ДЕЛЕГИРАН РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 149/2013 НА КОМИСИЯТА
от 19 декември 2012 година
за допълнение на Регламент (ЕС) № 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета във връзка с регулаторните технически стандарти относно споразуменията за непряк клиринг, задължението за клиринг, публичния регистър, достъпа до място за търговия, нефинансовите контрагенти и техниките за намаляване на риска за договори за извънборсови деривати, които не са преминали през клиринг чрез централен контрагент
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид становището на Европейската централна банка (1),
като взе предвид Регламент (ЕС) № 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 4 юли 2012 г. относно извънборсовите деривати, централните контрагенти и регистрите на трансакции (2), и по-специално член 4, параграф 4, член 5, параграф 1, член 6, параграф 4, член 8, параграф 5, член 10, параграф 4 и член 11, параграф 14 от него,
като има предвид, че:
(1)
Следва да бъде създадена нормативна уредба, която включва правила, приложими към задължението за клиринг, неговото прилагане, възможните изключения и техники за намаляване на риска, които трябва да бъдат утвърдени, когато не е възможен клиринг чрез централен контрагент (ЦК). За да се гарантира съгласуваност между разпоредбите, които следва да влязат в сила едновременно, и за способстване прилагането на цялостен подход, както и за осигуряване на ефективен достъп на заинтересованите страни и по-специално на тези, за които се отнасят задълженията, е желателно повечето регулаторни технически стандарти, изисквани съгласно дял II от Регламент (ЕС) № 648/2012, да бъдат включени в един-единствен регламент.
(2)
С оглед на глобалния характер на пазара на извънборсови деривати настоящият регламент следва да вземе под внимание съответните договорени на международно равнище насоки и препоръки за реформи на пазара на извънборсови деривати и задължителния клиринг, както и свързаните с тях правила, разработени в други юрисдикции. По-специално нормативната база за определяне на задължението за клиринг взема предвид изискванията за задължителен клиринг, публикувани от Международната организация на комисиите по ценни книжа. Това ще подпомогне, доколкото е възможно, сближаването с подходите в други юрисдикции.
(3)
С цел ясно определяне на ограничен брой понятия, които произтичат от Регламент (ЕС) № 648/2012, както и за уточняване на техническите условия, необходими за разработването на този технически стандарт, следва да бъдат дефинирани редица термини.
(4)
Споразуменията за непряк клиринг не следва да излагат ЦК, клирингов член, клиент или непряк клиент на допълнителен риск от контрагента, а активите и позициите на непрекия клиент следва да се ползват от подходящо ниво на защита. Поради това е важно всички видове споразумения за непряк клиринг да отговарят на минимални изисквания за гарантиране на тяхната сигурност. За тази цел страните, участващи в споразумения за непряк клиринг, следва да имат определени задължения. Тези споразумения се простират и отвъд договорните отношения между непреки клиенти и клиент на клирингов член, който предоставя непреки клирингови услуги.
(5)
Регламент (ЕС) № 648/2012 изисква ЦК да представлява определена система съгласно Директива 98/26/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 19 май 1998 г. относно окончателността на сетълмента в платежните системи и в системите за сетълмент на ценни книжа (3). Това предполага, че клиринговите членове на ЦК следва да отговарят на изискванията за участниците по смисъла на посочената директива. Следователно, за да се гарантира равностойно равнище на защита по отношение на непреките клиенти, както предоставеното на клиентите по Регламент (ЕС) № 648/2012, е необходимо да се подсигури, че клиентите, предоставящи непреки клирингови услуги, са кредитни институции, инвестиционни посредници или еквивалентни кредитни институции/инвестиционни посредници от трета държава.
(6)
Споразуменията за непряк клиринг следва да бъдат договорени по начин, който при неплатежоспособност гарантира на непреките клиенти същото равнище на защита, с каквото се ползват преките клиенти. След изпадане в неплатежоспособност на клирингов член, който е ангажиран със споразумение за непряк клиринг, непреките клиенти следва да бъдат включени в прехвърлянето на позициите на клиентите към друг клирингов член съобразно изискванията за преносимост, установени в членове 39 и 48 от Регламент (ЕС) № 648/2012. Следва да бъдат предвидени също така и подходящи предпазни мерки в случай на изпадане в несъстоятелност на клиенти, които са включени в самите споразумения за непряк клиринг, и следва да се подкрепя прехвърлянето на позиции на непреки клиенти към друг доставчик на клирингови услуги.
(7)
Тъй като споразуменията за непряк клиринг могат да доведат до специфични рискове, всички страни по споразумение за непряк клиринг, включително клирингови членове и ЦК, следва редовно да установяват, наблюдават и управляват всички съществени рискове, произтичащи от това споразумение. Целесъобразното поделяне на информация между клиенти, които предоставят непреки клирингови услуги, и клирингови членове, които способстват за тези услуги, е особено важно в този контекст. Клиринговите членове следва да използват данните, предоставени от клиентите, само с цел управление на риска, и следва да предотвратяват злоупотребата с чувствителна в търговско отношение информация, включително чрез използването на ефективни бариери между различните подразделения на финансова институция за избягване на конфликти на интереси.
(8)
Когато разрешава на ЦК да осъществява клиринг на даден клас извънборсови деривати, от компетентния орган се изисква да уведоми Европейския орган за ценни книжа и пазари (ЕОЦКП). Това уведомление следва да съдържа подробна информация, която е необходима на ЕОЦКП, за да направи своята оценка, включително информация за ликвидността и обема на съответния клас извънборсови деривати. Въпреки че информацията се предава от компетентния орган на ЕОЦКП, поискалият разрешението ЦК е този, който следва първоначално да предостави необходимата информация на компетентните органи, които могат след това да я допълнят.
(9)
Въпреки че цялата информация, която следва да бъде включена в уведомлението от компетентния орган до ЕОЦКП във връзка със задължението за клиринг, може да не е винаги налична, особено що се отнася до нови продукти, следва да бъдат предоставяни наличните приблизителни оценки, включително ясно да бъдат посочени направените допускания. Уведомлението следва също да съдържа информация, отнасяща се до контрагентите, като например вида и броя на контрагентите, необходимите стъпки за започване на клиринг с ЦК, техния законоустановен и оперативен капацитет или тяхната рамка за управление на риска, с цел да се позволи на ЕОЦКП да оценява способността на активните контрагенти да спазват задължението за клиринг без сътресения на пазара.
(10)
Уведомлението от компетентния орган да ЕОЦКП следва да съдържа информация за степента на стандартизация, ликвидността и наличността на надеждни цени, за да може ЕОЦКП да оценява дали даден клас извънборсови деривати също следва да бъде обхванат от задължението за клиринг. Критериите за стандартизиране на договорните условия и оперативните процеси на съответния клас извънборсови деривати са показател за стандартизация на икономическите условия на клас извънборсови деривати, тъй като само когато тези икономически условия са стандартизирани, договорните условия и оперативните процеси могат да бъдат стандартизирани. Критериите, свързани с ликвидността и наличността на надеждни цени, се оценяват от ЕОЦКП, като се имат предвид съображения, различни от тези при оценката, направена от компетентния орган при предоставяне на разрешение на ЦК. Ликвидността в този контекст се оценява в по-широка перспектива и се различава от ликвидността след прилагането на задължението за клиринг. По-специално, фактът, че договорът е достатъчно ликвиден, за да премине през клиринг от даден ЦК, не означава непременно, че следва да е обхванат от задължението за клиринг. Оценката на ЕОЦКП не трябва да копира или дублира прегледа, който вече е бил направен от компетентния орган.
(11)
Информацията, която се предоставя от компетентния орган във връзка със задължението за клиринг, следва да дава възможност на ЕОЦКП да оцени достъпността на информацията за ценообразуването. В тази връзка достъпът на ЦК до информация за ценообразуването в даден момент не означава, че участниците на пазара имат достъп до тази информация в бъдеще. Ето защо фактът, че ЦК има достъп до необходимата информация за ценообразуването за управление на рисковете при клиринг на договори за деривати в рамките на даден клас извънборсови деривати, не предполага автоматично, че този клас извънборсови деривати също следва да подлежи на задължителен клиринг.
(12)
Нивото на подробност на данните в регистъра на класовете договори за извънборсови деривати, подлежащи на задължителен клиринг, зависи от значението на тези данни за идентифицирането на всяка категория договори за извънборсови деривати. В резултат на това нивото на подробност на данните в регистъра може да се различава за различните категории договори за извънборсови деривати.
(13)
Осигуряването на достъп на множество ЦК до място за търговия може да разшири достъпа на участници до съответното място и да подобри цялостната ликвидност. Независимо от това е необходимо при подобни обстоятелства да се уточни понятието фрагментираност на ликвидността в рамките на място за търговия в случай, че то може да застраши безпрепятственото и правилно функциониране на пазарите за класа финансови инструменти, за който е направено заявлението.
(14)
Оценката на компетентния орган на мястото за търговия, до което ЦК е поискал достъп, и на компетентния орган на ЦК следва да се основава на съществуващите механизми за предотвратяване фрагментирането на ликвидността в рамките на дадено място за търговия.
(15)
За да се предотврати фрагментираността на ликвидността, всички участници на място за търговия следва да са в състояние да извършват клиринг на всички сделки, които се изпълняват между тях. Въпреки това би било необосновано да се изисква всички клирингови членове на съществуващ ЦК да станат клирингови членове и на нов ЦК, който обслужва такова място на търговия. Когато има субекти, които са клирингови членове на двата ЦК, те могат да способстват за прехвърлянето и клиринга на трансакции, извършени от пазарни участници, обслужвани поотделно от двата ЦК, за да се ограничи рискът от фрагментираност на ликвидността. Същевременно е важно искането за достъп до място за търговия чрез ЦК да не фрагментира ликвидността по начин, който би увеличил рисковете, на които е изложен вече съществуващият ЦК.
(16)
Съгласно член 8, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 648/2012 искането за достъп до място за търговия чрез ЦК не следва да изисква оперативна съвместимост, а следователно и настоящият регламент не следва да предписва оперативната съвместимост като единствен начин за разрешаване на проблема с фрагментираността на ликвидността. Въпреки това настоящият регламент не следва да изключва възможността ЦК да сключват такива договорености на доброволна основа, ако са изпълнени необходимите условия за сключването им.
