не трябва да превишават нормите за допустими емисии, определени в част 1, таблици 2 и 3 от приложение II.
От 1 януари 2030 г. емисиите във въздуха на SO2, NOx и прах от съществуващи средни горивни инсталации с номинална входяща топлинна мощност, равна на или по-малка от 5 MW, не трябва да превишават нормите за допустими емисии, определени в част 1, таблици 1 и 3 от приложение II.
3. Държавите членки могат да освободят съществуващи средни горивни инсталации, които работят не повече от 500 експлоатационни часа годишно, определени като плаваща средна стойност, изчислена за период от пет години, от задължението за спазване на нормите за допустими емисии, определени в част 1, таблици 1, 2 и 3 от приложение II.
Държавите членки могат да увеличат посочения в първа алинея лимит на 1 000 експлоатационни часа в следните спешни случаи или при следните извънредни обстоятелства:
-
за подпомагане на производството на електроенергия в свързани острови, в случай на прекъсване на основната доставка на електроенергия към даден остров,
-
средни горивни инсталации, използвани за производство на топлоенергия, в случай на изключително студени метеорологични условия.
Във всички случаи, посочени в настоящия параграф, за инсталациите, използващи твърди горива, се прилага норма за допустимите емисии на прах от 200 mg/Nm3.
4. Съществуващите средни горивни инсталации, които са част от МИС и ИМС, спазват нормите за допустими емисии, определени в част 1, таблици 1, 2 и 3 от приложение II, считано от 1 януари 2030 г.
5. До 1 януари 2030 г. държавите членки могат да освобождават съществуващите средни горивни инсталации с номинална входяща топлинна мощност, по-голяма от 5 MW, от задължението за спазване на нормите за допустими емисии, посочени в приложение II, при условие че най-малко 50 % от производството на полезна топлоенергия на инсталацията, определено като плаваща средна стойност за период от пет години, се предоставя под формата на пара или топла вода на обществена мрежа за централно отопление. В случай на такова освобождаване нормите за допустими емисии, определени от компетентните органи, не могат да надвишават 1 100 mg/Nm3 за SO2 и 150 mg/Nm3 за прах.
До 1 януари 2030 г. държавите членки могат да освобождават от задължението за спазване на нормите за допустими емисии на прах, посочени в приложение II към настоящата директива, средни горивни инсталации, работещи с твърда биомаса като основно гориво и намиращи се в зони, в които съгласно оценките, извършени в съответствие с Директива 2008/50/ЕО, е осигурено съответствието с нормите за допустими емисии от същата директива. В случай на такова освобождаване нормите за допустими емисии, определени от компетентните органи, не трябва да надвишават 150 mg/Nm3 за прах.
Компетентният орган във всички случаи гарантира, че не се причинява значително замърсяване и че се постига висока степен на опазване на околната среда като цяло.
6. До 1 януари 2030 г. държавите членки могат да освободят съществуващите средни горивни инсталации с номинална входяща топлинна мощност, по-голяма от 5 MW, които се използват за задвижване на компресорни газови станции, за да гарантират безопасността и сигурността на националната газоразпределителна система, от задължението за спазване на нормите за допустими емисии на NOx, определени в част 1, таблица 3 от приложение II.
7. От 20 декември 2018 г. емисиите във въздуха на SO2, NOx и прах от нови средни горивни инсталации не трябва да превишават нормите за допустими емисии, определени в част 2 от приложение II.
8. Държавите членки могат да освободят нови средни горивни инсталации, които работят не повече от 500 експлоатационни часа годишно като плаваща средна стойност, изчислена за период от три години, от задължението за спазване на нормите за допустими емисии, определени в част 2 от приложение II. В случай на такова освобождаване за инсталациите, използващи твърди горива, се прилага норма за допустимите емисии на прах от 100 mg/Nm3.
9. В зоните или в части от зоните, в които не са спазени пределно допустимите стойности за качество на въздуха, определени в Директива 2008/50/ЕО, държавите членки оценяват необходимостта от прилагането спрямо отделни средни горивни инсталации в тези зони или части от зони на по-строги норми за допустими емисии, отколкото тези, посочени в настоящата директива, като част от изготвянето на плановете за качество на въздуха, посочени в член 23 от Директива 2008/50/ЕО, като се отчитат резултатите от обмена на информация, посочен в параграф 10 от настоящия член, при условие че прилагането на такива норми за допустими емисии ще допринесе ефективно за значителното подобрение на качеството на въздуха.
10. Комисията организира обмен на информация с държавите членки, съответните промишлени отрасли и неправителствени организации относно нивата на емисии, които биха били постижими при използването на най-добрите налични и нововъзникващи технологии и свързаните с тях разходи.
Комисията публикува резултатите от обмена на информация.
11. Компетентният орган може да предостави дерогация за максимален срок от шест месеца от задължението за спазване на нормите за допустими емисии, предвидено в параграфи 2 и 7, за SO2 по отношение на средни горивни инсталации, които обикновено използват гориво с ниско съдържание на сяра, когато операторът не е в състояние да спазва тези норми за допустими емисии поради прекъсване на снабдяването с гориво с ниско съдържание на сяра в резултат на сериозен недостиг.
В едномесечен срок държавите членки информират Комисията за всяка дерогация, предоставена съгласно първа алинея.
12. Компетентният орган може да предостави дерогация от задължението за спазване на нормите за допустими емисии, предвидено в параграфи 2 и 7, когато дадена средна горивна инсталация, използваща само газообразно гориво, по изключение трябва да използва други горива вследствие на внезапно прекъсване на снабдяването с газ и поради тази причина би трябвало да бъде оборудвана с вторично пречиствателно съоръжение. Срокът, за който се предоставя тази дерогация, не може да надхвърля десет дни, освен ако операторът докаже пред компетентния орган необходимостта от по-дълъг срок.
В едномесечен срок държавите членки информират Комисията за всяка дерогация, предоставена съгласно първа алинея.
13. Когато дадена средна горивна инсталация използва едновременно два или повече вида гориво, нормата за допустими емисии за всеки замърсител се изчислява по следния начин:
a)
от приложение II се взема нормата за допустими емисии, отнасяща се за всеки вид гориво;
б)
изчислява се среднопретеглената норма за допустими емисии за всеки вид гориво: тази норма се получава, като се умножи индивидуалната норма за допустими емисии, посочена в буква а), по входящата топлинна мощност, отдавана от съответното гориво, и резултатът от умножението се раздели на сумата от входящите топлинни мощности, отдавани от всички горива; и
в)
сумират се среднопретеглените по видове гориво норми за допустими емисии.
Член 7
Задължения на оператора
1. Държавите членки гарантират, че операторите осъществяват мониторинг на емисиите най-малко в съответствие с част 1 от приложение III.
2. За средни горивни инсталации, които използват няколко вида гориво, мониторингът на емисиите се осъществява при изгарянето на гориво или на горивен микс, което вероятно би довело до най-високото равнище на емисии, в продължение на представителен период при нормални експлоатационни условия.
3. Операторът съхранява и обработва всички резултати от мониторинга по такъв начин, че да се даде възможност за извършване на проверка на спазването на нормите за допустими емисии в съответствие с правилата, определени в приложение III, част 2.
4. По отношение на средните горивни инсталации, използващи вторично пречиствателно съоръжение с цел спазване на нормите за допустими емисии, операторът съхранява данните или информацията, доказваща ефективното и непрекъснато функциониране на това съоръжение.
5. Операторът на дадена средна горивна инсталация съхранява следните данни:
a)
разрешителното или доказателството за регистрация от компетентния орган и, ако е необходимо, актуализираната му версия и свързаната с това информация;
б)
резултатите от мониторинга и информацията, посочена в параграфи 3 и 4;
в)
където е приложимо, данни за експлоатационните часове, посочени в член 6, параграфи 3 и 8;
г)
данни за вида и количеството на горивата, използвани в инсталацията, както и за всякакви неизправности или повреди на вторичното пречиствателно съоръжение;
д)
данни за случаите на несъответствие и предприетите мерки, както е посочено в параграф 7.
Данните и информацията, посочени в първа алинея, букви б)-д), се съхраняват за срок от най-малко шест години.
