РЕГЛАМЕНТ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ (ЕС) № 448/2013 НА КОМИСИЯТА
от 15 май 2013 година
за установяване на процедура за определяне на референтна държава членка за лица, управляващи алтернативни инвестиционни фондове, със седалище извън ЕС съгласно Директива 2011/61/ЕС на Европейския парламент и на Съвета
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Директива 2011/61/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2011 г. относно лицата, управляващи алтернативни инвестиционни фондове, и за изменение на директиви 2003/41/ЕО и 2009/65/ЕО и на регламенти (ЕО) № 1060/2009 и (ЕС) № 1095/2010 (1), и по-специално член 37, параграф 14 от нея,
като има предвид, че:
(1)
В случаите, посочени в член 37, параграф 4, буква б), буква в), подточка i), буква д), буква е) и буква ж), подточка i) от Директива 2011/61/ЕС, повече от една държава членка може да бъде считана за възможна референтна държава членка на лице, управляващо алтернативни инвестиционни фондове (ЛУАИФ), със седалище извън ЕС (от трета държава), което желае да управлява алтернативни инвестиционни фондове (АИФ) от ЕС и/или предлага АИФ, управлявани от него в Съюза. В тези случаи ЛУАИФ от трета държава трябва да подаде искане до компетентните органи на тези държави членки, за да определи своята референтна държава членка. Искането следва да бъде придружено от съответната информация и документи, необходими за определяне на референтна държава членка за това ЛУАИФ.Съответните компетентни органи следва да приемат общо решение за определяне на референтна държава членка.За целта трябва да бъде установена процедура, която съответните компетентни органи да следват при определянето на референтна държава членка. Въпреки че компетентните органи на съответните държави членки носят съвместна отговорност за определянето на референтна държава членка, Европейският орган за ценни книжа и пазари (ЕОЦКП), установен с Регламент (ЕС) № 1095/2010 на Европейския парламент и на Съвета (2), следва да гарантира, че всички възможни референтни държави членки участват надлежно в процеса на вземането на това решение и следва да подпомага постигането на договореност.
(2)
Процедурата за определяне на референтна държава членка се различава от процедурата за кандидатстване за паспорт по Директива 2011/61/ЕС. След като бъде определена референтната държава членка, съответното ЛУАИФ от трета държава трябва да кандидатства за разрешително пред компетентния орган на тази държава членка, като следва същата процедура и при спазване на същите условия, с които трябва да се съобразят ЛУАИФ по членове 7 и 8 от Директива 2011/61/ЕС.
(3)
Директива 2011/61/ЕС задължава държавите членки, считано от 22 юли 2013 г., да прилагат законовите, подзаконовите и административните разпоредби, с които се транспонира директивата. Без да се засяга делегираният акт, изискван по член 67, параграф 6 от Директива 2011/61/ЕС, прилагането на настоящия регламент следователно се отлага за същата дата.
(4)
Мерките, предвидени в настоящия регламент, са в съответствие със становището на Европейския комитет по ценни книжа,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Процедура за определяне на референтна държава членка от няколко възможни референтни държави членки
1. Когато лице от трета държава, управляващо алтернативен инвестиционен фонд (ЛУАИФ), желае да управлява алтернативни инвестиционни фондове (АИФ) от ЕС, без да ги предлага, или възнамерява да предлага управлявани от него АИФ в Съюза, подава искане за определяне на своята референтна държава членка в съответствие с член 37, параграф 4, втора алинея от Директива 2011/61/ЕС, това искане е в писмен вид и е адресирано до всеки от компетентните органи на държавите членки, които са възможни референтни държави членки. В искането се изброяват всички възможни референтни държави членки.
2. Искането от ЛУАИФ от трета държава включва информацията и документите, необходими за определянето на референтна държава членка.
3. В случая, посочен в член 37, параграф 4, буква б) от Директива 2011/61/ЕС, информацията и документите включват:
а)
указване на държавите членки, в които са установени АИФ, управлявани от ЛУАИФ от трета държава;
б)
указване на държавите членки, в които ЛУАИФ от трета държава управлява активи;
в)
сумите на активите, управлявани от ЛУАИФ от трета държава в различните държави членки.