(17)
За да се определи кои договори за извънборсови деривати са обективно измерими като намаляващи рисковете, които са пряко свързани с търговската дейност или финансовото управление, нефинансовите контрагенти следва да прилагат един от критериите, предвидени в настоящия регламент, включително счетоводното определение въз основа на Международните стандарти за финансово отчитане (МСФО). Счетоводното определение може да се използва от контрагентите, дори и да не прилагат правилата на МСФО. От нефинансовите контрагенти, които могат да използват местни счетоводни правила, се очаква, че повечето от договорите, класифицирани като хеджиращи съгласно съответните местни счетоводни правила, биха попаднали в рамките на предвиденото в настоящия регламент общо определение за договори, намаляващи рисковете, които са пряко свързани с търговската дейност или финансовото управление.
(18)
При някои обстоятелства може да не е възможно хеджиране на риск чрез използване на пряко свързан с него договор за дериват с точно същите базов актив и дата на сетълмент, каквито са за покрития риск. В такъв случай нефинансовият контрагент може да използва заместващо хеджиране чрез тясно корелиран инструмент, за да покрие експозиции, като например инструмент с различен, но много близък до неговия базов актив, що се отнася до икономическото поведение. Освен това някои групи нефинансови контрагенти, които сключват договори за извънборсови деривати чрез един субект, за да хеджират своя риск по отношение на цялостния риск на групата, може да използват макро- или портфейлно хеджиране. Тези договори за извънборсови деривати за макро-, портфейлно или заместващо хеджиране, могат да представляват хеджиране за целите на настоящия регламент и следва да се разглеждат съгласно критериите за установяване кои договори за извънборсови деривати са обективно намаляващи рисковете.
(19)
Даден риск може да се развива с течение на времето и с цел да се адаптират към развитието на риска договорите за извънборсови деривати, които първоначално се изпълняват за намаляване на риска, свързан с търговската дейност или финансовото управление, може да бъдат компенсирани чрез използване на допълнителни договори за извънборсови деривати. В резултат на това хеджирането на риска може да бъде постигнато чрез комбинация от договори за извънборсови деривати, включително компенсиращи договори за извънборсови деривати, които компенсират онези договори за извънборсови деривати, които вече не съответстват на риска във връзка с търговската дейност или финансовото управление.
(20)
Обхватът на рисковете, които са пряко свързани с търговската дейност и финансовото управление, е много широк и варира в различните икономически сектори. Рисковете, свързани с търговски дейности, обикновено са свързани с факторите за производство на предприятието, както и с продуктите и услугите, които то продава или предоставя. Финансовото управление обикновено се отнася до управлението на краткосрочното и дългосрочното финансиране на субекта, включително неговия дълг, и начините, по които той инвестира финансовите средства, които генерира или притежава, включително управлението на паричните средства. Финансовото управление и търговската дейност могат да бъдат засегнати от общи източници на рискове, като например валутен курс, цени на суровините, инфлация или кредитен риск. Като се има предвид, че извънборсовите деривати се сключват за хеджиране на конкретен риск, когато се анализират рисковете, които са пряко свързани с търговската дейност или финансовото управление, тези рискове следва да бъдат определяни по последователен начин, обхващащ двете дейности. Освен това разделянето на двете понятия може да доведе до нежелани последици, като се има предвид, че в зависимост от сектора, в който работят нефинансовите контрагенти, даден риск ще бъде хеджиран в рамките на търговската дейност или на финансовото управление.
(21)
Въпреки че праговете за клиринг следва да бъдат определени при отчитане на системното значение на съответните рискове, важно е да се вземе под внимание, че извънборсовите деривати за намаляване на рисковете са изключени от изчислението на клиринговия праг и че клиринговите прагове позволяват изключение от принципа на задължението за клиринг по отношение на онези договори за извънборсови деривати, за които може да се смята, че не са сключени с цел хеджиране. По-конкретно, стойността на клиринговите прагове следва да бъде периодично преразглеждана и следва да се определя от класа на договорите за извънборсови деривати. Класовете извънборсови деривати, определени във връзка с клиринговите прагове, могат да бъдат различни от класовете извънборсови деривати във връзка със задължението за клиринг. При определяне стойността на праговете за клиринг следва да се отдаде надлежно внимание на необходимостта от определяне на единен показател, отразяващ системното значение на сумата от нетните позиции и експозиции по контрагенти и по класове извънборсови деривати. Освен това клиринговите прагове, използвани от нефинансовите контрагенти, следва да бъдат прости за прилагане.
(22)
При определянето на стойността на клиринговия праг следва да се отчита системното значение на сумата от нетните позиции и експозиции по контрагенти и по класове извънборсови деривати в съответствие с Регламент (ЕС) № 648/2012. Следва обаче да се вземе под внимание, че тези нетни позиции и експозиции са различни от нетната експозиция за всички контрагенти и всички класове активи. Освен това в съответствие с Регламент (ЕС) № 648/2012 следва да бъде изчислена сумата на тези нетни позиции с цел да се определят данните, които трябва да бъдат взети предвид при определянето на клиринговите прагове. Общата брутна сума, получена от сумирането на тези нетни позиции, следва да бъде взета предвид при определянето на клиринговите прагове. Брутната условна стойност, която се получава от това сумиране, следва да се използва като основа за определяне на клиринговите прагове.
(23)
Освен това структурата на операциите с извънборсови деривати на нефинансовите контрагенти обикновено води до ниско ниво на нетиране, тъй като договорите за извънборсови деривати са сключени със същата насоченост. В резултат на това разликата между сумата от нетните позиции и експозиции по контрагенти и по класове извънборсови деривати ще бъде много близо до брутната стойност на договорите. По тази причина, както и за повече простота, брутната стойност на договорите за извънборсови деривати следва да се използва като валидно приближение за стойността, която следва да бъде взета под внимание при определяне на клиринговия праг.
(24)
Като се има предвид, че нефинансовите контрагенти, които не надвишават клиринговия праг, не са задължени да правят пазарна оценка на своите договори за извънборсови деривати, не би било разумно тази стойност да се използва за определяне на клиринговите прагове, тъй като това ще създаде тежест за нефинансовите контрагенти, която не е пропорционална на рисковете, за които се отнася. Вместо това използването на условната стойност на договорите за извънборсови деривати ще позволи прилагането на прост подход без експозиция към събития, външни за нефинансовите контрагенти.
(25)
Превишението на една от стойностите, определени за клас извънборсови деривати, следва да доведе до превишение на клиринговия праг за всички класове, като се има предвид, че намаляващите рискове договори за извънборсови деривати са изключени от изчислението на клиринговия праг, последствията от превишаването на клиринговия праг са не само свързани със задължението за клиринг, но обхващат и техники за намаляване на риска, а подходът към съответните задължения съгласно Регламент (ЕС) № 648/2012, приложим спрямо нефинансовите контрагенти, следва да бъде прост с оглед на това, че повечето от тях не са специалисти.
(26)
За тези договори за извънборсови деривати, които не са преминали през клиринг, следва да се прилагат техники за намаляване на риска, като например своевременно потвърждение. Потвърждаването на договори за извънборсови деривати може да се отнася до едно или повече рамкови споразумения, рамков договор за потвърждения или други стандартни условия. То може да бъде под формата на електронно изпълнен договор или документ, подписан от двамата контрагенти.
(27)
От съществено значение е контрагентите да потвърдят условията на своите трансакции във възможно най-кратки срокове след изпълнението на трансакцията, особено когато тя се извършва или обработва по електронен път, за да се подсигури общо разбиране и правна сигурност за условията на сделката. За контрагентите, които сключват нестандартизирани и сложни договори за извънборсови деривати по-специално, може да е необходимо прилагането на определени инструменти, за да се съобразят с изискването за своевременно потвърждаване на своите договори за извънборсови деривати. Своевременното потвърждаване също предполага, че съответните пазарни практики във въпросната област се променят.
(28)
С оглед на по-нататъшното намаляване на рисковете портфейлното съгласуване дава възможност на всеки контрагент да извърши обстоен преглед на портфейл от трансакции от гледна точка на другия контрагент с цел своевременно да се установят всякакви разногласия относно ключови условия в трансакцията. Тези условия трябва да включват оценка на всяка трансакция и могат също така да включват и други необходими подробности, като например датата на влизане в сила, предвидения падеж, дати на плащане или сетълмент, условната стойност на договора и валутата на сделката, базовия инструмент, позицията на контрагентите, договореност за плащанията, които се падат в неработен ден, съответния фиксиран или плаващ лихвен процент по договора за извънборсови деривати.
(29)
Като се имат предвид различните рискови профили и с оглед на това синхронизирането на портфейла да бъде пропорционална техника за намаляване на риска, предвижданите честота на съгласуване и размер на портфейла следва да бъдат различни в зависимост от естеството на контрагентите. По-строги изисквания следва да се прилагат както за финансовите контрагенти, така и за нефинансовите контрагенти, които надвишават клиринговия праг, а по-ниската честота на съгласуване следва да се прилага за нефинансовите контрагенти, които не биха превишили клиринговия праг, независимо от категорията на своя контрагент, който също би имал полза от това не толкова често съгласуване за тази част от своя портфейл.
(30)
Компресирането на портфейла също може да бъде ефективен инструмент за целите на намаляването на риска в зависимост от обстоятелствата, като големина на портфейла с даден контрагент, падежа, предназначение и степен на стандартизация на договорите за извънборсови деривати. Финансовите контрагенти и нефинансовите контрагенти, които разполагат с портфейл от договори за извънборсови деривати, непреминали клиринг чрез ЦК, над размера, определен в настоящия регламент, следва да разполагат с действащи процедури за анализ на възможността за използване на компресиране на портфейла, което би им позволило да намалят своя кредитен риск от контрагента.
(31)
Разрешаването на спорове е насочено към намаляване на рисковете, произтичащи от договори, които не минават клиринг от централен контрагент. При сключване на сделки с извънборсови деривати контрагентите следва да разполагат с договорна рамка за разрешаване на всякакви спорове, които могат да възникнат. В рамката следва да се посочват механизмите за уреждане на спорове, като например арбитраж от трета страна или механизъм за определяне на стойности чрез пазарни проучвания. Тя има за цел да предотврати задълбочаване на нерешени спорове и излагане на контрагентите на допълнителни рискове. Разногласията следва да се установяват, управляват и оповестяват по подходящ начин.
