РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 16 септември 2013 година
за компенсации съгласно наредбата за оборския тор C 45/98 (ex NN 75/98) прието от Белгия (Фландрия)
(нотифицирано под номер C(2013) 5818)
(само текстовете на нидерландски и френски език са автентични)
(2013/530/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него,
като призова заинтересованите страни да представят своите коментари (1),
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРА
(1)
След получаването на жалба, че фламандското правителство е изплащало неправомерни помощи на земеделските производители по отношение на използването торове и оборски тор (наричани по-долу „мярката“), с писмо от 4 февруари 1998 г. службите на Европейската комисия поискаха от белгийските власти да представят информация относно прилагането на решението на фламандското правителство от 20 декември 1995 г. относно компенсациите, предоставени на земеделските производители за изплащане на задълженията съгласно законодателството относно торовете (наричано по-долу „Наредба за оборския тор“).
(2)
Комисията получи тази информация в писмо от фламандския министър на околната среда и заетостта от 18 март 1998 г. и в писмо от Постоянното представителство на Белгия от 31 март 1998 година.
(3)
На 15 април 1998 г. се проведе среща между представителите на компетентните белгийски органи и службите на Европейската комисия.
(4)
С телекс от 10 юли 1998 г. Комисията поиска допълнителна информация от белгийските власти, на което те отговориха в писмо от 7 август 1998 г., заведено като получено на 10 август 1998 г.
(5)
Според информация, предоставена от белгийските власти, плащанията са извършени през 1996 г. Въпреки това Комисията не е информирана за мярката в съответствие с член 93, параграф 3 от Договора за ЕО (понастоящем член 108, параграф 3 от ДФЕС). По тази причина досието е заведено в регистъра на помощите, за които не е постъпило уведомление, под номер NN 45/98. При все това, въпреки че схемата е била в сила през 1996 г. и 1997 г., Комисията отбеляза ангажимента на белгийските власти в писмото им от 7 август 1998 г. да не изплащат помощ за 1997 г., докато Комисията не вземе решение относно съвместимостта на помощта с общия пазар. Белгийските власти са информирали Комисията, че фламандското правителство възнамерява да включи тази схема за компенсация в фламандската програма за помощ съгласно Регламент (ЕИО) № 2078/92 (2).
(6)
С писмо от 21 януари 1999 г. Комисията уведоми Белгия, че е решила да започне процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от ДФЕС по отношение на мярката.
(7)
Решението на Комисията да започне процедурата е публикувано на 17 април 1999 г.в Официален вестник на Европейския съюз (3).
(8)
Комисията прикани заинтересованите страни да представят коментари относно мярката.
(9)
Комисията не получи коментари от заинтересованите страни.
(10)
Уведомленията относно други фламандски случаи с оборски тор (С12/1999, N105/1999, N311/99) бяха оттеглени от белгийските власти.
(11)
На 6 март 2012 г. Комисията получи жалба от земеделски производител във връзка с изплащане на компенсация за 1996 г. по силата на наредбата за оборския тор. На среща между представителите на белгийските (фламандските) власти и службите на Европейската комисия на 16 април 2012 г. Комисията поиска от белгийските власти да представят становища по жалбата.
(12)
Европейската комисия поиска допълнителна информация на 9 ноември 2012 г. Белгийските власти отговориха с писмо от 14 януари 2013 г.
II. ПОДРОБНО ОПИСАНИЕ НА ПОМОЩТА
1. НАИМЕНОВАНИЕ
(13)
Компенсация съгласно наредбата за оборския тор.
2. БЮДЖЕТ
(14)
Общият бюджет на мярката за 1996 г. е бил 427 511 868 BEF (белгийски франка), разбити по следния начин:
а)
компенсация за намалените добиви
-
пасища 250 279 282 BEF
-
царевица 50 102 650 BEF
б)
компенсация за разходите за обезвреждане на оборски тор 65 486 397 BEF
в)
компенсация за разходите за съхранение на оборски тор 34 276 829 BEF
г)
компенсация за закупуване на допълнителни торове 27 366 710 BEF
(15)
Компенсация съгласно Наредбата за оборския тор беше изплатена за 1996 г.
(16)
В съответствие с Наредбата за оборския тор компенсацията се изплаща на земеделските производители, чието стопанство се намира изцяло или частично във водна зона или природна зона. Това се отнася до 7,502 от общо 40,673 предприятия с обработваема земя или добитък във Фландрия (18,5 %). По отношение на площта, от общо 649,223 хектара земя с обработваема земя или добитък 47,948 ha (7,5 %) попадат във водна зона, а 21,919 ha (3 %) - в природна зона.
(17)
Целта на схемата за помощ е да се даде възможност на земеделските производители със земя в екологично чувствителни области да се приспособят към по- строгите стандарти за торене и да се компенсират икономическите загуби, понесени от тези земеделски производители. Помощта е изчислена на базата на загубата на доходи, като се вземе предвид обичайната земеделска практика извън тези чувствителни зони. Според белгийските власти компенсацията бе необходима и с цел да се избегнат социални вълнения.
(18)
Помощи се отпускат с цел компенсиране на земеделските производители в тези чувствителни зони по отношение на:
а)
спада в производството в резултат на по-малкото използване на тор и оборски тор
б)
допълнителните разходи за обезвреждане на оборски тор,
в)
допълнителните разходи за съхранение на оборски тор,
г)
допълнителното закупуване на изкуствени торове.
(19)
Според информацията, представена от белгийските власти, плащанията, предоставени на земеделските производители за компенсиране на задължения по силата на законодателството относно торовете, се основават на четири законодателни текста:
а)
Решение на фламандското правителство от 20 декември 1995 г. относно компенсацията, платима на земеделските производители за задълженията съгласно законодателството относно торовете,
б)
Решение на фламандското правителство от 20 декември 1995 г. за определяне на компенсациите за 1996 и 1997 г. съгласно член 15, параграф 9 от Наредбата от 23 януари 1991 г. за защита на околната среда от замърсяване с оборски тор,
в)
Решение на фламандското правителство от 19 март 1996 година за определяне на правила за допълнителни задължения по отношение на обезвреждането, както и за помощ в случай на допълнителни излишъци от оборски тор в райони, където се прилагат по-строги стандарти за разпръскване на оборски тор,
г)
Решение на фламандското правителство от 15 юли 1997 г. за изменение на Решение на фламандското правителство от 20 декември 1995 г. за определяне на компенсациите за 1996 и 1997 г. съгласно член 15, параграф 9 от наредбата от 23 януари 1991 г. за опазване на околната среда от замърсяване с оборски тор.
(20)
Комисията не е информирана за нито един от законодателните текстове съгласно изискванията на член 93 от Договора за ЕО (понастоящем член 108, параграф 3 от ДФЕС).
(21)
Според белгийските власти политиката за оборския тор във Фландрия се основава на Наредбата от 20 декември 1995 г. за изменение на Наредбата от 23 януари 1991 г. за защита на околната среда от замърсяването с торове. Посочената наредба има за цел да намали екологичните проблеми, причинени от обогатяването на повърхностните и подпочвените води и от излужването на фосфати и нитрати в почвата, с риск за проникване в подпочвените и повърхностните води. Според доклада за околната среда и природата във Фландрия селското стопанство е източник на 56 % от нетното количество азот и фосфат в околната среда. Освобождаването на амоняк от помещенията за отглеждане на животните и разпръскването на течния тор представляват 21 % от замърсяващите емисии във Фландрия.
(22)
Наредбата за оборския тор поставя цели във връзка с постигането и/или поддържането на необходимите стандарти за качество на почвите, на водите (повърхностни и подпочвени) и на въздуха. В нея се предвижда постепенното затягане на ограниченията за използване на оборски тор. По този начин тя дава възможност за корекции по време на преходен период. Стандартите, регулиращи използването на торове, трябва да се затягат постепенно, с изключение на особено уязвимите райони, а именно водните зони и природните зони, в които по-строгите правила влизат в сила незабавно.
(23)
В наредбата се предвижда и замразяване на производството на оборски тор и на броя глави добитък във Фландрия на нивото от 1992 г. За тази цел се въвежда политика за местно разрешително. В същото време при подновяване на разрешителните за големи предприятия обхватът им ще бъде намален с до 25 %. На животновъдния сектор беше даден срок (до 2002 г.) да намери начини за намаляване на излишъците от оборски тор и тяхното въздействие.
(24)
На 1 януари 1996 г. влязоха в сила незабавно по-строги ограничения в следните области:
а)
водосборни и защитени зони;
б)
природни зони, природни резервати, гори;
в)
области по директивата за птиците;
г)
долини и ценни от екологична гледна точка участъци от обработваема земя;
д)
чувствителни към нитрати площи;
е)
замърсени с фосфати площи.
(25)
Според белгийските власти при определянето на тези чувствителни области са взети предвид изискванията на Директива 91/676/ЕИО на Съвета за опазване на водите от замърсяване с нитрати от селскостопански източници (4) и Директива 79/409/ЕИО на Съвета относно опазването на дивите птици (5).
(26)
В съответствие с Наредбата за оборския тор, считано от 1 януари 1996 г. до 31 декември 1998 г. се прилагаха следните общи ограничения за използването на торове и оборски тор в цяла Фландрия, с изключение на водните зони и природните зони. Тези ограничения са изразени в kg за фосфорен пентаоксид, в kg за количеството азот от изкуствени торове и в kg за общото количество разрешен азот на годишна база, както е показано в таблицата по-долу.
Група култури
Фосфорен пентаоксид
Азот от изкуствени торове
Общо количество азот
Пасища
170
250
450
Царевица
160 (1996 г.)
155 (1997 г.)
150 (1998 г.)
200
325
Култури, изискващи малко количество азот (6)
125
125
170
Други култури
150
225
325
(27)
Белгийските власти също така публикуваха следните ограничения като ориентир за целите, които искат да постигнат от 2003 г. нататък.
Група култури
Фосфорен пентаоксид
Азот от изкуствени торове
Азот от оборски тор и други торове
Общо количество азот
Пасища
125
250
250
450
Царевица
100
130
225
275
Култури, изискващи малко количество азот (7)
100
70
125
125
Други култури
100
150
200
275
(28)
В допълнение към тези количествени ограничения е забранено разпръскването на оборски тор или други органични торове на обикновена земеделска земя през следните периоди: от 21 септември до 21 януари, всяка неделя и всеки официален празник, всички съботи, освен тези между 1 февруари и 15 май, нощем (между 10 вечерта и 7 сутринта), както и когато почвата е наводнена, замръзнала или покрита със сняг.
(29)
По-строги стандарти се прилагат във водните зони, с оглед производството на питейна вода или поради това, че те са особено чувствителни към излужването на азот. Терминът „водна зона“ означава:
а)
водосборни басейни и защитени зони от тип II и III за подпочвени води, определени съгласно Наредбата от 24 януари 1984 г. относно установяване на мерки за управлението на подпочвените води,
б)
чувствителни области, посочени от фламандското правителство като изискващи по-строги стандарти, в рамките на субхидрографски резервоари с повърхностни води, предназначени за производство на питейна вода, определени в съответствие със Закона от 26 март 1971 г. за опазването на повърхностните води от замърсяване,
в)
области, посочени от фламандското правителство като такива с почви, чувствителни към нитрати, за които се изискват по-строги стандарти, и определени съгласно Наредбата от 24 януари 1984 г. относно установяване на мерки за управлението на подпочвените води.
(30)
Следната таблица показва стандартите, регулиращи употребата на оборски тор, приложими за водните зони, считано от 1 януари 1996 г. Тези правила се основават на стандартите за добив на посочените групи култури, както и на екологично приемливите загуби за тези зони. Количествата са изразени в kg за фосфорен пентаоксид и kg за азот на хектар годишно.
Група култури
Фосфорен пентаоксид
Азот от изкуствени торове
Азот от оборски тор и други торове
Общо количество азот
Пасища
120
200
200
350
Царевица
100
150
170
275
Култури, изискващи малко количество азот
80
70
125
125
Други култури
100
150
170
275
(31)
Във водните зони разпръскването на оборски тор е забранено между 1 септември и 21 януари включително, с изключение на зони А и Б във водосборните зони на повърхностни води, при които срокът на забраната се удължава до 15 февруари включително.
(32)
Терминът „природна зона“ означава:
а)
долини и ценни от екологична гледна точка участъци от обработваема земя, посочени на картите за развитие на селските райони, съдържащи се в Закона от 29 март 1962 г. за организиране на националното и градското планиране,
б)
специални защитени зони, определени с Решение на фламандското правителство от 17 октомври 1988 г.,
в)
определени местообитания и прилежащите към тях буферни зони,
г)
горски райони, природни зони, зони за развитие на природата или природни резервати, посочени в картите за развитие на селските райони, съдържащи се в Закона от 29 март 1962 г. за организиране на националното и градското планиране, с преходна мярка, приложима до 31 декември 1997 г.