4. В случая, посочен в член 37, параграф 4, буква в), подточка i) от Директива 2011/61/ЕС, информацията и документите включват:
а)
указване на държавата членка, в която е установен АИФ, управляван от ЛУАИФ от трета държава;
б)
указване на държавата членка, в която ЛУАИФ от трета държава, възнамерява да предлага АИФ.
5. В случаите, посочени в член 37, параграф 4, буква д) и буква ж), подточка i) от Директива 2011/61/ЕС, информацията и документите включват:
а)
указване на държавите членки, в които са установени АИФ, управлявани от ЛУАИФ от трета държава;
б)
описание на маркетинговата стратегия, с която може да се докаже намерението на ЛУАИФ от трета държава да предлага един или няколко АИФ в дадена държава членка или в няколко държави членки и да разработи ефективен маркетинг в определени държави членки, като се указва най-малко следното:
i)
държавите членки, в които дистрибуторите (и ЛУАИФ, в случай че само извършва дистрибуция) ще насърчават продажбата на дялове или акции от АИФ, управлявани от ЛУАИФ, включително делът от управляваните активи, който се очаква да се предлага в тези държави членки спрямо дяловете или акциите, предлагани в целия Съюз;
ii)
прогноза за очаквания брой целеви инвеститори, които са с място на установяване в държавите членки, в които ЛУАИФ възнамерява да предлага своите АИФ;
iii)
официалните езици на държавите членки, на които проспектът и документите за предлагане са били преведени или трябва да бъдат преведени;
iv)
разпределение на маркетинговите дейности в държавите членки, в които ЛУАИФ възнамерява да предлага своите АИФ, като се взема под внимание по-специално значимостта и честотата на рекламите и популяризаторската дейност.
6. Що се отнася до случая, посочен в член 37, параграф 4, буква e) от Директива 2011/61/ЕС, информацията и документите включват информацията, посочена в параграф 5, буква б) от настоящия член.
7. Незабавно и не по-късно от три работни дни след получаването на искането, посочено в параграф 1 от настоящия член, компетентните органи, към които се е обърнало ЛУАИФ от трета държава в качеството им на компетентни органи от възможни референтни държави, се свързват едни с други и с Европейския орган за ценни книжа и пазари (ЕОЦКП), за да решат дали други компетентни органи в Съюза са потенциално свързани в съответствие с член 37, параграф 4 от Директива 2011/61/ЕС.
По искане на ЕОЦКП компетентните органи незабавно предоставят на ЕОЦКП пълното съдържание на искането, направено от ЛУАИФ от трета държава.
8. Ако се реши, че е възможно участието и на други компетентни органи в Съюза, ЕОЦКП незабавно информира тези органи и предприема необходимото те да получат пълното искане на ЛУАИФ от трета държава.
9. Всеки от компетентните органи, участващи в процедурата, и ЕОЦКП може да поиска от ЛУАИФ от трета държава допълнителна важна информация и документи, необходими за определянето на референтна държава членка.
Искането за допълнителна информация или документи е в писмена форма, с посочени основания за неговото отправяне; то се съобщава едновременно на всички останали заинтересовани компетентни органи и на ЕОЦКП.
След като отправящият искането компетентен орган или ЕОЦКП получат допълнителната информация или документи, те незабавно изпращат тази информация или документация на всички останали заинтересовани органи и на ЕОЦКП - в зависимост от случая.
10. В срок от една седмица след получаването на искането, посочено в параграф 1, от компетентните органи, към които се е обърнало ЛУАИФ, или, когато е приложимо - от всеки друг компетентен орган в Съюза в съответствие с параграф 8, всички заинтересовани компетентни органи обменят помежду си и с ЕОЦКП становища във връзка с определянето на подходяща референтна държава членка.
11. Впоследствие всички компетентни органи съвместно определят референтната държава членка. Те правят това в срок от един месец след получаването на искането от страна на компетентните органи, избрани от ЛУАИФ от трета държава или, когато е приложимо, от друг компетентен орган в Съюза в съответствие с параграф 8.