(32)
За целите на определяне на пазарните условия, при които не се извършва оценка по пазарна стойност, е необходимо да се определи какво представляват неактивните пазари. Даден пазар може да бъде неактивен по няколко причини, включително когато липсва редовно извършване на трансакции в условията на сделки между несвързани лица, като принципът на сделката между несвързани лица следва да има същото значение като използваното за счетоводни цели.
(33)
Настоящият регламент се прилага спрямо финансовите контрагенти и нефинансовите контрагенти, надхвърлили клиринговия праг, и взема предвид Директива 2006/49/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 14 юни 2006 г. относно капиталовата адекватност на инвестиционните посредници и кредитните институции (4), в която също се определят изисквания, които следва да се спазват при оценяване на базата на модели.
(34)
Въпреки че използваният подход за оценяване на базата на модели може да бъде разработен от вътрешни или външни изпълнители, с цел да се осигури необходимата отчетност одобрението на модела е отговорност на съвета на директорите или на комитет, на който този съвет е делегирал правомощия.
(35)
Когато контрагентите могат да прилагат вътрешногрупово освобождаване след уведомяването на компетентните органи, но без да са изчакали края на срока, в който тези компетентни органи могат да повдигнат възражения, е важно да се гарантира, че компетентните органи получават своевременна, уместна и достатъчна информация, за да преценят дали да възразят срещу използването на изключение.
(36)
Очакваните размери, обеми и честота на вътрешногруповите договори за извънборсови деривати могат да се определят въз основа на данните за вътрешногруповите сделки на контрагентите за минали периоди, както и на очаквания модел и на очакваната в бъдеще дейност.
(37)
Когато контрагентите прилагат вътрешногрупово освобождаване, те следва да оповестяват публично информация с цел да се гарантира прозрачност по отношение на пазарните участници и потенциални кредитори. Това е особено важно за потенциалните кредитори на контрагентите по отношение на оценката на риска. Оповестяването има за цел да предотврати погрешното разбиране, че договорите за извънборсови деривати са преминали през клиринг от централен контрагент или са обхванати от техники за намаляване на риска, когато това не е така.
(38)
Времевата рамка за постигане на своевременно потвърждение изисква усилия за адаптация, включително промени на пазарните практики и подобряване на информационните системи. Като се има предвид, че темпът на адаптиране към спазването на това изискване може да се различава в зависимост от категорията на контрагентите и класа извънборсови деривати, определянето на график за постепенно прилагане, който отчита тези разлики, ще позволи намаляване на срока за потвърждение за онези контрагенти и продукти, които биха могли да бъдат готови по-бързо.
(39)
Стандартите, определени за съгласуване на портфейла, компресиране на портфейла или разрешаване на спорове, изискват от контрагентите да установят процедури, алгоритми и политики, и да внесат промени в документацията, което ще изисква време. Влизането в сила на съответните изисквания следва да бъде забавено, за да се даде време на контрагентите да предприемат необходимите стъпки за привеждане в съответствие.
(40)
Настоящият регламент е изготвен въз основа на проектите на регулаторни технически стандарти, предадени на Комисията от Европейския орган за ценни книжа и пазари.
(41)
Съгласно член 10 от Регламент (ЕС) № 1095/2010 на Европейския парламент и на Съвета (5) ЕОЦКП проведе открити обществени консултации по проектите на регулаторни технически стандарти, въз основа на които е изготвен настоящият регламент, анализира потенциалните разходи и ползи и поиска становище от Групата на участниците от сектора на ценните книжа и пазарите, създадена по член 37 от Регламент (ЕС) № 1095/2010,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ГЛАВА I
ОБЩИ ПОЛОЖЕНИЯ
Член 1
Определения
За целите на настоящия регламент се прилагат следните определения:
а)
„непряк клиент“ означава клиент на клиент на клирингов член;
б)
„споразумение за непряк клиринг“ означава съвкупността от договорни отношения между централния контрагент (ЦК), клиринговия член, клиента на клирингов член и непряк клиент, която позволява на клиента на клирингов член да предоставя клирингови услуги на непряк клиент;
в)
„потвърждение“ означава документирано споразумение между контрагентите за всички условия на договора за извънборсови деривати.
ГЛАВА II
СПОРАЗУМЕНИЯ ЗА НЕПРЯК КЛИРИНГ
(член 4, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 648/2012)
Член 2
Структура на споразуменията за непряк клиринг
1. Когато клирингов член е готов да съдейства за непряк клиринг, всеки клиент на такъв клирингов член има право да предоставя услуги по непряк клиринг на един или повече от своите собствени клиенти, при условие че клиентът на клиринговия член е лицензирана кредитна институция, лицензиран инвестиционен посредник или еквивалентна кредитна институция или инвестиционен посредник от трета държава.
2. Клиентът на клиринговия член и непрекият клиент постигат съгласие помежду си относно договорните условия на споразумение за непряк клиринг след консултация с клиринговия член относно аспектите, които могат да окажат влияние върху операциите на клиринговия член. Те включват договорни изисквания към клиента да изпълнява всички задължения на непрекия клиент към клиринговия член. Тези изисквания се отнасят само за сделки, възникващи като част от договорености за непряк клиринг, чийто обхват следва да бъде ясно документиран в съгласуваните договори.
Член 3
Задължения на ЦК
1. Споразуменията за непряк клиринг не могат да зависят от търговски практики на ЦК, които действат като пречка пред установяването им при подходящи търговски условия. По искане на клирингов член ЦК поддържа отделна документация с данни и отделна счетоводна отчетност, позволяващи всеки клиент да прави разграничение в сметките си при ЦК между активите и позициите на клиента и активите и позициите, държани за сметка на непреките клиенти на клиента.
2. ЦК установява, наблюдава и управлява всички съществени рискове, произтичащи от споразумения за непряк клиринг, които могат да окажат влияние върху устойчивостта на ЦК.
Член 4
Задължения на клиринговите членове
1. Клирингов член, който съдейства за предоставянето на услуги по непряк клиринг, прави това при разумни търговски условия. Без да се засягат разпоредбите за поверителността на договорните споразумения с отделни клиенти, клиринговият член оповестява публично общите условия, при които е готов да съдейства за предоставянето на услуги по непряк клиринг. Тези условия могат да включват минимални оперативни изисквания за клиентите, които предоставят услуги по непряк клиринг.
2. Когато клирингов член съдейства за споразумения за непряк клиринг, той изпълнява една от следните мерки за разделение според указанията на клиента:
а)
да води отделна документация с данни и отделна счетоводна отчетност, позволяващи на клиента да направи разграничение в сметките си при клирингов член между своите собствени активи и позиции и тези, които се държат за сметка на неговите непреки клиенти;
б)
да водят отделна документация с данни и отделна счетоводна отчетност, позволяващи всеки клиент да прави разграничение в сметките си при клирингов член между активите и позициите, държани за сметка на непряк клиент, и тези, които се държат за сметка на други непреки клиенти.
3. Изискването за разграничаване на активите и позициите при клирингов член се смята за спазено, ако са изпълнени условията, посочени в член 39, параграф 9 от Регламент (ЕС) № 648/2012.
4. Клиринговите членове установяват надеждни процедури за действие при неизпълнение от страна на клиент, който предоставя услуги по непряк клиринг. Тези процедури включват надежден механизъм за прехвърляне на позиции и активи към друг клиент или клирингов член със съгласието на засегнатите непреки клиенти. Даден клиент или клирингов член не е длъжен да приема тези позиции, освен ако е налице предварително сключено договорно споразумение в това отношение.
5. Клиринговият член гарантира, че неговите процедури позволяват незабавното ликвидиране на активите и позициите на непреките клиенти и че клиринговият член плаща всички дължими суми на непреките клиенти при неизпълнение от страна на клиента.
6. Клиринговите членове установяват, наблюдават и управляват всякакви рискове възникващи при съдействието за споразумения за непряк клиринг, включително чрез използване на информацията, предоставена от клиенти съгласно член 4, параграф 3. Клиринговите членове създават надеждни вътрешни процедури, за да подсигурят, че тази информация не може да се използва за търговски цели.
Член 5
Задължения на клиенти
1. Клиент, който предоставя услуги по непряк клиринг, следва да води отделна документация с данни и счетоводна отчетност, позволяващи да се разграничават неговите собствени активи и позиции и тези, които се държат за сметка на неговите непреки клиенти. Той предлага на непреките клиенти избор между различните възможности за разделение на сметките, предвидени в член 4, параграф 2, и подсигурява, че непреките клиенти са напълно информирани за рисковете, свързани с всеки от вариантите на разделение. Информацията, предоставена от клиента на непреките клиенти, включва подробности за договорености за прехвърляне на позиции и сметки към друг клиент.
2. Всеки клиент, който предоставя услуги по непряк клиринг, трябва да поиска от клиринговия член да открие отделна сметка при ЦК. Сметката следва да бъде изключително за целите на държането на активи и позиции на негови непреки клиенти.
3. Клиентите предоставят на клиринговите членове достатъчно информация, за да може да се установяват, наблюдават и управляват всякакви рискове, възникващи при съдействие за споразумения за непряк клиринг. В случай на неизпълнение от страна на клиент, цялата информация, съхранявана от клиента по отношение на неговите непреки клиенти, трябва да бъде незабавно предоставена на клиринговия член.
ГЛАВА III
УВЕДОМЯВАНЕ НА ЕОЦКП ВЪВ ВРЪЗКА СЪС ЗАДЪЛЖЕНИЕТО ЗА КЛИРИНГ
(член 5, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 648/2012)
Член 6
Данни, които се включват в уведомлението
1. Уведомлението във връзка със задължението за клиринг включва следната информация:
а)
класа договори за извънборсови дериватни;
б)
договорите за извънборсови деривати в рамките на класа договори за извънборсови деривати;
в)
друга информация, която се включва в публичния регистър в съответствие с член 8;
г)
всякакви други характеристики, необходими за да се прави разграничение между договорите за извънборсови деривати в рамките на класа договори за извънборсови деривати и договорите за извънборсови деривати извън този клас;
д)
доказателства за степента на стандартизация на договорните условия и оперативните процеси за съответния клас договори за извънборсови деривати;
е)
данни за обема на класа договори за извънборсови деривати;
ж)
данни за ликвидността на класа договори за извънборсови деривати;
з)
доказателства, че пазарните участници имат достъп до безпристрастна, надеждна и общоприета информация за ценообразуването за договорите за извънборсови деривати от този клас;
и)
доказателства за въздействието на задължението за клиринг върху наличието на информация за ценообразуването за пазарните участници.