(33)
Таблицата по-долу показва стандартите за използването на оборски тор, приложими от 1 януари 1996 г. по отношение на природните зони. Тези правила се основават на стандартите за добив на посочените групи култури, както и на екологично приемливите загуби за тези зони. Количествата са изразени в kg фосфорен пентаоксид и kg азот на хектар годишно.
Група култури
Фосфорен пентаоксид
Азот от изкуствени торове
Общо количество азот
Пасища
120
200
400
Царевица
100
150
275
Култури, изискващи малко количество азот
80
70
125
Други култури
100
150
275
(34)
В природните зони разпръскването на оборски тор се забранява между 1 септември и 21 януари включително, като в пасищните райони, които са от значение за опазването на птиците, наторяването също може да бъде забранено между 1 април и 30 юни. Освен това от 1 януари 1998 г. в гори, природни зони, зони за развитие на природата или природни резервати се забранява прилагането на торове от всякакъв вид с изключение на фекалии от пасящ добитък с максимално допустима гъстота от 2 животински единици на 1 ha, измерени през годината. Семейните стопанства могат да бъдат временно освободени от тази забрана.
(35)
Съгласно Наредбата за оборския тор компенсацията се изплаща автоматично само по отношение на пасища и царевица. За другите култури се приема, че намалените нива на използване на торове няма да доведат до намаляване на продукцията. И в този втори случай обаче земеделският производител може да получи компенсация, ако може да представи доказателства за загуби.
(36)
Компенсацията за изменението на добива от пасища е изчислена въз основа на разликата между разрешения стандарт за торове в областите извън чувствителните зони и разрешените стандарти в чувствителните зони, като се прави разлика между площи, разположени във водните зони, и тези, които се намират в природните зони. Целта на помощта е да се компенсират загубите на добив и на рентабилност, свързани с намаленото използване на тор.
(37)
Отправната точка за изчисляването на помощта са средните полубрутни печалби (ПБП) в BEF/ha за последните три години, предшестващи отпускането на компенсация, съгласно Кодекса за подоходното облагане. Прави се разграничение между площ, която се използва за отглеждане на млекодайни животни, и други пасища. За целите на изчисляване на ПБП Фландрия е разделена на 13 области в зависимост от агрономическите характеристики на съответните площи.
(38)
При пасищата за млекодайни животни най-високата ПБП е в Antwerp Kempenland (55 700 BEF/ha), като най-ниската е в областта Dunes (33 167 BEF/ha), а средната стойност за Фландрия като цяло е 44 160 BEF/ha. При пасищата, различни от тези за млекодайни животни, най-високата ПБП е в пясъчно-глинестия район на Западна Фландрия (36 100 BEF/ha), най-ниската е в областта Dunes (24 633 BEF/ha), а средната стойност за Фландрия като цяло е 31 941 BEF/ha.
(39)
При водните зони компенсацията се основава на факта, че максимално допустимият размер на използване на азот е определен на 350 kg/ha в сравнение с 450 kg/ha при нормални зони. Това отговаря на намаление в размер на 22 %. По закона за намаляващата възвращаемост белгийските власти изчисляват, че това ще доведе до намаляване на добивите с 15 %. Въпреки това въздействието върху рентабилността на стопанството ще бъде по-голямо. След приспадане на постоянните разходи белгийските власти изчисляват, че средната ПБП възлиза на 40 % от общия добив. По този начин спадът на добива с 15 % ще доведе до 37,5 % намаление на ПБП (15 % × 100/40). Съответно основата на изплащането на компенсация за спадналия добив в засегнатата област е ПБП × 37,5 %. Същевременно земеделските производители във водните зони са длъжни да използват 50 kg/ha по-малко изкуствени торове. Така спестените средства възлизат на 800 BEF (50 kg азот × 16 BEF/kg). Следователно тази сума се приспада от дължимата помощ.
(40)
По отношение на природните зони компенсацията се основава на същите принципи. В природната зона максимално допустимото количество на използвания азот е 400 kg/ha в сравнение с 450 kg/ha за нормалните зони, което съответства на намаление в размер на 11 %. Белгийските власти изчисляват, че това ще доведе до спад на добива със 7 %. Спадът на добива със 7 % ще доведе до намаление на ПБП с 17,5 % (7 % × 100/40). Съответно основата на изплащането на компенсация за спад на добива в природните зони е ПБП × 17,5 %. Освен това същото намаление на помощта с 800 BEF (вж. по-горе съображение 39) се прилага и по отношение на икономиите от намаленото използване на торове.
(41)
Таблицата по-долу обобщава най-високите, най-ниските и средните стойности на помощта за изплащане.
Пасища за млекодайни животни
ПБП
Стойност на помощта, водни зони
FOR-L_2013285BG.01000801.notes.0001.xml.jpg
Стойност на помощта, природни зони
FOR-L_2013285BG.01000801.notes.0002.xml.jpg
Antwerp Kempenland
55 700
20 088
8 948
Dunes
33 167
11 638
5 004
Средна стойност
44 160
15 760
9 928
Други пасища
ПБП
Стойност на помощта, водни зони
FOR-L_2013285BG.01000801.notes.0003.xml.jpg
Стойност на помощта, природни зони
FOR-L_2013285BG.01000801.notes.0004.xml.jpg
West Flanders пясъчно-глинест район
36 100
12 738
5 518
Dunes
24 633
8 437
3 511
Средна стойност
31 941
11 177
4 789
(42)
Белгийските власти подчертаха, че това са максималните стойности на помощта на хектар. Общата площ на пасищата, допустима за компенсация, е 31 003 ha, от които 17 468 ha са във водните зони, а 13 535 ha - в природните зони. Максималната теоретична компенсация, която може да е била платена, възлиза на 202 822 411 BEF във водните зони и 65 900 155 BEF в природните зони. Въпреки това поради по-ниския размер на помощите за пасища, които не са предназначени за млекодайни животни, реалната компенсация, предоставена за пасища, е 250 275 012 BEF годишно, от които 186 505 640 във водни зони и 63 769 372 BEF в природни зони. Според белгийските власти тази разлика между максималния теоретичен размер на помощите и размера на действително изплатената помощ се дължи на редица фактори, по-специално на факта, че компенсацията е била изплатена единствено по отношение на пасища, които още през 1994 г. са използвани като пасища от едно и също стопанство.
(43)
Предоставя се фиксирана помощ за загуба на продукция в размер на 3 600 BEF/ha за царевица, при условие че тази царевица все още се отглежда в същия парцел, а не е засята на предишни пасища, които са били разорани. Тази помощ се основава на изчисленията, че средната продукция от царевица в сух материал е 14 500 kg/ha, а средната загуба на добив в резултат на по-строгите стандарти е 900 kg/ha. Въз основа на предвижданите разходи в размер на 4 BEF/kg сух материал това води до загуба на доход в размер на 3 600 BEF.
(44)
Освен това земеделските производители биват насърчавани да засяват трева след царевицата, като по този начин се намалява оттока на нитрати от почвата и излужването на нитрати. Поради това е била предоставена допълнителна помощ в размер на BEF 3 600/ha. Според белгийските власти тази помощ обхваща само разходите за семена за трева.
(45)
Помощ се предоставя на стопанства във водни и природни зони, за да покрие допълнителните разходи за обезвреждане на излишъците от оборски тор, които са в резултат от по-ниските ограничения за разпръскването на оборски тор.
(46)
Помощ се предоставя, ако едно стопанство има допълнителни излишъци от оборски тор, които са натрупани в резултат на по-строгите стандарти по отношение на разпръскването на оборски тор. За изчисляване на помощта се прави разлика между:
а)
семейни животновъдни стопанства и други животновъдни стопанства, които не са придобили допълнителна обработваема земя между 1993 г. и 1996 г.; в изчислението на възможностите за обезвреждане на оборски тор се взема предвид площта на обработваемата земя според регистъра за 1996 г.;
б)
животновъдни стопанства, различни от семейните, които са придобили допълнителна земя между 1993 г. и 1996 г.; площта, която се взема предвид при определяне на възможностите за обезвреждане на оборски тор, се основава на обработваемата земя, регистрирана през 1994 г. (ситуация в стопанството през 1993 г.).
(47)
За целите на изчисляването на помощта се използва среднопретеглена стойност въз основа на изчисляване на броя на животните от всеки вид (говеда, свине, домашни птици, други) във Фландрия, както и типичния минерален състав на оборския тор от всеки вид по отношение на съдържанието на минерали.
(48)
На тази основа е изчислено, че всеки тон оборски тор съдържа 6,6 kg азот и 4,2 kg дифорсфорен пентаоксид.
(49)
Помощите се изплащат за единица минерал (на килограм дифосфорен пентаоксид (P2O5) и на килограм азот (N)), които отговарят на изискванията за компенсация. Местонахождението на стопанството определя размера на плащането. Размерът на помощта за изплащане е:
а)
13 BEF/единица: за стопанства в „бяла“ община с преразгледана продукция под 75 kg фосфорен пентаоксид/ha,
б)
20 BEF/единица: за стопанства в „сива“ община с преразгледана продукция между 75 и 125 kg фосфорен пентаоксид/ha,
в)
27 BEF/единица: за едно стопанство в община с преразгледана продукция над 125 kg фосфорен пентаоксид/ha,
(50)
Сумите на помощта са по-високи за общините с по-висока преразгледана продукция, тъй като оборският тор трябва да бъде транспортиран на по-дълги разстояния.
(51)
В допълнение се изплаща и помощ за компенсиране на земеделските производители, които вече не могат да се възползват от договорните споразумения със съседни стопанства за разпръскване на излишния оборски тор в тези стопанства. За да отговаря на условията, стопанството трябва да е сключило споразумение през 1995 г. за прехвърляне на излишния оборски тор с ползвател на площи в област, в която се прилагат по-строги стандарти, и трябва да е установено в община с преразгледана продукция над 100 kg фосфорен пентаоксид/ha. Компенсация се изплаща за единица минерал, т.е. за намалението на количеството фосфорен пентаоксид и азот в килограми, прехвърлено към тези ползватели. Максималното количество, допустимо за компенсация, е разликата във възможностите за обезвреждане между нормалните стандарти за разпръскване на оборски тор и тези, които се прилагат в райони, които са предмет на по-строги разпоредби. Местонахождението на стопанството определя размера на плащането, което е:
а)
27 BEF/единица: за едно стопанство в община с преразгледана продукция над 125 kg фосфорен пентаоксид/ha,
б)
20 BEF/единица за всички други стопанства.
(52)
Семейни животновъдни стопанства с излишъци от оборски тор, разположени в парцели в субхидрографския водосборен басейн в Kluizen или в чувствителни към нитрати площи по бреговете на река Maas, могат да се възползват от задължението на банката за оборски тор да приема допълнителни излишъци от оборски тор, генерирани в резултат на по-строгите стандарти за разпръскване на оборски тор. В този случай компенсацията за обезвреждане и съхранение на оборски тор е намалена пропорционално на количеството минерали, за което банката за оборски тор е предоставила помощ.
(53)
Тъй като разпръскването на оборски тор във водните зони и природните зони е забранено от 1 септември, за разлика от 21 септември в другите зони, някои земеделски производители са срещнали трудности, защото в много стопанства торът се разпръсква след събирането на реколтата, а някои реколти се събират след (годишната) начална дата на забраната. Във водните и природните зони това вече не беше възможно. Белгийските органи преценяват, че вследствие на това тези предприятия ще имат нужда от допълнителни складови съоръжения за оборски тор за период от три месеца.
(54)
Разликата в стандартите, регулиращи разпръскването на животински тор между обикновените зони и водните и природните зони, се равнява на около 50 kg фосфорен пентаоксид/ha. Тъй като един тон оборски тор съдържа средно 5,2 kg фосфорен пентаоксид, 50 kg фосфорен пентаоксид/ha съответстват приблизително на 10 тона складов капацитет на хектар.
(55)
Въз основа на приблизителната оценка, че разходите за изграждане на 500 m3 складови съоръжения възлизат на 1 263 120 BEF, белгийските власти смятат, че осигуряването на необходимия складов капацитет изисква инвестиция от около 2 500 BEF на тон складов капацитет, която ще се изплаща за период от 20 години, и следователно се равнява на 125 BEF/t тодишно. Следователно на земеделските производители на оборски тор с обработваема земя в области, в които се прилагат по-строги стандарти за разпръскването на тор, се дължи компенсация в размер на 1 250 BEF/ha.