6. При поискване операторът предоставя незабавно на компетентния орган данните и информацията, посочени в параграф 5. Компетентният орган може да отправи такова искане с оглед извършване на проверка на съответствието с изискванията на настоящата директива. Компетентният орган отправя такова искане, ако представител на обществеността направи искане за достъп до данните или информацията, посочени(а) в параграф 5.
7. В случай на неспазване на нормите за допустими емисии, определени в приложение II, операторът предприема необходимите мерки, за да се гарантира възстановяване на спазването им в най-кратък срок, без да се засягат мерките, изисквани съгласно член 8. Държавите членки определят правила относно вида, честотата и формата на съобщаване от страна на операторите до компетентните органи на информация относно случаите на несъответствие.
8. Операторите оказват на компетентния орган цялото необходимо съдействие за провеждането на всякакви проверки и посещения на място, вземане на проби и събиране на информация, необходима за изпълнението на задълженията му за целите на настоящата директива.
9. Операторите трябва да осигурят възможно най-кратки периоди за пускане и спиране на средните горивни инсталации.
Член 8
Проверка за съответствие
1. Държавите членки гарантират, че валидните стойности на емисиите, които са обект на мониторинг в съответствие с приложение III, не превишават нормите за допустими емисии, посочени в приложение II.
2. Държавите членки изграждат ефективна система, която се основава на екологични проверки или на други мерки, за проверка на съответствието с изискванията на настоящата директива.
3. В случай на несъответствие, в допълнение към мерките, предприети от оператора съгласно член 7 параграф 7, държавите членки гарантират, че компетентният орган изисква от оператора да предприеме всички мерки, необходими за осигуряване на незабавното възстановяване на съответствието.
Когато несъответствието причинява значително влошаване на качеството на въздуха на съответното място, експлоатацията на средната горивна инсталация се спира- до възстановяване на съответствието.
Член 9
Промяна в средни горивни инсталации
Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да се гарантира, че операторът уведомява незабавно компетентния орган за всяка планирана промяна в средната горивна инсталация, която би довела до промяна в приложимите норми за допустими емисии.
Компетентният орган съответно актуализира разрешителното или регистрацията, според случая.
Член 10
Компетентни органи
Държавите членки определят компетентните органи, отговорни за изпълнението на задълженията, произтичащи от настоящата директива.
Член 11
Докладване
1. До 1 октомври 2026 г. и до 1 октомври 2031 г. държавите членки представят на Комисията доклад с качествена и количествена информация относно изпълнението на настоящата директива, относно всяко действие, предприето за извършване на проверка на съответствието на средните горивни инсталации с разпоредбите на настоящата директива, и относно всяко действие за изпълнение на целите, посочени в нея.
Първият доклад, посочен в първа алинея, включва приблизителна оценка на общите годишни емисии на SO2, NOx и прах от средните горивни инсталации, групирани по вид инсталация, вид гориво и капацитет.
2. До 1 януари 2021 г. държавите членки докладват също така на Комисията каква е приблизителната оценка на общите годишни емисии на СО, както и наличната информация относно концентрацията на емисии на СО от средните горивни инсталации, групирани по вид гориво и по капацитет.
3. За целите на докладването, посочено в параграфи 1 и 2, Комисията предоставя на разположение на държавите членки инструмент за докладване по електронен път.
Чрез актове за изпълнение Комисията определя техническите формати за докладване с оглед на опростяване и оптимизиране на задълженията за докладване на държавите членки във връзка с информацията,посочена в параграфи 1 и 2 от настоящия член. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 15.
4. В срок от дванадесет месеца след получаването на докладите на държавите членки в съответствие с параграф 1 от настоящия член и като взема предвид информацията, предоставена на разположение в съответствие с член 6, параграфи 11 и 12, Комисията представя обобщен доклад до Европейския парламент и до Съвета.
5. При изпълнението на своите задължения съгласно параграфи 3 и 4 Комисията се подпомага от Европейската агенция за околната среда.
Член 12
Преразглеждане
1. До 1 януари 2020 г. Комисията преразглежда постигнатия напредък по отношение на енергийната ефективност на средните горивни инсталации и оценява какви са ползите от определянето на минимални стандарти за енергийна ефективност, в съответствие с най-добрите налични техники.
2. До 1 януари 2023 г. Комисията оценява необходимостта от преразглеждане на разпоредбите по отношение на инсталации, които са част от МИС или ИМС, както и част 2 от приложение II, въз основа на най-новите технологии.
Като част от това преразглеждане Комисията оценява също така дали за някои или всички видове средни горивни инсталации е необходимо да се регулират емисиите на СО.
След това се извършва преразглеждане на всеки десет години, като то включва оценка на това, дали е уместно да се определят по-строги норми за допустими емисии, по-специално за новите средни горивни инсталации.
3. Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад относно резултатите от преразглеждането, посочено в параграфи 1 и 2, като по целесъобразност докладът се придружава от законодателно предложение.
Член 13
Изменение на приложенията
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 14, за да адаптира приложение III, част 2, точка 2 към техническия и научния прогрес.
Член 14
Упражняване на делегирането
1. Правомощието да приема делегирани актове се предоставя на Комисията при спазване на предвидените в настоящия член условия.
2. Правомощието да приема делегираните актове, посочено в член 13, се предоставя на Комисията за срок от пет години, считано от 18 декември 2015 г. Комисията изготвя доклад относно делегирането на правомощия не по-късно от девет месеца преди изтичането на петгодишния срок. Делегирането на правомощия се продължава мълчаливо за срокове с еднаква продължителност, освен ако Европейският парламент или Съветът не възразят срещу подобно продължаване не по-късно от три месеца преди изтичането на всеки срок.
3. Делегирането на правомощия, посочено в член 13, може да бъде оттеглено по всяко време от Европейския парламент или от Съвета. С решението за оттегляне се прекратява посоченото в него делегиране на правомощия. То поражда действие в деня след публикуването на решението в Официален вестник на Европейския съюз или на по-късна, посочена в решението дата. То не засяга действителността на делегираните актове, които вече са в сила.
4. Веднага след като приеме делегиран акт, Комисията нотифицира акта едновременно на Европейския парламент и на Съвета.
5. Делегиран акт, приет съгласно член 13, влиза в сила единствено ако нито Европейският парламент, нито Съветът са представили възражения в срок от два месеца след нотифицирането на акта на Европейския парламент и Съвета, или ако преди изтичането на този срок и Европейският парламент, и Съветът са уведомили Комисията, че няма да представят възражения. Този срок се удължава с два месеца по инициатива на Европейския парламент или на Съвета.
Член 15
Процедура на комитет
1. Комисията се подпомага от комитета, създаден по член 75, параграф 1 от Директива 2010/75/ЕС. Този комитет е комитет по смисъла на Регламент (ЕС) № 182/2011.
2. При позоваване на настоящия параграф се прилага член 5 от Регламент (ЕС) № 182/2011.
3. Когато комитетът не даде становище, Комисията не приема проекта за акт за изпълнение и се прилага член 5, параграф 4, трета алинея от Регламент (ЕС) № 182/2011.
Член 16
Санкции
Държавите членки определят правилата относно санкциите, приложими в случай на нарушаване на националните разпоредби, приети съгласно настоящата директива, и вземат всички необходими мерки за осигуряване на тяхното изпълнение. Предвидените санкции са ефективни, пропорционални и възпиращи. Държавите членки уведомяват Комисията за тези правила и мерки най-късно до 19 декември 2017 г., като я уведомяват във възможно най-кратък срок за всяко последващо изменение, което ги засяга.
Член 17
Транспониране
1. Държавите членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива, до 19 декември 2017 г. Те незабавно съобщават на Комисията текста на тези разпоредби.
Когато държавите членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите членки.
2. Държавите членки съобщават на Комисията текста на основните разпоредби от националното законодателство, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 18
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след деня на публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 19
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите членки.
Съставено в Страсбург на 25 ноември 2015 година.
