РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 542/2014 НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 15 май 2014 година
за изменение на Регламент (ЕС) № 1215/2012 по отношение на правилата, които се прилагат към Единния патентен съд и Съда на Бенелюкс
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 81, параграф 2, букви а), в) и д) от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта за законодателния акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
в съответствие с обикновената законодателна процедура (2),
като имат предвид, че:
(1)
На 19 февруари 2013 г. Кралство Белгия, Република България, Чешката република, Кралство Дания, Федерална република Германия, Република Естония, Ирландия, Република Гърция, Френската република, Италианската република, Република Кипър, Република Латвия, Република Литва, Великото херцогство Люксембург, Унгария, Република Малта, Кралство Нидерландия, Република Австрия, Португалската република, Румъния, Република Словения, Словашката република, Република Финландия, Кралство Швеция и Обединеното кралство Великобритания и Северна Ирландия подписаха Споразумение относно Единен патентен съд (3) („Споразумението относно ЕПС“). В Споразумението относно ЕПС се предвижда, че то не влиза в сила преди първия ден от четвъртия месец след датата на влизане в сила на измененията на Регламент (ЕС) № 1215/2012 на Европейския парламент и на Съвета (4) по отношение на връзката на посочения регламент със Споразумението относно ЕПС.
(2)
На 15 октомври 2012 г. Кралство Белгия, Великото херцогство Люксембург и Кралство Нидерландия - страни по Договора от 31 март 1965 г. относно създаването и статута на Съда на Бенелюкс („Договора за Съда на Бенелюкс“), подписаха протокол за изменение на този договор. С протокола стана възможно да се прехвърли компетентност на Съда на Бенелюкс по конкретни въпроси, попадащи в приложното поле на Регламент (ЕС) № 1215/2012.
(3)
Необходимо е да се уреди връзката между Регламент (ЕС) № 1215/2012, от една страна, и Споразумението относно ЕПС и Договора за Съда на Бенелюкс, от друга страна, посредством изменения на посочения регламент.
(4)
Единният патентен съд и Съдът на Бенелюкс следва да се считат за съдилища по смисъла на Регламент (ЕС) № 1215/2012, за да се гарантира правна сигурност и предвидимост за ответниците, които могат да бъдат изправени пред тези две съдилища на място на територията на държава членка, различна от определената съгласно правилата на Регламент (ЕС) № 1215/2012.
(5)
Измененията на Регламент (ЕС) № 1215/2012, предвидени в настоящия регламент по отношение на Единния патентен съд, целят установяването на международната компетентност на този съд и не засягат вътрешното разпределение на производствата между отделенията на този съд, нито правилата, предвидени в Споразумението относно ЕПС по отношение на упражняването на компетентност, включително изключителна компетентност, по време на преходния период, предвиден в това споразумение.
(6)
В качеството си на съдилища, които са общи за няколко държави членки, Единният патентен съд и Съдът на Бенелюкс не могат, за разлика от съдилищата в една държава членка, да упражняват своята компетентност въз основа на националното право спрямо ответници, които нямат местоживеене в държава членка. Следователно, за да се даде възможност на тези две съдилища да упражняват компетентност спрямо такива ответници, по отношение на въпросите от компетентността съответно на Единния патентен съд и на Съда на Бенелюкс правилата на Регламент (ЕС) № 1215/2012 следва да се прилагат и спрямо ответници с местоживеене в трети държави. Със съществуващите правила за компетентност на Регламент (ЕС) № 1215/2012 се осигурява тясна връзка между производствата, по отношение на които се прилага посоченият регламент, и територията на държавите членки. Следователно е целесъобразно да се разшири приложното поле на тези правила, така че те да се прилагат за производствата срещу всички ответници, независимо от тяхното местоживеене. При прилагането на правилата относно компетентността, предвидени в Регламент (ЕС) № 1215/2012, Единният патентен съд и Съдът на Бенелюкс (всеки от които е наричан по-долу „общ съд“) следва да прилагат само онези правила, които са подходящи за въпроса, по който им е предоставена компетентност.
(7)
Съответният общ съд следва да може да разглежда спорове, които включват ответници от трети държави, въз основа на правилото за субсидиарна компетентност в производства, свързани с нарушение на европейски патент, причиняващо вреди както в рамките на Съюза, така и извън него. Тази субсидиарна компетентност следва да бъде упражнявана, когато имущество, което принадлежи на ответника, се намира на територията на която и да било държава членка - страна по инструмента за създаване на съответния общ съд, и когато спорът е свързан с която и да е такава държава членка в достатъчна степен, например когато ищецът е с местоживеене в тази държава или когато доказателствата във връзка със спора се намират в нея. Когато установява компетентността си, общият съд следва да вземе предвид стойността на въпросното имущество, която не следва да бъде незначителна и която следва да направи изпълнението на съдебното решение възможно, поне отчасти, в държавите членки, които са страни по инструмента за създаване на съответния общ съд.