(56)
Земеделските производители, които през 1996 г. са получили тази компенсация за съхранение на тор съгласно Наредбата за оборския тор, не могат през същата година да получат субсидии за покриване на лихви или капиталови премии за изграждане на съоръжения за съхранение на оборски тор от фламандския селскостопански инвестиционен фонд (VLF).
(57)
Тъй като земеделските производители с площи, намиращи се във водни зони, не могат изцяло да постигнат разрешеното количество азот на хектар с използване на оборски тор, белгийските власти предвиждат, че земеделските производители в тези области ще се стремят да поддържат производствените равнища чрез прилагане на допълнителни изкуствени торове, особено по отношение на „други култури“ и царевица.
(58)
Приема се, че тези стопанства ще използват допълнително 60 kg азот/ha на стойност 16 BEF/kg. Помощта за изплащане възлиза следователно на 960 BEF (60 × 16), което се закръгля на фиксирана сума в размер на 1 000 BEF/ha.
(59)
Земеделските производители с обработваеми земи през 1994 г., разположени във водни и природни зони, могат да кандидатстват за компенсация за площи в тези области в банката за оборски тор, която отговаря за администрирането на схемата. Те се задължават да посочват своята обработваема земя на картите и плановете, парцел по парцел, както и план за реколтата за 1994 г. и за годината на кандидатстване. Ако обработваемата земя се намира в няколко области или зони, компенсацията се изчислява на базата на най-строгите стандарти относно прилагането на оборски тор и разпръскването му. Банката за тор разглежда заявленията и информира засегнатите страни каква компенсация ще бъде изплатена, използвайки цялата налична информация. Компенсация не се изплаща, ако размерът ѝ възлиза на по-малко от 1 000 BEF. Кандидатите имат право на обжалване пред фламандския министър на околната среда, който е длъжен да вземе решение в срок от шест месеца, като в противен случай жалбата се счита за допустима.
(60)
Банката за оборски тор, полицейски служители и служителите от отдела за инспектиране на околната среда от органа за управление на околната среда, природата, земята и водата, както и други служители имат право да извършават проверки дали земеделските производители изпълняват задълженията си по Наредбата за оборския тор. В случай на открити нарушения от земеделските производители може да бъде изискано да върнат помощта. Не могат да се предоставят помощи по Наредбата за оборския тор за земи, оставени под угар.
III. ОЦЕНКА НА ПОМОЩТА
(61)
Гореописаните мерки представляват държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС. Компенсацията се предоставя с държавни средства и се изплаща на определени категории земеделски производители, т.е. тези, които са разположени във водни зони или природни зони. Тази помощ нарушава или заплашва да наруши конкуренцията и засяга търговията между държавите членки, тъй като по този начин се подобрява конкурентната позиция на земеделските производители, които получават компенсация, в сравнение със земеделските производители в други части на Белгия или в други държави членки, които не получават помощ. Освен това, доколкото продуктите, произведени от тези производители, са предмет на търговия в рамките на ЕС, изглежда вероятно мерките да окажат влияние върху търговията между държавите членки.
(62)
В писмените си коментари белгийските власти подчертават значението на екологичните цели на схемата за помощ, като в този контекст се позовават на разпоредбите на Регламент (ЕИО) № 2078/92 на Съвета от 30 юни 1992 г. относно методите на земеделско производство, съвместими с изискванията за опазване на околната среда и поддържане на природата (наричан по-нататък Регламент (ЕИО) № 2078/92) (8) и на Насоките на Общността относно държавната помощ за защита на околната среда (9). Точка 2.1 от Насоките относно държавната помощ за защита на околната среда гласи, че в селскостопанския сектор тези насоки не се прилагат в областта, обхваната от приложното поле на Регламент (ЕИО) № 2078/92. Поради това е целесъобразно да се започне от разглеждане на прилагането на Регламент (ЕИО) № 2078/92 по отношение на въпросните мерки.
(63)
Белгийските власти обясняват, че компенсацията на земеделските производители, предоставена като част от мярката за природни зони и водни зони, следва да бъде считана за изпълнение на разпоредбите на Регламент (ЕИО) № 2078/92.
(64)
В Регламент (ЕИО) № 2078/92 се установява общностната схема за помощ, която има за цел да се насърчи, въз основа на поети от земеделските производители задължения, inter alia, доброволното използване на земеделски практики, които намаляват замърсяването, причинено от селското стопанство (член 2, параграф 1). Държавите членки определят условията за отпускане на помощ и размера на помощта, която следва да се изплаща, въз основа на поетото бенефициера задължение и на загубата на доходи, както и необходимостта от осигуряване на стимул съгласно член 5, параграф 1, букви а) и б). Освен това, в съответствие с определените от Комисията условия Общността може да участва в някои премии, предоставени от държавите членки с цел компенсиране на загубите на доходи в резултат на задължителното прилагане на ограниченията, посочени в член 2, в контекста на мерките, прилагани в тези държави членки в съответствие с дадени разпоредби на Общността (член 4, параграф 5 от Регламент (ЕИО) № 2078/92).
(65)
Освен това, в съответствие с член 10, параграф 1 държавите членки имат възможност да въведат национално финансирани схеми за допълнителни мерки, при които условията за отпускане на помощ се различават от изискванията на регламента или количествата надвишават определените в него граници. Тези схеми трябва да са в съответствие с целите на регламента и с правилата за държавна помощ.
(66)
Разглежданата схема не е предназначена за предоставяне на компенсация за загуби, свързани с изпълнението на доброволно поети от земеделските производители задължения. Също така помощите не включват съфинансиране от Общността на компенсации в рамките на мерки, предприети от Белгия, при определени от Комисията условия. Вместо това схемата се състои от (изключително) национално финансиране на компенсации за загуби, произтичащи от спазването на задължения съгласно националното законодателство относно торовете.
(67)
Поради тази причина помощта не попада в обхвата на приложение на регламента и трябва да бъде разгледана в съответствие с приложимите правила за държавна помощ.
IV. ПРИЛАГАНЕ НА НАСОКИТЕ НА ОБЩНОСТТА ОТНОСНО ДЪРЖАВНАТА ПОМОЩ ЗА ЗАЩИТА НА ОКОЛНАТА СРЕДА
(68)
Необходимо е да се проучи дали мярката може да бъде счетена за съвместима с Насоките от 1994 г., установени от Комисията по отношение на държавната помощ за защита на околната среда (10) (наричани по-долу „Насоките“), които са били приложими към момента на мярката (11).
(69)
В този контекст е необходимо да се отбележи, че мерките за помощ за компенсиране на намаления добив от пасища или от царевица, помощите за обезвреждане на излишъците от оборски тор, както и компенсацията за допълнителните разходи за използване на изкуствени торове представляват оперативна помощ. В отговор на запитване от страна на службите на Комисията белгийските власти обясниха, че макар разходите за съхранение на оборски тор да са сравними с разходите за инвестиции в допълнителни складови съоръжения за оборски тор, всъщност те не са пряко свързани с действителни инвестиции. В светлината на тези пояснения Комисията смята, че и тази мярка следва да се счита за оперативна помощ.
(70)
Като цяло Комисията счита, че е малко вероятно изплащането на оперативни помощи за селскостопанския сектор да осигури траен принос за развитието на сектора, а може да доведе до нарушаване на условията на конкуренция, което ощетява земеделските производители, които не получават такива помощи. Поради това Комисията възприема строг подход към оценяването на тези помощи.
(71)
Плащането на оперативна помощ за мерки за защита на околната среда е разгледано в точка 3.4 от Насоките. Тя гласи:
„В съответствие с дългогодишната си политика Комисията обикновено не одобрява оперативна помощ, която покрива разходи на предприятията, произтичащи от замърсяване или вредно въздействие, които те причиняват. Въпреки това Комисията може да направи изключение от този принцип в някои точно определени случаи. Досега тя е правила такива изключения в областта на управлението на отпадъците и освобождаването от екологични данъци. Комисията ще продължи да оценява такива случаи поотделно и в светлината на строгите критерии, които е изготвила за горепосочените области. А именно, че помощта трябва да компенсира само допълнителни производствени разходи в сравнение с традиционните разходи и по принцип следва да бъде временна и постепенно намаляваща, така че да се създаде стимул за намаляване на замърсяването или за по-бързо въвеждане на по-ефективно използване на ресурсите. Освен това помощта не трябва да противоречи на други разпоредби на Договора за ЕО, и по-специално тези, които се отнасят до свободното движение на стоки и услуги.
В областта на управлението на отпадъците публичното финансиране на допълнителните разходи за разделно събиране, оползотворяване и третиране на битови отпадъци в полза на предприятията, както и на потребителите, могат да включват държавни помощи, но в този случай може да бъде разрешено, при условие че предприятията се таксуват пропорционално на ползването на системата от тях, или на количеството отпадъци, генерирани от тях. Помощта за събиране, оползотворяване и третиране на промишлени и селскостопански отпадъци ще се разглежда поотделно за всеки случай.
Временно освобождаване от нови екологични данъци може да бъде разрешено, ако е необходимо за компенсиране на загуба на конкурентоспособност, особено на международно равнище. Допълнителен фактор, който следва да се вземе предвид, са необходимите съответни действия на предприятията за намаляване на замърсяването. Тази разпоредба се прилага и по отношение на данъчните облекчения, въведени съгласно законодателството на ЕО, за които държавите членки имат свобода на действие по отношение на облекчението или неговия размер.“
(72)
По отношение на помощите за съхранение и обезвреждане на излишъците от оборски тор Комисията счита, че излишъкът от тор може да се разглежда като форма на селскостопански отпадъци. В съответствие с цитираните по-горе Насоки помощта за обезвреждане на такива отпадъци се разглежда поотделно за всеки конкретен случай, съобразно критериите, посочени в точка 3.4 от Насоките.
(73)
Комисията отбелязва, че настоящата мярка е била временна, тъй като тя се е прилагала само за 1996 г. и 1997 г. Освен това Комисията отбелязва, че белгийските власти не са уведомили за продължаването на преките плащания на помощи за съхранение или обезвреждане на оборски тор, въпреки че договореностите за събиране на тор от някои земеделски производители от банката за оборски тор остават непроменени.
(74)
Комисията също така трябва да отчете факта, че мерките за помощ не са постепенно намаляващи, тъй като през двете въпросни години е предоставен един и същ размер на помощта (вж. съображения 38-40, 49-51)
(75)
Освен това въз основа на информацията, предоставена от белгийските власти, изглежда, че мярката има за цел да компенсира изцяло разходите за съхранение и обезвреждане на излишъците от оборски тор в резултат на ограниченията, наложени в чувствителните зони. Така земеделските производители ще бъдат освободени от таксите за обезвреждане на отпадъци. Също така изглежда, че няма изискване земеделските производители в чувствителните зони да предприемат мерки за намаляване на продукцията на оборски тор. Следователно не е налице насрещно участие от страна на земеделските производители за получаването на помощта, което означава, че те са компенсирани за изпълняването на по-строгите стандарти за използване на оборски тор, приложими за чувствителните зони. Следователно мярката не създава стимул за намаляване на производството на оборски тор.
(76)
Поради тези причини Комисията счита, че мерките не са в съответствие с Насоките, нито с целите на Регламент (ЕИО) № 2078/92. Поради това Комисията счита, че те не са съвместими с вътрешния пазар.
(77)
По отношение на помощите за компенсиране на земеделските производители за загубите на продукция, произтичащи от ограниченията върху използването на оборски тор, включително помощта за компенсиране на допълнителните разходи за изкуствени торове, Комисията отбелязва, че помощите за загуба на продукция не са изрично посочени в Насоките. Независимо от това, доколкото ограниченията относно използването на оборски тор водят до спад на добива, те вероятно ще увеличат производствените разходи на земеделските производители за останалите култури. В съответствие с принципите, изложени в горепосочените Насоки, изглежда, че тези помощи могат да бъдат обосновани, само ако са изпълнени следните условия (12):
а)
Помощта следва да бъде временна и по принцип постепенно намаляваща, така че да се даде стимул за намаляване на замърсяването или за по-бързо въвеждане на по-ефективно използване на ресурсите;
б)
Помощта трябва да компенсира само допълнителни производствени разходи в сравнение с традиционните методи;
в)
Помощта не трябва да е в противоречие с други разпоредби на Договора за ЕО.
В допълнение от член 10 от Регламент (ЕИО) № 2078/92 следва, че помощта, предоставяна извън приложното поле на регламента, но с цел да се постигне едно от ограниченията, посочени в член 2, трябва да е в съответствие с целите на регламента.