DIRECTIVA (UE) 2015/2193 A PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI A CONSILIULUI
din 25 noiembrie 2015
privind limitarea emisiilor în atmosferă a anumitor poluanți provenind de la instalații medii de ardere
(Text cu relevanță pentru SEE)
PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 192 alineatul (1),
având în vedere propunerea Comisiei Europene,
după transmiterea proiectului de act legislativ către parlamentele naționale,
având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European (1),
având în vedere avizul Comitetului Regiunilor (2),
hotărând în conformitate cu procedura legislativă ordinară (3),
întrucât:
(1)
Prin Decizia nr. 1386/2013/UE a Parlamentului European și a Consiliului (4) („programul de acțiune”) se recunoaște că emisiile de poluanți în atmosferă au fost reduse în mod semnificativ în ultimele decenii, dar că, în același timp, nivelurile de poluare atmosferică reprezintă în continuare o problemă în multe părți ale Europei, iar cetățenii Uniunii continuă să fie expuși substanțelor poluante din atmosferă, ceea ce le poate afecta sănătatea și bunăstarea. În conformitate cu programul de acțiune, ecosistemele sunt afectate în continuare de depunerile excesive de azot și de sulf asociate emisiilor generate de transporturi, de practicile agricole nesustenabile și de producerea de energie electrică. În multe regiuni ale Uniunii, nivelurile de poluare a aerului încă depășesc limitele stabilite de Uniune și standardele Uniunii de calitate a aerului continuă să nu îndeplinească obiectivele stabilite de Organizația Mondială a Sănătății.
(2)
În vederea asigurării unui mediu sănătos pentru toți, programul de acțiune îndeamnă la completarea măsurilor locale cu politici adecvate, atât la nivel național, cât și la nivelul Uniunii. Programul solicită, în special, consolidarea eforturilor în scopul armonizării complete cu legislația Uniunii privind calitatea aerului și definirea obiectivelor și a acțiunilor strategice pentru perioada ulterioară anului 2020.
(3)
Evaluările științifice arată că cetățenii Uniunii pierd, în medie, opt luni din viață din cauza poluării atmosferice.
(4)
Emisiile de poluanți provenite din arderea combustibilului în instalații medii de ardere nu sunt, în general, reglementate la nivelul Uniunii, deși acestea contribuie din ce în ce mai mult la poluarea atmosferică, în special din cauza creșterii gradului de utilizare a biomasei drept combustibil, determinată de condițiile climatice și de politica energetică.
(5)
Arderea combustibilului în anumite instalații și dispozitive mici de ardere este reglementată de măsurile de punere în aplicare menționate în Directiva 2009/125/CE a Parlamentului European și a Consiliului (5). Sunt necesare urgent măsuri suplimentare în temeiul Directivei 2009/125/CE pentru a acoperi lacunele legislative existente. Arderea combustibilului în instalațiile mari de ardere intră sub incidența Directivei 2010/75/UE a Parlamentului European și a Consiliului (6) din 7 ianuarie 2013, în timp ce Directiva 2001/80/CE a Parlamentului European și a Consiliului (7) se aplică în continuare instalațiilor mari de ardere reglementate de articolul 30 alineatul (2) din Directiva 2010/75/UE până la 31 decembrie 2015.
(6)
În raportul său adresat Parlamentului European și Consiliului la 17 mai 2013 Comisia a concluzionat referitor la reexaminările efectuate în temeiul articolului 30 alineatul (9) și al articolului 73 din Directiva 2010/75/UE privind emisiile industriale provenite de la unitățile de creștere intensivă a animalelor și de la instalațiile de ardere că pentru arderea combustibililor în instalații medii de ardere s-a demonstrat un potențial clar de reducere a emisiilor în atmosferă, în condiții eficiente din punct de vedere al costurilor.
(7)
Obligațiile internaționale ale Uniunii în ceea ce privește poluarea atmosferică, care au ca scop reducerea acidifierii, a eutrofizării, a nivelului de ozon troposferic și a emisiilor de pulberi în suspensie, sunt aprobate prin Protocolul de la Göteborg la Convenția asupra poluării atmosferice transfrontaliere pe distanțe lungi, care a fost modificat în 2012 pentru a consolida angajamentele de reducere existente pentru dioxid de sulf, oxizi de azot, amoniac și compuși organici volatili și pentru a introduce noi angajamente de reducere a particulelor fine în suspensie (PM 2,5), care trebuie respectate începând din 2020.
(8)
Comunicarea Comisiei către Parlamentul European, Consiliu, Comitetul Economic și Social și Comitetul Regiunilor din 18 decembrie 2013 intitulată „Programul «Aer curat pentru Europa»” solicită măsuri pentru controlul emisiilor de substanțe poluante în atmosferă provenite de la instalațiile medii de ardere, completând astfel cadrul de reglementare a sectorului specific proceselor de ardere. Programul „Aer curat” completează agenda măsurilor de reducere a poluării pentru 2020 care a fost stabilită în Comunicarea Comisiei către Consiliu și Parlamentul European din 21 septembrie 2005 intitulată „Strategia tematică privind poluarea atmosferică” și dezvoltă obiectivele de reducere a impactului pentru perioada până în 2030. Pentru realizarea tuturor acestor obiective strategice ar trebui să se stabilească o agendă de reglementare care să includă măsurile de control al emisiilor provenite de la instalațiile medii de ardere.
(9)
Instalațiile medii de ardere ar trebui construite și exploatate astfel încât să promoveze eficiența energetică. Aceste considerații, precum și considerațiile de ordin economic, posibilitățile tehnice și ciclul de viață al instalațiilor medii de ardere ar trebui luate în considerare în mod special atunci când se realizează modernizări ale instalațiilor medii de ardere sau se adoptă decizii privind investiții majore.
(10)
Pentru a garanta faptul că exploatarea unei instalații medii de ardere nu duce la o deteriorare a calității aerului, măsurile luate pentru a limita emisiile de dioxid de sulf, oxizi de azot și pulberi în atmosferă nu ar trebui să ducă la creșterea emisiilor altor poluanți, precum monoxidul de carbon.
(11)
Instalațiile medii de ardere care respectă deja cerințele minime valabile în Uniune, cum ar fi instalațiile în care se aplică regula de agregare în conformitate cu capitolul III din Directiva 2010/75/UE sau instalațiile de incinerare sau co-incinerare a deșeurilor solide sau lichide și deci aflate sub incidența capitolului IV din directiva respectivă, ar trebui să fie excluse din domeniul de aplicare al prezentei directive.
(12)
Alte instalații medii de ardere ar trebui, de asemenea, să fie excluse din domeniul de aplicare a prezentei directive, pe baza caracteristicilor tehnice sau a utilizării lor în anumite activități.
(13)
Dat fiind faptul că atât instalațiile medii de ardere care ard combustibili de rafinărie individual sau împreună cu alți combustibili pentru producerea de energie în cadrul rafinăriilor de țiței și gaz, cât și cazanele de recuperare din cadrul instalațiilor de fabricare a celulozei fac obiectul unor niveluri de emisii asociate cu cele mai bune tehnici disponibile (BAT) prevăzute în concluziile BAT stabilite deja prin Directiva 2010/75/UE, prezenta directivă nu ar trebui să se aplice acestor instalații.
(14)
Prezenta directivă ar trebui să se aplice instalațiilor de ardere, inclusiv în cazul unei combinații formate din două sau mai multe instalații medii de ardere noi, cu o putere termică instalată totală mai mare sau egală cu 1 MW și mai mică de 50 MW. Instalațiile de ardere individuale cu o putere termică instalată mai mică de 1 MW nu ar trebui să fie luate în considerare pentru calcularea puterii termice instalate totale a unei combinații de instalații de ardere. Pentru a se evita o lacună de reglementare, prezenta directivă ar trebui să se aplice, de asemenea, în cazul unei combinații formate din instalații medii de ardere noi în cazul în care puterea termică instalată totală este egală cu sau mai mare de 50 MW, fără a aduce atingere capitolului III din Directiva 2010/75/UE.
(15)
Pentru a asigura controlul emisiilor de dioxid de sulf, oxizi de azot și pulberi în atmosferă, fiecare instalație medie de ardere ar trebui să funcționeze numai dacă i-a fost acordată o autorizație sau a fost înregistrată de autoritatea competentă, pe baza informațiilor transmise de operator.
(16)
În scopul controlării emisiilor în atmosferă provenite de la instalațiile medii de ardere, valorile-limită de emisie și cerințele de monitorizare ar trebui să fie stabilite prin prezenta directivă.