(8)
Правилата на Регламент (ЕС) № 1215/2012 относно висящ процес (lis pendens) и свързани искове, които имат за цел предотвратяването на успоредни производства и постановяването на противоречиви съдебни решения, следва да се прилагат, когато са предявени искове пред общ съд и пред съд на държава членка, в която Споразумението относно ЕПС или, в зависимост от случая, Договора за Съда на Бенелюкс не се прилага.
(9)
Правилата на Регламент (ЕС) № 1215/2012 относно висящ процес (lis pendens) и свързани искове следва да се прилагат също така в случаите, в които по време на преходния период, предвиден в Споразумението относно ЕПС, искове по някои видове спорове са предявени в Единния патентен съд, от една страна, и в национален съд на държава членка, която е страна по Споразумението относно ЕПС, от друга страна.
(10)
Съдебните решения на Единния патентен съд или на Съда на Бенелюкс следва да се признават и изпълняват в съответствие с Регламент (ЕС) № 1215/2012 и в държава членка, която не е страна по Споразумението относно ЕПС или по Договора за Съда на Бенелюкс, в зависимост от случая.
(11)
Съдебните решения, постановени от съдилищата на държава членка, която не е страна по Споразумението относно ЕПС или по Договора за Съда на Бенелюкс, в зависимост от случая, следва да се признават и изпълняват в друга държава членка в съответствие с Регламент (ЕС) № 1215/2012.
(12)
Поради това Регламент (ЕС) № 1215/2012 следва да бъде съответно изменен.
(13)
Доколкото целта на настоящия регламент не може да бъде постигната в достатъчна степен от държавите членки, а поради обхвата и последиците му може да бъде постигната по-добре на равнището на Съюза, Съюзът може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора за Европейския съюз (ДЕС). В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящият регламент не надхвърля необходимото за постигане на тази цел.
(14)
В съответствие с член 3 и член 4а, параграф 1 от Протокол (№ 21) относно позицията на Обединеното кралство и Ирландия по отношение на пространството на свобода, сигурност и правосъдие, приложен към ДЕС и към Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС), тези държави членки са нотифицирали желанието си да участват в приемането и прилагането на настоящия регламент.
(15)
В съответствие с членове 1 и 2 от Протокол (№ 22) относно позицията на Дания, приложен към ДЕС и към ДФЕС, Дания не участва в приемането на настоящия регламент и не е обвързана от него, нито от неговото прилагане, без да се засяга възможността Дания да прилага измененията на Регламент (ЕС) № 1215/2012, предвидени в настоящия регламент, съгласно член 3 от Споразумението от 19 октомври 2005 г. между Европейската общност и Кралство Дания относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (5),
ПРИЕХА НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
В глава VII на Регламент (ЕС) № 1215/ 2012 се вмъкват следните членове:
„Член 71а
1. За целите на настоящия регламент съд, който е общ за няколко държави членки съгласно параграф 2 („общ съд“), е съд на държава членка, когато съгласно инструмента за неговото създаване същият общ съд упражнява компетентност по въпроси, попадащи в приложното поле на настоящия регламент.
2. За целите на настоящия регламент всяко от следните съдилища представлява общ съд:
а)
Единният патентен съд, създаден със Споразумението относно Единен патентен съд, подписано на 19 февруари 2013 г. („Споразумението относно ЕПС“); и
б)
Съдът на Бенелюкс, създаден с Договора от 31 март 1965 г. относно създаването и статута на Съда на Бенелюкс („Договорът за Съда на Бенелюкс“).
Член 71б
Компетентността на всеки общ съд се определя, както следва:
1)
общият съд е компетентен, когато съгласно настоящия регламент съдилищата на държава членка, която е страна по инструмента за създаване на общия съд, биха били компетентни по въпрос, уреден от този инструмент;
2)
когато ответникът няма местоживеене в държава членка и настоящият регламент не предоставя компетентност спрямо него по друг начин, глава II се прилага, доколкото е уместно, независимо от местоживеенето на ответника.
Може да се подаде молба пред общия съд за временни, включително обезпечителни, мерки, дори ако съдилищата на трета държава са компетентни по съществото на делото;
3)
когато общият съд е компетентен спрямо ответник съгласно точка 2 относно спор, свързан с нарушение на европейски патент, причиняващо вреди в рамките на Съюза, този съд може да упражни компетентност и по отношение на вреди извън Съюза, причинени от това нарушение.
