РЕШЕНИЕ (ЕС) 2015/120 НА КОМИСИЯТА
от 29 октомври 2014 година
относно схема за държавни помощи SA.27317 (C 25/09) (ex N 673/08), която Италия възнамерява да приведе в действие в полза на оборудването за цифрово прожектиране
(нотифицирано под номер C(2014) 7888)
(само текстът на италиански език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него,
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
като покани заинтересованите страни да представят мненията си (1) в съответствие с посочените по-горе разпоредби и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРА
(1)
На 30 декември 2008 г. Италия уведоми Комисията за намерението си да въведе данъчни стимули за инвестициите и разпространението в киноиндустрията и цифровото кино. На 2 април 2009 г. и 23 юни 2009 г. италианските органи изпратиха допълнителна информация.
(2)
С писмо от 22 юли 2009 г. Комисията информира Италия за решението си да одобри данъчните стимули, които Италия възнамерява да въведе за инвестициите и разпространението в киноиндустрията. В същото време Комисията информира Италия за решението си да открие процедурата съгласно член 108, параграф 2 от Договора за функционирането на Европейския съюз във връзка с данъчния кредит, предложен за инвестициите в оборудване за цифрово прожектиране.
(3)
Решението на Комисията за откриване на процедурата беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (2). Комисията прикани заинтересованите страни да представят мненията си.
(4)
На 21 октомври 2009 г. в Рим се проведе семинар по темата, организиран съвместно от италианското Министерство на културните паметници и дейности и Европейската комисия.
(5)
Комисията получи мнения по въпроса от заинтересовани страни, които препрати на Италия за коментар. Италианските органи представиха коментарите си с писмо, заведено от Комисията на 19 януари 2010 г. Впоследствие беше осъществена допълнителна размяна на информация с писма от италианските органи, заведени от Комисията на 7 септември 2010, 12 април 2011 г., 1 юни 2011 г., 1 декември 2011 г., 10 май 2012 г., 14 септември 2012 г., 23 април 2013 г., 6 декември 2013 г., 18 април 2014 г., 11 юни 2014 г. и 1 август 2014 г.
II. ОПИСАНИЕ НА МЯРКАТА
1. Мярката - предмет на уведомлението
(6)
Данъчният кредит в полза на експлоатиращите киносалони дружества, които се снабдят с оборудване за цифрово прожектиране, е част от поредица данъчни мерки за киноиндустрията, въведени от италианските органи. Съвкупността от тези мерки има за цел да стимулира пазарната динамика в полза на филмите от културно естество „с италиански произход“ в благоприятен за конкуренцията контекст, както и да популяризира такива филми в Италия и Европа.
(7)
Със схемата за данъчен кредит за цифрово кино се предлага данъчен кредит, равен на 30 % от разходите, направени за внедряването на оборудване за цифрово прожектиране. Максималният годишен размер на данъчния кредит достига 50 000 EUR на екран.
(8)
Допустими са разходите за:
а)
закупуване на оборудване за цифрово прожектиране и възпроизвеждане;
б)
закупуване на оборудване и апаратура за приемане на сателитен и/или наземен цифров сигнал;
в)
закупуване на изплащане, т.е. вземане под наем, на посоченото по-горе оборудване, системи и апаратура. В съответните договори трябва да се съдържа задължението активът да бъде закупен след изтичане на срока на договора за наем или клауза, предвиждаща възможността за закупуване от наемащото предприятие преди този срок;
г)
разходи за обучение на персонала;
д)
разходи, свързани със и необходими за преструктурирането и приспособяването на прожекционните кабини, оборудването, сервизните и спомагателните помещения, които преди това са служели за прожектирането на 35-милиметрова филмова лента.
Посочените в последните две подточки разходи не могат да представляват повече от 20 % от общите разходи, направени по подточки а), б) и в).
(9)
Съгласно първоначалното уведомление от страна на италианските органи помощта няма да бъде обвързана с условия за киносалоните с един до четири екрана, нито за мултиплексите с 5 до 10 екрана в общините с по-малко от 50 000 жители. За другите мултиплекси, които имат до 24 екрана, помощта се обуславя от задължението да се показват филми от културен интерес през 50 % от дните за прожекции и да се преустроят поне 50 % от екраните в такива за цифрови прожекции.
(10)
Данъчният кредит ще се прилага за експлоатиращите киносалони дружества - предмет на данъчно облагане в Италия.
(11)
Правното основание за схемата са следните актове:
а)
Закон № 244 от 24 декември 2007 г. относно разпоредбите за съставяне на годишния и многогодишния държавен бюджет;
б)
Декрет № 91 от 8 август 2013 г., преобразуван с изменения в Закон № 112 от 7 октомври 2013 г.;
в)
нови разпоредби, приложими за данъчните кредити, отпуснати на експлоатиращите киносалони дружества за внедряването и закупуването на оборудване и апаратура, предназначени за цифрово прожектиране.
2. Повдигнати от Комисията въпроси
(12)
В решението за откриване на процедурата Комисията заключава, че мярката, за която е подадено уведомление, представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС. Предлагайки данъчни стимули, италианската държава се отказва от определени постъпления в хазната и следователно схемата води до използването на държавни средства. Схемата предвижда икономическа изгода за някои предприятия, по-конкретно експлоатиращите киносалони дружества. Като се има предвид международната търговия с филми, това избирателно предимство би могло да повлияе на вътрешната търговия в Съюза. Комисията имаше съмнения относно съвместимостта на помощта.
(13)
На първо място, Комисията имаше съмнения относно необходимостта от предложения данъчен кредит в полза на цифровото кино, като оспори предложения максимален размер на данъчния кредит (50 000 EUR на екран), тъй като той се равнява (при ставка от 30 %) на максимално допустим разход за монтажа от [50 000 EUR × 100/30 =] 166 667 EUR на екран. Този максимален размер е по-голям от прогнозираните разходи за оборудване за цифрово прожектиране, представени от италианските органи (100 000 EUR). Комисията постави под въпрос максималния размер на данъчния кредит и изрази съмнение относно точността на прогнозираните разходи за преоборудване. Освен това Комисията изрази съмнение относно необходимостта от монтирането на оборудване за прожектиране тип 2К (3), отговарящо на спецификациите на DCI (4), за прожектирането на италиански или европейски филми от културно естество.
(14)
На второ място, Комисията имаше съмнения относно пропорционалността на предложената мярка за помощ, като отбеляза, че вероятно по-големите киносалони могат по-лесно да си позволят оборудване за цифрово прожектиране и без държавни субсидии. Освен това Комисията установи, че за експлоатиращите киносалони дружества съществуват търговски схеми за преход към цифрово прожектиране, като т.нар. „virtual print fee“ (такса за виртуалните копия - VPF) (5), поради което изниква въпросът дали държавна субсидия от предложения порядък за всеки екран няма да доведе до изчезването на търговските алтернативи.
(15)
На трето място, Комисията имаше съмнения относно адекватността на предложения като мярка за помощ данъчен кредит, като отбеляза, че предвидения за мярката финансов пакет (16,8 милиона евро) отговаря на разходи за монтаж от 56 милиона евро, значително по-ниски от прогнозираните разходи за преоборудване (равняващи се на 395,7 милиона евро на база 100 000 EUR на екран). Освен адекватността на наличните финансови средства, Комисията подложи на съмнение и факта, че предложената мярка е достатъчна за постигане на заложената цел да се увеличи разпространението на италиански и европейски филм от културно естество. Съмнения имаше и относно това дали италианските органи могат да заставят експлоатиращите киносалони дружества с цифрово оборудване да въведат алтернативни търговски схеми, така че да се предложи на италианските зрители по-широка гама от филми от културен интерес. Тъй като използването на данъчен кредит означава, че бенефициерът трябва е достатъчно платежоспособен и понеже мярката предвижда експлоатиращите киносалони дружества да финансират 70 % от инвестицията, Комисията се съмняваше, че киносалоните, които се нуждаят в по-голяма степен от помощите, ще извлекат полза от данъчния кредит. Освен това Комисията изрази съмненията си относно факта, че предвидената еднократна помощ (в уведомлението ставаше дума за пилотна мярка с продължителност 2 години) би представлявала дълготрайно решение на проблема с по-краткия жизнен цикъл и по-големите експлоатационни разходи на оборудването за цифрово прожектиране.
(16)
На четвърто място Комисията постави под въпрос икономическите, социалните и културните последици от помощта. Макар и да признава, че в името на общия интерес дадена държава би могла да прибегне до държавни помощи за инвестиране в цифровизaцията на киносалоните, Комисията поиска да ѝ бъдат предоставени гаранции по отношение на технологичната неутралност на мярката, и по-специално поиска потвърждение, че експлоатиращите киносалони дружества няма да бъдат принудени да инвестират предимно в един цифров стандарт вместо в друг. Освен това Комисията поиска от италианските органи да гарантират, че ще могат да се прожектират филми, разпространявани в цифров формат, който е базиран на по-нисък клас публичен стандарт от цифровия стандарт на оборудването, за което се предоставя субсидията. В допълнение Комисията отбеляза, че от помощите за монтирането на оборудване за цифрово прожектиране биха могли косвено да се възползват големите филмопроизводители от САЩ (в случая на оборудване, отговарящо на спецификациите на DCI). Увеличаването на търсенето в резултат на предложената помощ би могло да увеличи цените на прожекционното оборудване, чието предлагане е ограничено. В резултат от помощта Италия би могла да достигне по-бързо критичната маса от цифровизирани кинозали, което от своя страна би могло да ускори преминаването към цифрово филморазпространение, а следователно и затварянето на кината, които не са в състояние да монтират навреме оборудване за цифрово прожектиране. Като цяло Комисията имаше съмнения дали евентуалното нарушаване на конкуренцията ще бъде компенсирано от ползите от помощта в социален и културен план.
3. Изменения, внесени в предложената мярка след откриване на процедурата
(17)
След като Комисията откри официалната процедура по разследване, италианската мярка за данъчен кредит в полза на цифровото кино беше приложена съгласно схема, приета въз основа на временната общностна рамка и в границите на праговете de minimis (6). След като получат одобрението на Комисията, италианските органи възнамеряват да приложат изцяло мярката над праговете de minimis.
(18)
Според оценките на италианските органи бюджетът за мярката ще възлиза на близо 7,5 милиона евро за периода 2014-2015 г.
(19)
Периодът - предмет на настоящото решение, е с продължителност до 31 декември 2022 г. Италианските органи предвиждат, че данъчният кредит ще бъде използван най-интензивно през 2014 г. и 2015 г.
(20)
Проектотекстовете на разпоредбите за изпълнение, с които италианските органи възнамеряват да въведат помощта в нейната цялост (над праговете de minimis) се различават от първоначалното уведомление по няколко важни точки.
(21)
На първо място, в изменените разпоредби за изпълнение условието средно големите и големите киносалони да включат в програмата си определен брой италиански и европейски филми от културно естество, за да получат помощта, е премахнато. През последните години италианските органи срещнаха затруднения при контрола на спазването на това условие от средно големите и големите киносалони. Освен това те твърдят, че премахването на това задължение е необходимо, за да се възстановят еднаквите условия на конкуренция между киносалоните с по-големи размери, които се нуждаят от помощта, и големите вериги, които доминират италианския филмов пазар (вж. точка 37).
(22)
На второ място и във връзка с изложеното по-горе, в изменените разпоредби за изпълнение се предвижда праг от 60 екрана. Експлоатиращите киносалони дружества, които притежават или управляват по-голям брой екрани не могат да се ползват от данъчния кредит. Италианските органи считат, че това е добра алтернатива на задължението за програмата на киносалоните, което беше предложено първоначално, за да се гарантира, че мярката ще постигне заложените цели и за да се изключат онези участници на пазара, които поради пазарната си мощ биха могли да преминат към новата технология без помощи.
(23)
На трето място, новите разпоредби за изпълнение изискват бенефициерът да направи декларация, чрез която да се избегне свръхкомпенсирането или преориентирането на помощта в случаите, когато данъчният кредит е комбиниран с търговски схеми (такси за виртуалните копия).
(24)
На четвърто място, изменените разпоредби разрешават натрупване на помощи до достигане на максимален интензитет на помощта от 75 % от общите разходи. За киносалоните с един или два екрана общият максимален интензитет на помощта е 90 %.