(17)
Valorile-limită de emisie prevăzute în anexa II nu ar trebui să se aplice instalațiilor medii de ardere din Insulele Canare, departamentele franceze de peste mări, Azore și Madeira, având în vedere problemele de ordin tehnic și logistic care există din cauza caracterului izolat al amplasamentului acestor instalații. Respectivele state membre ar trebui să stabilească valori-limită de emisie pentru aceste instalații în vederea reducerii emisiilor lor în atmosferă și a riscurilor potențiale pentru sănătatea umană și pentru mediu.
(18)
Pentru a acorda instalațiilor medii de ardere existente suficient timp de adaptare din punct de vedere tehnic la cerințele prezentei directive, valorile-limită de emisie ar trebui să se aplice instalațiilor respective după scurgerea unei perioade stabilite de la data aplicării prezentei directive.
(19)
Pentru a ține cont de anumite circumstanțe specifice în care aplicarea valorilor-limită de emisie ar conduce la costuri disproporționat de mari față de beneficiile aduse mediului, statele membre ar trebui să fie în măsură să exonereze instalațiile medii de ardere utilizate în cazuri de urgență și exploatate pe perioade limitate de timp de la respectarea valorilor-limită stabilite în prezenta directivă.
(20)
Având în vedere constrângerile legate de infrastructură cu care se confruntă instalațiile medii de ardere care fac parte din sisteme izolate mici (SIS) sau din microsisteme izolate (MIS), și necesitatea de facilita interconectarea lor, ar trebui să se acorde acestor instalații mai mult timp pentru a se adapta valorilor-limită de emisie stabilite în prezenta directivă.
(21)
Având în vedere beneficiile globale ale încălzirii centralizate, care contribuie la reducerea utilizării interne a combustibililor ce provoacă un nivel înalt de poluare atmosferică și la îmbunătățirea eficienței energetice și reducerea emisiilor de CO2, ar trebui să se ofere statelor membre posibilitatea de a acorda mai mult timp instalațiilor medii de ardere existente care furnizează o cantitate substanțială din producția utilă de energie termică unei rețele publice de încălzire centralizată pentru a se adapta la valorile-limită de emisie stabilite în prezenta directivă.
(22)
Având în vedere investițiile recente în instalațiile pe bază de biomasă în scopul măririi utilizării energiei regenerabile și care au condus deja la reducerea emisiilor de poluanți, precum și pentru a ține cont de ciclurile de investiții aferente, ar trebui să se ofere statelor membre posibilitatea de a acorda mai mult timp unor astfel de instalații pentru a se adapta la valorile-limită de emisie stabilite în prezenta directivă.
(23)
Având în vedere rolul esențial al stațiilor de compresoare de gaz pentru fiabilitatea și siguranța exploatării rețelelor naționale de transport al gazului și constrângerile specifice legate de modernizarea acestora, ar trebui să se ofere statelor membre posibilitatea de a acorda mai mult timp instalațiilor medii de ardere care utilizează aceste stații pentru a se adapta la valorile-limită de emisie pentru oxizi de azot stabilite în prezenta directivă.
(24)
În conformitate cu articolul 193 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE), prezenta directivă nu împiedică statele membre să mențină sau să introducă măsuri de protecție mai stricte. De exemplu, astfel de măsuri ar putea fi necesare în zonele în care nu se respectă valorile-limită de calitate a aerului. În astfel de cazuri, statele membre ar trebui să evalueze dacă este necesară aplicarea unor valori-limită de emisie mai stricte decât cerințele stabilite în prezenta directivă, în cadrul stabilirii planurilor privind calitatea aerului în temeiul Directivei 2008/50/CE a Parlamentului European și a Consiliului (8). Evaluările realizate ar trebui să ia în considerare rezultatele schimbului de informații cu privire la cea mai bună performanță de reducere a emisiilor care se poate obține cu cele mai bune tehnologii disponibile și emergente. Comisia ar trebui să organizeze schimbul de astfel de informații cu statele membre, industriile interesate, inclusiv operatorii și furnizorii de tehnologie, precum și cu organizațiile neguvernamentale, inclusiv cele care promovează protecția mediului.
(25)
Statele membre ar trebui să garanteze că, în cazul nerespectării prezentei directive, operatorul unei instalații medii de ardere ia măsurile necesare. Statele membre ar trebui să stabilească un sistem prin care să verifice respectarea de către instalațiile medii de ardere a dispozițiilor prezentei directive.
(26)
În vederea asigurării punerii în aplicare și respectării efective a prezentei directive, inspecțiile ar trebui, atunci când este posibil, să fie coordonate cu alte inspecții necesare în temeiul altor dispoziții legislative ale Uniunii, după caz.
(27)
Dispozițiile prezentei directive privind accesul la informațiile legate de punerea sa în aplicare ar trebui aplicate astfel încât să se asigure respectarea deplină a Directivei 2003/4/CE a Parlamentului European și a Consiliului (9).
(28)
Pentru a limita sarcina care revine întreprinderilor mici și mijlocii care operează instalații medii de ardere, obligațiile administrative impuse operatorilor referitoare la furnizarea de informații, monitorizare și raportare ar trebui să fie proporționale, să evite suprapunerile și să permită, în același timp, autorității competente verificarea efectivă a respectării directivei.
(29)
Pentru a asigura consistența și coerența informațiilor furnizate de statele membre referitoare la punerea în aplicare a prezentei directive și pentru a promova schimbul de informații între statele membre și Comisie, Comisia, cu sprijinul Agenției Europene de Mediu, ar trebui să elaboreze un instrument electronic de raportare, care să fie la dispoziția statelor membre și pentru uz intern, în vederea întocmirii raportărilor naționale și a gestionării datelor.
(30)
Comisia ar trebui să evalueze necesitatea de a modifica valorile-limită de emisie prevăzute în anexa II pentru instalațiile medii de ardere noi, pe baza tehnologiilor de ultimă generație. În acest context, Comisia ar trebui să examineze, de asemenea, necesitatea unor valori-limită specifice de emisie pentru alți poluanți, cum ar fi monoxidul de carbon și eventuale standarde minime de eficiență energetică.
(31)
În vederea adaptării la progresul tehnico-științific, competența de a adopta acte în conformitate cu articolul 290 din TFUE ar trebui delegată Comisiei în ceea ce privește adaptarea dispozițiilor privind evaluarea respectării valorilor-limită de emisie prevăzute în anexa III partea 2 punctul 2. Este deosebit de important ca, în timpul activităților pregătitoare, Comisia să realizeze consultări adecvate, inclusiv la nivel de experți. Atunci când pregătește și elaborează acte delegate, Comisia ar trebui să asigure transmiterea simultană, promptă și adecvată a documentelor relevante către Parlamentul European și Consiliu.
(32)
Pentru a asigura condiții uniforme pentru punerea în aplicare a prezentei directive și pentru a simplifica și raționaliza obligațiile de raportare ale statele membre, ar trebui conferite Comisiei competențe de punere în aplicare în ceea ce privește specificațiile privind formatele tehnice pentru raportare. Respectivele competențe ar trebui să fie exercitate în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 182/2011 al Parlamentului European și al Consiliului (10).
(33)
Întrucât obiectivele prezentei directive, și anume îmbunătățirea calității mediului și a sănătății umane, nu pot fi îndeplinite în mod satisfăcător de către statele membre, dar, având în vedere amploarea sau efectele acțiunii pot fi realizate mai bine la nivelul Uniunii, Uniunea poate adopta măsuri în conformitate cu principiul subsidiarității, astfel cum se prevede la articolul 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană. În conformitate cu principiul proporționalității, astfel cum este enunțat la articolul respectiv, prezenta directivă nu depășește ceea ce este necesar în vederea atingerii acestor obiective.
(34)
Prezenta directivă respectă drepturile fundamentale și se conformează principiilor recunoscute, în special, de Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene („Carta”). În special, prezenta directivă urmărește să asigure aplicarea articolului 37 din Cartă, referitor la protecția mediului.