Ако е поискана допълнителна информация, посоченият в първа алинея срок за определяне на референтна държава членка се удължава, за да бъде включен периодът между искането за допълнителна информация и документи, посочено в параграф 9, и получаването на такава информация или документи.
12. ЕОЦКП подпомага съответните компетентни органи и когато е необходимо, улеснява определянето на референтна държава членка в съответствие с член 31 от Регламент (ЕС) № 1095/2010.
13. Компетентният орган на държавата членка, която е определена за референтна държава членка, уведомява писмено и без излишно забавяне ЛУАИФ от трета държава за взетото решение.
14. В случай че отправящото искане ЛУАИФ от трета държава не бъде информирано в писмена форма в срок от седем дни от вземането на решение или съответните компетентни органи не са определили референтната държава членка в рамките на срока, посочен в параграф 11, първа алинея от настоящия член, отправящото искане ЛУАИФ от трета държава може да избере само своята референтна държава членка в съответствие с критериите, посочени в член 37, параграф 4, втора алинея от Директива 2011/61/ЕС.
ЛУАИФ от трета държава информира незабавно в писмена форма всички компетентни органи, към които първоначално се е обърнало, и ЕОЦКП за избора си на референтна държава членка.
15. Когато референтната държава членка, избрана от ЛУАИФ от трета държава, и референтната държава членка, определена от компетентните органи, са различни, съответните компетентни органи информират ЛУАИФ от трета държава за взетото решение - възможно най-бързо и не по-късно от два работни дни след като са били информирани за избора на ЛУАИФ съгласно параграф 14. В този случай меродавно е решението на компетентните органи.
Член 2
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент се прилага от 22 юли 2013 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 15 май 2013 година.
REGULAMENTUL DE PUNERE ÎN APLICARE (UE) NR. 448/2013 AL COMISIEI
din 15 mai 2013
de instituire a unei proceduri pentru stabilirea statului membru de referință al unui AFIA din afara UE în temeiul Directivei 2011/61/UE a Parlamentului European și a Consiliului
COMISIA EUROPEANĂ,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
având în vedere Directiva 2011/61/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 8 iunie 2011 privind administratorii fondurilor de investiții alternative și de modificare a Directivelor 2003/41/CE și 2009/65/CE și a Regulamentelor (CE) nr. 1060/2009 și (UE) nr. 1095/2010 (1), în special articolul 37 alineatul (14),
întrucât:
(1)
În situațiile prevăzute la articolul 37 alineatul (4) litera (b), litera (c) punctul (i), litera (e), litera (f) și litera (g) punctul (i) din Directiva 2011/61/UE mai mult de un stat membru ar putea fi considerat drept posibil stat membru de referință al unui administrator de fonduri de investiții alternative (AFIA) din afara UE care intenționează să administreze fonduri de investiții alternative (FIA) din UE și/sau să distribuie unități sau acțiuni ale unor FIA pe care le administrează în Uniune. În aceste cazuri, AFIA din afara UE ar trebui să transmită o cerere autorităților competente din statele membre în cauză pentru stabilirea statului său membru de referință. Cererea ar trebui însoțită de toate informațiile și de toată documentația relevante necesare pentru stabilirea statului membru de referință al AFIA în cauză. Autoritățile competente în cauză ar trebui să adopte o decizie comună pentru stabilirea statului membru de referință. Este necesar să fie instituită o procedură pe care autoritățile competente de resort să o urmeze atunci când stabilesc statul membru de referință. Deși desemnarea statului membru de referință este responsabilitatea comună a autorităților competente din statele membre în cauză, Autoritatea europeană pentru valori mobiliare și piețe (AEVMP), instituită prin Regulamentul (UE) nr. 1095/2010 al Parlamentului European și al Consiliului (2), ar trebui să se asigure că toate posibilele state membre de referință sunt implicate în mod corespunzător în acest proces decizional și ar trebui să acorde sprijin pentru ajungerea la un acord.
(2)
Procedura de stabilire a statului membru de referință este diferită de procedura de solicitare a unui pașaport în temeiul Directivei 2011/61/UE. După stabilirea statului membru de referință, AFIA din afara UE în cauză trebuie să solicite autorizarea din partea autorității competente a statului membru respectiv, cu respectarea aceleiași proceduri și în aceleași condiții ca cele aplicabile AFIA în temeiul articolelor 7 și 8 din Directiva 2011/61/UE.