(25)
Освен тези изменения от 2012 г. насам бенефициерите могат да отстъпват данъчния кредит за цифрово оборудване на доставчиците на оборудване, на банките, на финансовите посредници и на застрахователните компании (вж. точка 56).
III. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
(26)
В резултат от обществената консултация относно мярката за помощ, която се проведе през 2009 г., Комисията получи мненията на близо 20 заинтересовани страни. Мнения представиха:
-
италианските и европейските организации в сектора, които представляват филморазпространителите и киносалоните, както и френската Commission Supérieure Technique de l'Image et du Son (Висша техническа комисия по образа и звука) и Европейският форум за цифрово кино;
-
френските органи, както и фондовете за насърчаване на киноизкуството в Германия и Обединеното кралство и мрежата от европейски регионални фондове за аудио-визия (Cineregio); някои от получените мнения се позоваваха на публикациите по въпроса на директорите на европейските агенции за киното (EFAD) (7);
-
известен брой дружества, специалисти от киноиндустрията и граждани на Франция, Италия, Обединеното кралство и Швейцария.
Освен това през октомври 2009 г. беше организиран семинар по темата в Рим.
(27)
Що се отнася до необходимостта от помощта, във всички получени мнения се подчертава, че държавните помощи са необходими за прехода към цифрово кино, което е считано за неизбежно. Както френските органи, така и националният орган на Обединеното кралство за киноиндустрията (UK Film Council) обясниха, че общите ползи от цифровото кино са придружени от несиметрично разпределение на разходите (направени от експлоатиращото киносалони дружество) и на преките финансови ползи (за филморазпространителя), свързани с прехода към цифрово кино. Тази несиметричност затруднява навременното приключване на прехода към цифрово кино без външна помощ. В този контекст представилите мнения трети страни подчертаха, че съществува очевиден риск много малки, независими и/или намиращи се в отдалечени райони кина в Европа да напуснат пазара, ако цените на системите за цифрово прожектиране не станат по-достъпни и по-евтини. В изявлението си от септември 2009 г. EFAD твърди, че 30 % от европейските кинозали рискуват да затворят врати. Както френските органи, така и немският съвет за киното подчертаха, че не само прожектирането, но и разпространението на филмите би пострадало от липсата на помощи. При дълъг преходен период с успоредно разпространяване на аналогови и цифрови копия на филмите разходите биха могли да се окажат прекалено високи, най-вече за филморазпространителите на филми от по-малък калибър. И накрая, липсата на помощ би имала значително отрицателно въздействие върху разпространението на европейски филми, културното различие и достъпа на европейските граждани до култура.
(28)
Във всички получени мнения се подчертава освен това, че т.нар. стандарти на DCI са широко признати като общи стандарти за цифровото кино. Популяризирането на даден стандарт в световен мащаб се приема по-скоро като положителна стъпка, отколкото като недостатък за кинозалите, тъй като позволява да се установи равенство помежду им.
(29)
Що се отнася до разходите за монтаж на оборудването за цифрово прожектиране, сумата от 100 000 EUR на екран като цяло не беше сметната за прекомерна. Напротив, в множество мнения беше подчертано, че разходите могат да са много по-високи, например когато прожекционната кабина се нуждае от значителен ремонт, какъвто може да бъде случаят в малките кинозали. Все пак в някои от отговорите се признава, че има тенденция на спад в цените на оборудването за цифрово кино.
(30)
В много от получените мнения се твърди, че дори и разходите за преоборудване да са по-големи от наличната държавна помощ (какъвто вероятно е случаят с италианския данъчен кредит), то фактът, че държавната помощ допълва други източници на доход, като например таксите за виртуални копия и собствения капитал на експлоатиращите кинозали дружества, би останал непроменен.
(31)
Що се отнася до пропорционалността на помощта, някои заинтересовани страни се отнасят критично към данъчния кредит, тъй като смятат, че по всяка вероятност от него ще се възползват най-вече по-големите киносалони. Други подкрепиха възможността да се отпусне помощ за големите киносалони, евентуално обусловена от критерии за програмата им. При все това в някои от мненията се повтаря изявлението на EFAD, като се подчертава, че е важно да няма различия в третирането, дължащи се например (в конкретния случай на италианския данъчен кредит) на различното равнище на платежоспособност на кината, и по-общо дължащи се на ограничаването на достъпа въз основа на програмите, размера и географското местоположение на кинозалите. Международната федерация на сдруженията на филморазпространителите (FIAD) подчерта, че на сегашния кино пазар и в общия икономически контекст дори и най-големите експлоатиращи кинозали дружества биха не биха могли да се считат за рентабилни.
(32)
Мненията леко се разминават по темата за наличността на оперативни търговски схеми за прехода и тяхната приложимост за най-малките кинозали. Някои заявяват, че няма стандартни оперативни схеми за прехода към цифрово кино. Други твърдят, че множество кина нямат достъп до споразумения за VPF, предлагани от посредници („внедрители“) (вж. също бележка 5) поради естеството и обема на тяхната програма (размерът на таксите за виртуални копия зависи от броя на филмите, които са в програмата за излъчване през първата седмица след излизането им и/или от броя на екраните, с които разполага даден киносалон). „Europa Distribution“ твърди, че оперативните търговски схеми се отнасят само за най-рентабилните кинозали и големите търговски разпространители. Според изложеното в документа за обсъждане на EFAD чрез схемата за такси за виртуалните копия може да се обнови оборудването само на 10 000 европейски екрана от общо 30 000. В едно от мненията се твърди, че търговската схема за такси за виртуалните копия е подходяща и за по-малките кина. Френските органи подчертават, че във всички случаи наличните търговските схеми за преход не покриват всички разходи за цифровото преоборудване на кината (като модернизирането на прожекционните кабини) и освен това винаги предвиждат известно финансово участие от страна на експлоатиращите киносалони дружества. Дори и в тези случаи публичната помощ би могла да има съществена допълваща роля.
(33)
Що се отнася до адекватността на помощта, заинтересованите страни изтъкнаха, че като цяло държавните помощи биха помогнали на малките киносалони да устоят на силната конкуренция на големите мултиплекси и биха създали условия на равнопоставеност. Според прогнозите монтажът на цифрово кинооборудване би предоставил по-широк избор на публиката. В мненията се подчертават предимствата на цифровото кино, като например качеството на прожекциите, гъвкавостта при съставянето на програмата и по-ниските разходи за филморазпространение. Френските органи твърдят, че адекватността на помощта в полза на цифровото кино не би трябвало да се оценява спрямо повишеното разнообразие на кинопрограмите, а по-скоро спрямо възможността да се избегне затварянето на кинозали. Според тях точно посредством цифровизaцията на различните видове кина ще се гарантира разнообразието в предлагането на филми. Европейският форум за цифрово кино твърди, че ако данъчният кредит може да се компенсира с ДДС, дори и по-малко рентабилните кина биха могли да се възползват от италианската мярка.
(34)
В някои от мненията се посочва, че данъчният кредит е от краткосрочно естество в сравнение с дългосрочните предизвикателства, свързани с прехода към цифрово кино. При все това в други мнения се подчертава, че стандартите са достатъчно консолидирани, за да се гарантира тяхната валидност за поне десет години, или че жизненият цикъл на цифровото кинооборудване все още не може да бъде определен. Немският федерален съвет за киното подчертава, че помощта за преминаването към цифровото кино би била по-необременяваща в сравнение с разходите, свързани с преустройването на кината и възстановяването на културното разнообразие след изчезването на операторите, които не са в състояние да финансират сами прехода. Германия подчерта освен това, че конкретният национален и регионален контекст на всяка държава членка налага създаването на специална и адекватна по форма мярка за помощ. В изявлението си EFAD подкрепя това мнения и подчертава, че няма универсално решение. Италианската асоциация на кинособствениците (ANEC) предвижда, че до края на жизнения цикъл на цифровото киноборудване контекстът ще се е променил достатъчно, за да бъде подмяната му по-малко проблематична. Европейският форум за цифрово кино твърди освен това, че евентуалните допълнителни разходи за ползване могат да се компенсират с нови източници на доход за въпросните кинозали.
(35)
Що се отнася до икономическите, социалните и културните последици от помощта, като цяло в мненията се подчертава необходимостта от един единствен стандарт за цифрово кино и широкото възприемане на стандартите на DCI. В изявлението си EFAD твърди, че помощта за цифровото кино не би трябвало да налага едно технологично решение, а да е изготвена след внимателна оценка на технологичната ситуация в сектора. В своите коментари „Europa Distribution“ подчертава, че неспазването на стандартите в сектора би могло да доведе до затварянето на множество кинозали. ANEC уточнява, че във всички случаи мярката предоставя на кината свободата да инвестират в стандарта, който предпочитат. В множество мнения се подчертава още, че оборудването по стандарта на DCI може да се използва и за прожектирането на програми в други цифрови стандарти (по-ниски), докато обратното (прожектирането на цифрови копия по стандарта на DCI с прожектори от вида 1,3K например) не е възможно. В представените мнения не се посочва, че има риск от увеличаване на цените, напротив, с времето цените би трябвало да спаднат. В същата връзка в мнението на френските органи и в документа за обсъждане на EFAD се подчертава, че мерките за помощ би трябвало да са така проектирани, че да се избегне рискът от нарушаване на конкуренцията на пазара на цифрово оборудване. Поради това мерките за помощ би трябвало да се основават на оценка на разходите за цифрово оборудване и помощта да бъде ограничена съобразно тези изчисления. Съмненията на Комисията относно възможността държавните помощи да ускорят преминаването към цифрово кино и следователно да доведат до затварянето на кина (вж. точка 16) не се потвърдиха от изказаните мнения, в които, напротив, държавните помощи се посочват като трайно решение на предизвикателствата на цифровото кино. Италианската федерация на киносалоните за авторски филми подчертава, че кинозалите имат ограничен географски обхват, поради което мярката не би довела да сериозни нарушения на конкуренцията.
IV. МНЕНИЯ НА ИТАЛИЯ
1. Необходимост от помощта
(36)
Италианските органи предоставиха на Комисията информация за характеристиките на италианския кинопазар (последната актуализация е от октомври 2013 г.). Изчислено е, че в Италия има общо 3 936 екрана, разположени в 1 872 кина, които могат да се разделят на четири категории:
а)
големи киновериги (8) с повече от 60 екрана: съществуват само две подобни вериги- „UCI“ и „The Space“, с 787 екрана в 76 обекта;
б)
малки киновериги: съществуват 15 подобни вериги, всяка от които е съставена от най-много 60 екрана. Общо кината от тази категория разполагат с 513 екрана в 104 обекта;
в)
малки търговски кина: 1 287 екрана, разпределени в 351 кина.
г)
малки кина: категория, съставена почти изцяло от кина с една кинозала (90 %), заедно със сезонните кина и/или църковните кина. Става въпрос за 1 340 обекта, за които е изчислено че имат 1 500 екрана.
(37)
Делът на големите киновериги (посочени в подточка а) е 40 % от националния пазар, докато пазарният дял на посочените в подточка г) кина е едва 5-10 %.
(38)
Схемата за данъчен кредит е предназначена за кината от подточки б), в) и г). По-специално, като се има предвид господстващото положение на пазара на двете големи киновериги, италианските органи смятат, че държавната помощ е необходима за извършването на прехода към цифрово кино за посочените малки и средни експлоатиращи киносалони дружества.
(39)
Според предоставените от Министерството на културните паметници и дейности и туризма данни в периода 2010-2013 г. са подадени молби за данъчен кредит в полза на цифровото кино за 1 603 екрана (данни от април 2014 г.). Успехът на приведената в действие съгласно Регламента за помощ de minimis мярка е незабавен - още при въвеждането ѝ през 2010 г. от нея са се възползвали 671 екрана.
(40)
При все това привеждането в действие на мярката съгласно Регламента за помощ de minimis се оказа недостатъчно, за да се обърне тенденцията. По-конкретно, средно големите киносалони с няколко зали са успели да цифровизират само част от екраните си.