(35)
În conformitate cu declarația politică comună din 28 septembrie 2011 a statelor membre și a Comisiei privind documentele explicative (11), statele membre s-au angajat să însoțească, în cazurile justificate, notificarea măsurilor de transpunere pe care le-au adoptat cu unul sau mai multe documente care să explice relația dintre componentele unei directive și părțile corespunzătoare din instrumentele naționale de transpunere. În ceea ce privește prezenta directivă, legiuitorul consideră că transmiterea unor astfel de documente este justificată,
ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
Articolul 1
Obiect
Prezenta directivă stabilește normele de control al emisiilor în atmosferă de dioxid de sulf (SO2), oxizi de azot (NOx) și pulberi provenite de la instalațiile medii de ardere, și astfel să conducă la reducerea emisiilor în atmosferă și a riscurilor potențiale pentru sănătatea umană și pentru mediu, reprezentate de aceste emisii.
Prezenta directivă instituie, de asemenea, norme pentru monitorizarea emisiilor de monoxid de carbon (CO).
Articolul 2
Domeniu de aplicare
(1) Prezenta directivă se aplică instalațiilor de ardere cu o putere termică instalată mai mare sau egală cu 1 MW și mai mică de 50 MW („instalații medii de ardere”), indiferent de tipul de combustibil utilizat.
(2) Prezenta directivă se aplică, de asemenea, în cazul unei combinații formate din instalații medii de ardere noi în temeiul articolului 4, inclusiv unei combinații având puterea termică instalată totală a mai mare sau egală cu 50 MW, cu excepția cazului în care această combinație formează o instalație de ardere care intră sub incidența capitolului III din Directiva 2010/75/UE.
(3) Prezenta directivă nu se aplică:
(a)
instalațiilor de ardere care intră sub incidența capitolului III sau IV din Directiva 2010/75/UE;
(b)
instalațiilor de ardere care intră sub incidența Directivei 97/68/CE a Parlamentului European și a Consiliului (12);
(c)
instalațiilor de ardere din exploatațiile agricole cu o putere termică instalată totală mai mică sau egală cu 5 MW, care utilizează drept combustibil exclusiv gunoi de grajd neprelucrat provenit de la păsări de curte, astfel cum se menționează la articolul 9 litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 1069/2009 al Parlamentului European și al Consiliului (13);
(d)
instalațiilor de ardere care utilizează produse gazoase de ardere pentru încălzire directă, uscarea obiectelor ori a materialelor sau orice alt tratament aplicat acestora;
(e)
instalațiilor de ardere care utilizează produse gazoase de ardere pentru încălzirea directă cu gaz folosită pentru încălzirea unor spații interioare în scopul îmbunătățirii condițiilor la locul de muncă;
(f)
instalațiilor de post-ardere care sunt proiectate pentru purificarea prin ardere a gazelor reziduale din procesele industriale și care nu funcționează ca instalații de ardere independente;
(g)
oricărui dispozitiv tehnic utilizat la propulsia unui vehicul, a unei nave sau aeronave;
(h)
turbinelor cu gaz și motoarelor cu gaz și diesel folosite pe platformele maritime;
(i)
instalațiilor pentru regenerarea catalizatorilor de cracare catalitică;
(j)
instalațiilor pentru conversia hidrogenului sulfurat în sulf;
(k)
reactoarelor utilizate în industria chimică;
(l)
cuptoarelor de cocs;
(m)
cauperelor;
(n)
crematoriilor;
(o)
instalațiilor de ardere care ard combustibili de rafinărie, individual sau împreună cu alți combustibili, pentru producerea de energie în cadrul rafinăriilor de țiței și gaz;
(p)
cazanelor de recuperare din cadrul instalațiilor de fabricare a celulozei.
(4) Prezenta directivă nu se aplică activităților de cercetare și dezvoltare sau activităților de testare ce vizează instalațiile medii de ardere. Statele membre pot stabili condiții specifice pentru aplicarea prezentului alineat.
Articolul 3
Definiții
În sensul prezentei directive, se aplică următoarele definiții:
1.
„emisie” înseamnă evacuarea în atmosferă a substanțelor dintr-o instalație de ardere;
2.
„valoare-limită de emisie” înseamnă cantitatea permisă dintr-o substanță conținută în gazele reziduale provenite de la o instalație de ardere care poate fi evacuată în atmosferă într-un anumit interval de timp;
3.
„oxizi de azot” (NOx) înseamnă oxid de azot și dioxid de azot, exprimați ca dioxid de azot (NO2);
4.
„pulberi” înseamnă particule, de orice formă, structură sau densitate, dispersate în faza gazoasă în condițiile punctului de eșantionare, care pot fi colectate prin filtrare în condițiile specificate după eșantionarea reprezentativă a gazului care urmează să fie analizat și care rămân în amonte de filtru și pe filtru după uscare în condiții specificate;
5.
„instalație de ardere” înseamnă orice dispozitiv tehnic în care combustibilii sunt oxidați pentru a se folosi energia termică astfel generată;
6.
„instalație de ardere existentă” înseamnă o instalație de ardere pusă în funcțiune înainte de 20 decembrie 2018 sau pentru care s-a acordat o autorizație înainte de 19 decembrie 2017 în temeiul legislației naționale, cu condiția ca instalația să fi fost pusă în funcțiune până cel târziu la 20 decembrie 2018;
7.
„instalație de ardere nouă” înseamnă o instalație de ardere alta decât o instalație de ardere existentă;
8.
„motor” înseamnă un motor cu gaz, un motor diesel sau un motor cu combustibil dual;
9.
„motor cu gaz” înseamnă un motor cu ardere internă care funcționează conform ciclului Otto și utilizează aprinderea cu scânteie pentru arderea combustibilului;
10.
„motor diesel” înseamnă un motor cu ardere internă care funcționează conform ciclului Diesel și care utilizează aprinderea prin compresie pentru arderea combustibilului;
11.
„motor cu combustibil dual” înseamnă un motor cu ardere internă care utilizează aprinderea prin compresie și funcționează conform ciclului Diesel pentru arderea combustibililor lichizi și conform ciclului Otto pentru arderea combustibililor gazoși;
12.
„turbină cu gaz” înseamnă orice mecanism rotativ care transformă energia termică în lucru mecanic, fiind alcătuită, în principal, dintr-un compresor, un dispozitiv termic în care combustibilul este oxidat pentru a încălzi fluidul de lucru și o turbină; definiția include atât turbinele cu gaz cu ciclu deschis și cu ciclu combinat, cât și turbinele cu gaz care funcționează în regim de cogenerare, toate funcționând cu sau fără ardere suplimentară;
13.
„sistem izolat mic” (SIS) înseamnă un sistem izolat mic astfel cum este definit la punctul 26 de la articolul 2 din Directiva 2009/72/CE a Parlamentului European și a Consiliului (14);
14.
„microsistem izolat” (MIS) înseamnă un microsistem izolat astfel cum este definit la punctul 27 de la articolul 2 din Directiva 2009/72/CE;
15.
„combustibil” înseamnă orice material combustibil solid, lichid sau gazos;
16.
„combustibil de rafinărie” înseamnă orice material combustibil solid, lichid sau gazos provenit din etapele de distilare și de conversie ale rafinării țițeiului, inclusiv gaz de rafinărie, gaz de sinteză, uleiuri de rafinărie și cocs de petrol;
17.
„deșeu” înseamnă orice deșeu astfel cum este definit la punctul 1 de la articolul 3 din Directiva 2008/98/CE a Parlamentului European și a Consiliului (15);
18.
„biomasă” înseamnă oricare dintre categoriile următoarele:
(a)
produsele de natură vegetală provenite din agricultură sau activități forestiere, care pot fi folosite drept combustibil în scopul recuperării conținutului său energetic;
(b)
următoarele deșeuri:
(i)
deșeuri vegetale din agricultură și activități forestiere;
(ii)
deșeuri vegetale din industria alimentară, dacă se valorifică energia termică generată;
(iii)
deșeuri vegetale fibroase provenite din producția de celuloză primară și din producția de hârtie din celuloză, în cazul în care sunt coincinerate la locul de producție și energia termică generată este valorificată;
(iv)
deșeuri de plută;
(v)
deșeuri lemnoase, cu excepția deșeurilor lemnoase care pot conține compuși organici halogenați sau metale grele, ca rezultat al tratării cu conservanți pentru lemn sau al acoperirii, care includ, în special, deșeurile lemnoase provenite din construcții și demolări;
19.