Тази компетентност се предоставя само ако имуществото, което принадлежи на ответника се намира на територията на държава членка, която е страна по инструмента за създаване на общия съд и спорът е свързан в достатъчна степен с тази държава членка.
Член 71в
1. Членове 29-32 се прилагат, когато е предявен иск в общ съд и в съд на държава членка, която не е страна по инструмента за създаване на този общ съд.
2. Членове 29-32 се прилагат, когато по време на преходния период, предвиден в член 83 от Споразумението относно ЕПС, е предявен иск в Единния патентен съд и в съд на държава членка, която е страна по Споразумението относно ЕПС.
Член 71г
Настоящият регламент се прилага по отношение на признаването и изпълнението на:
а)
съдебните решения на общ съд, които трябва да бъдат признати и изпълнени в държава членка, която не е страна по инструмента за създаване на общия съд; и
б)
съдебните решения, постановени от съдилищата на държава членка, която не е страна по инструмента за създаване на общия съд, които трябва да бъдат признати и изпълнени в държава членка - страна по този инструмент.
Когато обаче признаването и изпълнението на съдебно решение, постановено от съответния общ съд, се иска в държава членка - страна по инструмента за създаване на този съд, вместо правилата на настоящия регламент се прилагат правилата на съответния инструмент за признаване и прилагане.“
Член 2
Настоящият регламент влиза в сила в деня след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Прилага се от 10 януари 2015 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко в държавите членки в съответствие с Договорите.
Съставено в Брюксел на 15 май 2014 година.
REGULAMENTUL (UE) NR. 542/2014 AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI AL CONSILIULUI
din 15 mai 2014
de modificare a Regulamentului (UE) nr. 1215/2012 în ceea ce privește normele aplicabile cu privire la Curtea unică în materie de brevete și Curtea de Justiție din Benelux
PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 81 alineatul (2) literele (a), (c) și (e),
având în vedere propunerea Comisiei Europene,
după transmiterea proiectului de act legislativ către parlamentele naționale,
având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European (1),
hotărând în conformitate cu procedura legislativă ordinară (2),
întrucât:
(1)
La 19 februarie 2013, Regatul Belgiei, Republica Bulgaria, Republica Cehă, Regatul Danemarcei, Republica Federală Germania, Republica Estonia, Irlanda, Republica Elenă, Republica Franceză, Republica Italiană, Republica Cipru, Republica Letonia, Republica Lituania, Marele Ducat al Luxemburgului, Ungaria, Republica Malta, Regatul Țărilor de Jos, Republica Austria, Republica Portugheză, România, Republica Slovenia, Republica Slovacă, Republica Finlanda, Regatul Suediei și Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord au semnat Acordul privind Curtea unică în materie de brevete (3) (denumit în continuare „Acordul UPC”). Acordul UPC prevede intrarea sa în vigoare nu înainte de prima zi a celei de a patra luni de la data intrării în vigoare a modificărilor aduse Regulamentului (UE) nr. 1215/2012 al Parlamentului European și al Consiliului (4) în ceea ce privește relația regulamentului respectiv cu acordul UPC.
(2)
La 15 octombrie 2012, Regatul Belgiei, Marele Ducat al Luxemburgului și Regatul Țărilor de Jos, părți la Tratatul din 31 martie 1965 privind instituirea și statutul Curții de Justiție din Benelux (denumit în continuare „Tratatul Curții de Justiție din Benelux”), au semnat un protocol de modificare a respectivului tratat. Protocolul respectiv a introdus posibilitatea transferării către Curtea de Justiție din Benelux a competenței în anumite chestiuni care intră sub incidența Regulamentului (UE) nr. 1215/2012.
(3)
Este necesar să se reglementeze relația Regulamentului (UE) nr. 1215/2012 cu Acordul UPC și cu Tratatul Curții de Justiție din Benelux prin modificarea regulamentului respectiv.
(4)
Curtea unică în materie de brevete și Curtea de Justiție din Benelux ar trebui considerate instanțe în înțelesul Regulamentului (UE) nr. 1215/2012 pentru a asigura securitate juridică și previzibilitate pentru pârâții care ar putea fi acționați în justiție în fața acestor două instanțe într-un loc situat într-un stat membru diferit față de cel desemnat pe baza normelor din Regulamentul (UE) nr. 1215/2012.