(41)
Италианските органи посочват, че цифровизaцията на кината в Италия все още се бави. През октомври 2013 г. процентът на цифровизaция е бил около 62 % (9), а според изчисленията на италианските органи през юни 2014 г. най-малко 700 екрана все още не са били цифровизирани.
(42)
Следователно значителен брой кинозали, най-вече тези с малък и среден размер, са изложени на риск. Тяхното затваряне не само ще доведе до загубата на работни места за собствениците им, но ще повлияе на филморазпространението и ще ограничи избора за публиката.
(43)
По-конкретно, италианските органи подчертават ролята на кината с една зала и на средно големите кина в Италия. Повсеместното наличие на кина с една зала е от жизненоважно значение за равнопоставеността на достъпа на всички граждани до киното, включително тези, които живеят в малки селища, на село и в планината. Втората категория кина - тези със средни размери - представляват гръбнака на качественото филморазпространение и филмопрожектиране в Италия. Тяхната повсеместна наличност е важна, тъй като предоставят алтернатива на двете големи киновериги, които доминират пазара.
(44)
Италианските органи предвиждат, че традиционните филми на кинолента ще изчезнат окончателно от пазара до няколко седмици или месеца. Тъй като крайният срок наближава, италианските органи подчертават необходимостта мярката да се приведе в действие над праговете de minimis.
(45)
Що се отнася до предложения максимален данъчен кредит (50 000 EUR на екран) и прогнозираните разходи за оборудване за цифрово прожектиране, италианските органи намалиха своите изчисления за средните разходи за цифрово преоборудване на екран на 50 000-60 000 EUR (цифрите са предоставени през април и юни 2014 г.). С други думи, максималният данъчен кредит отговаря на разходи за преоборудване, които са значително по-високи от прогнозираните средни разходи. При все това италианските органи подчертават, че финансовите стимули са изчислени въз основа на процент от действително направените разходи. При средна инвестиция от 50 000 EUR предложеният финансов стимул (от 30 %) ще се равнява на 15 000 EUR. Обикновено на практика никога не се прилага максималният данъчен кредит. При все това максималният размер на данъчния кредит гарантира, че в случай на нетипично високи разходи за преоборудване размерът на помощта остава ограничен и в абсолютна стойност.
(46)
Що се отнася до необходимостта от помощта, важно е също да се отбележи, че според последните данни, подадени от италианските органи, цените за цифрово преоборудване все още са от порядъка на десетки хиляди евро на екран. За много кина, и по-специално за тези с по-малки размери, не е възможно да наберат тези средства от частни източници, особено в настоящия икономически контекст в Италия и в Европа.
2. Пропорционалност на помощта
(47)
Като цяло италианските органи подчертават, че данъчният кредит е в допълнение към търговските схеми за преход и не изключва използването на т.нар. модели „virtual print fee“ (такса за виртуалните копия).
(48)
В изменените разпоредби за изпълнение се съдържат редица разпоредби, които гарантират пропорционалността на мярката за помощ, като вземат предвид например наличните пазарни механизми за преободурване за цифрово кино (т.е. моделите „virtual print fee“).
(49)
На първо място, единствено експлоатиращите киносалони дружества с най-много 60 екрана могат да се ползват от данъчното облекчение. По този начин се изключват двете големи италиански киновериги („UCI“ и „The Space“), за чието преоборудване е бил успешно приложен класическият модел „virtual print fee“, както посочват италианските органи. Освен това, като се има предвид тяхното господстващо положение на пазара (вж. точка 37), тези експлоатиращи киносалони дружества не би трябвало да зависят от държавните помощи за преоборудването за цифрово кино.
(50)
Според предоставената от италианските органи информация двете големи киновериги са единствените, които са се възполозвали от класическия модел „virtual print fee“. При все това и по-малките оператори в сектора са имали достъп до търговски механизми за улесняване на преминаването към цифровото кино. В Италия има развит алтернативен модел „virtual print fee“, подходящ за кината с малки размери, въз основа на договор между асоциациите на филморазпространителите и на кинособствениците. В таблицата са отразени основните разлики и прилики между класическия модел „virtual print fee“ и алтернативния модел, използван в Италия.
Съпоставка между класическия и алтернативния модел VPF в Италия
Класически модел VPF в Италия
Алтернативен модел VPF в Италия
Посредник („внедрител“), който има договори тип „virtual print fee“ с филморазпространителите, подписва договор с експлоатиращо киносалони дружество.
Основава се на договор между асоциацията на филморазпространителите и асоциацията на кинособствениците. Не участват трети страни.
Кинособственикът не е собственик на цифровото оборудване и не го заплаща предварително.
Кинособственикът е собственик на цифровото оборудване още от самото начало и поема всички разходи по първоначалното закупуване.
Както филморазпространителите, така и кинособственикът допринасят за постепенното погасяване на разходите, съответно чрез такси за виртуалните копия и месечни вноски. Разпределението на разходите е обикновено следното: 75 % за сметка на филморазпространителите и 25 % за сметка на кинособственика.
Филморазпространителите заплащат такса за виртуалните копия за цифровото прожектиране на филмите. Тези такси могат да покрият до 75 % от разходите за цифрово преоборудване. Във всички случаи от кинособственика се изисква да поеме разход в размер на 5 500 EUR.
(51)
На второ място, като се има предвид гореизложеното, италианските органи измениха разпоредбите за изпълнение, за да се предотврати свръхкомпенсирането или преориентирането на помощта в случаите, когато данъчният кредит е комбиниран с търговски схеми (такси за виртуалните копия). Бенефициерът е длъжен да представи декларация, за да удостовери, че поисканото данъчно облекчение е единствено за покриване на действителните разходи (вж. точка 23). Италианските органи заявяват, че проверките, които Министерството на културните паметници и дейности и туризма извършва за всеки отделен случай, ще гарантират, че помощта покрива само частта от инвестицията, която експлоатиращото киносалони дружество трябва действително да направи.
(52)
На трето място, за да се гарантира пропорционалността на мярката за помощ, са предвидени различни размери на максималния интензитет при натрупването на помощ, така че да се разграничат най-малките кина (с един или два екрана) от останалите кина (вж. точка 24).
3. Адекватност на помощта
(53)
В решението за откриване на процедурата Комисията изрази съмнение относно адекватността на предвидения за мярката финансов пакет спрямо предвидените разходи за преоборудване. Актуализираните изчисления относно финансовия пакет за мярката и разходите, предоставени от италианските органи (вж. точки 18 и 45) позволяват да се направи осъвременена оценка на ситуацията, за която се отнася мярката за помощ. Въз основа на данъчен кредит със средна стойност 15 000 EUR и като се има предвид определения за мярката финансов пакет (вж. точка 18), в периода 2014 и 2015 г., в който се предвижда най-широко ползване на мярката, от нея могат да се възползват 500 екрана. Този брой съответства на значителна част от броя на екраните, които все още не са цифровизирани (вж. точка 40).
(54)
Въпреки че от схемата за помощи е премахнато задължението за съблюдаване на културния аспект при съставянето на програмата на кината, италианските органи твърдят, че културните цели на схемата не са променени. Пълната цифровизaция на италианския кинопазар ще доведе до по-добро разпространение на различни видове филми и ще създаде по-голям потенциал за разпространението на нишови творби. Културата ще бъде ощетена, ако не се цифровизират всички различни видове кина, които съществуват в Италия.
(55)
Италианските органи подчертаха, че мярката за данъчен кредит предполага компенсиране не само по отношение на преките данъци, дължими на Агенцията за приходите (корпоративни данъци), но и по отношение на непреките данъци (напр. ДДС), както и във връзка с данъка при източника и със социалноосигурителните вноски (внасяни от работодателите за сметка на техните служители). Компенсацията посредством всички тези данъци се взема предвид при изчислението на размера на данъчния кредит и увеличава достъпността на схемата, тъй като възможността за ползването му не зависи от размера на печалбата на засегнатото дружество.
(56)
Освен това с член 51 от Декрет № 83 от 2012 г. е въведена възможността данъчният кредит да се преотстъпва на доставчиците на цифрово оборудване, на банките, на финансовите посредници и на застрахователните компании (вж. точка 25). Това увеличава достъпността на мярката за помощ за по-малките кина, по-специално тези със семейно управление и без служители.
(57)
Още при въвеждането на мярката за помощ в действие съгласно Регламента за помощ de minimis от данъчния кредит са се възползвали всички видове кинозали, включително най-малките на пазара, както се вижда на диаграмата по-долу, която илюстрира бенефициерите от схемата (за периода 2010-2013 г.)
Бенефициери по вид кина (2010-2013 г., въз основа на броя екрани) (последно актуализирани данни през април 2014, предоставени от Министерството на културните паметници и дейности и туризма)
(58)
От предоставените данни ясно личи увеличаването на броя и на дела на малките кина, които са се възползвали от данъчния кредит през 2012 г. и най-вече през 2013 г. Като цяло, според предоставените от Италия данни, между 2010 г. и края на 2013 г. от данъчния кредит за цифровизaция са се възползвали 325 кина, т.е. 24,3 %, от общо 1 340-те по-малки италиански кина.
4. Икономически, социални и културни последици
(59)
Италианските органи подчертаха колко е важно от гледна точка на закрилата на културата да се обезпечи цялостното преминаване към цифрово кино. Монтажът на цифрово оборудване има редица големи предимства (напр. по-голяма гъвкавост) за целия сектор на киноиндустрията (и, в крайна сметка, за публиката). При все това разходите за преоборудване са високи, не са равномерно разпределени и в голямата си част са за сметка на кината. По-специално, малките пазарни оператори не са в състояние да осъществят прехода към цифровото кино без държавна помощ. Търговските схеми, предназначени за този преход (такси за виртуалните копия), не са достатъчни за компенсиране на неравномерността на разходите и не всички кина имат достъп до тях в еднаква степен.
(60)
Италианските органи потвърдиха, че според тях условията на схемата не подкопават принципа за технологична неутралност.
V. ОЦЕНКА НА МЯРКАТА ЗА ПОМОЩ
1. Наличие на помощ
(61)
Съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС: „Освен когато е предвидено друго в Договорите, всяка помощ, предоставена от държава членка или чрез ресурси на държава членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите членки, е несъвместима с вътрешния пазар.“
(62)
Съгласно решението за откриване на процедурата и обобщението в точка 12 мярката, за която е подадено уведомление, представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС. Източникът на финансиране представлява в действителност данъчни стимули, следователно италианската държава се отказва от някои данъчни приходи. По силата на схемата някои дружества в киноиндустрията ще се възползват от това финансово предимство, следователно мярката представлява избирателно предимство за тези дружества. Бенефициерите се конкурират с други дружества, които не е задължително да се ползват от схемата. Следователно схемата нарушава или заплашва да наруши конкуренцията. Като се има предвид международната филмова търговия, схемата може да се отрази на вътресъюзната търговия.
2. Съвместимост на помощта
(63)
Италианските органи оправдават мярката като помощ за поощряване на културата и постоянно подчертават значението, което завършването на прехода към цифрово кино в страната, колкото е възможно по-скоро, има за културата. Мярката за помощ има за цел да се гарантира, че всички видове кина могат да се цифровизират, въпреки високите цени за преоборудване.
(64)
Когато беше прието решението за откриване на процедурата по отношение на мярката, Комисията не беше дефинирала конкретно своята политика в областта на помощите за цифровото прожектиране. Оттогава насам Комисията прие ново Съобщение относно държавната помощ за филми и други аудиовизуални произведения (10), с което актуализира критериите, използвани за оценяване на съвместимостта на държавните помощи в полза на кинопроизведенията и другите аудиовизуални произведения по смисъла на член 107, параграф 3, буква г) от ДФЕС.
(65)
В новото Съобщение относно киното се признава, че помощите за кинопроизводството могат да бъдат оценени като помощи за насърчаване на културата по смисъла на член 107, параграф 3, буква г) от ДФЕС. Следователно съвместимостта на помощта може да бъде оценена въз основа на посочената разпоредба. В Съобщението относно киното се постановява, че помощите за модернизация на кината, включително тяхното цифровизиране, могат да бъдат оправдани на тази основа, когато са необходими, пропорционални и адекватни.