„motorină” înseamnă:
(a)
orice combustibil lichid derivat din petrol care se încadrează la codurile NC 2710 19 25, 2710 19 29, 2710 19 47, 2710 19 48, 2710 20 17 sau 2710 20 19; sau
(b)
orice combustibil lichid derivat din petrol, din care mai puțin de 65 % din volum (inclusiv pierderile) se distilează la 250 °C și din care cel puțin 85 % din volum (inclusiv pierderile) se distilează la 350 °C prin metoda ASTM D86;
20.
„gaz natural” înseamnă metan produs natural cu un conținut maxim de 20 % (în funcție de volum) de materie inertă și alți compuși.
21.
„păcură grea” înseamnă:
(a)
orice combustibil lichid derivat din petrol care se încadrează la codurile NC 2710 19 51-2710 19 68, 2710 20 31, 2710 20 35 sau 2710 20 39; sau
(b)
orice combustibil lichid derivat din petrol, altul decât motorina definită la punctul 19, care, din cauza limitelor de distilare, se încadrează în categoria păcurii grele destinate utilizării drept combustibil și din care mai puțin de 65 % din volum (inclusiv pierderile) se distilează la 250 °C prin metoda ASTM D86. Dacă distilarea nu poate fi determinată prin metoda ASTM D86, produsul derivat din petrol intră în categoria păcurii grele;
22.
„ore de funcționare” înseamnă timpul, exprimat în ore, în care o instalație de ardere funcționează și evacuează emisii în aer, cu excepția perioadelor de pornire și de oprire;
23.
„operator” înseamnă orice persoană fizică sau juridică care exploatează sau deține controlul asupra instalației de ardere sau, dacă acest lucru se specifică în dreptul intern, căreia i s-a delegat o putere economică decisivă asupra funcționării tehnice a instalației;
24.
„zonă” înseamnă o parte a teritoriului unui stat membru delimitată de acesta în scopul evaluării și gestionării calității aerului, astfel cum se prevede în Directiva 2008/50/CE.
Articolul 4
Agregarea
O combinație formată din două sau mai multe instalații medii de ardere noi se consideră drept o singură instalație medie de ardere în sensul prezentei directive, iar puterea termică instalată a acestora se însumează în scopul calculării puterii termice instalate totale a instalației, în cazul în care:
-
gazele reziduale ale acestor instalații medii de ardere sunt evacuate printr-un coș comun; sau
-
luând în considerare factorii tehnici și economici, în accepțiunea autorității competente, gazele reziduale ale acestor instalații medii de ardere ar putea fi evacuate printr-un coș comun.
Articolul 5
Autorizațiile și înregistrarea
(1) Statele membre iau măsurile necesare pentru a se asigura că nicio instalație medie de ardere nouă nu este exploatată fără o autorizație sau fără a fi înregistrată.
(2) Statele membre iau măsurile necesare pentru a se asigura că, de la 1 ianuarie 2024, nicio instalație medie de ardere existentă cu o putere termică instalată mai mare de 5 MW nu este exploatată fără o autorizație sau fără a fi înregistrată.
Statele membre iau măsurile necesare pentru a se asigura că, de la 1 ianuarie 2029, nicio instalație medie de ardere existentă cu o putere termică instalată mai mică sau egală cu 5 MW nu este exploatată fără o autorizație sau fără a fi înregistrată.
(3) Statele membre specifică procedura de autorizare sau înregistrare în ceea ce privește instalațiile medii de ardere. Procedurile respective includ cel puțin obligația operatorului de a informa autoritatea competentă cu privire la exploatarea sau intenția de exploatare a unei instalații medie de ardere și de a furniza cel puțin informațiile enumerate în anexa I.
(4) Autoritatea competentă înregistrează instalația medie de ardere sau demarează procedura de acordare a unei autorizații pentru aceasta, în termen de o lună de la furnizarea de către operator a informațiilor prevăzute la alineatul (3). Autoritatea competentă informează operatorul cu privire la respectiva înregistrare sau demararea procedurii de acordarea a unei autorizații.
(5) Autoritatea competentă trebuie să dețină un registru cu informații privind fiecare instalație medie de ardere, conținând informațiile enumerate în anexa I, precum și orice informație obținută în temeiul articolului 9. Instalațiile medii de ardere existente ar trebui incluse în registru de la data înregistrării sau de la data de la care au primit autorizația în conformitate cu prezenta directivă. Autoritatea competentă pune la dispoziția publicului informațiile conținute în registru, inclusiv prin intermediul internetului, în conformitate cu Directiva 2003/4/CE.
(6) Fără a aduce atingere obligației ca instalațiile medii de ardere să dețină o autorizație sau să fie înregistrate, statele membre pot include cerințe pentru anumite categorii de instalații medii de ardere în cadrul unor norme generale obligatorii. În cazul adoptării unor norme generale obligatorii, autorizația sau înregistrarea poate include o simplă trimitere la acestea.
(7) Pentru instalațiile medii de ardere care fac parte dintr-o instalație reglementată de capitolul II din Directiva 2010/75/UE, cerințele prevăzute de prezentul articol se consideră a fi îndeplinite prin respectarea directivei menționate.
(8) Orice autorizație acordată sau înregistrare efectuată în conformitate cu altă legislație națională sau cu legislația Uniunii poate fi combinată cu autorizația sau înregistrarea prevăzute la alineatul (1) pentru a constitui o autorizație sau înregistrare unică, cu condiția ca respectiva autorizație sau înregistrare unică să conțină informațiile necesare în temeiul prezentului articol.
Articolul 6
Valorile-limită de emisie
(1) Fără a aduce atingere capitolului II din Directiva 2010/75/UE, dacă este cazul, valorile-limită de emisie stabilite în anexa II la prezenta directivă se aplică instalațiilor medii de ardere.
Valorile-limită de emisie prevăzute în anexa II nu se aplică instalațiilor medii de ardere din Insulele Canare, departamentele franceze de peste mări, Azore și Madeira. Statele membre în cauză stabilesc valorile-limită de emisie pentru instalațiile respective pentru a reduce emisiile în atmosferă și riscurile potențiale pentru sănătatea umană și mediu.
(2) De la 1 ianuarie 2025, emisiile în atmosferă de SO2, NOx și pulberi provenite de la o instalație medie de ardere existentă cu o putere termică instalată mai mare de 5 MW nu trebuie să depășească valorile-limită de emisie prevăzute în tabelele 2 și 3 din partea 1 din anexa II.
De la 1 ianuarie 2030 emisiile în atmosferă de SO2, NOx și pulberi provenite de la o instalație medie de ardere existentă cu o putere termică instalată de 5 MW sau mai mică nu trebuie să depășească valorile-limită de emisie prevăzute în tabelele 1 și 3 din partea 1 din anexa II.
(3) Statele membre pot exonera de obligația de a respecta valorile-limită de emisie stabilite în tabelele 1, 2 și 3 din partea 1 din anexa II instalațiile medii de ardere existente care nu funcționează mai mult de 500 de ore pe an, calculate ca medie ponderată pe o perioadă de cinci ani.
Statele membre pot extinde limita prevăzută la primul paragraf până la 1 000 de ore de funcționare în următoarele situații de urgență sau împrejurări extraordinare:
-
pentru producția de energie de rezervă pe anumite insule, în cazul unei întreruperi a sursei principale de energie de pe o insulă;
-
pentru instalațiile medii de ardere utilizate pentru producerea de energie termică în cazul unor condiții meteorologice cu temperaturi excepțional de scăzute.
În toate situațiile prevăzute la prezentul alineat, se aplică o valoare-limită de emisie pentru pulberi de 200 mg/Nm3 pentru instalațiile care ard combustibili solizi.
(4) De la 1 ianuarie 2030, instalațiile medii de ardere existente care fac parte din SIS sau MIS respectă valorile-limită de emisie prevăzute în tabelele 1, 2 și 3 din anexa II partea 1.
(5) Până la 1 ianuarie 2030, statele membre pot exonera instalațiile medii de ardere existente cu o putere termică instalată mai mare de 5 MW de obligația de a respecta valorile-limită de emisie, prevăzute în anexa II, cu condiția ca cel puțin 50 % din producția de energie termică utilă a instalației, ca medie mobilă pe o perioadă de cinci ani, să fie distribuită sub formă de aburi sau apă caldă unei rețele publice de termoficare. În situația unei astfel de exonerări, valorile-limită de emisie stabilite de autoritatea competentă nu depășesc 1 100 mg/Nm3 pentru SO2 și 150 mg/Nm3 pentru pulberi.