(78)
Тъй като помощта се приложи само за период от две години, изглежда, че е временна. В подадената информация от 14 януари 2013 г. белгийските власти потвърдиха, че мерките са били прекратени през 1998 г.
(79)
Въпреки това за времето на прилагането на мярката помощта не е била постепенно намаляваща (вж. съображения 38-40, 49-51), което съответно не е създало стимул за по-бързо въвеждане на по-ефективно използване на ресурсите.
(80)
Както е отбелязано по-горе, компенсацията за загуба на продукция от пасища се изчислява на базата на общото използване на торове, разрешено в нечувствителните зони, а именно 450 kg азот/ha за пасища и 325 kg азот/ha царевица. Според белгийските власти тези изчисления базират на научни данни, за да се гарантира, че концентрацията на нитрати в подпочвените и повърхностните води не надвишава 50 mg NO3-N/l или 11,3 mg NO3-N/l, като се отчита средна допустима загуба в размер на 70 kg NO3-N/l на хектар годишно. Тяхната цел е да съчетаят оптимално производство с минимално излужване. Стойностите за природните и водните зони са изчислени по същия начин, като се взе предвид фактът, че те са по-чувствителни към нитрати от другите зони.
(81)
В писмото си от 7 август 1998 г. белгийските власти обясниха, че е взето решение изчислението на компенсацията за разликата в стандарта да се основава на общото количество азот, което може да се прилага по закон, включително азота от изкуствени торове и азота от животински тор. Според белгийските власти беше използван именно този подход, защото беше счетено за необходимо да се осигури равно третиране на земеделските производители от един регион, така че земеделските производители, чиито площи се намират в области, обхванати от по-строги местни стандарти, да не са ощетени в сравнение със земеделските производители, чиито площи не са засегнати от такива стандарти. Ако стандартите бяха еднакви за всички земеделски производители във всички области, това конкурентно предимство ще бъде премахнато и няма да има нужда от плащане на компенсация. При това положение, ако земеделските производители се постараят да надхвърлят основния стандарт за качество на околната креда, възможно е компенсацията да се изчисли въз основа на разликата между постигнатото и стандарта за качество.
(82)
Въз основа на този принцип на равенство в рамките на един и същи регион, белгийските власти са счели, че приложимите правила не представляват свръхкомпенсация на земеделските производители и/или компенсация за преустановяване на селскостопански практики, които са в противоречие с правилата на ЕС. Според техния аргумент конкурентните недостатъци или предимства в рамките на един и същи селскостопански регион ще бъдат по-силно изразени в рамките на този регион, отколкото в ЕС като цяло. Ето защо в рамките на Фландрия всички загуби, понесени от земеделските производители, чиито стопанства се намират в области с по-строги местни стандарти, са били компенсирани (действително понесената загуба на добива).
(83)
Освен това белгийските власти посочиха, че през 1996 г. и 1997 г. фламандският регион вече е налагал по-строги местни стандарти, докато с директивата за нитратите това стана задължително едва от 20 декември 1998 г. В чувствителните водни зони е наложено ограничение за пасищата в размер на 200 kg азот/ha, а за царевица и други култури ограничението е било 170 kg азот/ha. Според белгийските власти разрешеното количество животински тор от 1996 г. насам вече е било по-ниско от предвиденото в първата програма за действие съгласно Директива 91/676/ЕИО, като за определени култури е било ограничено до нивото, посочено във втората програма за действие.
(84)
На 14 януари 2013 г. белгийските власти предоставиха подробна информация относно метода на изчисление, за да покажат, че той е бил в съответствие със селскостопанската практика и с правните разпоредби на ЕС, които са били в сила по време на мерките.
(85)
Въпреки това, въз основа на наличната информация разпоредбите за водните и природните зони не изглежда да надхвърлят значително задълженията, посочени в Директива 91/676/ЕИО. В този контекст Комисията отбелязва, че белгийските органи сами са посочили в своите писмени забележки, че са определили водните и природните зони като особено чувствителни към замърсяване с нитрати, и че следователно са необходими по-ниски стойности, за да се гарантира постигане на целта от 50 mg/l нитрати в повърхностните сладки води, в частност тези, които се използват за извличане на питейна вода, и в подпочвените води. Това е стойността, която е била задължителна към края на 1995 г. съгласно Директива 91/676/ЕИО.
(86)
Освен това, що се отнася до метода за изчисляване на компенсацията, Комисията поиска от белгийските власти да предоставят валидирани проучвания за доказване на точността на допусканията, използвани при изчислението. По-специално от белгийските власти беше поискано да представят резултатите от изследвания, доказващи, че намалението на общото използване на торове от 450 kg азот/ha на 350 kg азот/ha действително води до спад на добивите с 15 %, а намалението от 450 kg азот/ha на 400 kg азот/ha води до спад на добивите с 7 %. В отговора си от 14 януари 2013 г. белгийските власти демонстрираха точността на допусканията, използвани за изчисляване.
(87)
Освен това от белгийските власти бе поискано да предоставят допълнителна информация относно допусканията, използвани за изчисляване на въздействието от тази загуба на продукция върху цялостната рентабилност на стопанството, като се използват редица хипотези, включително чиста земеделска продукция и смесена земеделска и животновъдна продукция. По-специално Комисията прикани белгийските власти да предоставят подробно обяснение защо се счита, че загуба в размер на 15 % от производството на трева в смесено земеделско/животновъдно стопанство представлява 40 % загуба на рентабилност на стопанството, като се вземат предвид различните видове животновъдно производство. Белгийските власти предоставиха тази информация в своя отговор от 14 януари 2013 г.
(88)
Освен това белгийските власти бяха приканени да предоставят изчисления на основата на алтернативни методи за предоставяне на компенсация, като например цената на закупуване на фураж заместител като еквивалент на загубата на продукция. В отговора си от 14 януари 2013 г. белгийските власти твърдят, че тъй като такива изчисления не са извършени към момента на мярката, вече не е възможно те да бъдат извършени.
(89)
Поради това становището на Комисията е, че белгийските власти не са доказали, че помощта е била ограничена единствено до допълнителните производствени разходи. Освен това, както е показано по-горе (съображение 79), помощта не е била постепенно намаляваща.
(90)
Следователно предоставянето на помощ за загуба на продукция не отговаря на условията на Насоките. По тези причини Комисията счита, че тези мерки за помощ не са съвместими с Договора.
V. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(91)
Комисията констатира, че Белгия неправомерно е прилагала компенсацията съгласно Наредбата за оборския тор в нарушение на член 93, параграф 3 от Договора за ЕО (понастоящем член 108, параграф 3 от ДФЕС).
(92)
Мерките попадат извън приложното поле на Регламент (ЕИО) № 2078/92.
(93)
Мерките за компенсация за съхранение и обезвреждане на излишния оборски тор и загубата на продукция представляват оперативна помощ, която само по изключение може да бъде обявена за съвместима. Поради това строгият подход от Насоките предвижда, че помощта за съхранение и обезвреждане може да бъде обявена за съвместима, ако тя е временна и постепенно намаляваща и ако това изисква наличието на насрещно участие от страна на земеделския производител. При помощи за загубите на продукция помощта следва да бъде временна и постепенно намаляваща и да компенсира единствено допълнителните производствени разходи. Като е видно от анализа по-горе, тези условия не бяха изпълнени.
(94)
При липсата на насрещно участие от страна на бенефициерите за получаване на помощта и доколкото мерките за помощ изглежда не съдържат никакви стимули за бенефициерите да предприемат допълнителни стъпки за подобряване на опазването на околната среда, според Комисията тази мярка за помощ не допринася за развитието на някои икономически дейности по смисъла на член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС.
(95)
Наредбата за оборския тор беше отменена през 1998 г. и всички мерки са преустановени.
(96)
Поради гореспоменатите причини Комисията констатира, че по време на периода на прилагането ѝ през 1996 г. и 1997 г. мярката представлява неправомерна и несъвместима помощ, която по принцип трябва да бъде възстановена.
(97)
Поради факта, че правомощията на Комисията за възстановяване на несъвместима помощ са предмет на давностен срок от десет години (13), тази несъвместима помощ не може да бъде възстановена.
(98)
Всички индивидуални помощи, които към момента на предоставянето са отговаряли на условията за групово освобождаване или одобрена схема, са съвместими с вътрешния пазар, в рамките на максималния интензитет на помощта, приложим за този вид помощ,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Държавната помощ, предоставена като компенсация съгласно Наредбата за оборския тор, неправомерно приведена в действие от Белгия в нарушение на член 93, параграф 3 от Договора за ЕО , е несъвместима с вътрешния пазар.
Член 2
Индивидуалните помощи, отпуснати по схемата, посочена в член 1, които към момента на предоставянето са отговаряли на условията за групово освобождаване или одобрена схема, са съвместими с вътрешния пазар, в рамките на максималния интензитет на помощта, приложим за този вид помощ.
Член 3
Адресат на настоящото решение е Кралство Белгия.
Съставено в Брюксел на 16 септември 2013 година.
DECIZIA COMISIEI
din 16 septembrie 2013
cu privire la compensațiile acordate în conformitate cu decretul privind gunoiul de grajd C 75/98 (ex NN 45/98) puse în aplicare de Belgia (Flandra)
[notificată cu numărul C(2013) 5818]
(Numai versiunile în limbile neerlandeză și franceză sunt autentice)
(2013/530/UE)
COMISIA EUROPEANĂ,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE), în special articolul 108 alineatul (2) primul paragraf,
după invitarea părților interesate să își prezinte observațiile (1),
întrucât:
I. PROCEDURĂ
(1)
În urma primirii unei plângeri privind plata unor ajutoare ilegale, efectuată de guvernul flamand către fermieri pentru utilizarea îngrășămintelor și a gunoiului de grajd (denumită în continuare „măsura”), serviciile Comisiei Europene au solicitat autorităților belgiene, prin scrisoarea din 4 februarie 1998, informații referitoare la aplicarea deciziei din 20 decembrie 1995 a guvernului flamand privind compensațiile acordate fermierilor pentru obligațiile care rezultă din legislația privind îngrășămintele (denumită în continuare „decretul privind gunoiul de grajd”).
(2)
Comisia a primit aceste informații prin scrisoarea din 18 martie 1998 a ministrului flamand pentru mediu și ocuparea forței de muncă și prin scrisoarea din 31 martie 1998 a Reprezentanței permanente a Belgiei.
(3)
La 15 aprilie 1998 a avut loc o reuniune între reprezentanții autorităților belgiene competente și serviciile Comisiei Europene.
(4)
Prin telexul din 10 iulie 1998, Comisia a solicitat informații suplimentare autorităților belgiene, iar acestea au răspuns prin scrisoarea din 7 august 1998 înregistrată la 10 august 1998.
(5)
Potrivit informațiilor furnizate de autoritățile belgiene, plățile au fost efectuate în 1996. Cu toate acestea, măsura nu fusese notificată Comisiei în conformitate cu articolul 93 alineatul (3) din Tratatul CE [în prezent articolul 108 alineatul (3) din TFUE]. Din acest motiv, dosarul a fost introdus în registrul ajutoarelor nenotificate, cu numărul NN 45/98. Cu toate acestea, deși schema a fost în vigoare în anii 1996 și 1997, Comisia a luat act de angajamentul pe care și l-au asumat autoritățile belgiene în scrisoarea din 7 august 1998, de a nu plăti ajutorul pentru 1997 până în momentul în care Comisia va adopta o decizie privind compatibilitatea ajutorului cu piața comună. Autoritățile belgiene au informat Comisia cu privire la intenția guvernului flamand de a integra schema de compensații în programul flamand de ajutor în conformitate cu Regulamentul (CEE) nr. 2078/92 al Consiliului (2).
(6)
Prin scrisoarea din 21 ianuarie 1999, Comisia a informat Belgia că a decis să inițieze procedura prevăzută la articolul 108 alineatul (2) din TFUE în legătură cu măsura respectivă.
(7)
Decizia Comisiei de inițiere a procedurii a fost publicată la 17 aprilie 1999 în Jurnalul Oficial (3).
(8)
Comisia a invitat părțile interesate să își prezinte observațiile privind măsura.
(9)
Comisia nu a primit nicio observație de la părțile interesate.
(10)
Autoritățile belgiene au retras notificările privind alte cazuri din Flandra în legătură cu gunoiul de grajd (C12/1999, N105/1999 și N311/99).
(11)
La 6 martie 2012, Comisia a primit o plângere din partea unui fermier privind plata compensației pentru 1996 în temeiul decretului privind gunoiul de grajd. În cadrul unei reuniuni între reprezentanții autorităților belgiene (flamande) și serviciile Comisiei Europene, care a avut loc la 16 aprilie 2012, Comisia a solicitat autorităților belgiene să își prezinte punctele de vedere privind plângerea.