а) Необходимост от мярката
(66)
Съгласно твърденията на италианските органи, потвърдени от мненията на заинтересованите страни, преминаването към цифрово кино е предизвикателство за киноиндустрията, което засяга европейските кина като цяло, и по-специално най-малките кина. Затварянето на кина, и по-специално на независими кина с малки и средно големи размери в селища с малък брой жители би довело до намаляване на разнообразието и разпространението на филми на регионално ниво. С други думи, един дълъг и нееднороден преход би имал отрицателни последици за прожектирането и разпространението на филмите и, в крайна сметка, за европейската публика.
(67)
Въпреки привеждането в действие на данъчната мярка съгласно Регламента за помощ de minimis, преходът към цифровото кино в Италия все още се бави.
(68)
Същевременно, като се има предвид, че пазарът е достигнал повратна точка по отношение на преоборудването - през 2013 г. над 60 % от италианските екрани вече са били цифровизирани, положението се е влошило за кинозалите, които зависят от държавните помощи за осъществяване на прехода, тъй като наличността на филми на 35-милиметрова лента не е гарантирана в краткосрочен план.
(69)
Мярката не е предназначена единствено за най-малките кина, но и за относително по-големите кина и търговски киновериги. При все това най-големите киновериги (с повече от 60 екрана) са изключени от обхвата на мярката. Италианските органи твърдят, че предоставянето на данъчни облекчения на всички кина с по-малки размери възстановява равнопоставеността на условията в сектора, доминиран от две много големи киновериги.
(70)
Данъчният кредит има за цел да подпомогне кината, които особено в настоящия икономически контекст не могат да наберат достатъчно частни средства за скъпото цифрово преоборудване.
(71)
Като се има предвид казаното по-горе, Комисията счита, че мярката за помощ може да се приеме за необходима за запазването и възстановяването в Италия на разнообразна киносреда в контекста на цифровизaцията. Повсеместното наличие на различни видове кина - от кината за авторски филми с една зала до мултиплексите с търговска програма - е от жизненоважно значение за насърчаването и запазването на разнообразното предлагане на филми за италианското население. Според мненията, получени от заинтересованите страни, преходът към цифрово кино представлява критичен момент за киноиндустрията като цяло, като се има предвид че само най-големите вериги киносалони са в състояние да си осигурят лесен достъп до търговски схеми за този преход. Предоставените от италианските органи данни за пазара показват, че прилагането на мярката de minimis не е достатъчно, за да се завърши преходът, особено за кината с повече от един екран. Вярно е, че някои кина са могли да се ползват от схеми за VPF, но е вярно също и че търговските модели за преход не покриват всички разходи за цифровото преоборудване на кината (вж. точка 32). В тези случаи държавната помощ също може да се счита за необходима, дотолкова доколкото е предвидена като допълнение и се гарантира, че мярката остава пропорционална независимо от вида кино.
б) Пропорционалност на мярката
(72)
Италианските органи изключиха експлоатиращите киносалони дружества с над 60 екрана от обхвата на данъчния кредит. Структурата на италианския кинопазар показва ясно, че са налице разлики между дружествата, имащи до 60 екрана, и тези с по-вече екрани (вж. точки 36 и 37). Въведеният праг изглежда пропорционален на целите на схемата.
(73)
Освен това данъчният кредит се отнася само до част (30 %) от разходите за преоборудване и е ограничен до 50 000 EUR годишно. Като изчисляват размера на помощта въз основа на процент от действителните разходи за цифровизaция, италианските органи гарантират, че помощта остава пропорционална, въпреки че разходите могат да се различават в отделните случаи. В действителност, както много от представилите мнения подчертаха (точка 29), разходите за цифровизaция могат да са значително по-високи от средните в някои случаи, например когато се налага значително преструктуриране на прожекционната кабина. В такива нетипични случаи таванът от 50 000 EUR гарантира, че абсолютният размер на помощта ще остане пропорционален.
(74)
Докато с решението за откриване на процедура се повдигнаха въпроси относно възможността някои търговски схеми за прехода към цифрово кино да изчезнат, в точка 50 е показано, че в Италия са се развили две различни търговски схеми, които могат да се комбинират с данъчния кредит в полза на цифровото кино. В изменените разпоредби за изпълнение италианските органи са въвели специални разпоредби, така че да се гарантира. че комбинацията от публично и частно финансиране за цифрово преоборудване на кината не води до свръхкомпенсиране или преориентиране на помощта (например към филморазпространителите или към посредниците („внедрители“) при модела „virtual print fee“). По този начин италианските органи насърчават максимално синергията между наличните търговски схеми и държавните помощи в полза на пълното цифровизиране.
(75)
Данъчният кредит може да се комбинира и с други мерки за помощ. С цел да се гарантира пропорционалността на помощта италианските органи въведоха различни размери на максималния интензитет при натрупването на помощ, равняващи се на 90 % за малките кина (с един или два екрана) и 75 % за другите видове кина.
(76)
По-общо, искането за помощ трябва да бъде придружено от заверен документ, в който се посочват действителните разходи, направени за всеки екран, като са предвидени проверки на Министерството на културните паметници и дейности и туризма за всеки отделен случай. В разпоредбите за изпълнение се предвижда още, че данъчният кредит може да бъде събран (заедно с лихвите и глобите) в случай на неспазване на задълженията.
в) Адекватност на мярката
(77)
С предоставените от италианските органи обяснения, както и с въвеждането на възможността данъчният кредит да се прехвърля, се гарантира, че мярката ще се отрази на ползвателите на схемата. До схемата би трябвало да могат да имат достъп и по-малко рентабилните кина.
(78)
Мярката не се предлага повече като пилотна, а ще бъде в сила до края на 2022 г.
(79)
Предоставените от италианските органи данни (точки 57 и 58) доказват, че мярката е достъпна за всички видове кина, и по-специално за тези с по-малки размери. Макар че не може да се изключи влиянието и на други фактори, трябва да се отбележи, че увеличаването на броя на кината с 1, 2, 4 или 4 екрана, които са се възползвали от данъчния кредит (по силата на Регламента за помощ de minimis) през 2012 г. и 2013 г., съвпада с въвеждането през 2012 г. на възможността данъчният кредит да бъде прехвърлян (точка 25).
(80)
По-общо, мярката изглежда целесъобразна за запазването на съществуващото многообразие от кина на италианския пазар, който е съставен от киносалони с един екран, малки търговски кина и различни видове мултиплекси. Подобно многообразие е предпоставка за разнообразно предлагане на филми.
г) Нарушаване на конкуренцията и засягане на търговията
(81)
Няма сериозно нарушаване на конкуренцията, нито се засяга по особен начин търговията. Трансграничното измерение на киното е ограничено до международните оператори в киноиндустрията и до международния характер на търговията с филми. Отделните кина имат ограничен териториален обхват, тъй като зрителите не се придвижват на дълги разстояния, за да отидат на кино.
(82)
Мярката се отнася за помощи за инвестиции и предоставя еднократна подкрепа за кината, които трябва еднократно да се преоборудват. Данъчният кредит гарантира, че всички кина могат да завършат прехода към цифровото кино, но не нарушава излишно конкуренцията по отношение на ежедневното функциониране.
(83)
Предвижда се освен това, че завършването на прехода към цифрово кино в Европа ще бъде от полза за европейската киноиндустрия като цяло. В тази връзка се оттеглят изложените в решението за откриване на процедура съмнения относно стандартите за цифрово кино. Мненията на третите заинтересовани страни показаха, че има консенсус в сектора по отношение на господстващите стандарти за цифрово кино.
VI. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(84)
С оглед на гореизложеното Комисията е на мнение, че с мярката за помощ се преследва ясно определена културна цел. Бяха разсеяни изразените в решението за откриване на процедура съмнения относно необходимостта, пропорционалността, адекватността и въздействието. Степента на нарушаване на конкуренцията и отражението на мярката върху търговията са ограничени и не са в ущърб на общия интерес. Следователно данъчният кредит за оборудване за цифрово прожектиране се счита за съвместим с вътрешния пазар въз основа на член 107, параграф 3, буква г) от Договора за функционирането на Европейския съюз,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Държавната помощ, която Италия възнамерява да приведе в действие в полза на оборудването за цифрово прожектиране на основание Закон № 244 от 24 декември 2007 г., Декрет № 91 от 8 август 2013 г., преобразуван в Закон № 112 от 7 октомври 2013 г. и въз основа на новите разпоредби за изпълнение относно данъчните кредити, отпускани за експлоатиращите киносалони дружества за внедряването и закупуването на оборудване и апаратура за цифрово прожектиране, е съвместима с вътрешния пазар по смисъла на член 107, параграф 3, буква г) от Договора за функционирането на Европейския съюз.
Следователно привеждането в действие на мярката се разрешава.
Член 2
Адресат на настоящото решение е Италианската република.
Съставено в Брюксел на 29 октомври 2014 година.
DECIZIA (UE) 2015/120 A COMISIEI
din 29 octombrie 2014
privind schema de ajutoare de stat SA.27317 (C 25/09) (ex N 73/08) pe care Italia intenționează să o pună în aplicare pentru echipamentele de proiecție digitală
[notificată cu nbumărul C(2014) 7888]
(Numai textul în limba italiană este autentic)
(Text cu relevanță pentru SEE)
COMISIA EUROPEANĂ,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 108 alineatul (2) primul paragraf,
având în vedere Acordul privind Spațiul Economic European, în special articolul 62 alineatul (1) litera (a),
după ce părțile interesate au fost invitate să își prezinte observațiile (1) în temeiul articolelor menționate și având în vedere aceste observații,
întrucât:
I. PROCEDURA
(1)
La 30 decembrie 2008, Italia a notificat Comisiei intenția sa de a introduce stimulente fiscale în favoarea investițiilor și a distribuției din sectorul cinematografic, precum și a cinematografiei digitale. Autoritățile italiene au transmis informații suplimentare la 2 aprilie 2009 și la 23 iunie 2009.
(2)
Prin scrisoarea din 22 iulie 2009, Comisia a informat Italia în legătură cu decizia de a aproba stimulentele fiscale acordate de Italia în favoarea investițiilor și a distribuției în sectorul cinematografic. În același timp, Comisia a informat Italia în legătură cu decizia de a iniția procedura prevăzută la articolul 108 alineatul (2) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene în ceea ce privește creditul fiscal propus pentru investițiile în echipamente de proiecție digitală.
(3)
Decizia Comisiei de a iniția procedura a fost publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene (2). Comisia a invitat părțile interesate să își prezinte observațiile.
(4)
Ministerul Patrimoniului Cultural și al Turismului și Comisia Europeană au organizat un seminar pe această temă, care a avut loc la Roma la data de 21 octombrie 2009.
(5)
Comisia a primit informații de la părțile interesate, pe care le-a transmis autorităților italiene, pentru a le oferi acestora posibilitatea de a-și exprima punctul de vedere; observațiile autorităților italiene au fost transmise printr-o scrisoare din data de 19 ianuarie 2010. Ulterior au avut loc alte schimburi de informații, inclusiv prin scrisorile suplimentare ale autorităților italiene din 7 septembrie 2010, 12 aprilie 2011, 1 iunie 2011, 1 decembrie 2011, 10 mai 2012, 14 septembrie 2012, 23 aprilie 2013, 6 decembrie 2013, 18 aprilie 2014, 11 iunie 2014 și 1 august 2014.
II. DESCRIEREA MĂSURII
1. Măsura notificată
(6)
Creditul fiscal în favoarea societăților de exploatare cinematografică care instalează echipamente de proiecție digitală făcea parte dintr-un ansamblu de măsuri fiscale introduse de autoritățile italiene în favoarea sectorului cinematografic. În ansamblu, aceste măsuri fiscale aveau obiectivul de a stimula dinamici ale pieței care să susțină filmele culturale „de naționalitate italiană” într-un mediu favorabil concurenței, precum și de a promova aceste filme în Italia și în Europa.
(7)
Schema de credit fiscal pentru cinematografia digitală oferă un credit fiscal de 30 % din costurile aferente introducerii echipamentelor de proiecție digitală. Valoarea maximă anuală a creditului fiscal este de 50 000 EUR per ecran.