2. С оглед определяне на датата или датите, от които задължението за клиринг влиза в сила, включително постепенното въвеждане и категориите контрагенти, за които важи задължението за клиринг, уведомленията във връзка със задължението за клиринг включват:
а)
данни от значение за оценката на очаквания обем на класа договори за извънборсови деривати, ако за него възникне задължение за клиринг;
б)
доказателства за способността на ЦК да обработва очаквания обем от класа договори за извънборсови деривати, ако за него възникне задължение за клиринг, както и за способността да управлява рисковете, произтичащи от преминаването през клиринг на съответния клас договори за извънборсови деривати, включително чрез клирингови споразумения с клиенти или непреки клиенти;
в)
вида и броя на контрагентите, които са активни или се очаква да бъдат активни на пазара за класа договори за извънборсови деривати, ако за него възникне задължение за клиринг;
г)
кратко описание на различните задачи, които трябва да бъдат изпълнени с цел започване на клиринг с ЦК, придружено с разчет на времето, необходимо за изпълнението на всяка задача;
д)
информация за управлението на риска, правния и оперативния капацитет на кръга от контрагенти, които са активни на пазара за класа договори за извънборсови деривати, ако за него възникне задължение за клиринг.
3. Данните, отнасящи се до обема и ликвидността, съдържат за класа договори за извънборсови деривати и за всеки договор за дериват в рамките на този клас необходимата пазарна информация, включително данни за минали периоди, текущи данни, както и всяка промяна, която се очаква да възникне, ако за класа договори за извънборсови деривати възникне задължение за клиринг, включително:
а)
брой на трансакциите;
б)
общ обем;
в)
общ брой открити позиции;
г)
дълбочината на поръчките, включително средния брой поръчки и средния брой запитвания за котировки;
д)
амплитуда на спредовете;
е)
мерките за ликвидност при неблагоприятни пазарни условия;
ж)
мерките за ликвидност при извършване на процедури при неизпълнение.
4. Информацията, отнасяща се до степента на стандартизация на договорните условия и оперативните процеси за съответния клас договори за извънборсови деривати, предвидена в параграф 1, буква д), включва - за класа договори за извънборсови деривати и за всеки договор за дериват в рамките на класа - данни за дневната референтна цена, както и броя дни годишно, в които референтната цена, може да бъде смятана за надеждна, най-малко за предходните дванадесет месеца.
ГЛАВА IV
КРИТЕРИИ ЗА ОПРЕДЕЛЯНЕ НА КЛАСОВЕТЕ ДОГОВОРИ ЗА ИЗВЪНБОРСОВИ ДЕРИВАТИ, КОИТО ПОДЛЕЖАТ НА ЗАДЪЛЖИТЕЛЕН КЛИРИНГ
(член 5, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 648/2012)
Член 7
Критерии, които се оценяват от страна на ЕОЦКП
1. По отношение на степента на стандартизация на договорните условия и оперативните процеси на съответния клас договори за извънборсови деривати, Европейският орган за ценни книжа и пазари (ЕОЦКП) взема предвид:
а)
дали договорните срокове на съответния клас договори за извънборсови деривати включват обща правна документация, включително рамкови споразумения за нетиране, определения, стандартни клаузи и потвърждения, които определят договорните спецификации, използвани обикновено от контрагентите;
б)
дали оперативните процеси на съответния клас извънборсови дериватни договори включват автоматизиране на следдоговорната обработка и развитие на събитията, които се управляват по един общ начин в съответствие с график, за който контрагентите са постигнали широко съгласие.
2. По отношение на обема и ликвидността на съответния клас договори за извънборсови деривати ЕОЦКП взема под внимание:
а)
дали изискванията за обезпечение или финансовите изисквания на ЦК са пропорционални на риска, който задължението за клиринг има за цел да намали;
б)
стабилността във времето на големината и дълбочината на пазара по отношение на продукта;
в)
вероятността пазарната дисперсия да остане достатъчна в случай на неизпълнение от страна на клирингов член;
г)
броя и стойността на сделките.
3. Във връзка с наличието на безпристрастна, надеждна и общоприета информация за ценообразуването в съответния клас договори за извънборсови деривати ЕОЦКП взема предвид дали информацията, необходима за точно определяне на цената на договорите в рамките на съответния клас договори за извънборсови деривати, е леснодостъпна за участниците на пазара при разумни търговски условия и дали тя ще остане леснодостъпна, ако за съответния клас договори за извънборсови деривати възникне задължение за клиринг.
ГЛАВА V
ПУБЛИЧЕН РЕГИСТЪР
(член 6, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 648/2012)
Член 8
Данни, които се включват в регистъра на ЕОЦКП
1. Публичният регистър ЕОЦКП включва следната информация за всеки клас договори за извънборсови деривати, който подлежи на задължението за клиринг:
а)
класа на договорите за извънборсови деривати;
б)
вида на договорите за извънборсови деривати в рамките на класа;
в)
базовите активи на договорите за извънборсови деривати в рамките на класа;
г)
за базови активи, които представляват финансови инструменти - дали базовият актив е единен финансов инструмент или емитент, или индекс, или портфейл;
д)
за други базови активи - категорията на базовия актив;
е)
условната валута и валутата на сетълмента на договорите за извънборсови деривати в рамките на класа;
ж)
обхвата на падежите на договорите за извънборсови деривати в рамките на класа;
з)
условията за сетълмент на договорите за извънборсови деривати в рамките на класа;
и)
обхвата на периодичността на плащанията по договорите за извънборсови деривати в рамките на класа;
й)
идентификационен код на продукта за съответния клас договори за извънборсови деривати;
к)
всякакви други характеристики, изисквани, за да се направи разграничение между един договор в съответния клас договори за извънборсови деривати от друг.
2. По отношение на ЦК, които са лицензирани или са признати във връзка със задължението за клиринг, публичният регистър на ЕОЦКП включва за всеки ЦК:
а)
идентификационния код в съответствие с член 3 от Регламент за изпълнение (ЕС) № 1247/2012 на Комисията (6);
б)
пълното наименование;
в)
държавата по установяване;
г)
компетентния орган, определен в съответствие с член 22 от Регламент (ЕС) № 648/2012.
3. Във връзка с датите, от които задължението за клиринг влиза в сила, включително всякакво постепенно въвеждане, публичният регистър на ЕОЦКП включва:
а)
категориите контрагенти, за които се прилага период на постепенно въвеждане;
б)
всяко друго условие, изисквано в съответствие с регулаторните технически стандарти, приети съгласно член 5, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 648/2012, във връзка с прилагането на периода на постепенно въвеждане.
4. Публичният регистър на ЕОЦКП включва позоваване на регулаторните технически стандарти, приети съгласно член 5, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 648/2012, във връзка с които е възникнало всяко от задълженията за клиринг.
5. По отношение на ЦК, за който е изпратено уведомление до ЕОЦКП от компетентния орган, публичният регистър на ЕОЦКП включва най-малко:
а)
идентификационните данни на ЦК;
б)
класа на договорите за извънборсови деривати, за които е изпратено уведомление;
в)
вида на договорите за извънборсови деривати;
г)
датата на уведомлението;
д)
указване на уведомяващия компетентен орган.
ГЛАВА VI
ФРАГМЕНТИРАНОСТ НА ЛИКВИДНОСТТА
(член 8, параграф 5 от Регламент (ЕС) № 648/2012)
Член 9
Уточняване на понятието фрагментираност на ликвидността
1. Счита се, че фрагментираност на ликвидността настъпва, когато участниците в място за търговия не са в състояние да сключват сделки с един или няколко от останалите участници на това място поради липсата на споразумения за клиринг, до които всички участници имат достъп.
2. Достъпът на ЦК до място за търговия, което вече е обслужвано от друг ЦК, не се смята, че увеличава фрагментираността на ликвидността на мястото за търговия, ако без да е необходимо да се налага изискване на клиринговите членове на вече действащия на това място ЦК да станат клирингови членове на ЦК, отправил искането, всички участници на мястото за търговия могат да направят пряк или непряк клиринг чрез един от следните способи:
а)
поне един общ ЦК;
б)
клирингови споразумения, установени от ЦК.
3. Договореностите за изпълнението на условията, посочени в буква а) или б) от параграф 2, се определят преди отправилата искането ЦК да започне предоставянето на клирингови услуги на съответното място на търговия.
4. Достъпът до общ ЦК, както е посочено в буква а) от параграф 2, може да бъде осигурен посредством два или повече клирингови членове, или два или повече клиенти, или чрез споразумения за непряк клиринг.
5. Клиринговите споразумения, посочени в параграф 2, буква б), може да предвиждат прехвърлянето на трансакции, извършени от такива пазарни участници към клирингови членове на друг ЦК. Въпреки че достъпът на ЦК до място за търговия следва да не изисква оперативна съвместимост, споразумението за оперативна съвместимост, което е било договорено от съответните ЦК и одобрено от съответните компетентни органи, може да се използва за изпълнение на изискването за достъп до общи клирингови споразумения.