(12)
Comisia Europeană a solicitat informații suplimentare la 9 noiembrie 2012. Autoritățile belgiene au răspuns prin scrisoarea din 14 ianuarie 2013.
II. DESCRIEREA DETALIATĂ A AJUTORULUI
1. TITLU
(13)
Compensații acordate în temeiul decretului privind gunoiul de grajd.
2. BUGET
(14)
Bugetul total pentru aplicarea măsurii în 1996 a fost de 427 511 868 BEF (franci belgieni), defalcat după cum urmează:
(a)
compensații pentru scăderea producției:
-
pășuni și fânețe: 250 279 282 BEF;
-
porumb: 50 102 650 BEF;
(b)
compensații pentru costurile de eliminare a gunoiului de grajd: 65 486 397 BEF;
(c)
compensații pentru costurile de depozitare a gunoiului de grajd: 34 276 829 BEF;
(d)
compensații pentru achiziționarea de îngrășământ suplimentar: 27 366 710 BEF.
(15)
Compensațiile în temeiul decretului privind gunoiul de grajd au fost plătite efectiv pentru anul 1996.
(16)
În conformitate cu decretul privind gunoiul de grajd, compensația se plătește fermierilor ale căror exploatații se află, în totalitate sau parțial, într-o zonă cu apă sau o zonă naturală. În această situație se află un număr de 7,502 exploatații din totalul de 40,673 de exploatații cu teren arabil sau șeptel din Flandra (18,5 %). Din punct de vedere al suprafeței, dintr-un total de 649,223 ha folosite ca teren arabil sau pentru șeptel, 47,948 ha (7,5 %) sunt situate în zone cu apă, iar 21,919 ha (3 %) în zone naturale.
(17)
Obiectivul schemei de ajutor este de a permite fermierilor cu terenuri în zone sensibile din punct de vedere ecologic să se adapteze standardelor mai stricte privind folosirea gunoiului de grajd, precum și de a oferi compensații pentru pierderile economice suferite de acești fermieri. Ajutorul se calculează pe baza venitului pierdut, ținând seama de practica agricolă obișnuită din afara acestor zone sensibile. Potrivit autorităților belgiene, compensațiile au fost necesare și pentru a evita tulburările sociale.
(18)
Ajutorul se acordă cu scopul de a despăgubi fermierii din aceste zone sensibile pentru:
(a)
scăderea producției ca urmare a reducerii nivelului de fertilizare și de utilizare a gunoiului de grajd;
(b)
costurile suplimentare de eliminare a gunoiului de grajd;
(c)
costurile suplimentare de depozitare a gunoiului de grajd;
(d)
achiziționarea suplimentară de îngrășăminte chimice.
(19)
În conformitate cu informațiile furnizate de autoritățile belgiene, plățile acordate fermierilor drept compensație pentru obligațiile care rezultă din legislația privind îngrășămintele s-au bazat pe patru texte juridice:
(a)
Decizia guvernului flamand din 20 decembrie 1995 privind compensațiile acordate fermierilor pentru obligațiile care rezultă din legislația privind îngrășămintele;
(b)
Decizia guvernului flamand din 20 decembrie 1995 de stabilire a compensațiilor pentru anii 1996 și 1997 în conformitate cu articolul 15 alineatul (9) din Decretul din 23 ianuarie 1991 privind protejarea mediului împotriva poluării cu gunoi de grajd;
(c)
Decizia guvernului flamand din 19 martie 1996 de stabilire a normelor privind obligațiile suplimentare referitoare la eliminarea surplusului de gunoi de grajd și asistența acordată în această privință în zonele în care se aplică standarde mai stricte pentru împrăștierea gunoiului de grajd;
(d)
Decizia guvernului flamand din 15 iulie 1997 de modificare a Deciziei guvernului flamand din 20 decembrie 1995 de stabilire a compensațiilor pentru anii 1996 și 1997 în conformitate cu articolul 15 alineatul (9) din Decretul din 23 ianuarie 1991 privind protejarea mediului împotriva poluării cu gunoi de grajd.
(20)
Niciunul dintre aceste texte juridice nu a fost notificat Comisiei în conformitate cu articolul 93 din Tratatul CE [în prezent, articolul 108 alineatul (3) din TFUE].
(21)
Potrivit autorităților belgiene, politica privind gunoiul de grajd în Flandra se bazează pe Decretul din 20 decembrie 1995 de modificare a Decretului din 23 ianuarie 1991 privind protejarea mediului împotriva poluării cu îngrășăminte. Acest decret își propune să reducă problemele de mediu provocate de îmbogățirea apei de suprafață și a apei subterane și de levigarea fosfaților și a nitraților în sol, cu riscul pătrunderii în apa subterană și de suprafață. Potrivit raportului privind mediul și natura în Flandra, agricultura contribuie cu 56 % la aportul net de azot și fosfat din mediu. Evacuarea amoniacului din adăposturile de stabulație și împrăștierea bălegarului lichid reprezintă cauza a 21 % din emisiile poluante în Flandra.
(22)
Decretul privind gunoiul de grajd stabilește obiectivele care trebuie îndeplinite pentru atingerea și/sau menținerea standardelor de calitate pentru sol, apă (de suprafață și subterană) și aer. Acesta prevede înăsprirea treptată a restricțiilor privind utilizarea gunoiului de grajd. Astfel, decretul permite efectuarea unor ajustări în cursul unei faze de tranziție. Standardele care reglementează folosirea îngrășămintelor urmează să fie înăsprite treptat în toate zonele, cu excepția celor care sunt în mod deosebit vulnerabile, și anume zonele cu apă și zonele naturale, în care normele mai stricte au intrat în vigoare imediat.
(23)
Decretul prevede, de asemenea, o înghețare la nivelul din 1992 a producției de gunoi de grajd și a numărului de animale din Flandra. În acest scop, se introduce o politică de autorizații locale. În același timp, în cazul exploatațiilor mai mari, autorizația va fi redusă cu până la 25 % în momentul reînnoirii. Sectorului zootehnic i s-a acordat un interval de timp (până în 2002) pentru a găsi modalități de reducere a surplusului de gunoi de grajd și a impactului acestuia.
(24)
Restricțiile mai stricte au intrat în vigoare imediat, la 1 ianuarie 1996, în următoarele zone:
(a)
zone de captare a apei și arii de conservare;
(b)
zone naturale, rezervații naturale, terenuri forestiere;
(c)
zone care intră sub incidența Directivei privind păsările;
(d)
văi și terenuri agricole cu valoare ecologică;
(e)
terenuri sensibile la nitrați;
(f)
terenuri poluate cu fosfați.
(25)
Potrivit autorităților belgiene, la stabilirea acestor zone sensibile s-a ținut seama de cerințele Directivei 91/676/CEE a Consiliului privind protecția apelor împotriva poluării cu nitrați proveniți din surse agricole (4) și ale Directivei 79/409/CEE a Consiliului privind conservarea păsărilor sălbatice (5).
(26)
În conformitate cu decretul privind gunoiul de grajd, următoarele limite generale de utilizare a îngrășămintelor și a gunoiului de grajd s-au aplicat între 1 ianuarie 1996 și 31 decembrie 1998 pe întregul teritoriu al Flandrei, cu excepția zonelor cu apă și a zonelor naturale. Aceste limite au fost exprimate în kilograme de pentoxid de fosfor, în kilograme de azot provenit din îngrășăminte chimice și în kilograme de azot total autorizate pe an, după cum se indică în tabelul de mai jos.
Categoria de cultură
Pentoxid de fosfor
Azot provenit din îngrășăminte chimice
Azot total
Pășuni și fânețe
170
250
450
Porumb
160 (1996)
155 (1997)
150 (1998)
200
325
Culturi cu necesar redus de azot (6)
125
125
170
Alte culturi
150
225
325
(27)
Autoritățile belgiene au publicat, de asemenea, următoarele limite care indică obiectivele pe care doreau să le atingă începând cu 2003.
Categoria de cultură
Pentoxid de fosfor
Azot provenit din îngrășăminte chimice
Azot provenit de la unități zootehnice, din gunoi de grajd și din alte îngrășăminte
Azot total
Pășuni și fânețe
125
250
250
450
Porumb
100
130
225
275
Culturi cu necesar redus de azot (7)
100
70
125
125
Alte culturi
100
150
200
275
(28)
Pe lângă aceste limite cantitative, este interzisă împrăștierea gunoiului de grajd sau a altor îngrășăminte organice pe terenurile agricole obișnuite în următoarele perioade: între 21 septembrie și 21 ianuarie, în toate zilele de duminică și de sărbătoare legală, în toate zilele de sâmbătă cu excepția celor cuprinse între 1 februarie și 15 mai, în timpul nopții (între orele 22.00 și 7.00) și atunci când terenul este inundat, înghețat sau acoperit de zăpadă.
(29)
În zonele cu apă se aplică standarde mai stricte, deoarece se are în vedere producerea de apă potabilă sau din cauza faptului că aceste zone sunt deosebit de sensibile la levigarea azotului în sol. Termenul „zonă cu apă” se referă la:
(a)
zonele de captare a apei și zonele de protecție a apei subterane de tipurile II și III, delimitate în conformitate cu Decretul din 24 ianuarie 1984 de stabilire a măsurilor de gestionare a apei subterane;
(b)
zonele sensibile din rezervoarele subhidrografice de apă de suprafață destinate producerii de apă potabilă, despre care guvernul flamand a stabilit că necesită standarde mai stricte și care au fost delimitate în conformitate cu Legea din 26 martie 1971 privind protecția apei de suprafață împotriva poluării;
(c)
zonele cu teren sensibil la nitrați în care se impune aplicarea unor standarde mai stricte stabilite de guvernul flamand și delimitate în conformitate cu Decretul din 24 ianuarie 1984 de stabilire a măsurilor de gestionare a apei subterane.
(30)
Tabelul de mai jos indică standardele de utilizare a gunoiului de grajd aplicabile de la 1 ianuarie 1996 pentru zonele cu apă. Aceste norme se bazează pe standardele de producție pentru categoriile de recoltă enumerate și pe pierderile acceptabile din punct de vedere al mediului pentru aceste zone. Cantitățile sunt exprimate în kilograme de P2O5 și kilograme de azot pe hectar și pe an.
Categoria de cultură
Pentoxid de fosfor
Azot provenit din îngrășăminte chimice
Azot provenit de la unități zootehnice, din gunoi de grajd și din alte îngrășăminte
Azot total
Pășuni și fânețe
120
200
200
350
Porumb
100
150
170
275
Culturi cu necesar redus de azot
80
70
125
125
Alte culturi
100
150
170
275
(31)
În zonele cu apă, împrăștierea gunoiului de grajd este interzisă între 1 septembrie și 21 ianuarie inclusiv, cu excepția zonelor A și B ale terenurilor folosite pentru colectarea apei de suprafață, unde interdicția se extinde până la 15 februarie inclusiv.
(32)
Termenul „zonă naturală” se referă la:
(a)
zonele de vale și terenurile agricole cu valoare ecologică indicate pe hărțile de dezvoltare rurală prevăzute în Legea din 29 martie 1962 privind organizarea amenajării teritoriului național și urbanizarea;
(b)
zonele de protecție specială delimitate prin Decizia guvernului flamand din 17 octombrie 1988;
(c)
anumite habitate și zonele-tampon limitrofe;
(d)
zonele împădurite, zonele naturale, zonele de dezvoltare a naturii sau rezervațiile naturale indicate pe hărțile de dezvoltare rurală prevăzute în Legea din 29 martie 1962 privind organizarea amenajării teritoriului național și urbanizarea, cu aplicarea unei măsuri tranzitorii până la 31 decembrie 1997.
(33)
Tabelul de mai jos indică standardele de utilizare a gunoiului de grajd aplicabile de la 1 ianuarie 1996 pentru zonele naturale. Aceste norme se bazează pe standardele de producție pentru categoriile de cultură enumerate și pe pierderile acceptabile din punct de vedere al mediului pentru aceste zone. Cantitățile sunt exprimate în kilograme de P2O5 și kilograme de azot pe hectar pe an.
Categoria de cultură
Pentoxid de fosfor
Azot provenit din îngrășăminte chimice
Azot total
Pășuni și fânețe
120
200
400
Porumb
100
150
275
Culturi cu necesar redus de azot
80
70
125
Alte culturi
100
150
275
(34)
În zonele naturale, împrăștierea gunoiului este interzisă între 1 septembrie și 21 ianuarie inclusiv, iar în zonele de pășuni și fânețe importante pentru conservarea păsărilor, folosirea gunoiului de grajd poate fi interzisă, de asemenea, între 1 aprilie și 30 iunie. În plus, se interzice aplicarea oricărui tip de îngrășământ în zonele împădurite, zonele naturale, zonele de dezvoltare a naturii sau rezervațiile naturale începând cu 1 ianuarie 1998, cu excepția bălegarului animalelor care pasc pe aceste terenuri, rata de încărcare maximă permisă fiind de 2 UVM pe hectar, calculată pe parcursul unui an. Exploatațiile agricole familiale pot obține derogări temporare de la această interdicție.