(8)
Sunt eligibile următoarele costuri:
(a)
achiziționarea de echipamente de proiecție și reproducere digitală;
(b)
achiziționarea de echipamente și aparatură pentru recepționarea semnalului digital terestru și/sau prin satelit;
(c)
achiziționarea în leasing sau închirierea echipamentelor, sistemelor și aparaturilor menționate la literele de mai sus. Contractele relevante trebuie să cuprindă obligația de a achiziționa produsul la expirarea contractului de leasing sau o dispoziție privind exercitarea anticipată a unui astfel de drept de opțiune de către societatea utilizatoare;
(d)
cheltuielile pentru formarea personalului;
(e)
cheltuielile aferente și auxiliare restructurării și adaptării cabinelor de proiecție, a echipamentelor, a serviciilor și a spațiilor utilizate anterior pentru proiecția filmelor pe peliculă de 35 mm.
Costurile prevăzute la ultimele două litere nu trebuie să reprezinte mai mult de 20 % din costurile totale efectuate în temeiul literelor (a), (b) și (c).
(9)
Conform notificării inițiale transmise de autoritățile italiene, sprijinul nu ar fi supus unor condiții pentru cinematografele care au între unu și patru ecrane și pentru cinematografele multiplex care au între cinci și zece ecrane, situate în localități cu mai puțin de 50 000 de locuitori. Pentru celelalte cinematografe multiplex având maximum 24 de ecrane, sprijinul ar fi condiționat de obligația de a proiecta filme culturale pentru 50 % din zilele de programare și de a trece la proiecția digitală pentru cel puțin 50 % din ecrane.
(10)
Creditul fiscal se aplică societăților cinematografice care sunt impozabile în Italia.
(11)
Schema are următoarele temeiuri juridice:
(a)
Legea nr. 244 din 24 decembrie 2007 de stabilire a unor reglementări privind întocmirea bugetului anual și multianual de stat;
(b)
Decretul-lege nr. 91 din 8 august 2013, modificat și transformat în lege prin Legea nr. 112 din 7 octombrie 2013;
(c)
noi dispoziții de aplicare a creditelor fiscale acordate societăților de exploatare cinematografică pentru introducerea și achiziționarea de echipamente și aparaturi destinate proiecției digitale.
2. Îndoieli exprimate de Comisie
(12)
În decizia de inițiere a procedurii, Comisia a concluzionat că măsura de ajutor notificată constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE. Prin oferirea de stimulente fiscale, statul italian renunță la anumite venituri, ceea ce înseamnă că schema implică utilizarea unor resurse de stat. Schema oferă un avantaj economic anumitor societăți, în cazul de față societăților de exploatare cinematografică. Având în vedere comerțul internațional de filme, acest avantaj selectiv poate avea un impact asupra schimburilor comerciale din interiorul Uniunii. Comisia avea îndoieli cu privire la compatibilitatea ajutorului.
(13)
În primul rând, Comisia avea îndoieli în legătură cu necesitatea creditului fiscal în favoarea cinematografiei digitale, contestând valoarea maximă propusă a creditului fiscal (50 000 EUR per ecran), pe motiv că aceasta corespunde (la o rată de 30 %) unui cost maxim eligibil de instalare de 166 667 EUR per ecran (50 000 EUR × 100/30). Această valoare maximă depășește estimarea prezentată de autoritățile italiene referitor la costurile echipamentelor de proiecție digitală (100 000 EUR). Comisia a pus în discuție valoarea maximă a creditului fiscal, precum și corectitudinea estimării costurilor de adaptare. De asemenea, Comisia și-a exprimat îndoieli cu privire la necesitatea de a instala echipamente de proiecție 2K (3) în conformitate cu specificațiile DCI (4) pentru proiecția de filme culturale italiene sau europene.
(14)
În al doilea rând, Comisia avea îndoieli cu privire la proporționalitatea măsurii de ajutor propuse, considerând că este probabil ca cinematografele mai mari să își poată permite cu mai multă ușurință să instaleze echipamente de proiecție digitală și fără subvenții de stat. În plus, Comisia a observat că societățile de exploatare cinematografică au la dispoziție soluții comerciale pentru trecerea la proiecția digitală, cum ar fi redevențele pentru copii virtuale (virtual print fee) (5) și, prin urmare, și-a pus problema dacă o subvenție statală cu valoarea propusă per ecran nu ar provoca dispariția alternativelor comerciale.
(15)
În al treilea rând, Comisia a pus în discuție caracterul adecvat al creditului fiscal propus ca măsură de ajutor, observând că finanțarea prevăzută pentru această măsură (16,8 milioane EUR) corespunde unui cost de instalare de 56 de milioane EUR, care este cu mult inferior costului de adaptare estimat (395,7 milioane EUR pe baza unei sume de 100 000 EUR per ecran). În afara problemei caracterului adecvat al fondurilor disponibile, Comisia se îndoia și în legătură cu faptul că măsura propusă era suficient de bine orientată în raport cu obiectivul de a spori difuzarea filmelor italiene și europene cu caracter cultural. Comisia se îndoia că autoritățile italiene puteau induce societățile de exploatare cinematografică având echipamente digitale să introducă soluții comerciale alternative, care să ofere spectatorilor italieni o gamă mai largă de filme culturale. Dat fiind că utilizarea unui credit fiscal implică necesitatea ca beneficiarul să dispună de o capacitate contributivă suficientă și că această măsură presupune faptul că societățile de exploatare cinematografică trebuie să finanțeze 70 % din investiții, Comisia se îndoia că cinematografele care au mai multă nevoie de ajutor ar putea beneficia de creditul fiscal. De asemenea, Comisia și-a exprimat îndoieli asupra faptului că această măsură unică de sprijin (notificarea se referea la o măsură-pilot cu o durată de doi ani) ar constitui o soluție durabilă pentru problema ciclului de viață mai scurt și a costurilor mai ridicate de utilizare legate de instalarea echipamentelor digitale.
(16)
În al patrulea rând, Comisia a ridicat problema repercusiunilor economice, sociale și culturale ale ajutorului. Deși recunoaște că ar putea fi în interesul tuturor ca un stat membru să recurgă la un ajutor de stat pentru a investi în trecerea cinematografelor la tehnologia digitală, Comisia a cerut asigurări în legătură cu neutralitatea tehnologică a măsurii; în special, a cerut să i se confirme că societățile de exploatare cinematografică nu ar fi încurajate să investească mai curând într-un standard digital decât în altul. În plus, Comisia a cerut autorităților italiene să garanteze că vor putea fi proiectate și filme distribuite într-un format digital bazat pe standarde publice inferioare standardului digital al echipamentului pentru care se acordă subvenția. De asemenea, Comisia a observat că ajutorul pentru instalarea echipamentelor de proiecție digitală ar putea avantaja în mod indirect marile societăți de producție cinematografică din Statele Unite ale Americii (în cazul echipamentelor conforme specificațiilor DCI). Creșterea cererii rezultând din ajutorul propus ar putea mări prețurile ofertei limitate de echipamente de proiecție. Ca urmare a ajutorului, Italia ar putea atinge mai rapid masa critică de săli de cinema cu echipamente digitale, ceea ce ar putea accelera trecerea la distribuția digitală și, prin urmare, închiderea cinematografelor care nu vor fi reușit să instaleze la timp echipamente de proiecție digitală. În ansamblu, Comisia se îndoia că eventualele efecte de denaturare a concurenței ar fi compensate de avantajele ajutorului în termeni sociali și culturali.
3. Modificări aduse propunerii după inițierea procedurii
(17)
În urma inițierii procedurii oficiale de investigare de către Comisie, măsura de credit fiscal propusă de Italia în favoarea cinematografiei digitale a fost pusă în aplicare conform unui regim adoptat pe baza cadrului de referință temporar comunitar și în limitele pragurilor de minimis (6). După autorizarea de către Comisie, autoritățile italiene intenționează să pună integral în aplicare măsura peste pragurile de minimis.
(18)
Autoritățile italiene estimează că valoarea totală a măsurii se va ridica la circa 7,5 milioane EUR pentru perioada 2014-2015.
(19)
Perioada care face obiectul prezentei decizii se încheie la 31 decembrie 2022. Autoritățile italiene prevăd că utilizarea creditului fiscal va fi mai frecventă în anii 2014 și 2015.
(20)
Proiectele de dispoziții de punere în aplicare prin care autoritățile italiene intenționează să pună în aplicare integral ajutorul (peste pragurile de minimis) diferă de notificarea inițială în privința câtorva puncte importante.
(21)
În primul rând, condiția ca cinematografele de dimensiuni mari și mijlocii să includă în program o anumită cantitate de filme culturale italiene și europene pentru a obține ajutorul a fost eliminată din dispozițiile de punere în aplicare modificate. În ultimii ani, autoritățile italiene au întâmpinat dificultăți legate de monitorizarea respectării acestei condiții de către cinematografele de dimensiuni mari și mijlocii. În plus, acestea susțin că eliminarea unei astfel de obligații este necesară pentru a restabili condiții de concurență echitabile între cinematografele de mari dimensiuni care necesită ajutor și marile lanțuri de cinematografe multiplex care domină piața cinematografică italiană (a se vedea considerentul 37).
(22)
În al doilea rând și în legătură cu cele menționate anterior, dispozițiile de punere în aplicare modificate prevăd un prag de 60 de ecrane. Societățile de exploatare cinematografică ce au sau gestionează un număr mai mare de ecrane nu sunt eligibile pentru creditul fiscal. Autoritățile italiene consideră că aceasta este o bună alternativă față de obligația de programare impusă inițial pentru a garanta că măsura îndeplinește obiectivele stabilite și pentru a-i exclude pe acei operatori comerciali care, în virtutea poziției lor pe piață, ar trebui să fie în măsură să treacă la noua tehnologie fără ajutor.
(23)
În al treilea rând, noile dispoziții de punere în aplicare impun beneficiarului să facă o declarație, în scopul de a preveni supracompensarea sau redirecționarea ajutorului în cazul în care creditul fiscal ar fi combinat cu soluții comerciale (redevențe pentru copii virtuale).
(24)
În al patrulea rând, dispozițiile modificate permit cumularea ajutoarelor până la o intensitate maximă a ajutorului de 75 % din costurile totale. Pentru cinematografele cu unul sau două ecrane, intensitatea maximă a ajutoarelor cumulate este de 90 %.
(25)
În afară de aceste modificări, din 2012 beneficiarii pot transfera creditul fiscal digital furnizorilor de echipamente digitale, băncilor, intermediarilor financiari și societăților de asigurare (a se vedea considerentul 56).
III. OBSERVAȚIILE PĂRȚILOR INTERESATE
(26)
În urma consultării publice cu privire la măsura de ajutor, care a avut loc în 2009, Comisia a primit observații de la circa 20 de părți interesate. Au transmis informații:
-
organizațiile italiene și europene care reprezintă societățile de distribuție și cinematografele, precum și Commission Supérieure Technique de l'Image et du Son (CST) din Franța și Forumul European al Cinematografiei Digitale;
-
autoritățile franceze, precum și fondurile de promovare a cinematografiei din Germania și din Regatul Unit și Rețeaua fondurilor regionale europene pentru sectorul audiovizual (Cineregio). Mai multe dintre observațiile primite se refereau, de asemenea, la publicațiile privind acest subiect ale Directorilor Agențiilor Europene de Cinematografie (EFAD) (7);
-
un anumit număr de societăți, profesioniști din sectorul cinematografic și cetățeni din Franța, Italia, Regatul Unit și Elveția.
De asemenea, în octombrie 2009 a fost organizat un seminar pe această temă, care a avut loc la Roma.