ГЛАВА VII
НЕФИНАНСОВИ КОНТРАГЕНТИ
Член 10
(член 10, параграф 4, буква а) от Регламент (ЕС) № 648/2012)
Критерии за установяване кои договори за извънборсови деривати са обективно намаляващи рисковете
1. Договорите за извънборсови деривати са обективно измерими като намаляващи рисковете, които са пряко свързани с търговската дейност или финансовото управление на нефинансов контрагент или на тази група, когато сами или в съчетание с други договори за деривати, пряко или чрез силно корелирани инструменти, отговарят на един от следните критерии:
а)
покриват рисковете, произтичащи от потенциалната промяна в стойността на активите, услугите, факторите за производство, продуктите, стоките или пасивите, които нефинансовият контрагент или неговата група притежава, произвежда, изработва, обработва, доставя, купува, пуска на пазара, отдава под наем или на лизинг, продава или поема или основателно възнамерява да направи това в обичайния ход на своята дейност;
б)
покриват рисковете, възникващи от потенциално косвено въздействие върху стойността на активи, услуги, фактори за производство, продукти, стоки или пасиви, посочени в буква а), които са резултат от колебанията на лихвените проценти, темпа на инфлацията, обменните валутни курсове или кредитния риск;
в)
те се определят като хеджиращ договор съгласно Международните стандарти за финансово отчитане (МСФО), приети в съответствие с член 3 от Регламент (ЕО) № 1606/2002 на Европейския парламент и на Съвета (7).
Член 11
(член 10, параграф 4, буква б) от Регламент (ЕС) № 648/2012)
Клирингови прагове
Стойностите на клиринговите прагове във връзка със задължението за клиринг са:
а)
1 млрд. евро в брутна условна стойност за договорите за извънборсови деривати върху кредити;
б)
1 млрд. евро в брутна условна стойност за договорите за извънборсови деривати върху капиталови инструменти;
в)
3 млрд. евро в брутна условна стойност за договорите за извънборсови деривати върху лихвени проценти;
г)
3 млрд. евро в брутна условна стойност договорите за извънборсови деривати върху чуждестранна валута;
д)
3 млрд. EUR в брутна условна стойност за договорите за извънборсови деривати върху стоки и за други договори за извънборсови деривати, които не са предвидени в букви от а) до г).
ГЛАВА VIII
ТЕХНИКИ ЗА НАМАЛЯВАНЕ НА РИСКА ЗА ДОГОВОРИТЕ ЗА ИЗВЪНБОРСОВИ ДЕРИВАТИ, КОИТО НЕ СА ПРЕМИНАЛИ ПРЕЗ КЛИРИНГ ЧРЕЗ ЦК
Член 12
(член 11, параграф 14, буква а) от Регламент (ЕС) № 648/2012)
Своевременно потвърждаване
1. Договорите за извънборсови деривати, сключени между финансови контрагенти и нефинансови контрагенти, посочени в член 10 от Регламент (ЕС) № 648/2012, които не са преминали през клиринг от ЦК, се потвърждават, когато е възможно по електронен път, във възможно най-кратък срок и не по-късно от:
а)
за суапове за кредитно неизпълнение и за лихвени суапове, които са сключени до 28 февруари 2014 г. включително - до края на втория работен ден, следващ датата на изпълнение на договора за извънборсови деривати;
б)
за суапове за кредитно неизпълнение и за лихвени суапове, които са сключени след 28 февруари 2014 г. - до края на работния ден след датата на изпълнение на договора за извънборсови деривати;
в)
за суапове за капиталови инструменти, валутни суапове, стокови суапове и всички останали деривати, които не са предвидени в буква а), сключени до 31 август 2013 г. включително - до края на третия работен ден, следващ датата на изпълнение на договора за дериват;
г)
за суапове за капиталови инструменти, валутни суапове, стокови суапове и всички останали деривати, които не са предвидени в буква а), сключени в периода след 31 август 2013 г. до 31 август 2014 г. включително - до края на втория работен ден, следващ датата на изпълнение на договора за дериват;
д)
за суапове за капиталови инструменти, валутни суапове, стокови суапове и всички останали деривати, които не са предвидени в буква а), които са сключени след 31 август 2014 г.- до края на работния ден, следващ датата на изпълнение на договора за дериват;
2. Договорите за извънборсови деривати, сключени с нефинансов контрагент, които не са посочени в член 10 от Регламент (ЕС) № 648/2012, се потвърждават възможно най-бързо, когато е възможно - чрез електронни средства, но не по-късно от:
а)
за суапове за кредитно неизпълнение и лихвени суапове, които са сключени до 31 август 2013 г. включително - до края на петия работен ден, следващ датата на изпълнение на договора за извънборсови деривати;
б)
за суапове за кредитно неизпълнение и лихвени суапове, които са сключени в периода след 31 август 2013 г. до 31 август 2014 г. включително - до края на третия работен ден, следващ датата на изпълнение на договора за извънборсови деривати;
в)
за суапове за кредитно неизпълнение и за лихвени суапове, които са сключени след 31 август 2014 г. - до края на втория работен ден след датата на изпълнение на договора за извънборсови деривати;
г)
за суапове за капиталови инструменти, валутни суапове, стокови суапове и всички други деривати, които не са предвидени в буква а), сключени до 31 август 2013 г. включително - до края на седмия работен ден, следващ датата на изпълнение на договора за дериват;
д)
за суапове за капиталови инструменти, валутни суапове, стокови суапове и всички други деривати, които не са предвидени в буква а), сключени в периода след 31 август 2013 г. до 31 август 2014 г. включително - до края на четвъртия работен ден, следващ датата на изпълнение на договора за дериват;
е)
за суапове за капиталови инструменти, валутни суапове, стокови суапове и всички останали деривати, които не са предвидени в буква а), сключени след 31 август 2014 г.- до края на втория работен ден, следващ датата на изпълнение;
3. Когато дадена трансакция, посочена в параграфи 1 и 2, е била сключена след 16.00 часа местно време или с контрагент, разположен в друг часови пояс, което не позволява потвърждение в определения срок, потвърждението се осъществява колкото е възможно по-скоро и най-късно един работен ден след крайния срок, определен в параграф 1 или 2, в зависимост от случая.
4. Финансовите контрагенти следва да разполагат с необходимата процедура за ежемесечно деклариране пред компетентния орган, определен в съответствие с член 48 от Директива 2004/39/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (8), на броя на непотвърдените трансакции с извънборсови деривати, посочени в параграфи 1 и 2, които не са били приключени в продължение на повече от пет работни дни.
Член 13
(член 11, параграф 14, буква а) от Регламент (ЕС) № 648/2012)
Съгласуване на портфейла
1. Финансовите и нефинансовите контрагенти по договор за извънборсови деривати се договорят в писмена форма или чрез други еквивалентни електронни средства с всеки от своите контрагенти относно условията, при които портфейлите се съгласуват. Подобно споразумение се постига преди сключване на договора за извънборсови деривати.
2. Съгласуването на портфейла се извършва от самите контрагенти по договори за извънборсови деривати или от квалифицирано трето лице, надлежно упълномощено за тази цел от съответния контрагент. Съгласуването на портфейла следва да включва основните търговски условия, които са отличителни за всеки конкретен договор за извънборсови деривати, и включва най-малко оценката за всеки договор в съответствие с член 11, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 648/2012.
3. С цел да се идентифицират на ранен етап всички съществени несъответствия в извънборсовия договор за дериват, включително неговата оценка, съгласуването на портфейла се извършва:
а)
за финансов контрагент или нефинансов контрагент, посочен в член 10 от Регламент (ЕС) № 648/2012:
i)
всеки работен ден, когато между контрагентите има 500 или повече неприключени договори за извънборсови деривати;
ii)
веднъж седмично, когато между контрагентите има между 51 и 499 неприключени договори за извънборсови деривати по всяко време на седмицата;
iii)
веднъж на тримесечие, когато между контрагентите има 50 или по-малко неприключени договори за извънборсови деривати по всяко време през тримесечието.
б)
за нефинансов контрагент, който не е посочен в член 10 от Регламент (ЕС) № 648/2012:
i)
веднъж на тримесечие, когато между контрагентите има повече от 100 неприключени договора за извънборсови деривати по всяко време през тримесечието.
ii)
веднъж годишно, когато между контрагентите има 100 или по-малко неприключени договори за извънборсови деривати.
Член 14
(член 11, параграф 14, буква а) от Регламент (ЕС) № 648/2012)
Компресиране на портфейл
Финансовите контрагенти и нефинансовите контрагенти с 500 или повече неприключени договори за извънборсови деривати с контрагенти, които не преминават през клиринг с ЦК, разполагат с действащи процедури, съгласно които редовно, поне два пъти годишно, анализират възможността за извършване на компресиране на портфейл, за да намалят кредитните рискове от контрагента, и извършват такъв процес на компресиране.
Финансовите контрагенти и нефинансовите контрагенти гарантират, че са в състояние да осигурят разумно и валидно обяснение на съответния компетентен орган, ако решат, че извършването на компресиране на портфейл не е подходящо.
Член 15
(член 11, параграф 14, буква а) от Регламент (ЕС) № 648/2012)
Разрешаване на спорове
1. При сключване на договори за извънборсови деривати помежду си финансовите контрагенти и нефинансовите контрагенти се договарят за подробни процедури и процеси във връзка със следното:
а)
установяването, регистрирането и наблюдението на спорове във връзка с признаването или оценяването на договора и за обмен на обезпечения между контрагентите. В тези процедури се вписва поне продължителността на периода, през който спорът е неразрешен, контрагентът и сумата, която се оспорва;
б)
навременното разрешаване на спорове със специфичен процес за споровете, които не са разрешени в рамките на пет работни дни.
2. Финансовите контрагенти отчитат пред компетентния орган, определен в съответствие с член 48 от Директива 2004/39/ЕО, всички спорове между контрагенти, свързани с договор за извънборсови деривати, неговата оценка или размяната на обезпечения за сума или стойност, по-висока от 15 млн. евро, и които са неразрешени в продължение най-малко на 15 работни дни.
Член 16
(член 11, параграф 14, буква б) от Регламент (ЕС) № 648/2012)
Пазарни условия, които не позволяват оценяване по пазарна стойност
1. Смята се, че са налице пазарни условия, които не позволяват оценяване по пазарна стойност на договор за извънборсови деривати, при една от следните ситуации:
а)
когато пазарът е неактивен;
б)
когато обхватът на рационалните оценки на справедливата стойност е голям и вероятността на различните оценки не може да бъде рационално оценена.
2. Пазарът за договор за извънборсови деривати се смята за неактивен, ако котировките не са лесно и редовно достъпни, а цените, които са достъпни, не представят действителни и редовни пазарни трансакции при спазване на принципа на сделката между несвързани лица.