Până la 1 ianuarie 2030, statele membre pot exonera instalațiile medii de ardere care folosesc biomasa solidă drept combustibil principal, situate în zone în care potrivit evaluărilor făcute în concordanță cu Directiva 2008/50/CE, este asigurată conformitatea cu valorile limită impuse de directiva respectivă, de obligația de a respecta valorile-limită de emisie pentru pulberi stabilite în anexa II la prezenta directivă. În situația unei astfel de exonerări, valorile-limită de emisie stabilite de autoritatea competentă nu depășesc 150 mg/Nm3 în cazul pulberilor.
În orice caz, autoritatea competentă se asigură că nu se produce nicio poluare semnificativă și că se obține un nivel ridicat de protecție a mediului în ansamblul său.
(6) Până la 1 ianuarie 2030, statele membre pot exonera instalațiile medii de ardere cu o putere termică instalată mai mare de 5 MW, folosite pentru a alimenta stațiile de comprimare a gazelor naturale necesare pentru a asigura siguranța și securitatea unui sistem național de transport al gazelor naturale, de obligația de a respecta valorile-limită de emisie de NOx prevăzute în tabelul 3 din partea 1 a anexei II.
(7) Începând cu 20 decembrie 2018, emisiile în atmosferă de SO2, NOx și pulberi provenite de la o instalație medie de ardere nouă nu depășesc valorile-limită de emisie prevăzute în partea 2 din anexa II.
(8) Statele membre pot exonera de obligația de a respecta valorile-limită de emisie stabilite în partea 2 din anexa II instalațiile medii de ardere noi care nu funcționează mai mult de 500 de ore pe an, calculate ca medie ponderată pe o perioadă de trei ani. În situația unei astfel de exonerări, se aplică o valoare-limită de emisie pentru pulberi de 100 mg/Nm3 pentru instalațiile care ard combustibili solizi.
(9) În zonele sau în părți ale zonelor în care nu se respectă valorile-limită privind calitatea aerului prevăzute în Directiva 2008/50/CE, statele membre evaluează necesitatea de a aplica, pentru fiecare instalație medie de ardere din aceste zone sau părți ale acestor zone, valori-limită de emisie mai stricte decât cele prevăzute în prezenta directivă, în cadrul planurilor de dezvoltare a calității aerului prevăzute la articolul 23 din Directiva 2008/50/CE, ținând cont de rezultatul schimbului de informații prevăzut la alineatul (10) din prezentul articol, cu condiția ca aplicarea unor asemenea valori-limită de emisie să contribuie efectiv la o îmbunătățire sesizabilă a calității aerului.
(10) Comisia organizează un schimb de informații cu statele membre, industriile vizate și organizațiile neguvernamentale în legătură cu nivelurile de emisii care pot fi obținute prin utilizarea celor mai bune tehnologii disponibile și a tehnologiilor emergente și costurile aferente acestora.
Comisia publică rezultatele acestui schimb de informații.
(11) Autoritatea competentă poate acorda o derogare, pentru o perioadă de maximum șase luni, de la obligația de a respecta valorile-limită de emisie prevăzute la alineatele (2) și (7) pentru SO2, pentru o instalație medie de ardere care utilizează, în mod normal, combustibil cu conținut scăzut de sulf, în cazurile în care operatorul nu poate să respecte valorile-limită de emisie respective din cauza unei întreruperi a aprovizionării cu combustibil cu conținut scăzut de sulf, ca urmare a unei penurii grave.
Statele membre informează Comisia cu privire la orice derogare acordată în conformitate cu primul paragraf, în termen de o lună de la acordarea acesteia.
(12) Autoritatea competentă poate acorda o derogare de la obligația de a respecta valorile-limită de emisie prevăzute la alineatele (2) și (7) în cazurile în care o instalație medie de ardere care utilizează numai combustibil gazos trebuie să recurgă, în mod excepțional, la utilizarea altor combustibili din cauza unei întreruperi neașteptate a aprovizionării cu gaz și, din acest motiv, ar trebui să fie dotată cu un echipament secundar de reducere a emisiilor. Perioada pentru care se acordă o astfel de derogare nu poate depăși zece zile, cu excepția cazului în care operatorul demonstrează autorității competente că se justifică o perioadă mai îndelungată.
Statele membre informează Comisia cu privire la orice derogare acordată în conformitate cu primul paragraf, în termen de o lună de la acordarea acesteia.
(13) În cazul în care o instalație medie de ardere utilizează simultan două sau mai multe tipuri de combustibil, valoarea-limită de emisie pentru fiecare poluant se calculează prin:
(a)
adoptarea valorii-limită de emisie relevantă pentru fiecare combustibil, astfel cum este stabilită în anexa II;
(b)
determinarea valorii-limită de emisie ponderată în funcție de combustibil, care se obține prin înmulțirea valorii-limită de emisie individuale menționată la litera (a) cu puterea termică pentru fiecare combustibil în parte, produsul înmulțirii fiind împărțit la suma puterilor termice produse de toți combustibilii; și
(c)
agregarea valorilor-limită de emisie ponderate în funcție de combustibil.
Articolul 7
Obligațiile operatorului
(1) Statele membre se asigură că operatorii monitorizează emisiile în condiții conforme cel puțin cu partea 1 a anexei III.
(2) Pentru instalațiile medii de ardere care utilizează mai multe tipuri de combustibil, emisiile se monitorizează în timpul arderii unui combustibil sau a unei combinații de combustibili care ar putea conduce la cel mai înalt nivel al emisiilor și în cursul unei perioade care reprezintă condiții normale de funcționare.
(3) Operatorul prelucrează toate rezultatele monitorizării și păstrează o evidență a acestora astfel încât să permită verificarea respectării valorilor-limită de emisie în conformitate cu normele stabilite în partea 2 a anexei III.
(4) Pentru instalațiile medii de ardere care utilizează echipamente secundare de reducere a emisiilor în vederea respectării valorilor-limită de emisie, operatorul trebuie să păstreze o evidență a înregistrărilor sau a informațiilor, care atestă funcționarea efectivă continuă a acestor echipamente.
(5) Operatorul unei instalații medii de ardere trebuie să dețină următoarele documente:
(a)
autorizația sau dovada înregistrării la autoritatea competentă și, după caz, versiunea actualizată a acesteia și informațiile conexe;
(b)
rezultatele monitorizării și informațiile menționate la alineatele (3) și (4);
(c)
dacă este cazul, o evidență a orelor de funcționare menționate la articolul 6 alineatul (3) și la articolul 6 alineatul (8);
(d)
o evidență a tipului și a cantității de combustibili utilizați în cadrul instalației și a oricărei funcționări defectuoase sau defecțiuni a echipamentului secundar de reducere a emisiilor;
(e)
o evidență a evenimentelor de neconformare și măsurile luate, astfel cum se menționează la alineatul (7).
Datele și informațiile menționate la primul paragraf literele (b)-(e) se păstrează pe o perioadă de cel puțin șase ani.
(6) La cererea acesteia și fără întârzieri nejustificate, operatorul pune la dispoziția autorității competente datele și informațiile enumerate la alineatul (5). Autoritatea competentă poate face o asemenea cerere pentru a verifica conformitatea cu cerințele prezentei directive. Autoritatea competentă poate face o cerere în acest sens dacă un reprezentant al publicului solicită accesul la datele sau informațiile enumerate la alineatul (5).
(7) În caz de nerespectare a valorilor-limită de emisie stabilite în anexa II, operatorul ia măsurile necesare pentru a asigura restabilirea conformității în cel mai scurt timp posibil, fără a aduce atingere măsurilor necesare în conformitate cu articolul 8. Statele membre stabilesc normele aferente tipului, frecvenței și formatului informațiilor referitoare la evenimentele de neconformare pe care operatorii trebuie să le transmită către autoritatea competentă.
(8) Operatorii acordă autorității competente toată asistența necesară pentru a-i permite acesteia să efectueze orice fel de inspecții și vizite la fața locului, să preleveze probe și să obțină orice informație necesară pentru a-și îndeplini obligațiile care decurg din prezenta directivă.