(27)
În ceea ce privește necesitatea ajutorului, toate contribuțiile primite au subliniat necesitatea ajutoarelor de stat pentru trecerea la cinematografia digitală, considerată a fi o evoluție inevitabilă. Așa cum au explicat atât autoritățile franceze, cât și Consiliul Cinematografic din Regatul Unit (UK Film Council), beneficiile generale ale cinematografiei digitale sunt însoțite de o repartizare asimetrică a costurilor (suportate de societatea de exploatare cinematografică) și a beneficiilor financiare directe (pentru societatea de distribuție) legate de această tranziție. Ca urmare a acestei situații de asimetrie, ar fi dificil să se realizeze o tranziție rapidă fără sprijin din exterior. În acest context, părțile terțe care au prezentat observații au subliniat riscul evident ca, în cazul în care nu se iau măsuri pentru ca sistemele de proiecție digitală să devină mai accesibile și mai abordabile din punctul de vedere al prețurilor, multe cinematografe europene mici, independente și/sau din zone izolate să iasă de pe piață. Potrivit Declarației EFAD din septembrie 2009, 30 % dintre sălile de cinema europene riscau să fie închise. Atât autoritățile franceze, cât și Consiliul Federal pentru Cinematografie din Germania au subliniat că nu numai proiecția, ci și distribuția filmelor ar fi afectată de lipsa ajutoarelor. O perioadă lungă de tranziție, cu o distribuție paralelă de copii analogice și digitale ale filmelor ar putea fi prea costisitoare, în special pentru distribuitorii mai mici de filme. În fine, absența ajutorului ar avea un impact negativ considerabil asupra difuzării filmelor europene, a diversității culturale și a accesului cetățenilor europeni la cultură.
(28)
Toate contribuțiile au subliniat că standardele DCI sunt general recunoscute ca standarde comune pentru cinematografia digitală. Promovarea unui standard la nivel mondial este considerată un element pozitiv, mai degrabă decât un dezavantaj pentru sălile de cinema, întrucât permite crearea de condiții egale între acestea.
(29)
În privința costurilor de instalare a echipamentelor de proiecție digitală, în general, suma de 100 000 EUR per ecran nu a fost considerată o estimare excesivă. Dimpotrivă, multe contribuții au susținut că aceste costuri pot fi mult mai mari, de exemplu dacă sunt necesare lucrări majore pentru adaptarea cabinei de proiecție, așa cum poate fi cazul în special în cinematografele mici. Totuși, unele răspunsuri au recunoscut existența unei tendințe de reducere a prețurilor echipamentelor de proiecție digitală.
(30)
În multe dintre contribuțiile primite s-a susținut că, și în cazul în care costurile de adaptare ar fi mult mai mari decât sprijinul de stat disponibil (așa cum este, probabil, cazul pentru creditul fiscal acordat de Italia), rămâne valabil faptul că ajutorul de stat este complementar față de alte surse de venituri, cum ar fi redevențele pentru copii virtuale sau fondurile proprii ale societăților de exploatare cinematografică.
(31)
În ceea ce privește proporționalitatea ajutorului, unele părți interesate au criticat creditul fiscal considerând că este foarte probabil ca cinematografele mai mari să beneficieze în mai mare măsură de acesta. Alte părți au susținut că este oportun ca marile cinematografe să beneficieze de ajutoare, eventual pe baza unor obligații privind programarea. Cu toate acestea, alte contribuții au făcut trimitere la Declarația EFAD, subliniind că este important să nu se aplice un tratament inegal, de exemplu ca urmare (în cazul specific al creditului fiscal italian) a unui nivel diferit al capacității contributive a cinematografelor, dar și, în mod mai general, a restricționării accesului pe baza programării, a dimensiunii sau a situării geografice a sălilor de cinema. Federația Internațională a Asociațiilor Distribuitorilor de Film (FIAD) a subliniat că, pe actuala piață cinematografică și în contextul economic general, chiar și marile societăți de exploatare cinematografică ar putea să nu mai fie considerate rentabile.
(32)
În privința disponibilității soluțiilor comerciale pentru trecerea la proiecția digitală și a aplicabilității lor în cazul sălilor de cinema mai mici, părerile au fost relativ împărțite. Unele părți interesate au susținut că nu existau soluții operative standard pentru trecerea la cinematografia digitală. Alte părți au afirmat că multe cinematografe nu aveau acces la acordurile privind redevențele pentru copii virtuale oferite de intermediari („integratori”) (a se vedea și nota de subsol 5), din cauza naturii și a volumului programării acestora (volumul redevențelor pentru copii virtuale generat diferă în funcție de numărul de filme programate în prima săptămână de difuzare și/sau de numărul de ecrane de care dispune un cinematograf). Europa Distribution a susținut că numai sălile de cinema mai rentabile și marii distribuitori de filme comerciale pot beneficia de soluțiile operative comerciale. Potrivit documentului de reflecție al EFAD, doar în jur de 10 000 de ecrane europene dintr-un total de 30 000 își puteau reînnoi echipamentele prin intermediul modelului redevențelor pentru copii virtuale. Într-o contribuție se afirma că soluția comercială bazată pe redevențele pentru copii virtuale era potrivită și pentru cinematografele mai mici. În orice caz, autoritățile franceze au subliniat că soluțiile comerciale disponibile pentru tranziție nu acoperă toate costurile trecerii cinematografelor la proiecția digitală (precum modernizarea cabinelor de proiecție) și, în plus, presupun mereu o contribuție a societăților de exploatare cinematografică. Și în aceste cazuri, finanțarea publică ar putea avea un rol complementar important.
(33)
În ceea ce privește caracterul adecvat al ajutoarelor, părțile interesate au declarat că, în general, finanțarea publică ar ajuta micile săli de cinema să facă față concurenței puternice din partea marilor cinematografe multiplex și ar contribui la crearea unor condiții echitabile. Potrivit previziunilor, instalarea echipamentelor cinematografice digitale ar aduce o ofertă mai variată pentru public. De asemenea, contribuțiile au subliniat avantajele aferente cinematografiei digitale, precum calitatea proiecției, flexibilitatea programării și reducerea costurilor de distribuție. Potrivit autorităților franceze, caracterul adecvat al ajutoarelor în favoarea cinematografiei digitale nu ar trebui să fie evaluat în ceea ce privește diversificarea programării, ci mai curând în raport cu posibilitatea de a evita închiderea sălilor de cinema. Astfel, digitalizarea diferitelor tipuri de cinematografie este cea care va garanta o ofertă diversificată de filme. Forumul European al Cinematografiei Digitale a susținut că, în cazul în care creditul fiscal ar putea fi compensat cu TVA-ul, ar fi posibil ca și cinematografele mai puțin profitabile să beneficieze de această măsură.
(34)
Unele contribuții au menționat natura pe termen scurt a creditului fiscal, în contrast cu provocările pe termen lung legate de trecerea la cinematografia digitală. Alte contribuții au susținut însă că standardele erau suficient de consolidate pentru a garanta valabilitatea lor pentru cel puțin un deceniu sau că ciclul de viață al echipamentelor cinematografice digitale nu putea fi încă definit. Consiliul Federal pentru Cinematografie din Germania a subliniat că ajutoarele pentru trecerea la cinematografia digitală ar fi mai puțin costisitoare decât costurile legate de reconstruirea cinematografelor și restabilirea diversității culturale după dispariția operatorilor care nu au mijloacele de a-și finanța costurile de tranziție. De asemenea, Germania a subliniat că pentru a ține seama de contextul național și regional specific al fiecărui stat membru este necesară o măsură de ajutor concepută special și o formă de ajutor adecvată. Declarația EFAD a confirmat acest punct de vedere, subliniind că nu există o soluție universal valabilă. Asociația Italiană a Societăților de Exploatare Cinematografică (ANEC), estimează că până la încheierea ciclului de viață al echipamentelor digitale contextul va fi evoluat suficient, ceea ce va face ca substituirea acestora să fie mai puțin problematică. Forumul European al Cinematografiei Digitale a afirmat, de asemenea, că eventualele costuri de utilizare suplimentare pot fi compensate de noi surse de venituri pentru sălile de cinema respective.
(35)
În ceea ce privește repercusiunile economice, sociale și culturale ale ajutorului, contribuțiile au subliniat în general necesitatea unui standard unic pentru cinematografia digitală și acceptarea pe scară largă a standardelor DCI. Declarația EFAD afirmă că sprijinul acordat cinematografiei digitale nu ar trebui să impună o soluție tehnologică, ci să fie conceput evaluând cu atenție situația tehnologică a sectorului. În observațiile sale, Europa Distribution a subliniat că nerespectarea standardului din sector ar putea determina închiderea multor săli de cinema. În orice caz, ANEC a precizat că măsura lasă cinematografelor posibilitatea de a investi în standardele pe care le preferă. Numeroase contribuții au subliniat și faptul că echipamentele conforme specificațiilor DCI ar putea fi utilizate și pentru a proiecta programe cu standarde digitale diferite (mai scăzute), în timp ce situația inversă (proiectarea unor copii cinematografice conforme standardului DCI utilizând, de exemplu, proiectoare 1,3K) nu este posibilă. Observațiile prezentate nu au considerat că există riscul majorării prețurilor, care, dimpotrivă, ar trebui să scadă în timp. În această privință, contribuția autorităților franceze și documentul de reflecție al EFAD au subliniat că măsurile de ajutor ar trebui să fie concepute astfel încât să se evite denaturarea concurenței pe piața echipamentelor digitale. Prin urmare, măsurile de ajutor ar trebui să se bazeze pe o evaluare a costurilor echipamentelor digitale, iar ajutorul ar trebui să fie limitat în funcție de aceste estimări. Îndoielile Comisiei legate de faptul că ajutoarele de stat ar putea accelera trecerea la cinematografia digitală și, prin urmare, închiderea cinematografelor (a se vedea considerentul 16) nu au fost confirmate de contribuțiile primite, care, dimpotrivă, au susținut că ajutoarele de stat reprezintă o soluție durabilă la provocarea pe care o reprezintă cinematografia digitală. Federația Italiană a Cinematografelor de Artă a subliniat raza geografică restrânsă a sălilor de cinema, ceea ce face ca efectele de denaturare asupra concurenței determinate de măsură să fie reduse.
IV. OBSERVAȚIILE ITALIEI
1. Necesitatea ajutorului
(36)
Autoritățile italiene au furnizat Comisiei informații privind caracteristicile pieței cinematografice italiene (actualizate în octombrie 2013). În Italia se estimează că există 3 936 de ecrane, situate în 1 872 de cinematografe, care pot fi împărțite în următoarele patru categorii:
(a)
mari lanțuri de cinematografe (8) cu peste 60 de ecrane: există numai două astfel de lanțuri, „UCI” și „The Space”, care reunesc 787 de ecrane în 76 de locații;
(b)
mici lanțuri de cinematografe: există 15 astfel de societăți, fiecare dintre acestea deținând un număr maxim de 60 de ecrane. În total, cinematografele din această categorie cuprind 513 ecrane în 104 locații;
(c)
mici cinematografe comerciale: 1 287 de ecrane în cadrul a 315 cinematografe;
(d)
cinematografe mici: în această categorie sunt incluse aproape numai cinematografele cu un singur ecran (în proporție de 90 %), împreună cu cinematografele sezoniere și/sau cinematografele parohiale. În această categorie sunt incluse 1 340 de locații, corespunzând unui număr estimat de 1 500 de ecrane.
(37)
În timp ce marile lanțuri de cinematografe [incluse la litera (a)] reprezintă o cotă de 40 % din piața națională, cinematografele incluse la litera (d) reprezintă numai o cotă de 5-10 % din piață.
(38)
Schema de credit fiscal este destinată cinematografelor menționate la literele (b), (c) și (d). În special, având în vedere poziția dominantă pe piață a celor două mari lanțuri de cinematografe, autoritățile italiene consideră că ajutorul de stat este necesar pentru a finaliza trecerea la cinematografia digitală a societăților de exploatare cinematografică încadrate la literele de mai sus, care sunt toate societăți mici și mijlocii.
(39)
Conform datelor furnizate de Ministerul Patrimoniului Cultural și al Turismului, în perioada 2010-2013, cererile de credit fiscal pentru trecerea la proiecția digitală au vizat 1 603 ecrane (conform datelor din aprilie 2014). Măsura, pusă în aplicare în temeiul regulamentului de minimis, a dat rezultate imediat după ce a fost introdusă, în 2010 (an în care au beneficiat de ajutor 671 de ecrane).
(40)
Punerea în aplicare a măsurii de ajutor în temeiul regulamentului de minimis s-a dovedit însă insuficientă pentru a inversa situația. În special, cinematografele multiplex mijlocii au reușit să digitalizeze doar o parte din ecranele lor.