(3)
Directiva 2011/61/UE impune statelor membre obligația de a aplica actele cu putere de lege și actele administrative care transpun directiva menționată de la 22 iulie 2013. Prin urmare, fără a se aduce atingere actului delegat a cărui adoptare este prevăzută la articolul 67 alineatul (6) din Directiva 2011/61/UE, aplicarea prezentului regulament este de asemenea amânată până la aceeași dată.
(4)
Măsurile prevăzute în prezentul regulament sunt conforme cu avizul Comitetului european pentru valori mobiliare,
ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
Articolul 1
Procedura de stabilire a statului membru de referință dintre mai multe state membre de referință posibile
(1) În cazul în care un administrator de fonduri de investiții alternative(AFIA) din afara UE care intenționează să administreze fonduri de investiții alternative (FIA) din UE fără a distribui unități sau acțiuni ale acestora sau care intenționează să distribuie unități sau acțiuni ale unor FIA pe care le administrează în Uniune depune o cerere de stabilire a statului său membru de referință în temeiul articolului 37 alineatul (4) al doilea paragraf din Directiva 2011/61/UE, respectiva solicitare este formulată în scris și este adresată fiecăreia dintre autoritățile competente din statele membre care sunt posibile state membre de referință. Cererea enumeră toate posibilele state membre de referință.
(2) Cererea formulată de AFIA din afara UE include informațiile și documentația necesare pentru stabilirea statului membru de referință.
(3) În situația prevăzută la articolul 37 alineatul (4) litera (b) din Directiva 2011/61/UE, informațiile și documentația în cauză includ:
(a)
precizarea statelor membre în care sunt stabilite FIA administrate de AFIA din afara UE;
(b)
precizarea statelor membre în care sunt administrate active de către AFIA din afara UE;
(c)
valoarea activelor aflate în administrarea AFIA din afara UE în diferitele state membre.
(4) În situația prevăzută la articolul 37 alineatul (4) litera (c) punctul (i) din Directiva 2011/61/UE, informațiile și documentația în cauză includ:
(a)
precizarea statului membru în care este stabilit FIA administrat de AFIA din afara UE;
(b)
precizarea statelor membre în care AFIA din afara UE intenționează să distribuie unitățile sau acțiunile FIA.
(5) În situațiile prevăzute la articolul 37 alineatul (4) litera (e) și litera (g) punctul (i) din Directiva 2011/61/UE, informațiile și documentația în cauză includ:
(a)
precizarea statelor membre în care sunt stabilite FIA administrate de un AFIA din afara UE;
(b)
descrierea strategiei de marketing capabile să dovedească intenția AFIA din afara UE de a distribui unități sau acțiuni ale unui anumit FIA sau ale unor anumite FIA într-un stat membru sau în mai multe state membre și de a dezvolta distribuția eficace în anumite state membre, în care să se precizeze cel puțin următoarele elemente:
(i)
statele membre în care distribuitorii (și AFIA, în cazul distribuirii propriilor unități sau acțiuni) urmează să promoveze unitățile sau acțiunile FIA administrate de AFIA, inclusiv proporția preconizată a activelor aflate în administrare în volumul total promovat în Uniune;
(ii)
o estimare a numărului preconizat de investitori vizați care își au domiciliul în statele membre unde AFIA intenționează să distribuie unități sau acțiuni ale fondurilor sale de investiții alternative;
(iii)
limbile oficiale ale statelor membre în care sunt sau urmează să fie traduse documentele de ofertă și documentele promoționale;
(iv)
distribuția activităților de marketing la nivelul statelor membre unde AFIA intenționează să distribuie unități sau acțiuni ale fondurilor sale de investiții alternative, ținând cont în special de vizibilitatea și frecvența acțiunilor publicitare și a turneelor de promovare.