Член 17
(член 11, параграф 14, буква б) от Регламент (ЕС) № 648/2012)
Критерии за използването на оценяване на база модел
За използване на оценката на база модел финансовите и нефинансовите контрагенти разполагат с модел, който:
а)
включва всички фактори, които контрагентите биха взели предвид при определянето на цената, включително чрез използване на колкото е възможно повече информация за оценяване по пазарна стойност;
б)
съответства на приетите икономически методологии за оценяване на финансовите инструменти;
в)
калибрира се и се изпитва за валидност с цени от наблюдаеми текущи пазарни трансакции със същия финансов инструмент или на базата на всякаква налична пазарна информация;
г)
валидира се и се контролира независимо от отдел, различен от отдела, поемащ риска;
д)
надлежно се документира и одобрява от съвета на директорите толкова пъти, колкото е необходимо, след всяка съществена промяна и най-малко веднъж годишно. Това одобрение може да бъде делегирано на комитет.
Член 18
(член 11, параграф 14, буква в) от Регламент (ЕС) № 648/2012)
Подробни сведения, съдържащи се в уведомлението до компетентния орган относно вътрешногрупова сделка
1. Исканията или уведомленията до компетентния орган относно подробните сведения по вътрешногрупова сделка са в писмена форма и включват:
а)
законните контрагенти по трансакциите, включително техните идентификационни кодове в съответствие с член 3 от Регламент за изпълнение (ЕС) № 1247/2012;
б)
корпоративните отношения между контрагентите;
в)
подробни сведения относно допълнителнте договорни отношения между страните по споразумението;
г)
категорията на вътрешногруповата сделка, както е посочено в член 3, параграф 1 и параграф 2, букви а)-г) от Регламент (ЕС) № 648/2012;
д)
подробни сведения за операции, за които контрагентът иска освобождаването, включително:
i)
класа на договорите за извънборсови деривати;
ii)
вида на договорите за извънборсови деривати;
iii)
типа на базовите активи;
iv)
условна валута и валута на сетълмента;
v)
обхвата на сроковете на договорите;
vi)
типа на сетълмента;
vii)
очакваните годишни размер, обеми и честота на договорите за извънборсови деривати.
2. Като част от своето искане или уведомление до съответния компетентен орган контрагентът следва да предостави допълнителна информация, доказваща, че са изпълнени условията по член 11, параграфи от 6 до 10 от Регламент (ЕС) № 648/2012. Придружаващите документи включват копия от документирани процедури за управление на риска, информация за трансакциите за минали периоди, копия на съответните договори между страните и могат, при поискване от компетентния орган, да включват правно становище.
Член 19
(член 11, параграф 14, буква г) от Регламент (ЕС) № 648/2012)
Подробни сведения, съдържащи се в уведомлението до ЕОЦКП относно вътрешногрупова сделка
1. Уведомлението от компетентния орган за подробните сведения за вътрешногрупова сделка се подава пред ЕОЦКП в писмена форма:
а)
в рамките на един месец от получаването на уведомлението съгласно член 11, параграф 7 или член 11, параграф 9 от Регламент (ЕС) № 648/2012;
б)
в рамките на един месец от решението на компетентния орган, по отношение на контрагента съгласно член 11, параграф 6, член 11, параграф 8 или член 11, параграф 10 от Регламент (ЕС) № 648/2012.
2. Уведомлението до ЕОЦКП включва:
а)
информацията, посочена в член 18;
б)
наличие на положително или отрицателно решение;
в)
в случай на положително решение:
i)
обобщение на основанията да се счита, че са изпълнени условията, определени в член 11, параграф 6, член 11, параграф 7, член 11, параграф 8, член 11, параграф 9 или член 11, параграф 10 от Регламент (ЕС) № 648/2012 - в зависимост от случая;
ii)
дали освобождаването е пълно или частично - за уведомление по член 11, параграф 6, член 11, параграф 8 или член 11, параграф 10 от Регламент (ЕС) № 648/2012.
г)
в случай на отрицателно решение:
i)
условията по член 11, параграф 6, член 11, параграф 7, член 11, параграф 8, член 11, параграф 9 или член 11, параграф 10 от Регламент (ЕС) № 648/2012, които не са изпълнени;
ii)
обобщение на основанията, поради които се смята, че тези условия не са изпълнени.
Член 20
(член 11, параграф 14, буква г) от Регламент (ЕС) № 648/2012)
Информация относно вътрешногруповото освобождаване, която се оповестява публично
Информацията относно вътрешногрупово освобождаване, която се оповестява публично, включва:
а)
законните контрагенти по трансакциите, включително техните идентификационни кодове в съответствие с член 3 от Регламент за изпълнение (ЕС) № 1247/2012;
б)
връзката между контрагентите;
в)
дали освобождаването е пълно или частично;
г)
условната съвкупна стойност на договорите за извънборсови деривати, за които се прилага вътрешногрупово освобождаване.
Член 21
Влизане в сила и прилагане
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Членове 13, 14 и 15 започват да се прилагат шест месеца след влизането в сила на настоящия регламент.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 19 декември 2012 година.
REGULAMENTUL DELEGAT (UE) NR. 149/2013 AL COMISIEI
din 19 decembrie 2012
de completare a Regulamentului (UE) nr. 648/2012 al Parlamentului European și al Consiliului în ceea ce privește standardele tehnice de reglementare referitoare la dispozițiile în materie de compensare indirectă, obligația de compensare, registrul public, accesul la un loc de tranzacționare, contrapărțile nefinanciare și tehnicile de atenuare a riscurilor pentru contractele derivate extrabursiere care nu sunt compensate prin CPC
(Text cu relevanță pentru SEE)
COMISIA EUROPEANĂ,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
având în vedere avizul Băncii Centrale Europene (1),
având în vedere Regulamentul (UE) nr. 648/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 4 iulie 2012 privind instrumentele financiare derivate extrabursiere, contrapărțile centrale și registrele centrale de tranzacții (2), în special articolul 4 alineatul (4), articolul 5 alineatul (1), articolul 6 alineatul (4), articolul 8 alineatul (5), articolul 10 alineatul (4) și articolul 11 alineatul (14),
întrucât:
(1)
Ar trebui furnizat un cadru care să cuprindă normele aplicabile obligației de compensare, aplicarea acesteia, posibile exceptări și tehnici de atenuare a riscurilor care trebuie stabilite în cazurile în care nu se poate realiza compensarea printr-o contraparte centrală (CPC). În vederea asigurării coerenței între aceste dispoziții, care ar trebui să intre în vigoare în același timp, și pentru a asigura părților interesate și în special persoanelor supuse acestor obligații o imagine cuprinzătoare în privința dispozițiilor și un acces eficient la acestea, este de dorit ca cele mai multe dintre standardele tehnice de reglementare obligatorii în temeiul titlului II din Regulamentul (UE) nr. 648/2012 să fie incluse într-un singur regulament.
(2)
Având în vedere natura mondială a pieței de instrumente financiare derivate extrabursiere, prezentul regulament ar trebui să țină cont de orientările și recomandările relevante convenite la nivel internațional referitoare la reformele pieței de instrumente financiare derivate extrabursiere și la compensarea obligatorie, precum și de normele aferente elaborate în alte jurisdicții. Cadrul de stabilire a obligației de compensare ține în special cont de cerințele privind compensarea obligatorie publicate de Organizația Internațională a Reglementatorilor de Valori Mobiliare. Acest lucru va sprijini cât mai mult convergența cu abordarea din alte jurisdicții.
(3)
În vederea identificării cu claritate a unui număr limitat de concepte care derivă din Regulamentul (UE) nr. 648/2012, precum și pentru precizarea condițiilor tehnice necesare pentru elaborarea prezentului standard tehnic, ar trebui definiți o serie de termeni.
(4)
Un acord de compensare indirectă nu ar trebui să expună o CPC, un membru compensator, un client sau un client indirect unui risc suplimentar de contraparte, iar activele și pozițiile clientului indirect ar trebui să beneficieze de un nivel adecvat de protecție. Prin urmare, este esențial ca orice tip de acorduri de compensare indirectă să respecte condițiile minime pentru asigurarea siguranței acestora. În acest scop, părțile implicate în acorduri de compensare indirectă sunt supuse unor obligații specifice. Astfel de acorduri depășesc relația contractuală dintre clienții indirecți și clientul unui membru compensator care furnizează servicii de compensare indirectă.
(5)
Regulamentul (UE) nr. 648/2012 prevede obligația ca o CPC să fie un sistem desemnat în temeiul Directivei 98/26/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 mai 1998 privind caracterul definitiv al decontării în sistemele de plăți și de decontare a titlurilor de valoare (3). În consecință, membrii compensatori ai CPC ar trebui să fie considerați participanți în sensul directivei respective. Prin urmare, pentru a asigura clienților indirecți un nivel de protecție echivalent cu cel acordat clienților în temeiul Regulamentului (UE) nr. 648/2012, este necesar să se asigure că acei clienți care furnizează servicii de compensare indirectă sunt instituții de credit, firme de investiții sau instituții de credit ori firme de investiții echivalente dintr-o țară terță.
(6)
Ar trebui stabilite acorduri privind compensarea indirectă care să garanteze că clienții indirecți pot obține un nivel de protecție echivalent cu cel al clienților direcți în cazul incapacității de îndeplinire a unor obligații. Într-o situație de incapacitate de îndeplinire a unor obligații ale unui membru compensator care facilitează un acord de compensare indirectă, clienții indirecți ar trebui incluși în transferul de poziții ale clienților către un membru compensator alternativ în temeiul cerințelor în materie de portabilitate instituite de articolele 39 și 48 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012. Garanții adecvate împotriva incapacității îndeplinirii obligațiilor clienților ar trebui să existe, de asemenea, în cadrul acordurilor privind compensarea indirectă și ar trebui să permită transferul pozițiilor clienților indirecți către un furnizor alternativ de servicii de compensare.