(35)
În conformitate cu decretul privind gunoiul de grajd, compensațiile se plătesc automat doar pentru pășuni și fânețe și pentru porumb. În cazul altor culturi, se presupune că utilizarea redusă a îngrășămintelor nu va determina scăderea producției. Totuși, în acest din urmă caz, fermierul poate obține compensații dacă furnizează dovezi privind pierderile suferite.
(36)
Compensațiile pentru modificarea producției pășunilor și fânețelor se calculează pe baza diferenței dintre standardul pentru îngrășământ permis în afara zonelor sensibile și standardele permise în zonele sensibile, făcându-se distincție între terenurile situate în zone cu apă și cele situate în zone naturale. Scopul ajutorului este acela de a compensa pierderea de producție și de rentabilitate generată de aceste reduceri.
(37)
Baza de calcul a ajutorului constă în marjele semibrute medii (MSM), exprimate în BEF/ha, pentru ultimii trei ani înainte de acordarea compensațiilor conform codului privind impozitul pe venit. Se face o distincție între terenurile destinate producerii de lapte și alte pășuni și fânețe. Pentru a calcula MSM, Flandra este împărțită în 13 zone, în funcție de caracteristicile agronomice ale acestora.
(38)
Pentru fânețele și pășunile destinate producerii de lapte, cea mai ridicată MSM se înregistrează în Antwerp Kempenland (55 700 BEF/ha), iar cea mai redusă în zona dunelor (33 167 BEF/ha), în timp ce media pentru Flandra în ansamblu este de 44 160 BEF/ha. Pentru pășunile și fânețele care nu sunt folosite în producția de lapte, cea mai ridicată valoare a MSM se înregistrează în regiunea cu sol nisipos-argilos din Flandra Occidentală (36 100 BEF/ha), iar cea mai redusă - în zona dunelor (24 633 BEF/ha), media pentru Flandra în ansamblu fiind de 31 941 BEF/ha.
(39)
Pentru zonele cu apă, compensația se calculează pornind de la faptul că nivelul maxim permis de utilizare a azotului este stabilit la 350 kg/ha, față de 450 kg/ha pentru zonele obișnuite. Această valoare corespunde unei reduceri de 22 %. Conform legii randamentelor descrescătoare, autoritățile belgiene calculează că aceasta va conduce la scăderea producției cu 15 %. Cu toate acestea, efectul asupra rentabilității exploatației va fi mai mare. Potrivit calculelor autorităților belgiene, după scăderea costurilor fixe, MSM se ridică, în medie, la 40 % din producția totală. Astfel, o scădere a producției cu 15 % va determina o reducere a MSM cu 37,5 % (15 % × 100/40). Prin urmare, baza plății compensației pentru scăderea producției în zona respectivă este MSM × 37,5 %. În același timp, în zonele cu apă fermierii trebuie să folosească o cantitate de îngrășăminte chimice cu 50 kg/ha mai mică. Aceasta reprezintă o economie de 800 BEF (50 kg N × 16 BEF/kg). Prin urmare, această sumă este dedusă din ajutorul plătibil.
(40)
Pentru zonele naturale, compensația se calculează pe baza acelorași principii. Într-o zonă naturală, nivelul maxim permis de utilizare a azotului este de 400 kg/ha, față de 450 kg/ha pentru zonele obișnuite, ceea ce corespunde unei reduceri de 11 %. Potrivit calculelor autorităților belgiene, aceasta va conduce la scăderea producției cu 7 %. Scăderea producției cu 7 % va determina o reducere a MSM cu 17,5 % (7 % × 100/40). Astfel, baza plății compensației pentru scăderea producției în zonele naturale este MSM × 17,5 %. În plus, se aplică aceeași reducere a ajutorului cu 800 BEF (a se vedea punctul 39 de mai sus) pentru economiile care rezultă din utilizarea redusă a îngrășămintelor.
(41)
Tabelul de mai jos prezintă succint cuantumul maxim, cuantumul mediu și cuantumul minim al ajutorului plătibil.
Pășuni și fânețe folosite în producția de lapte
MSM
Cuantumul ajutorului, zone cu apă
FOR-L_2013285RO.01000801.notes.0001.xml.jpg
Cuantumul ajutorului, zone naturale
FOR-L_2013285RO.01000801.notes.0002.xml.jpg
Antwerp Kempenland
55 700
20 088
8 948
Dune
33 167
11 638
5 004
Medie
44 160
15 760
9 928
Alte pășuni și fânețe
MSM
Cuantumul ajutorului, zone cu apă
FOR-L_2013285RO.01000801.notes.0003.xml.jpg
Cuantumul ajutorului, zone naturale
FOR-L_2013285RO.01000801.notes.0004.xml.jpg
Regiunea cu sol nisipos-argilos din Flandra Occidentală
36 100
12 738
5 518
Dune
24 633
8 437
3 511
Medie
31 941
11 177
4 789
(42)
Autoritățile belgiene subliniază faptul că este vorba despre cuantumuri maxime ale compensației pe hectar. Suprafața totală a fânețelor și pășunilor eligibile pentru compensație este de 31 003 ha, dintre care 17 468 ha se află în zone cu apă, iar 13 535 ha în zone naturale. Compensația maximă care ar fi putut fi acordată în teorie este de 202 822 411 BEF pentru zonele de apă și de 65 900 155 BEF pentru zonele naturale. Cu toate acestea, ținând seama de cuantumurile mai reduse ale ajutorului pentru pășunile și fânețele care nu sunt folosite în producția de lapte, compensația efectivă acordată anual pentru pășuni și fânețe a fost de 250 275 012 BEF, din care suma de 186 505 640 BEF a fost acordată pentru zonele cu apă, iar suma de 63 769 372 BEF pentru zonele naturale. Potrivit autorităților belgiene, această diferență între cuantumurile maxime teoretice ale ajutorului și cuantumurile ajutorului plătit efectiv este determinată de mai mulți factori, în special de faptul că s-au plătit compensații doar pentru terenurile care, în 1994, erau deja folosite ca pășuni și fânețe de către aceeași exploatație agricolă.
(43)
În ceea ce privește porumbul, se acordă un ajutor forfetar pentru pierderea de producție, în valoare de 3 600 BEF/ha, cu condiția ca porumbul să fie cultivat pe aceeași parcelă și nu pe foste pășuni și fânețe care au fost arate. Ajutorul se bazează pe estimări potrivit cărora producția medie de materie uscată este de 14 500 kg/ha în cazul porumbului, iar pierderea medie de producție ca urmare a aplicării unor standarde mai stricte este de 900 kg/ha. Pe baza unui preț de cost estimat la 4 BEF/kg de materie uscată, pierderea de venit se ridică la 3 600 BEF.
(44)
În plus, fermierii sunt încurajați să însămânțeze graminee după porumb, reducând astfel drenajul și levigarea nitraților. În acest scop, s-a acordat un ajutor suplimentar de 3 600 BEF/ha. Potrivit autorităților belgiene, acest ajutor acoperă doar costul semințelor de iarbă.
(45)
Ajutorul se acordă exploatațiilor agricole din zonele cu apă și zonele naturale pentru a acoperi costurile suplimentare aferente eliminării surplusului de gunoi de grajd rezultat în urma impunerii unor limite mai reduse de aplicare a acestuia.
(46)
Ajutorul se acordă în cazul în care exploatația dispune de un surplus de gunoi de grajd care s-a acumulat ca urmare a impunerii unor standarde mai stricte privind aplicarea gunoiului de grajd. Pentru calculul ajutorului, se face o distincție între:
(a)
unitățile zootehnice familiale și alte exploatații zootehnice care nu au cumpărat teren arabil suplimentar între 1993 și 1996; pentru calculul posibilităților de eliminare a gunoiului de grajd se ia în considerare suprafața terenului arabil conform registrului din 1996;
(b)
unitățile zootehnice nefamiliale care au cumpărat teren suplimentar între 1993 și 1996; suprafața care se ia în considerare pentru a stabili posibilitățile de eliminare a gunoiului de grajd se bazează pe terenul arabil înregistrat în 1994 (situația unității din anul 1993).
(47)
Pentru calculul ajutorului se folosește o medie ponderată, bazată pe calculul numărului de animale din fiecare specie (bovine, porcine, păsări, altele) existente în Flandra și pe structura minerală tipică a gunoiului de grajd produs de fiecare specie, din punct de vedere al conținutului de minerale.
(48)
Pe această bază se estimează că o tonă de gunoi de grajd conține 6,6 kg de azot și 4,2 kg de pentoxid difosforic.
(49)
Ajutorul se plătește pe unitatea de minerale [pe kg de pentoxid difosforic (P2O5) și pe kg de azot (N)] eligibilă pentru compensație. Locul în care se află exploatația determină nivelul plății. Valoarea ajutorului plătibil este de:
(a)
13 BEF/unitate pentru exploatațiile situate într-o municipalitate „albă”, cu o producție revizuită 75 kg P2O5/ha;
(b)
20 BEF/unitate într-o municipalitate „gri”, cu o producție revizuită cuprinsă între 75 și 125 kg P2O5/ha;
(c)
27 BEF/unitate pentru o exploatație dintr-o municipalitate cu o producție revizuită 125 kg P2O5/ha.
(50)
Valorile ajutorului sunt mai mari pentru municipalitățile care au producții revizuite mai ridicate, deoarece gunoiul de grajd trebuie transportat pe distanțe mai mari.
(51)
În plus, ajutorul poate fi plătit și pentru despăgubirea fermierilor care nu mai pot beneficia de înțelegeri contractuale cu exploatațiile agricole vecine pentru a împrăștia surplusul de gunoi de grajd pe exploatațiile respective. Pentru a avea dreptul să primească ajutor, exploatația trebuie să fi încheiat un acord pentru eliminarea surplusului de gunoi de grajd în anul 1995 cu un utilizator care dispune de terenuri într-o zonă în care se aplică standarde mai stricte și trebuie să fie înființată într-o municipalitate cu o producție revizuită de peste 100 kg P2O5/ha. Compensația se plătește exploatațiilor pe unitatea de minerale, respectiv pe kg de P2O5 și pe kg de N, care nu au fost evacuate spre respectivii utilizatori. Cantitatea maximă care poate fi eligibilă pentru compensație este reprezentată de diferența, din punct de vedere al posibilităților de eliminare, dintre standardele normale privind aplicarea gunoiului de grajd și standardele care se aplică zonelor supuse unor reguli mai stricte. Locul în care se află exploatația determină suma plătibilă, care este de:
(a)
27 BEF/unitate: pentru o exploatație dintr-o municipalitate cu o producție revizuită 125 kg P2O5/ha;
(b)
20 BEF/unitate pentru toate celelalte exploatații.
(52)
Unitățile zootehnice familiale cu surplus de gunoi de grajd pe parcelele situate în bazinul subhidrografic Kluizen destinat colectării apei de suprafață sau pe terenurile sensibile la nitrați de pe malurile fluviului Meuse pot profita de obligația băncii de gunoi de grajd de a accepta surplusul rezultat ca urmare a standardelor mai stricte de aplicare. În acest caz, compensația pentru eliminarea și depozitarea gunoiului de grajd se reduce proporțional cu cantitatea de minerale pentru care banca de gunoi de grajd a acordat asistență.
(53)
Deoarece împrăștierea gunoiului de grajd a fost interzisă în zonele cu apă și în zonele naturale de la 1 septembrie, în loc de 21 septembrie ca în alte zone, anumiți fermieri s-au confruntat cu dificultăți deoarece, în multe exploatații agricole, gunoiul de grajd este împrăștiat după recoltare, iar unele culturi sunt recoltate după data (anuală) de început a perioadei de interdicție. Această practică nu a mai fost posibilă în zonele cu apă și în zonele naturale. În consecință, autoritățile belgiene estimează că aceste exploatații ar avea nevoie de instalații suplimentare pentru depozitarea gunoiului de grajd pe o perioadă de trei luni.
(54)
Diferența dintre standardele privind împrăștierea gunoiului de grajd care se aplică în zonele obișnuite și, respectiv, în zonele cu apă și cele naturale este de aproximativ 50 kg P2O5/ha. Întrucât o tonă de gunoi de grajd conține, în medie, 5,2 kg P2O5, pentru cele 50 kg P2O5/ha este necesară o capacitate de depozitare de aproximativ 10 tone pe hectar.