(6) În situația prevăzută la articolul 37 alineatul (4) litera (f) din Directiva 2011/61/UE, informațiile și documentația în cauză includ informațiile prevăzute la alineatul (5) litera (b) din prezentul articol:
(7) Imediat după primirea cererii prevăzute la alineatul (1) din prezentul articol și nu mai târziu de trei zile lucrătoare de la primirea acesteia, autoritățile competente cărora li s-a adresat AFIA din afara UE în calitate de autorități competente ale posibilelor state membre de referință iau legătura una cu alta și cu Autoritatea europeană pentru valori mobiliare și piețe (AEVMP) pentru a decide dacă sunt potențial implicate și alte autorități competente din Uniune în temeiul articolului 37 alineatul (4) din Directiva 2011/61/UE.
La solicitarea AEVMP, autoritățile competente pun imediat la dispoziția AEVMP cererea completă transmisă de AFIA din afara UE.
(8) În cazul în care s-a hotărât că ar putea fi implicate și alte autorități competente din Uniune, AEVMP le informează imediat și se asigură că le este transmisă cererea completă formulată de AFIA din afara UE.
(9) Fiecare autoritate competentă implicată în procedură, precum și AEVMP, pot solicita de la AFIA din afara UE informațiile și documentația suplimentare pertinente care sunt necesare pentru stabilirea statului membru de referință.
Astfel de solicitări de informații sau de documentație suplimentare se formulează în scris, sunt motivate și se comunică simultan tuturor celorlalte autorități competente în cauză, precum și AEVMP.
Odată ce autoritatea competentă care formulează cererea sau AEVMP primește informațiile sau documentația suplimentare, autoritatea competentă care formulează cererea transmite informațiile sau documentația respective imediat tuturor celorlalte autorități în cauză și AEVMP, după caz.
(10) În termen de o săptămână de la primirea cererii prevăzute la alineatul (1) de către autoritățile competente cărora li s-a adresat AFIA sau, după caz, de către orice alte autorități competente din Uniune, în temeiul alineatului (8), toate autoritățile competente în cauză își transmit reciproc și transmit AEVMP un aviz referitor la stabilirea statului membru de referință adecvat.
(11) Ulterior, toate autoritățile competente stabilesc împreună statul membru de referință. Stabilirea se realizează cel târziu la o lună după primirea cererii de către autoritățile competente identificate de AFIA din afara UE sau, după caz, de către celelalte autorități competente din Uniune, în temeiul alineatului (8).
În cazul în care se solicită informații suplimentare, termenul prevăzut la primul paragraf se prelungește cu perioada cuprinsă între transmiterea solicitării de informații și de documentație suplimentare menționate la alineatul (9) și primirea informațiilor sau a documentației în cauză.
(12) AEVMP asistă autoritățile competente de resort și, dacă este cazul, facilitează stabilirea statului membru de referință în temeiul articolului 31 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.
(13) Autoritatea competentă din statul membru care a fost stabilit drept stat membru de referință informează în scris și fără întârzieri nejustificate AFIA din afara UE în privința acestui fapt.
(14) Dacă AFIA din afara UE care a formulat cererea nu este informat în scris în termen de șapte zile în privința stabilirii statului membru de referință sau dacă autoritățile competente de resort nu au luat o decizie în acest sens în termenul prevăzut în prezentul articol la alineatul (11) primul paragraf, AFIA din afara UE care a formulat cererea poate să aleagă el însuși statul membru de referință, în conformitate cu criteriile prevăzute la articolul 37 alineatul (4) al doilea paragraf din Directiva 2011/61/UE.
AFIA din afara UE informează imediat în scris toate autoritățile competente cărora le-a fost adresată cererea inițială, precum și AEVMP, în privința statului membru de referință pe care l-a ales.
(15) În cazul în care statul membru de referință ales de AFIA din afara UE și statul membru de referință stabilit de autoritățile competente sunt diferite, autoritățile competente în cauză informează AFIA din afara UE în privința statului membru de referință pe care l-au stabilit, cât mai curând posibil, dar nu mai târziu de două zile lucrătoare după ce au fost informați referitor la alegerea efectuată de AFIA în conformitate cu alineatul (14). În acest caz, prevalează statul membru de referință stabilit de autoritățile competente.
Articolul 2
Intrare în vigoare
Prezentul regulament intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
Se aplică de la 22 iulie 2013.
Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.
Adoptat la Bruxelles, 15 mai 2013.