(7)
Deoarece acordurile de compensare indirectă pot produce riscuri specifice, toate părțile incluse într-un acord de compensare indirectă, inclusiv membrii compensatori și CPC, ar trebui să identifice, să monitorizeze și să gestioneze periodic orice riscuri semnificative care decurg din acordurile în cauză. Este deosebit de importantă în acest context comunicarea informațiilor între clienții care furnizează servicii de compensare indirecte și membrii compensatori care facilitează aceste servicii. Membrii compensatori ar trebui să utilizeze informațiile furnizate de clienți numai pentru scopuri legate de gestionarea riscurilor și ar trebui să prevină utilizarea abuzivă a informațiilor sensibile din punct de vedere comercial, inclusiv prin recurgerea la bariere eficace între diversele departamente ale unei instituții financiare, pentru evitarea conflictelor de interese.
(8)
Atunci când autorizează o CPC să compenseze o clasă de instrumente financiare derivate extrabursiere, autoritatea competentă are obligația de a trimite o notificare Autorității europene pentru valori mobiliare și piețe (AEVMP). Această notificare ar trebui să includă informații detaliate care sunt necesare AEVMP pentru desfășurarea procesului de evaluare, inclusiv informații privind lichiditatea și volumul clasei relevante de instrumente financiare derivate extrabursiere. Deși informațiile se transmit dinspre autoritatea competentă către AEVMP, CPC care a solicitat autorizarea ar trebui să furnizeze inițial informațiile necesare autorităților competente, care pot completa ulterior aceste informații.
(9)
Deși este posibil să nu fie întotdeauna disponibile toate informațiile care trebuie incluse în notificarea transmisă AEVMP de către autoritatea competentă în scopul îndeplinirii obligației de compensare, în special în ceea ce privește produsele noi, ar trebui furnizate estimările disponibile, inclusiv o precizare clară a ipotezelor cu care s-a operat. Notificarea ar trebui să conțină, de asemenea, informații referitoare la contrapărți, cum ar fi tipul și numărul acestora, pașii necesari pentru începerea compensării cu o CPC, capacitatea juridică și operațională a acestora sau cadrul de administrare a riscurilor al acestora, pentru a permite AEVMP să evalueze capacitatea contrapărților active de a se conforma obligației de compensare fără perturbarea pieței.
(10)
Notificarea transmisă de autoritatea competentă către AEVMP ar trebui să conțină informații privind gradul de standardizare, lichiditatea și disponibilitatea prețurilor, pentru ca AEVMP să poată evalua dacă o clasă de instrumente financiare derivate extrabursiere ar trebui să facă obiectul obligației de compensare. Criteriile referitoare la standardizarea condițiilor contractuale și a proceselor operaționale aferente unei clase relevante de instrumente financiare derivate extrabursiere sunt un indicator al standardizării condițiilor economice ale unei clase de instrumente financiare derivate extrabursiere, întrucât condițiile contractuale și procesele operaționale pot fi standardizate numai atunci când condițiile economice în cauză sunt standardizate. Criteriile referitoare la lichiditate și disponibilitatea prețurilor sunt evaluate de AEVMP din puncte de vedere diferite decât cele utilizate pentru evaluarea efectuată de autoritatea competentă cu ocazia autorizării CPC. În acest context, lichiditatea este evaluată într-o perspectivă mai largă și diferă de lichiditatea după ce s-ar aplica obligația de compensare. În particular, faptul că un contract este suficient de lichid încât să fie compensat printr-o CPC nu implică neapărat că acesta ar trebui să fie supus obligației de compensare. Evaluarea AEVMP nu ar trebui să copieze sau să dubleze analiza realizată deja de autoritatea competentă.
(11)
Informațiile care trebuie furnizate de autoritatea competentă în scopul îndeplinirii obligației de compensare ar trebui să permită AEVMP să evalueze disponibilitatea informațiilor privind prețurile. În această privință, accesul unei CPC la informații privind prețurile la un moment dat nu înseamnă că participanții la piață ar putea avea acces la informațiile privind prețurile în viitor. Drept urmare, faptul că o CPC are acces la informațiile privind prețurile necesare pentru gestionarea riscurilor aferente compensării contractelor derivate dintr-o anumită clasă de instrumente financiare derivate extrabursiere nu implică automat că această clasă de instrumente financiare derivate extrabursiere ar trebui să fie supusă obligației de compensare.
(12)
Nivelul detaliilor disponibile în registrul cu clase de contracte derivate extrabursiere supuse obligației de compensare depinde de relevanța acestor detalii pentru identificarea fiecărei clase de contracte derivate extrabursiere. Drept urmare, nivelul detaliilor din registru poate fi diferit pentru diversele clase de contracte derivate extrabursiere.
(13)
Dacă s-ar permite accesul mai multor CPC la un loc de tranzacționare, s-ar putea mări accesul participanților la respectivul loc de tranzacționare, consolidând astfel lichiditatea globală. În astfel de împrejurări este totuși necesar să se precizeze noțiunea de fragmentare a lichidității în cadrul unui loc de tranzacționare, în cazul în care acest lucru poate amenința funcționarea armonioasă și ordonată a piețelor pentru clasa de instrumente financiare care face obiectul cererii.
(14)
Evaluarea de către autoritatea competentă a locului de tranzacționare la care CPC a solicitat acces și de către autoritatea competentă a CPC ar trebui să se bazeze pe mecanismele disponibile pentru prevenirea fragmentării lichidității în cadrul unui loc de tranzacționare.
(15)
Pentru prevenirea fragmentării lichidității, toți participanții la un loc de tranzacționare ar trebui să poată compensa toate tranzacțiile efectuate între ei. Cu toate acestea, nu ar fi proporțional să se impună tuturor membrilor compensatori ai unei CPC existente să devină și membri compensatori ai oricărei CPC noi care deservește respectivul loc de tranzacționare. În cazul în care există entități care sunt membri compensatori ai ambelor CPC, acestea pot facilita transferul și compensarea tranzacțiilor executate de participanți la piață deserviți în mod separat de cele două CPC, pentru a limita riscul de fragmentare a lichidității. Cu toate acestea, este important ca o cerere de a obține acces la un loc de tranzacționare de către o CPC să nu fragmenteze lichiditatea într-un mod care ar face să crească riscurile la care este expusă CPC existentă.
(16)
În conformitate cu articolul 8 alineatul (4) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012, o solicitare de acces la un loc de tranzacționare din partea unei CPC nu ar trebui să necesite o interoperabilitate și, prin urmare, prezentul regulament nu ar trebui să impună interoperabilitatea ca singur mijloc de soluționare a problemei fragmentării lichidității. Cu toate acestea, prezentul regulament nu ar trebui să interzică CPC să încheie benevol un astfel de acord dacă sunt îndeplinite condițiile necesare pentru realizarea unui astfel de acord.
(17)
Pentru a stabili care contracte derivate extrabursiere pot fi măsurate în mod obiectiv ca reducând riscurile legate direct de activitatea comercială sau de finanțare a trezoreriei, contrapărțile nefinanciare ar trebui să aplice unul dintre criteriile prevăzute în prezentul regulament, inclusiv definiția contabilă bazată pe normele din standardele internaționale de raportare financiară (IFRS). Definiția contabilă poate fi utilizată de contrapărți chiar dacă acestea nu aplică normele IFRS. Pentru contrapărțile nefinanciare care pot utiliza norme contabile locale, este de așteptat ca majoritatea contractelor clasificate drept acoperire a riscurilor în conformitate cu aceste norme contabile locale să corespundă cu definiția generală a riscurilor direct legate de activitatea comercială sau de activitatea de finanțare a trezoreriei prevăzută în prezentul regulament.
(18)
În anumite cazuri, se poate întâmpla să nu fie posibilă acoperirea unui risc prin utilizarea unui contract derivat cu legătură directă, cu alte cuvinte a unui contract cu exact același activ suport și aceeași dată de compensare ca ale riscului acoperit. Într-un astfel de caz, contrapartea nefinanciară ar putea recurge la acoperirea prin substituent, utilizând un instrument strâns corelat pentru a-și acoperi expunerea, cum ar fi un instrument cu un activ suport diferit, dar foarte apropiat din punctul de vedere al comportamentului economic. În plus, anumite grupuri de contrapărți nefinanciare care încheie contracte derivate extrabursiere prin intermediul unei entități unice pentru a-și acoperi riscurile raportat la riscurile globale ale grupului pot utiliza acoperirea riscurilor la nivel macro sau de portofoliu. Aceste contracte derivate extrabursiere la nivel macro, de portofoliu sau prin substituent pot reprezenta acoperire a riscurilor în sensul prezentului regulament și ar trebui evaluate în funcție de criteriile de stabilire a contractelor derivate extrabursiere care reduc în mod obiectiv riscurile.
(19)
Un risc poate evolua în timp și, pentru adaptarea la evoluția riscului, poate fi necesar ca acele contracte derivate extrabursiere care au fost executate inițial pentru reducerea riscurilor referitoare la activitatea comercială sau de finanțare a trezoreriei să fie contrabalansate prin utilizarea unor contracte derivate extrabursiere suplimentare. Drept urmare, acoperirea unui risc poate fi obținută printr-o combinație de contracte derivate extrabursiere, inclusiv contracte derivate extrabursiere ce contrabalansează contractele derivate extrabursiere care și-au pierdut legătura cu riscurile comerciale sau de finanțare a trezoreriei.
(20)
Gama riscurilor direct legate de activitățile comerciale și de finanțare a trezoreriei este foarte largă și variază de la un sector economic la altul. Riscurile legate de activitățile comerciale sunt de obicei asociate contribuțiilor la funcția de producție a unei societăți, precum și produselor și serviciilor pe care le vinde sau le furnizează aceasta. Activitățile de finanțare a trezoreriei se referă de obicei la gestionarea finanțării pe termen scurt și lung a unei entități, inclusiv a datoriilor acesteia, și la modalitățile în care aceasta își investește resursele financiare pe care le generează sau le deține, inclusiv la gestionarea numerarului. Finanțarea trezoreriei și activitățile comerciale pot fi afectate de surse comune de risc, cum ar fi riscul valutar, prețul mărfurilor, inflația sau riscul de credit. Având în vedere că contractele derivate extrabursiere sunt încheiate pentru acoperirea unui anumit risc, la analiza riscurilor direct legate de activitățile comerciale sau de finanțare a trezoreriei aceste riscuri ar trebui definite în mod consecvent, astfel încât să fie acoperite ambele activități. În plus, separarea celor două concepte ar putea avea consecințe neprevăzute, având în vedere că, în funcție de sectorul în care își desfășoară activitatea contrapărțile nefinanciare, un anumit risc ar fi acoperit în cadrul finanțării de trezorerie sau al activității comerciale.