(41)
Autoritățile italiene au indicat că digitalizarea cinematografelor din Italia continuă să înregistreze întârzieri. În octombrie 2013, rata digitalizării era de circa 62 % (9) și, conform estimărilor furnizate de autoritățile italiene în iunie 2014, ar trebui să existe 700 de ecrane care nu au fost încă digitalizate.
(42)
Prin urmare, un număr considerabil de cinematografe, majoritatea mici și mijlocii, riscă să dispară. Dispariția acestora nu numai că ar provoca pierderea unor locuri de muncă în sectorul cinematografic, ci, la rândul său, ar avea un impact asupra distribuției filmelor și ar restrânge oferta de care dispune publicul.
(43)
În special, autoritățile italiene au subliniat rolul pe care îl au cinematografele cu un singur ecran și cinematografele mijlocii din Italia. Supraviețuirea cinematografelor cu un singur ecran este esențială pentru a asigura accesul egal la cinematografe pentru toți cetățenii, inclusiv pentru cei din localități mici, din zone rurale sau de munte. Al doilea grup, cinematografele mijlocii, constituie coloana vertebrală a distribuției și a proiecției de filme de calitate în Italia. Este important ca aceste cinematografe să continue să existe întrucât ele oferă o alternativă față de cele două mari lanțuri de cinematografe care domină piața.
(44)
Autoritățile italiene prevăd că filmele tradiționale vor dispărea definitiv de pe piață în doar câteva săptămâni sau luni. Având în vedere că data-limită se apropie, autoritățile italiene au subliniat necesitatea de a pune în aplicare această măsură peste pragurile de minimis.
(45)
În ceea ce privește creditul fiscal maxim propus (50 000 EUR per ecran) și costurile estimate ale echipamentelor de proiecție digitală, autoritățile italiene și-au redus estimările privind costul minim per ecran al trecerii la proiecția digitală la 50 000-60 000 EUR (cifre furnizate în aprilie și în iunie 2014). Cu alte cuvinte, creditul fiscal maxim corespunde unor costuri de adaptare considerabil mai mari față de costurile de adaptare medii estimate. Autoritățile italiene au subliniat însă că stimulentele fiscale sunt calculate pe baza unui procentaj din costurile efectiv suportate. Pe baza unei investiții medii de 50 000 EUR, stimulentul fiscal oferit (30 %) va fi egal cu 15 000 EUR. Prin urmare, creditul fiscal maxim nu este, de obicei, aplicat niciodată în practică. Cu toate acestea, limita maximă garantează că, în cazul unor costuri de adaptare excepțional de ridicate, valoarea ajutorului rămâne restrânsă și în termeni absoluți.
(46)
În ceea ce privește necesitatea ajutorului, este de asemenea important de amintit că, potrivit ultimelor observații transmise de autoritățile italiene, costurile trecerii la proiecția digitală continuă să se ridice la mai multe zeci de mii de euro per ecran. Multe cinematografe și în special cele mai mici nu sunt în măsură să obțină aceste fonduri din surse private, mai ales în actualul context economic din Italia și din Europa.
2. Proporționalitatea ajutorului
(47)
În termeni generali, autoritățile italiene au subliniat că creditul fiscal este complementar cu soluțiile comerciale disponibile pentru tranziție și nu exclude utilizarea modelelor bazate pe redevențe pentru copii virtuale.
(48)
Dispozițiile de punere în aplicare modificate cuprind o serie de dispoziții care garantează proporționalitatea măsurii de ajutor, de exemplu prin luarea în considerare a mecanismelor de piață disponibile pentru trecerea la cinematografia digitală (mai precis, redevențele pentru copii virtuale).
(49)
În primul rând, numai societățile de exploatare cinematografică având maximum 60 de ecrane pot solicita avantajele fiscale. Această dispoziție implică ineligibilitatea celor două mari lanțuri de cinematografe din Italia („UCI” și „The Space”), care au trecut la cinematografia digitală utilizând cu succes modelul clasic de redevențe pentru copii virtuale. În plus, având în vedere poziția lor dominantă pe piață (a se vedea considerentul 37), aceste societăți de exploatare cinematografică nu ar trebui să depindă de ajutoare de stat pentru a trece la cinematografia digitală.
(50)
Potrivit informațiilor furnizate de autoritățile italiene, cele două mari lanțuri de cinematografe sunt singurele care au utilizat modelul clasic de redevențe pentru copii virtuale. Cu toate acestea, chiar și operatorii cinematografici mai mici au avut acces la mecanismele comerciale de facilitare a trecerii la cinematografia digitală. În Italia a fost creat un model de redevențe pentru copii cinematografice alternativ, adaptat pentru cinematografele mici, pe baza unui acord între asociațiile de distribuitori și de exploatanți cinematografici. Tabelul de mai jos arată principalele diferențe și asemănări dintre modelul de redevențe pentru copii virtuale (RCV) clasic și modelul alternativ, astfel cum sunt aplicate în Italia.
Comparație între modelul RCV clasic și cel alternativ aplicate în Italia
Modelul RCV clasic aplicat în Italia
Modelul RCV alternativ aplicat în Italia
Un intermediar („integrator”) care, la rândul său, are contracte de redevențe pentru copii virtuale cu distribuitorii, semnează un acord cu o societate de exploatare cinematografică.
Pe baza unui acord între asociația de distribuitori și asociația de exploatanți cinematografici. Nu sunt implicate părți terțe.
Exploatantul nu este proprietarul echipamentelor digitale și nu le plătește anticipat.
Exploatantul este de la început proprietarul echipamentelor digitale și suportă întregul cost al achiziționării inițiale.
Atât distribuitorii, cât și exploatantul contribuie la amortizarea progresivă a costurilor, prin redevențe pentru copii virtuale și prin plăți efectuate lunar. Repartizarea costurilor este, în general, următoarea: 75 % în sarcina distribuitorilor și 25 % în sarcina exploatantului.
Distribuitorii de film plătesc redevențe pentru copii virtuale pentru proiecția digitală a filmelor. Redevențele pot acoperi până la 75 % din costurile trecerii la proiecția digitală. Exploatantul trebuie să acopere în orice caz cheltuieli în valoare de 5 500 EUR.
(51)
În al doilea rând, ținând cont de cele de mai sus, autoritățile italiene au modificat dispozițiile de punere în aplicare pentru a preveni supracompensarea sau reorientarea ajutoarelor în cazul în care creditul fiscal ar fi combinat cu soluții comerciale (redevențe pentru copii virtuale). Beneficiarul trebuie să prezinte o declarație care să ateste faptul că avantajul fiscal este solicitat numai pentru a acoperi costurile efective (a se vedea considerentul 23). Autoritățile italiene au declarat că Ministerul Patrimoniului Cultural și al Turismului va controla fiecare caz pentru a se asigura că ajutorul acoperă numai partea din investiții care trebuie să fie efectiv suportată de societatea de exploatare cinematografică.
(52)
În al treilea rând, pentru a garanta proporționalitatea măsurii de ajutor au fost introduse intensități maxime pentru valoarea cumulată a ajutoarelor, care fac distincția între cinematografele mai mici (cu unul sau două ecrane) și celelalte cinematografe (a se vedea considerentul 24).
3. Caracterul adecvat al ajutoarelor
(53)
În decizia de inițiere a procedurii, Comisia și-a exprimat îndoieli asupra caracterului adecvat al bugetului pus la dispoziție de măsură pentru a acoperi costurile prevăzute pentru trecerea la proiecția digitală. Estimările actualizate furnizate de autoritățile italiene în legătură cu bugetul și costurile (a se vedea considerentele 18 și 45) permit realizarea unei evaluări actualizate a situației vizate de măsura de ajutor. Pe baza unui credit fiscal mediu de 15 000 EUR și ținând cont de bugetul estimat al schemei (a se vedea considerentul 18), 500 de ecrane ar putea beneficia de măsură între 2014 și 2015, perioadă în care se prevede că măsura va fi utilizată în mod mai intens. Acest număr corespunde unei proporții considerabile din ecranele care trebuie încă digitalizate (a se vedea considerentul 40).
(54)
În ciuda eliminării obligației de programare culturală din cadrul schemei de ajutor, autoritățile italiene au afirmat că schema are în continuare o pronunțată finalitate culturală. Digitalizarea completă a pieței cinematografice italiene va duce la o mai bună difuzare a diferitelor tipuri de filme și la un potențial sporit de difuzare a producțiilor „de nișă”. Dacă nu s-ar trece la producția digitală a tuturor tipurilor de cinematografie din Italia, cultura ar avea de suferit.
(55)
Autoritățile italiene au subliniat că măsura de credit fiscal implică o compensare care vizează nu numai impozitele directe ce trebuie plătite Fiscului (impozitul pe profit), ci și impozitele indirecte (de exemplu TVA-ul), precum și impozitele reținute la sursă și contribuțiile de asigurări sociale (plătite de angajatori pentru salariați). Toate aceste impozite sunt luate în considerare în vederea calculării beneficiului adus de creditul fiscal, sporindu-se astfel accesibilitatea schemei, întrucât posibilitatea de a beneficia de ajutor nu depinde de nivelul de profit realizat de o societate.
(56)
În plus, prin articolul 51 din Decretul-lege nr. 83 din 2012 a fost introdusă posibilitatea de a ceda creditul fiscal furnizorilor de echipamente digitale, băncilor, intermediarilor financiari și societăților de asigurări (a se vedea considerentul 25). În acest fel, măsura devine mai ușor accesibilă cinematografelor mai mici, în special celor gestionate în familie, fără angajați.
(57)
Încă din timpul punerii în aplicare a măsurii în temeiul regulamentului de minimis, au beneficiat de credite fiscale toate tipurile de săli cinematografice, inclusiv cele mai mici de pe piață, astfel cum se ilustrează în diagrama de mai jos, care oferă o imagine de ansamblu asupra beneficiarilor schemei (în perioada 2010-2013).
Beneficiari în funcție de tipul de cinematograf (2010-2013, pe baza numărului de ecrane) (date actualizate ultima dată în aprilie 2014 și furnizate de Ministerul Patrimoniului Cultural și al Turismului)
(58)
Din datele furnizate rezultă, de asemenea, o creștere netă a procentajului micilor cinematografe care au beneficiat de creditul fiscal în 2012 și mai ales în 2013. În ansamblu, conform datelor transmise de Italia, între 2010 și sfârșitul anului 2013 au putut beneficia de creditul fiscal pentru trecerea la proiecția digitală 325 de cinematografe, adică 24,3 % din cele 1 340 de cinematografe mai mici din Italia.
4. Repercusiuni economice, sociale și culturale
(59)
Autoritățile italiene au subliniat că asigurarea unei treceri complete la cinematografia digitală este importantă pentru protejarea culturii. Instalarea de echipamente digitale aduce o serie de avantaje importante (precum o mai mare flexibilitate) pentru întregul sector cinematografic (și, în cele din urmă, pentru public). Cu toate acestea, costurile aferente acestei treceri sunt mari, nu sunt distribuite în mod egal și sunt suportate în mare parte de cinematografe. În special, micii operatori de pe piață nu sunt în măsură să realizeze această trecere fără a beneficia de ajutoare de stat. Soluțiile comerciale elaborate pentru tranziție (redevențe pentru copii virtuale) nu sunt suficiente pentru a compensa un astfel de dezechilibru și nu toate cinematografele au acces la acestea în egală măsură.
(60)
Autoritățile italiene au confirmat că, în opinia lor, condițiile schemei nu pun în discuție principiul neutralității tehnologice.
V. EVALUAREA MĂSURII DE AJUTOR
1. Existența ajutorului
(61)
Conform articolului 107 alineatul (1) din TFUE: „Cu excepția derogărilor prevăzute de tratate, sunt incompatibile cu piața internă ajutoarele acordate de state sau prin intermediul resurselor de stat, sub orice formă, care denaturează sau amenință să denatureze concurența prin favorizarea anumitor întreprinderi sau a producerii anumitor bunuri, în măsura în care acestea afectează schimburile comerciale dintre statele membre.”