(5)
Modificările aduse Regulamentului (UE) nr. 1215/2012 care sunt prevăzute în prezentul regulament în ceea ce privește Curtea unică în materie de brevete au menirea de a stabili competența internațională a Curții respective și nu aduc atingere repartizării interne a acțiunilor între diviziile Curții respective și nici mecanismelor prevăzute în Acordul UPC în ceea ce privește exercitarea competenței, inclusiv a competenței exclusive, pe parcursul perioadei de tranziție prevăzute în acordul respectiv.
(6)
În calitate de instanțe comune pentru mai multe state membre, Curtea unică în materie de brevete și Curtea de Justiție din Benelux nu sunt în măsură, spre deosebire de o instanță a unui stat membru, să își exercite competența în temeiul dreptului intern cu privire la pârâții care nu își au domiciliul pe teritoriul unui stat membru. Pentru a permite celor două instanțe să exercite competența cu privire la acești pârâți, normele prevăzute în Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 ar trebui, prin urmare, în ceea ce privește chestiunile care intră în competența Curții unice în materie de brevete și, respectiv, a Curții de Justiție din Benelux, să se aplice și pârâților cu domiciliul în state terțe. Normele existente privind competența din Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 asigură o legătură strânsă între acțiunile cărora li se aplică respectivul regulament și teritoriul statelor membre. Prin urmare, este oportună extinderea acestor norme la acțiunile împotriva tuturor pârâților, indiferent de domiciliul acestora. Când aplică normele privind competența din Regulamentul (UE) nr. 1215/2012, Curtea unică în materie de brevete și Curtea de Justiție din Benelux (denumite în mod individual în continuare „instanță comună”) ar trebui să aplice numai acele norme care corespund chestiunilor care fac obiectul competenței care le-a fost conferită.
(7)
O instanță comună ar trebui să poată fi sesizată cu privire la litigii care implică pârâți din state terțe, în temeiul unei norme de competență subsidiară, în proceduri referitoare la o încălcare a unui brevet european care dă dreptul la despăgubiri atât în interiorul, cât și în afara Uniunii. O astfel de competență subsidiară ar trebui exercitată în cazul în care bunurile care aparțin pârâtului sunt situate într-un stat membru parte la instrumentul de instituire a instanței comune și litigiul în cauză prezintă suficiente legături cu un astfel de stat membru, de exemplu, deoarece reclamantul este domiciliat pe teritoriul acestuia sau probele referitoare la litigiu se află acolo. La stabilirea competenței sale, instanța comună ar trebui să țină cont de valoarea proprietății în cauză, care nu ar trebui să fie nesemnificativă și care ar trebui să facă posibilă executarea hotărârii, cel puțin în parte, în statele membre părți la instrumentul de instituire a instanței comune.
(8)
Normele din Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 cu privire la litispendență și conexitate, care urmăresc evitarea procedurilor paralele și a hotărârilor ireconciliabile, ar trebui să se aplice în cazul în care acțiunile sunt introduse în fața unei instanțe comune, și în fața unei instanțe dintr-un stat membru în care Acordul UPC sau, după caz, Tratatul Curții de Justiție din Benelux nu se aplică.
(9)
Normele din Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 cu privire la litispendență și conexitate ar trebui să se aplice, de asemenea, și în cazul în care, pe timpul perioadei de tranziție prevăzute în Acordul UPC, procedurile privind anumite tipuri de litigii sunt introduse în fața Curții unice în materie de brevete, pe de o parte, și în fața unei instanțe naționale a unui stat membru care este parte la Acordul UPC, pe de altă parte.
(10)
Hotărârile Curții unice în materie de brevete sau ale Curții de Justiție din Benelux ar trebui să fie recunoscute și aplicate în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 în statele membre care nu sunt părți, după caz, la Acordul UPC sau la Tratatul Curții de Justiție din Benelux.
(11)
Hotărârile pronunțate de instanțele dintr-un stat membru care nu este parte, după caz, la Acordul UPC sau la Tratatul Curții de Justiție din Benelux, ar trebui să fie recunoscute și executate în alt stat membru în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 1215/2012.
(12)
În consecință, Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 ar trebui modificat în consecință.
(13)
Deoarece obiectivul prezentului regulament nu poate fi realizat în mod satisfăcător de către statele membre dar, având în vedere amploarea și efectele sale, poate fi realizat mai bine la nivelul Uniunii, aceasta poate adopta măsuri în conformitate cu principiul subsidiarității astfel cum este definit la articolul 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană (TUE). În conformitate cu principiul proporționalității, astfel cum este definit la articolul menționat, prezentul regulament nu depășește ceea ce este necesar pentru realizarea obiectivului menționat.