(55)
Pe baza estimării potrivit căreia costul construirii unei instalații de depozitare de 500 m3 este de 1 263 120 BEF, autoritățile belgiene anticipează că asigurarea capacității de depozitare necesare implică o investiție de aproximativ 2 500 BEF pe tonă de capacitate de depozitare, care va fi amortizată pe o perioadă de 20 de ani, echivalând, prin urmare, cu 125 BEF/t/an. Așadar, fermierilor care produc gunoi de grajd pe terenuri arabile situate în zone vizate de norme mai stricte în ceea ce privește aplicarea și împrăștierea gunoiului de grajd trebuie să li se plătească o compensație anuală de 1 250 BEF/ha.
(56)
Fermierii care au primit, în 1996, această compensație pentru depozitarea gunoiului de grajd în temeiul decretului privind gunoiul de grajd nu pot obține de la Fondul flamand de investiții agricole (VLF) subvenționări ale dobânzii sau subvenții de capital în același an pentru construirea de instalații de depozitare a gunoiului de grajd.
(57)
Deoarece fermierii cu terenuri situate în zone cu apă nu pot atinge cantitatea autorizată de azot pe hectar folosind gunoi de grajd, autoritățile belgiene se așteaptă ca aceștia să depună toate eforturile pentru a menține nivelurile de producție folosind îngrășăminte chimice suplimentare, în special pentru „alte culturi” și pentru porumb.
(58)
Se presupune că aceste exploatații vor folosi o cantitate suplimentară de 60 kg de N/ha la un cost de 16 BEF/kg. Așadar, ajutorul plătibil se ridică la 960 BEF (60 × 16), fiind rotunjit la o sumă forfetară de 1 000 BEF/ha.
(59)
Fermierii care dispuneau în 1994 de terenuri arabile situate în zone cu apă și în zone naturale se pot adresa băncii de gunoi de grajd responsabilă de gestionarea schemei, în vederea acordării de compensații pentru terenurile situate în aceste zone. Fermierilor li se solicită să indice terenurile lor arabile pe hărți și în planuri, parcelă cu parcelă, împreună cu un plan de cultură pentru anul 1994 și pentru anul cererii. În cazul în care terenul arabil este situat în mai multe sectoare sau zone, compensația se calculează pe baza celor mai stricte standarde privind aplicarea și împrăștierea gunoiului de grajd. Banca de gunoi de grajd analizează cererile și informează persoanele interesate cu privire la compensația care le va fi plătită, pe baza tuturor informațiilor de care dispune. Compensațiile mai mici de 1 000 BEF nu se plătesc. Solicitanții au dreptul să introducă recurs la ministrul flamand al mediului, care are obligația de a emite o decizie în termen de șase luni, în caz contrar recursul fiind considerat acceptat.
(60)
Banca de gunoi de grajd, ofițerii de poliție și funcționarii departamentului de inspecție a mediului din cadrul autorității de gestionare a mediului, naturii, solului și apei, precum și alți funcționari, au dreptul de a verifica îndeplinirea de către fermieri a obligațiilor care le revin în temeiul decretului privind gunoiul de grajd. În cazul în care se constată încălcări, fermierilor li se poate solicita rambursarea ajutorului. Nu se poate acorda ajutor în temeiul decretului privind gunoiul de grajd pentru terenurile care intră sub incidența programului de retragere a terenurilor din circuitul agricol.
III. EVALUAREA AJUTORULUI
(61)
Măsura descrisă mai sus reprezintă ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din tratat. Compensația este plătită din resursele statului către anumite categorii de fermieri, respectiv cei stabiliți în zone cu apă sau în zone naturale. Acest sprijin denaturează sau amenință să denatureze concurența și afectează schimburile comerciale dintre statele membre, deoarece îmbunătățește poziția concurențială a fermierilor care primesc compensație în comparație cu poziția fermierilor din alte părți ale Belgiei sau din alte state membre, care nu beneficiază de ajutor. În plus, în măsura în care produsele obținute de acești fermieri fac obiectul comerțului intracomunitar, există probabilitatea ca măsurile să afecteze schimburile comerciale între statele membre.
(62)
În observațiile lor scrise, autoritățile belgiene au subliniat obiectivele ecologice ale schemei de ajutoare și, în acest context, au citat dispozițiile Regulamentului (CEE) nr. 2078/92 al Consiliului din 30 iunie 1992 privind metodele de producție agricolă compatibile cu normele de protecție a mediului și de întreținere a spațiului natural (8) [denumit în continuare Regulamentul (CEE) nr. 2078/92] (9) și Orientările comunitare privind ajutoarele de stat pentru protecția mediului. Punctul 2.1 al orientărilor privind ajutoarele pentru protecția mediului prevede că, în sectorul agricol, orientările nu se aplică domeniului care intră sub incidența Regulamentului (CEE) nr. 2078/92. Prin urmare, este oportun să se examineze pentru început modul de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 2078/92 la măsurile vizate.
(63)
Potrivit explicațiilor autorităților belgiene, compensația acordată fermierilor din zonele naturale și zonele cu apă în cadrul măsurii ar trebui considerată o punere în aplicare a dispozițiilor Regulamentului (CEE) nr. 2078/92.
(64)
Regulamentul (CEE) nr. 2078/92 stabilește o schemă de ajutoare comunitare menită să promoveze, printre altele, utilizarea voluntară a unor practici agricole care reduc efectele poluante ale agriculturii, pe baza angajamentelor asumate de fermier [articolul 2 alineatul (1)]. Statele membre stabilesc condițiile de acordare a ajutorului, precum și valoarea ajutorului care trebuie plătit, pe baza angajamentului asumat de beneficiar și a pierderilor de venituri, precum și a nevoii de a oferi un stimulent [articolul 5 alineatul (1) literele (a) și (b)]. În plus, sub rezerva condițiilor stabilite de Comisie, Comunitatea poate contribui, de asemenea, la anumite prime acordate de statele membre pentru a compensa pierderile de venituri care rezultă din aplicarea obligatorie a restricțiilor menționate la articolul 2, în contextul măsurilor aplicate în statele membre respective în temeiul dispozițiilor comunitare [articolul 4 alineatul (5) din Regulamentul (CEE) nr. 2078/92].
(65)
În plus, în conformitate cu articolul 10 alineatul (1) din regulament, statele membre au posibilitatea de a introduce scheme finanțate la nivel național, care prevăd măsuri suplimentare și ale căror condiții de acordare a ajutorului sunt diferite de cerințele regulamentului sau al căror cuantum depășește limitele prevăzute în regulament. Aceste scheme trebuie să respecte obiectivele regulamentului și ale normelor privind ajutoarele de stat.
(66)
Schema vizată nu își propune să ofere compensații pentru pierderile corelate cu respectarea angajamentelor voluntare asumate de fermieri. De asemenea, ea nu implică o cofinanțare comunitară a compensațiilor în contextul măsurilor aplicate de Belgia ca urmare a condițiilor stabilite de Comisie. Schema își propune mai degrabă finanțarea (exclusiv) națională a compensației pentru pierderile care rezultă din respectarea obligațiilor impuse de legislația națională privind îngrășămintele.
(67)
Prin urmare, ajutorul nu se înscrie în domeniul de aplicare al regulamentului și trebuie examinat prin prisma normelor privind ajutoarele de stat.
IV. APLICAREA ORIENTĂRILOR COMUNITARE PRIVIND AJUTOARELE DE STAT PENTRU PROTECȚIA MEDIULUI
(68)
Este necesar să se analizeze dacă măsura poate fi considerată compatibilă cu Orientările privind ajutoarele de stat pentru protecția mediului (10) (denumite în continuare „orientările”), elaborate de Comisie în anul 1994 și aplicabile la data măsurii (11).
(69)
În acest context, trebuie să se ia act de faptul că măsurile de ajutor pentru compensarea scăderii producției pe pășuni și fânețe sau a producției de porumb, ajutoarele pentru eliminarea surplusului de gunoi de grajd și compensația pentru costurile suplimentare de utilizare a îngrășămintelor chimice constituie ajutor pentru funcționare. Răspunzând la o întrebare a serviciilor Comisiei, autoritățile belgiene au precizat că, deși sunt comparabile cu costul investițiilor în instalații suplimentare de depozitare a gunoiului de grajd, în realitate costurile de depozitare a acestuia nu sunt corelate în mod direct cu investițiile efective. Ținând seama de aceste explicații, Comisia este de părere că această măsură ar trebui considerată ajutor pentru funcționare.
(70)
În general, Comisia consideră că plata ajutoarelor pentru funcționare către sectorul agricol nu poate contribui în mod durabil la dezvoltarea sectorului și poate determina denaturarea condițiilor de concurență, dezavantajând fermierii care nu beneficiază de aceste ajutoare. Prin urmare, Comisia examinează aceste ajutoare prin prisma unei abordări stricte.
(71)
Plata ajutoarelor pentru funcționare în contextul măsurilor de protecție a mediului este abordată la punctul 3.4 din orientări, care prevede următoarele:
„În conformitate cu politica sa constantă, în mod obișnuit Comisia nu aprobă ajutorul pentru funcționare care eliberează societățile de povara costurilor generate de poluarea sau inconvenientele cauzate de acestea. Comisia poate face totuși o excepție de la acest principiu în anumite circumstanțe bine definite. Până în prezent, Comisia a procedat astfel în domeniul gestionării deșeurilor și al scutirii de taxe de mediu. Comisia va continua să evalueze aceste cazuri individual, ținând seama de criteriile stricte pe care le-a elaborat în cele două domenii menționate mai sus. Conform acestor criterii, ajutorul trebuie să compenseze doar costurile de producție suplimentare, prin comparație cu costurile de producție tradiționale, ar trebui să fie temporar și, în principiu, degresiv, astfel încât să ofere un stimulent pentru reducerea poluării sau introducerea unor metode mai eficiente de utilizare a resurselor într-un mod mai rapid. În plus, ajutorul nu trebuie să contravină altor dispoziții ale Tratatului CE, în special celor privind libera circulație a bunurilor și serviciilor.
În domeniul gestionării deșeurilor, finanțarea publică a costurilor suplimentare aferente colectării selective, valorificării și tratării deșeurilor municipale în beneficiul întreprinderilor și al consumatorilor deopotrivă poate să implice ajutor de stat, care poate fi justificat, în acest caz, cu condiția ca întreprinderile respective să fie taxate proporțional cu procentul în care folosesc sistemul sau cu cantitatea de deșeuri pe care o produc în întreprindere. Ajutorul pentru colectarea, valorificarea și tratarea deșeurilor industriale și agricole va fi analizat de la caz la caz.
Scutirea temporară de noile taxe de mediu poate fi autorizată atunci când este necesară pentru compensarea pierderilor de competitivitate, în special la nivel internațional. Un factor suplimentar care trebuie luat în considerare este reprezentat de acțiunile pe care societățile comerciale trebuie să le întreprindă, în schimbul scutirii, pentru reducerea poluării pe care o generează. Această dispoziție se aplică și scutirilor de taxe introduse în temeiul legislației CE, care oferă statelor membre libertate de manevră în ceea ce privește aplicarea scutirii sau valoarea acesteia.”
(72)
În ceea ce privește ajutoarele pentru depozitarea și eliminarea surplusului de gunoi de grajd, Comisia consideră că acesta poate fi considerat o formă de deșeu agricol. În conformitate cu orientările citate mai sus, ajutorul pentru eliminarea acestor deșeuri trebuie examinat de la caz la caz, ținând seama de criteriile menționate la punctul 3.4 din acestea.
(73)
Comisia ia act de faptul că măsura actuală a fost temporară, aplicându-se doar pentru anii 1996 și 1997. În plus, Comisia ia act de faptul că autoritățile belgiene nu au notificat continuarea plăților ajutoarelor directe pentru depozitarea sau eliminarea gunoiului de grajd, deși mecanismele pentru colectarea gunoiului de grajd de la anumiți fermieri de către banca de gunoi de grajd au rămas neschimbate.
(74)
Comisia trebuie să țină seama, în egală măsură, de faptul că măsurile de ajutor nu sunt degresive, din moment ce pentru fiecare dintre cei doi ani vizați se prevede același nivel de ajutor (conform punctelor 38-40, 49-51).