(62)
Astfel cum se ilustrează în decizia de inițiere și se rezumă în considerentul 12, măsura de ajutor notificată constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE. Astfel, sursa de finanțare este constituită din stimulente fiscale, prin urmare statul italian renunță la unele venituri fiscale. În temeiul schemei, unele societăți cinematografice vor beneficia de un astfel de avantaj financiar, ceea ce înseamnă că măsura oferă un avantaj selectiv anumitor societăți. Beneficiarii sunt în concurență cu alte întreprinderi, care nu beneficiază neapărat de această schemă. În consecință, schema denaturează sau riscă să denatureze concurența. Având în vedere comerțul internațional de filme, această măsură poate avea un impact asupra schimburilor comerciale din interiorul Uniunii.
2. Compatibilitatea ajutorului
(63)
Autoritățile italiene justifică măsura indicând că aceasta contribuie la promovarea culturii și subliniind în mod constant importanța culturală pentru Italia a unei finalizări cât mai rapide a trecerii la cinematografia digitală. Măsura de ajutor urmărește să garanteze că toate categoriile de cinematografe sunt în măsură să treacă la proiecția digitală, în ciuda costurilor mari pe care le presupune acest demers.
(64)
La momentul adoptării deciziei de inițiere a procedurii în privința acestei măsuri de ajutor, Comisia nu definise într-un mod specific politica sa în privința susținerii proiecției digitale. Între timp, Comisia a adoptat o nouă comunicare referitoare la ajutoarele de stat pentru filme și alte opere audiovizuale (10), care a actualizat criteriile utilizate pentru a evalua compatibilitatea ajutoarelor de stat pentru filme și alte opere audiovizuale în temeiul articolului 107 alineatul (3) litera (d) din TFUE.
(65)
Noua comunicare privind cinematografia recunoaște faptul că ajutoarele pentru producția cinematografică pot fi considerate ca ajutoare pentru promovarea culturii, în sensul articolului 107 alineatul (3) litera (d) din TFUE. Prin urmare, compatibilitatea ajutorului poate fi evaluată în temeiul dispoziției amintite. Comunicarea privind cinematografia stabilește că ajutoarele pentru modernizarea cinematografelor, inclusiv pentru digitalizarea acestora, pot fi justificate pe această bază, cu condiția de a fi necesare, proporționale și adecvate.
(a) Necesitatea măsurii
(66)
Astfel cum a fost demonstrat de autoritățile italiene și confirmat de observațiile persoanelor interesate, trecerea la cinematografia digitală reprezintă o provocare pentru sectorul cinematografic care afectează toate cinematografele europene și în special cinematografele mai mici. Dispariția unor cinematografe, în special a cinematografelor independente de dimensiuni mici și mijlocii din orașe cu puțini locuitori, ar reduce diversitatea și gradul de difuzare la nivel regional a ofertei cinematografice. Cu alte cuvinte, o tranziție lungă și neomogenă ar avea un impact negativ asupra proiecției și distribuției cinematografice și, în fond, asupra publicului european.
(67)
Chiar și în condițiile punerii în aplicare a măsurii fiscale în temeiul regulamentului de minimis, Italia continuă să fie în urmă în ceea ce privește trecerea la cinematografia digitală.
(68)
În același timp, având în vedere că piața a ajuns la punctul de inflexiune în ceea ce privește trecerea la proiecția digitală, peste 60 % dintre ecranele italiene fiind digitalizate până la sfârșitul anului 2013, situația cinematografelor care depind de ajutoare de stat pentru tranziție s-a înrăutățit, întrucât disponibilitatea peliculelor de 35 mm nu este garantată pe termen scurt.
(69)
Măsura nu vizează exclusiv cinematografele de dimensiuni mai mici, ci și cinematografele și rețelele comerciale relativ mari. Cu toate acestea, cele mai mari rețele de cinematografe (cu peste 60 de ecrane) nu pot beneficia de ajutor. Autoritățile italiene au susținut că acordarea de beneficii fiscale tuturor cinematografelor de dimensiuni mai mici restabilește condiții echitabile la nivelul sectorului, care este dominat de două lanțuri foarte mari.
(70)
Creditul fiscal urmărește să ajute cinematografele care nu sunt în măsură, în special în actualul context economic, să obțină suficiente fonduri private pentru a acoperi costurile foarte mari ale digitalizării.
(71)
Având în vedere cele de mai sus, Comisia consideră că măsura de ajutor poate fi considerată necesară pentru a conserva și a restabili în Italia un mediu cinematografic diversificat într-un context digital. Continuitatea prezenței diferitor tipuri de cinematografe, de la cele cu un singur ecran și programare artistică la cinematografele multiplex cu programare comercială, este fundamentală pentru a promova menținerea unei oferte cinematografice diversificate, în beneficiul publicului italian. Așa cum confirmă observațiile părților interesate, trecerea la cinematografia digitală constituie un moment critic pentru sectorul cinematografic în ansamblul său, având în vedere că numai cele mai mari lanțuri de săli cinematografice au acces cu ușurință la modelele comerciale pentru tranziție. Datele comerciale furnizate de autoritățile italiene au demonstrat că punerea în aplicare de minimis a măsurii nu este suficientă pentru a finaliza tranziția, mai ales pentru sălile cinematografie cu mai multe ecrane. Chiar dacă unele cinematografe au avut acces la RCV, aceste modele comerciale nu acoperă toate costurile suportate de cinematografe pentru trecerea la proiecția digitală (a se vedea considerentul 32). Sprijinul public poate fi considerat necesar și în aceste cazuri, cu condiția de a fi conceput ca sprijin complementar, garantându-se că măsura rămâne proporțională, indiferent de tipul de cinematograf vizat.
(b) Proporționalitatea măsurii
(72)
Autoritățile italiene au stabilit că societățile de exploatare cinematografică având peste 60 de ecrane nu pot beneficia de creditul fiscal. Structura pieței cinematografice italiene indică în mod clar existența unui decalaj între exploatanții având cel mult 60 de ecrane și cei de dimensiuni mai mari (a se vedea considerentele 36 și 37). Prin urmare, acest prag pare a fi proporțional în raport cu obiectivul schemei de ajutor.
(73)
În plus, creditul fiscal se acordă numai pentru o parte (30 %) din costurile tranziției și este limitat la 50 000 EUR pe an. Calculând valoarea ajutorului pe baza unui procent din costurile efective ale digitalizării, autoritățile italiene garantează că ajutorul rămâne proporțional, deși costurile pot varia de la caz la caz. Așa cum au subliniat multe dintre părțile care au transmis observații [considerentul (29)], costurile digitalizării pot fi cu mult peste medie în unele cazuri, de exemplu atunci când sunt necesare lucrări majore pentru adaptarea cabinei de proiecție. În astfel de cazuri atipice, limita de 50 000 EUR garantează că valorile absolute ale ajutorului rămân proporționale.
(74)
În timp ce decizia de inițiere a procedurii a ridicat întrebări cu privire la posibila dispariție a soluțiilor comerciale pentru trecerea la cinematografia digitală, considerentul (50) demonstrează că în Italia au fost elaborate două formule comerciale diferite care pot fi combinate cu creditul fiscal propus în sprijinul cinematografiei digitale. În dispozițiile de punere în aplicare modificate, autoritățile italiene au introdus prevederi specifice pentru a garanta că o combinare a finanțării publice și a celei private pentru trecerea la cinematografia digitală nu ar determina supracompensarea sau reorientarea ajutorului [de exemplu către distribuitorii sau intermediarii („integratori”) din cadrul modelului de redevențe pentru copii virtuale]. În acest mod, autoritățile italiene promovează o sinergie optimă între modelele comerciale disponibile și ajutoarele de stat, pentru a favoriza trecerea deplină la cinematografia digitală.
(75)
Creditul fiscal poate fi, de asemenea, combinat cu alte măsuri de ajutor. Pentru a garanta caracterul proporțional al ajutorului, autoritățile italiene au introdus intensități maxime pentru valoarea cumulată a ajutoarelor, și anume 90 % pentru cinematografele mici (cu unul sau două ecrane) și 75 % pentru celelalte cinematografe.
(76)
În termeni mai generali, cererea trebuie să fie însoțită de un document certificat care să indice cheltuielile efective suportate pentru fiecare ecran, fiind, de asemenea, prevăzute controale efectuate de Ministerul Patrimoniului Cultural și al Turismului pentru fiecare caz în parte. În plus, dispozițiile de punere în aplicare prevăd că, în cazul nerespectării obligațiilor, creditul fiscal va fi recuperat (majorat cu dobânzile și penalitățile aferente).
(c) Caracterul adecvat al măsurii
(77)
Clarificările furnizate de autoritățile italiene, precum și introducerea posibilității de a transfera creditele fiscale, garantează că măsura va avea un impact asupra beneficiarilor schemei. Se estimează că și cinematografele mai puțin rentabile vor avea acces la schema de ajutor.
(78)
Măsura nu mai este propusă ca măsură-pilot, ci va fi în vigoare până la sfârșitul anului 2022.
(79)
Datele furnizate de autoritățile italiene [considerentele (57) și (58)] demonstrează că toate tipurile de cinematografe pot beneficia de măsură, în special cele de mici dimensiuni. Deși există alți factori care pot să fi avut o incidență, trebuie observat că sporirea considerabilă a numărului de cinematografe cu 1, 2, 3 sau 4 ecrane care au beneficiat de creditul fiscal (în temeiul regulamentului de minimis) în 2012 și 2013 coincide cu introducerea posibilității de a transfera creditele fiscale în 2012 [considerentul (25)].
(80)
În mod mai general, măsura pare a fi adecvată pentru a proteja diversitatea pieței cinematografice italiene, care include cinematografe cu o singură sală, mici cinematografe comerciale și diferite tipuri de cinematografe multiplex. Această diversitate este o condiție prealabilă a unei oferte cinematografice diferențiate.
(d) Denaturarea concurenței și impactul asupra schimburilor comerciale
(81)
Denaturarea concurenței și impactul asupra schimburilor comerciale sunt modeste. Dimensiunea transfrontalieră a cinematografiei se limitează la prezența operatorilor cinematografici internaționali și la caracterul internațional al comercializării filmelor. Cinematografele individuale au o rază teritorială limitată, având în vedere că publicul nu se deplasează pe distanțe mari pentru a merge la cinematograf.
(82)
Măsura se referă la ajutoarele pentru investiții și furnizează un sprijin unic cinematografelor, care trebuie să realizeze o singură tranziție. Creditul fiscal garantează că toate cinematografele vor putea realiza tranziția la proiecția digitală, fără a denatura în mod nejustificat concurența în ceea ce privește funcționarea curentă.
(83)
Se prevede că trecerea la cinematografia digitală în Europa va fi benefică pentru întreaga industrie cinematografică europeană. În această privință, îndoielile în legătură cu standardele cinematografiei digitale, formulate în decizia de inițiere a procedurii, nu mai sunt considerate pertinente. Contribuțiile părților terțe au evidențiat consensul existent la nivelul sectorului în legătură cu standardele care predomină în cinematografia digitală.
VI. CONCLUZIE
(84)
Având în vedere cele de mai sus, Comisia consideră că măsura de ajutor urmărește un obiectiv cultural bine definit. Dubiile formulate în decizia de inițiere a procedurii în legătură cu necesitatea, proporționalitatea, caracterul adecvat și impactul au fost înlăturate. Denaturările concurenței și impactul măsurii asupra schimburilor comerciale par a fi suficient de limitate pentru a nu fi contrare interesului comun. În consecință, creditul fiscal pentru echipamentele de proiecție digitală este considerat compatibil cu piața internă în temeiul articolului 107 alineatul (3) litera (d) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene.
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
Ajutorul de stat pe care Italia intenționează să îl pună în aplicare pentru echipamentele destinate proiecției digitale, pe baza Legii nr. 244 din 24 decembrie 2007, a Decretului-lege nr. 91 din 8 august 2013, transformat în lege prin Legea nr. 112 din 7 octombrie 2013, precum și a noilor dispoziții de punere în aplicare a creditelor fiscale acordate societăților de exploatare cinematografică pentru introducerea și achiziționarea de echipamente și aparaturi destinate proiecției digitale, este compatibil cu piața internă în conformitate cu articolul 107 alineatul (3) litera (d) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene.
În consecință, se autorizează punerea în aplicare a măsurii de ajutor.
Articolul 2
Prezenta decizie se adresează Republicii Italiene.
Adoptată la Bruxelles, 29 octombrie 2014