(14)
În conformitate cu articolul 3 și articolul 4a alineatul (1) din Protocolul nr. 21 privind poziția Regatului Unit și a Irlandei cu privire la spațiul de libertate, securitate și justiție, anexat la TUE și la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE), aceste state membre au notificat intenția lor de a participa la adoptarea și aplicarea prezentului regulament.
(15)
În conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul (nr. 22) privind poziția Danemarcei, anexat la TUE și la TFUE, Danemarca nu participă la adoptarea prezentului regulament, nu are obligații în temeiul acestuia și nici nu face obiectul aplicării sale, fără a aduce atingere posibilității ca Danemarca să aplice modificările aduse Regulamentului (UE) nr. 1215/2012 prevăzute în prezentul regulament în temeiul articolului 3 din Acordul din 19 octombrie 2005 între Comunitatea Europeană și Regatul Danemarcei privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești în materie civilă și comercială (5),
ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
Articolul 1
În capitolul VII din Regulamentul (UE) nr. 1215/2012, se introduc următoarele articole:
„Articolul 71a
(1) În sensul prezentului regulament, o instanță comună mai multor state membre, astfel cum se specifică la alineatul (2), (o „instanță comună”) este considerată a fi o instanță a unui stat membru atunci când, în temeiul instrumentului prin care este instituită, o astfel de instanță comună își exercită competența în chestiuni care intră în sfera de aplicare a prezentului regulament.
(2) În sensul prezentului regulament, fiecare dintre următoarele instanțe sunt considerate drept instanță comună:
(a)
Curtea unică în materie de brevete, instituită prin Acordul privind Curtea unică în materie de brevete, semnat la 19 februarie 2013 („Acordul UPC”); și
(b)
Curtea de Justiție din Benelux, instituită prin Tratatul din 31 martie 1965 privind instituirea și statutul Curții de Justiție din Benelux („Tratatul Curții de Justiție din Benelux”).
Articolul 71b
Competența unei instanțe comune se stabilește după cum urmează:
1.
instanța comună este competentă în cazul în care, în temeiul prezentului regulament, instanțele unui stat membru care este parte la instrumentul de instituire a instanței comune ar fi competente într-o chestiune reglementată de acordul respectiv;
2.
în cazul în care pârâtul nu este domiciliat pe teritoriul unui stat membru și prezentul regulament nu conferă în alt mod competența cu privire la acesta, capitolul II se aplică, după caz, indiferent de domiciliul pârâtului.
O instanță comună poate fi sesizată în vederea instituirii de măsuri provizorii, inclusiv măsuri de conservare, chiar dacă instanțele unui stat terț sunt competente pe fond;
3.
în cazul în care o instanță comună este competentă în cazul unui pârât în temeiul punctului 2 într-un litigiu legat de o încălcare a unui brevet european care cauzează un prejudiciu în cadrul Uniunii, instanța respectivă își poate exercita competența și în legătură cu prejudiciul care rezultă din această încălcare în afara Uniunii.
Această competență se poate stabili numai dacă pârâtul deține proprietăți în orice stat membru parte la instrumentul de instituire a instanței comune și dacă litigiul are suficiente legături cu acest stat membru.
Articolul 71c
(1) Articolele 29-32 se aplică în cazul în care acțiunile sunt introduse în fața unei instanțe comune și a unei instanțe dintr-un stat membru care nu este parte la instrumentul de instituire a instanței comune.
(2) Articolele 29-32 se aplică în cazul în care, în timpul perioadei de tranziție menționate la articolul 83 din Acordul UPC, se introduc acțiuni în fața Curții unice în materie de brevete și în fața unei instanțe dintr-un stat membru care este parte la Acordul UPC.
Articolul 71d
Prezentul regulament se aplică recunoașterii și executării:
(a)
hotărârilor pronunțate de o instanță comună care urmează să fie recunoscute și executate într-un stat membru care nu este parte la instrumentul de instituire a instanței comune; și
(b)
hotărârilor pronunțate de instanțele unui stat membru care nu este parte la instrumentul de instituire a instanței comune care urmează să fie recunoscute și executate într-un stat membru parte la instrumentul respectiv.
Cu toate acestea, în cazul în care recunoașterea și executarea unei hotărâri pronunțate de o instanță comună este solicitată într-un stat membru care este parte la instrumentul de instituire a instanței comune, toate normele referitoare la recunoaștere și executare din instrumentul respectiv se aplică în locul normelor prezentului regulament.”
Articolul 2
Prezentul regulament intră în vigoare în ziua următoare datei publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
Se aplică de la 10 ianuarie 2015.
Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în statele membre în conformitate cu tratatele.
Adoptat la Bruxelles, 15 mai 2014.