(75)
În plus, pe baza informațiilor furnizate de autoritățile belgiene, se pare că măsura este menită să compenseze costurile totale ale depozitării și eliminării surplusului de gunoi de grajd apărut în urma restricțiilor impuse în zonele sensibile. Astfel, fermierii ar fi scutiți de taxele de eliminare a deșeurilor. De asemenea, se pare că fermierii din zonele sensibile nu sunt obligați să ia nicio măsură pentru a reduce producția de gunoi de grajd. Astfel, nu există nicio contraprestație din partea fermierilor pentru primirea ajutorului, care doar îi despăgubește pentru respectarea unor standarde mai stricte privind folosirea gunoiului de grajd în zonele sensibile. Prin urmare, măsura nu creează un stimulent pentru reducerea producției de gunoi de grajd.
(76)
Din aceste motive, Comisia consideră că măsurile nu respectă orientările și nu sunt în concordanță cu obiectivele Regulamentului (CEE) nr. 2078/92. Așadar, Comisia consideră că măsurile nu sunt compatibile cu piața internă.
(77)
În ceea ce privește ajutoarele destinate despăgubirii fermierilor pentru pierderile de producție ca urmare a restricțiilor privind utilizarea gunoiului de grajd, inclusiv ajutorul pentru compensarea costurilor suplimentare aferente îngrășămintelor chimice, Comisia ia act de faptul că ajutoarele pentru pierderile de producție nu sunt menționate în mod expres în orientări. Cu toate acestea, în măsura în care restricțiile privind utilizarea gunoiului de grajd determină scăderea producției, acestea pot crește costurile de producție ale fermierilor pentru celelalte culturi. Conform principiilor stabilite în orientările menționate mai sus, reiese că aceste ajutoare sunt justificate doar în cazul în care sunt îndeplinite următoarele condiții (12):
(a)
ajutorul ar trebui să fie temporar și, în principiu, degresiv, astfel încât să ofere un stimulent pentru reducerea poluării sau introducerea unor metode mai eficiente de utilizare a resurselor într-un mod mai rapid;
(b)
ajutorul trebuie să compenseze doar costurile de producție suplimentare, raportat la metodele tradiționale;
(c)
ajutorul nu trebuie să contravină altor dispoziții ale Tratatului CE.
În plus, din articolul 10 al Regulamentului (CEE) nr. 2078/92 reiese că ajutorul acordat în afara domeniului de aplicare al regulamentului, însă cu scopul îndeplinirii uneia dintre restricțiile menționate la articolul 2 din acesta, trebuie să respecte obiectivele regulamentului.
(78)
Deoarece ajutorul s-a aplicat doar pentru o perioadă de doi ani, reiese că acesta este temporar. În informarea din 14 ianuarie 2013, autoritățile belgiene au confirmat întreruperea aplicării măsurii în 1998.
(79)
Cu toate acestea, în perioada în care s-a aplicat măsura, ajutorul nu a fost degresiv (conform punctelor 38-40, 49-51), prin urmare nu a reprezentat un stimulent pentru introducerea mai rapidă a unor metode mai eficiente de utilizare a resurselor.
(80)
După cum s-a indicat mai sus, compensația pentru pierderea de producție pe pășuni și fânețe se calculează în funcție de cantitatea totală de îngrășământ permisă în zonele care nu sunt sensibile, respectiv 450 kg N/ha pentru pășuni și fânețe și 325 kg N/ha pentru porumb. Potrivit autorităților belgiene, calculul acestor valori a avut o bază științifică, pentru a garanta că nu se înregistrează depășiri ale nivelului de 50 mg NO3-N/l sau 11,3 mg NO3-N/l pentru concentrația de nitrați în apa subterană și, respectiv, în apa de suprafață, luând în considerare o pierdere anuală medie permisă de 70 kg NO3-N/l pe hectar. Scopul este de a îmbina producția optimă cu levigarea minimă. Limitele pentru zonele naturale și zonele cu apă au fost calculate în același mod, ținând seama de faptul că sunt mai sensibile decât alte zone în ceea ce privește concentrația de nitrați.
(81)
În scrisoarea din 7 august 1998, autoritățile belgiene au precizat că s-a decis calculul compensației pentru diferența în materie de standarde pe baza cantității totale de azot care se poate aplica în mod legal, cuprinzând atât azotul din îngrășăminte chimice, cât și azotul din gunoi de grajd. Potrivit autorităților belgiene, această metodă a fost folosită deoarece era considerată necesară pentru a garanta tratamentul egal al fermierilor într-o anumită regiune, astfel încât fermierii ale căror terenuri sunt situate în zone care intră sub incidența unor standarde locale mai stricte să nu fie defavorizați în comparație cu fermierii ale căror terenuri nu sunt afectate de aceste standarde. Dacă standardele ar fi aceleași pentru toți fermierii din toate zonele, acest avantaj concurențial ar fi eliminat și nu ar mai trebui plătită nicio compensație. În această situație, în cazul în care fermierii depun eforturi pentru a depăși standardul de bază, privind calitatea mediului, este posibil să se calculeze o compensație pe baza diferenței dintre ceea ce s-a realizat și standardul de calitate.
(82)
Pe baza acestui principiu de egalitate în cadrul aceleiași regiuni, autoritățile belgiene au considerat că normele aplicabile nu constituie o supracompensare pentru fermieri și/sau o compensare pentru încetarea practicilor agricole care încalcă reglementările comunitare. Potrivit argumentului lor, dezavantajul sau avantajul concurențial dintr-o regiune agricolă dată va fi mai pronunțat în cadrul regiunii respective decât în interiorul UE în ansamblu. Din acest motiv, pe teritoriul Flandrei a fost compensată pierderea totală suferită de fermierii al căror teren este situat în zone în care se aplică standarde locale mai stricte (pentru pierderea de producție efectivă suferită).
(83)
În plus, autoritățile belgiene au subliniat faptul că regiunea flamandă impunea deja standarde locale mai stricte în anii 1996 și 1997, deși Directiva privind nitrații nu a impus astfel de standarde până la 20 decembrie 1998. În zonele cu apă sensibile s-a impus o restricție de 200 kg N/ha pentru pășuni și fânețe, în timp ce pentru porumb și alte culturi, aceasta a fost de 170 kg N/ha. Astfel, potrivit autorităților belgiene, cantitatea de gunoi de grajd permisă din anul 1996 a fost deja mai mică decât s-a menționat în cadrul primului program de acțiune prevăzut de Directiva 91/676/CEE, iar pentru anumite culturi, a fost limitată la nivelul indicat în cadrul celui de al doilea program de acțiune.
(84)
La 14 ianuarie 2013, autoritățile belgiene au oferit informații detaliate privind metoda de calcul, pentru a demonstra că aceasta este în concordanță cu practica agricolă și cu dispozițiile legale ale UE în vigoare la data măsurii.
(85)
Cu toate acestea, pe baza informațiilor disponibile, dispozițiile aplicabile în zonele cu apă și zonele naturale nu par să depășească în mod substanțial obligațiile prevăzute în Directiva 91/676/CEE. În acest context, Comisia constată că autoritățile belgiene însele au indicat în observațiile lor scrise că au identificat zonele cu apă și zonele naturale ca fiind deosebit de sensibile la poluarea cu nitrați și că, prin urmare, au luat în considerare necesitatea de a impune limite mai reduse pentru a garanta îndeplinirea obiectivului de 50 mg/l de nitrați în apele dulci de suprafață, în special în cele folosite pentru extragerea apei potabile, precum și în apele subterane. Acesta era nivelul obligatoriu la sfârșitul anului 1995, în conformitate cu Directiva 91/676/CEE.
(86)
În plus, în ceea ce privește metoda de calcul al compensației, Comisia a solicitat autorităților belgiene să pună la dispoziție studii validate care să demonstreze exactitatea ipotezelor folosite pentru calcul. Autorităților belgiene li s-a solicitat, în special, să furnizeze rezultatele studiilor care să demonstreze că o reducere a utilizării totale a îngrășământului de la 450 kg N/ha la 350 kg N/ha determină, în realitate, o reducere a producției cu 15 %, precum și că o reducere de la 450 kg N/ha la 400 kg N/ha determină o reducere a producției cu 7 %. Autoritățile belgiene au demonstrat, în răspunsul lor din 14 ianuarie 2013, exactitatea ipotezelor inițiale folosite pentru calcul.
(87)
Autorităților belgiene li s-au solicitat, de asemenea, informații suplimentare privind ipotezele folosite pentru calculul efectelor acestei pierderi de producție asupra rentabilității generale a exploatației, folosind o serie de ipoteze, inclusiv producția culturilor exclusiv arabile și producția mixtă a culturilor arabile/șeptelurilor. În special, Comisia a solicitat autorităților belgiene să ofere o explicație detaliată privind motivul pentru care se consideră că o pierdere de 15 % din producția de graminee într-o exploatație mixtă cuprinzând teren arabil/șeptel reprezintă o pierdere de 40 % a rentabilității exploatației, luând în considerare diferitele tipuri de producție animalieră. Autoritățile belgiene au oferit aceste informații în răspunsul lor din 14 ianuarie 2013.
(88)
În plus, autorităților belgiene li s-a solicitat să pună la dispoziție calcule întemeiate pe metode alternative de acordare a compensațiilor, de exemplu costul achiziționării furajelor de înlocuire ca substitut pentru producția pierdută. În răspunsul din 14 ianuarie 2013, autoritățile belgiene susțin că aceste calcule nu mai sunt posibile, întrucât nu au fost efectuate la data aplicării măsurii.
(89)
Prin urmare, în opinia Comisiei, autoritățile belgiene nu au demonstrat că ajutorul s-a limitat doar la costurile de producție suplimentare. În plus, după cum se arată mai sus (punctul 79), ajutorul nu a fost degresiv.
(90)
Așadar, acordarea ajutorului pentru pierderea de producție nu îndeplinește condițiile prevăzute în orientări. Din aceste motive, Comisia consideră că aceste măsuri de ajutor nu sunt compatibile cu tratatul.
V. CONCLUZIE
(91)
Comisia constată că Belgia a aplicat ilegal compensațiile acordate în conformitate cu decretul privind gunoiul de grajd, cu încălcarea articolului 93 alineatul (3) din Tratatul CE [în prezent articolul 108 alineatul (3) din TFUE].
(92)
Măsurile nu se înscriu în domeniul de aplicare al Regulamentului (CEE) nr. 2078/92.
(93)
Măsurile privind compensarea pentru depozitarea și eliminarea surplusului de gunoi de grajd și pierderea de producție reprezintă ajutoare pentru funcționare care pot fi declarate compatibile doar în mod excepțional. În acest sens, abordarea strictă a orientărilor înseamnă că ajutorul pentru depozitare și eliminare poate fi declarat compatibil dacă este temporar și degresiv și dacă impune o contraprestație din partea fermierului. În ceea ce privește ajutorul pentru pierderea de producție, acesta ar trebui să fie temporar și degresiv și să compenseze doar costurile de producție suplimentare. Conform analizei de mai sus, aceste condiții nu au fost îndeplinite.
(94)
În lipsa unei contraprestații din partea beneficiarilor în vederea primirii ajutorului și ținând seama de faptul că măsurile de ajutor nu cuprind stimulente care să îi determine pe beneficiari să facă demersuri suplimentare pentru îmbunătățirea protecției mediului, această măsură de ajutor nu contribuie, în opinia Comisiei, la dezvoltarea anumitor activități economice în sensul articolului 107 alineatul (3) litera (c) din TFUE.
(95)
Decretul privind gunoiul de grajd a fost abrogat în anul 1998 și toate măsurile au fost întrerupte.
(96)
Din motivele menționate mai sus, Comisia constată că, în perioada de aplicare din 1996 și 1997, măsura a constituit ajutor ilegal și incompatibil care, în principiu, trebuie să fie recuperat.
(97)
Întrucât competențele Comisiei de recuperare a ajutorului incompatibil se limitează la un termen de prescripție de zece ani (13), acest ajutor incompatibil nu poate fi recuperat.
(98)
Orice ajutor individual care, la data acordării, îndeplinea condițiile unei exceptări pe categorii sau ale unei scheme aprobate este compatibil cu piața internă, până la intensitățile maxime aplicabile pentru tipul de ajutor respectiv.
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
Ajutorul de stat acordat drept compensație în temeiul decretului privind gunoiul de grajd, aplicat ilegal de Belgia cu încălcarea articolului 93 alineatul (3) din Tratatul CE, este incompatibil cu piața internă.
Articolul 2
Ajutorul individual acordat în cadrul schemei menționate la articolul 1 care, la data acordării, îndeplinea condițiile unei exceptări pe categorii sau ale unei scheme aprobate, este compatibil cu piața internă, până la intensitățile maxime aplicabile tipului de ajutor respectiv.
Articolul 3
Prezenta decizie se adresează Regatului Belgiei.
Adoptată la Bruxelles, 16 septembrie 2013.