(9) Operatorii trebuie să asigure desfășurarea în cel mai scurt timp posibil a operațiunilor de pornire și oprire a instalației medii de ardere.
Articolul 8
Verificarea conformității
(1) Statele membre se asigură că valorile validate de emisie, monitorizate în conformitate cu anexa III, nu depășesc valorile-limită de emisie stabilite în anexa II.
(2) Pe baza inspecțiilor de mediu sau a altor măsuri, statele membre instituie un sistem eficace pentru a verifica respectarea cerințelor din prezenta directivă.
(3) În caz de neconformitate, în plus față de măsurile luate de operator în temeiul articolului 7 alineatul (7), statele membre se asigură că autoritatea competentă solicită operatorului să ia orice măsuri pe care autoritatea competentă le consideră necesare pentru a asigura restabilirea neîntârziată a conformității.
În cazul în care neconformitatea duce la o degradare semnificativă a calității aerului din zonă, funcționarea instalației medii de ardere se suspendă până la restabilirea conformității.
Articolul 9
Modificări ale instalațiilor medii de ardere
Statele membre iau măsurile necesare pentru a se asigura că operatorul informează autoritatea competentă, fără întârziere, cu privire la orice modificare planificată la instalația medie de ardere care ar afecta valorile-limită de emisie aplicabile.
Autoritatea competentă actualizează autorizația sau înregistrarea, după caz.
Articolul 10
Autoritățile competente
Statele membre desemnează autoritățile competente responsabile cu îndeplinirea obligațiilor ce decurg din prezenta directivă.
Articolul 11
Raportarea
(1) Statele membre, până la 1 octombrie 2026 și, respectiv, 1 octombrie 2031 prezintă Comisiei un raport conținând informații calitative și cantitative privind implementarea prezentei directive, cu privire la orice măsuri luate pentru a verifica funcționarea instalațiilor medii de ardere în conformitate cu prezenta directivă și cu privire la orice sancțiuni aplicate pentru a asigura respectarea acesteia.
Primul raport menționat la primul paragraf cuprinde o estimare a emisiilor anuale totale de SO2, NOx și pulberi provenite de la instalații medii de ardere, grupate în funcție de tipul de instalație, tipul de combustibil și de clasa de capacitate.
(2) Statele membre prezintă, de asemenea, Comisiei un raport, până la 1 ianuarie 2021, conținând o estimare a emisiilor totale anuale de CO și orice informații disponibile privind concentrarea emisiilor de CO provenite de la instalațiile medii de ardere, grupate în funcție de tipul de combustibil și de clasa de capacitate.
(3) În vederea raportării prevăzute la alineatele (1) și (2), Comisia pune la dispoziția statelor membre un instrument electronic de raportare.
Comisia specifică, prin acte de punere în aplicare, formatele tehnice de raportare pentru a simplifica și a raționaliza obligațiile de raportare pentru statele membre în ceea ce privește informațiile prevăzute la prezentul articol alineatele (1) și (2). Respectivele acte de punere în aplicare se adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la articolul 15.
(4) În termen de douăsprezece luni de la primirea rapoartelor de la statele membre, în conformitate cu alineatul (1) din prezentul articol și luând în considerare informațiile puse la dispoziție în conformitate cu articolul 6 alineatele (11) și (12), Comisia prezintă un raport de sinteză Parlamentului European și Consiliului.
(5) La îndeplinirea îndatoririlor care îi revin în temeiul alineatelor (3) și (4), Comisia este sprijinită de Agenția Europeană de Mediu.
Articolul 12
Revizuirea
(1) Până la 1 ianuarie 2020, Comisia analizează progresele înregistrate în materie de eficiență energetică a instalațiilor medii de ardere și evaluează avantajele stabilirii unor standarde minime de eficiență energetică în concordanță cu cele mai bune tehnici disponibile.
(2) Până la 1 ianuarie 2023, Comisia evaluează necesitatea revizuirii dispozițiilor privind instalațiile care fac parte din SIS/MIS, precum și a părții 2 din anexa II, pe baza celor mai avansate tehnologii.
Cu prilejul acestei revizuiri, Comisia evaluează, de asemenea, dacă pentru anumite tipuri sau pentru toate tipurile de instalații medii de ardere este necesar să se reglementeze emisiile de CO.
Ulterior, se va face o revizuire la fiecare zece ani care va cuprinde o evaluare a oportunității fixării unor limite mai stricte de emisie, mai ales pentru instalațiile medii de ardere noi.
(3) Comisia prezintă Parlamentului European și Consiliului un raport cu privire la rezultatele revizuirilor prevăzute la alineatele (1) și (2), însoțit, dacă este cazul, de o propunere legislativă.
Articolul 13
Modificarea anexelor
Comisia este împuternicită să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 14 în vederea adaptării punctului 2 din partea 2 a anexei III la progresul tehnico-științific.
Articolul 14
Exercitarea delegării
(1) Competența de a adopta acte delegate se conferă Comisiei în condițiile prevăzute la prezentul articol.
(2) Competența de a adopta acte delegate menționată la articolul 13 se conferă Comisiei pentru o perioadă de cinci ani de la 18 decembrie 2015. Comisia prezintă un raport privind delegarea de competențe cel târziu cu nouă luni înainte de încheierea perioadei de cinci ani. Delegarea de competențe se prelungește în mod tacit, pentru perioade identice ca durată, cu excepția cazului în care Parlamentul European sau Consiliul se opune prelungirii respective cel târziu cu trei luni înainte de încheierea fiecărei perioade.
(3) Delegarea de competențe menționată la articolul 13 poate fi revocată în orice moment de către Parlamentul European sau de către Consiliu. O decizie de revocare face să înceteze delegarea de competențe specificată în decizia respectivă. Aceasta intră în vigoare în ziua următoare datei publicării deciziei în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene sau la o dată ulterioară specificată în decizie. Decizia nu afectează valabilitatea niciunui act delegat deja în vigoare.
(4) De îndată ce adoptă un act delegat, Comisia notifică simultan Parlamentul European și Consiliul.
(5) Un act delegat adoptat în temeiul articolului 13 intră în vigoare numai în cazul în care nici Parlamentul European și nici Consiliul nu au formulat nicio obiecție în termen de două luni de la notificarea actului către Parlamentul European și către Consiliu sau în cazul în care, înainte de expirarea acestei perioade, Parlamentul European și Consiliul au informat Comisia că nu vor formula obiecții. Termenul respectiv se prelungește cu două luni la inițiativa Parlamentului European sau a Consiliului.
Articolul 15
Procedura comitetului
(1) Comisia este asistată de comitetul instituit prin articolul 75 alineatul (1) din Directiva 2010/75/UE. Comitetul respectiv reprezintă un comitet în sensul Regulamentului (UE) nr. 182/2011.
(2) Atunci când se face trimitere la prezentul alineat, se aplică articolul 5 din Regulamentul (UE) nr. 182/2011.
(3) În cazul în care comitetul nu emite niciun aviz, Comisia nu adoptă proiectul de act de punere în aplicare și se aplică articolul 5 alineatul (4) al treilea paragraf din Regulamentul (UE) nr. 182/2011.
Articolul 16
Sancțiuni
Statele membre stabilesc normele privind sancțiunile aplicabile în cazul încălcării dispozițiilor naționale adoptate în temeiul prezentei directive și iau toate măsurile necesare pentru a se asigura că acestea sunt puse în aplicare. Sancțiunile prevăzute sunt eficiente, proporționale și cu efect de descurajare. Statele membre notifică respectivele dispoziții Comisiei până cel târziu la 19 decembrie 2017 și o informează fără întârziere cu privire la orice modificare ulterioară a respectivelor dispoziții.
Articolul 17
Transpunerea
(1) Statele membre asigură intrarea în vigoare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma dispozițiilor prezentei directive până la 19 decembrie 2017. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la acestea.
Atunci când statele membre adoptă aceste măsuri, acestea includ o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o astfel de trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
(2) Statele membre transmit Comisiei textul principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
Articolul 18
Intrarea în vigoare
Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
Articolul 19
Destinatari
Prezenta directivă se adresează statelor membre.
Adoptată la Strasbourg, 25 noiembrie 2015.