(21)
Pragurile de compensare ar trebui stabilite ținând cont de relevanța sistemică a riscurilor conexe, dar este important să se considere că contractele derivate extrabursiere care reduc riscurile sunt excluse din calculul pragurilor de compensare și că pragurile de compensare permit o excepție de la principiul obligației de compensare pentru contractele derivate extrabursiere care pot fi considerate ca nefiind încheiate pentru scopuri de acoperire a riscurilor. Mai concret, valoarea pragurilor de compensare ar trebui revizuită periodic și ar trebui stabilită în funcție de clasa de contracte derivate extrabursiere. Clasele de instrumente financiare derivate extrabursiere în scopul pragurilor de compensare pot fi diferite de clasele de instrumente financiare derivate extrabursiere în scopul obligației de compensare. La stabilirea valorii pragurilor de compensare ar trebui să se acorde atenția cuvenită nevoii de a defini un indicator unic care să reflecte relevanța sistemică a sumei pozițiilor nete și a expunerilor pentru fiecare contraparte și pentru fiecare clasă de active de instrumente financiare derivate extrabursiere. În plus, pragurile de compensare utilizate de contrapărți nefinanciare ar trebui să fie simplu de pus în aplicare.
(22)
Valoarea pragurilor de compensare ar trebui să fie stabilită luându-se în considerare relevanța sistemică a sumei pozițiilor și expunerilor nete pentru fiecare contraparte și pentru fiecare clasă de instrumente financiare derivate extrabursiere în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 648/2012. Ar trebui totuși să se considere că aceste poziții nete și expuneri sunt diferite de o expunere netă la nivelul contrapărților și la nivelul clasei de active. În plus, în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 648/2012, aceste poziții nete ar trebui însumate pentru a stabili datele care trebui avute în vedere la stabilirea pragurilor de compensare. Cuantumul care ar trebui avut în vedere la stabilirea pragurilor de compensare este valoarea totală brută rezultată din însumarea acestor poziții nete. Valoarea noțională brută rezultată din această însumare ar trebui utilizată ca referință pentru stabilirea pragurilor de compensare.
(23)
În plus, structura activității implicând instrumente financiare derivate extrabursiere a contrapărților nefinanciare conduce de obicei la un nivel scăzut de compensare (netting), întrucât contractele derivate extrabursiere sunt încheiate în aceeași direcție. Drept urmare, diferența dintre suma pozițiilor nete și a expunerilor pentru fiecare contraparte și pentru fiecare clasă de instrumente financiare derivate extrabursiere ar fi foarte apropiată de valoarea brută a contractelor. Așadar, în vederea îndeplinirii obiectivului de asigurare a simplității, valoarea brută a contractelor derivate extrabursiere ar trebui utilizată drept substituent valabil al măsurii de care trebuie ținut cont pentru stabilirea pragului de compensare.
(24)
Având în vedere faptul că entitățile nefinanciare care nu depășesc pragul de compensare nu au obligația de a-și evalua la prețul pieței contractele derivate extrabursiere, nu ar fi rezonabil să se utilizeze această măsură pentru a stabili pragurile de compensare, întrucât acest lucru ar impune o sarcină excesivă contrapărților nefinanciare, care nu ar fi proporțională cu riscurile care ar sta la baza măsurii. În schimb, utilizarea valorii noționale a contractelor derivate extrabursiere ar permite o abordare simplă, care nu este expusă la evenimente exterioare în cazul entităților nefinanciare.
(25)
Depășirea uneia dintre aceste valori stabilite pentru o clasă de instrumente financiare derivate extrabursiere ar trebui să declanșeze depășirea pragului de compensare pentru toate clasele, deoarece contractele derivate extrabursiere de reducere a riscurilor sunt excluse din calculul pragului de compensare, consecințele depășirii pragului de compensare nu se referă doar la obligația de compensare, ci includ și tehnicile de atenuare a riscurilor, iar abordarea obligațiilor relevante în temeiul Regulamentului (UE) nr. 648/2012 aplicabile contrapărților nefinanciare ar trebui să fie simplă, având în vedere caracterul nesofisticat al celor mai multe dintre acestea.
(26)
În cazul contractelor derivate extrabursiere care nu sunt compensate ar trebui să se aplice tehnici de atenuare a riscurilor, cum ar fi confirmarea rapidă. Confirmarea contractelor derivate extrabursiere se poate referi la unul sau mai multe acorduri-cadru, acorduri-cadru de confirmare sau la alte condiții standard. Aceasta poate lua forma unui contract executat prin mijloace electronice sau a unui document semnat de ambele contrapărți.
(27)
Este esențial ca contrapărțile să confirme condițiile aferente tranzacțiilor lor cât mai curând posibil după executarea tranzacției, în special atunci când tranzacția este executată sau prelucrată prin mijloace electronice, pentru a asigura o înțelegere comună și securitatea juridică a condițiilor tranzacției. În particular, contrapărțile care încheie contracte derivate extrabursiere nestandard sau complexe pot avea nevoie de implementarea unor instrumente pentru respectarea cerinței de confirmare rapidă a contractelor lor derivate extrabursiere. Confirmarea rapidă ar anticipa, de asemenea, evoluția practicilor de piață relevante din acest domeniu.
(28)
Pentru atenuarea în continuare a riscurilor, reconcilierea portofoliilor permite fiecărei contrapărți să întreprindă o analiză cuprinzătoare a unui portofoliu de tranzacții din punctul de vedere al contrapărții sale, pentru identificarea cu promptitudine a oricărei neînțelegeri referitoare la condițiile-cheie ale tranzacției. Aceste condiții ar trebui să includă evaluarea fiecărei tranzacții și pot include de asemenea alte detalii relevante, cum ar fi data intrării în vigoare, data programată a scadenței, data oricărei plăți sau decontări, valoarea noțională a contractului și moneda tranzacției, instrumentul suport, poziția contrapărților, convenția privind zilele de lucru și orice rate fixe sau variabile ale contractului derivat extrabursier.
(29)
Având în vedere diversele profiluri de risc și pentru ca reconcilierea portofoliilor să fie o tehnică de atenuare a riscurilor proporțională, frecvența reconcilierilor și dimensiunea portofoliului de avut în vedere ar trebui să fie diferite în funcție de natura contrapărților. Ar trebui să se aplice cerințe mai stricte contrapărților financiare și nefinanciare care depășesc pragul de compensare; pe de altă parte, ar trebui să se aplice o frecvență de reconciliere mai scăzută contrapărților nefinanciare care nu ar depăși pragul de compensare indiferent de categoria contrapărții care ar beneficia de asemenea de această reconciliere cu frecvență redusă pentru acea parte a portofoliului său.
(30)
Comprimarea portofoliului poate fi, de asemenea, un instrument eficient de atenuare a riscurilor, în funcție de circumstanțe cum ar fi dimensiunea portofoliului de tranzacții cu o anumită contraparte, data scadenței, scopul și gradul de standardizare al contractelor derivate extrabursiere. Contrapărțile financiare și nefinanciare care au un portofoliu de contracte derivate extrabursiere care nu sunt compensate prin CPC după depășirea nivelului stabilit prin prezentul regulament ar trebui să dispună de proceduri de analizare a posibilității de utilizare a comprimării portofoliului care să le permită să își reducă riscul de credit al contrapărții.
(31)
Soluționarea litigiilor vizează atenuarea riscurilor care decurg din contracte care nu sunt compensate la nivel central. Atunci când încheie între ele tranzacții cu instrumente financiare derivate extrabursiere, contrapărțile ar trebui să fi convenit în privința unui cadru de soluționare a oricăror litigii conexe care ar putea apărea. Cadrul ar trebui să se refere la mecanisme de soluționare, precum arbitrarea de către un terț sau mecanisme de sondare a pieței. Scopul acestui cadru este să se evite escaladarea numărului de litigii nesoluționate și expunerea contrapărților la riscuri suplimentare. Litigiile ar trebui identificate, gestionate și comunicate în mod adecvat.
(32)
În scopul precizării condițiilor de piață care împiedică evaluarea la prețul pieței, este necesar să se precizeze piețele inactive. O piață poate fi inactivă dintr-o serie de motive, inclusiv atunci când nu au loc periodic tranzacții „în condiții obiective”, în sensul contabil al acestei expresii.
(33)
Prezentul regulament se aplică contrapărților financiare și contrapărților nefinanciare care depășesc pragul de compensare și ține cont de dispozițiile Directivei 2006/49/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 14 iunie 2006 privind rata de adecvare a capitalului întreprinderilor de investiții și al instituțiilor de credit (4), care stabilește de asemenea cerințele care trebuie respectate la evaluarea în funcție de un model.
(34)
Deși modelul utilizat pentru acest tip de evaluare poate fi elaborat intern sau extern, pentru a asigura un grad de responsabilitate adecvat, aprobarea modelului este sarcina consiliului de administrație sau a unui comitet delegat de acest consiliu.
(35)
Atunci când contrapărțile pot aplica exceptarea intragrup în urma notificării pe care au transmis-o autorităților competente, dar fără a aștepta încheierea termenului de neexprimare de obiecții de către autoritățile competente în cauză, este important să se asigure că autoritățile competente obțin la timp informații adecvate și suficiente pentru a evalua dacă ar trebui să obiecteze la utilizarea exceptării.
(36)
Dimensiunea, volumele și frecvența anticipate ale contractelor derivate extrabursiere intragrup pot fi determinate pe baza istoricului tranzacțiilor intragrup ale contrapărților, precum și pe baza modelului anticipat și a activității preconizate pentru viitor.
(37)
Atunci când contrapărțile aplică o exceptare intragrup, acestea ar trebui să comunice public informațiile, în vederea asigurării transparenței față de participanții la piață și de potențialii creditori. Acest lucru este important pentru potențialii creditori ai contrapărților din punctul de vedere al evaluării riscurilor. Comunicarea publică vizează prevenirea apariției unor percepții eronate, potrivit cărora contractele derivate extrabursiere ar fi compensate la nivel central sau ar face obiectul unor tehnici de atenuare a riscurilor atunci când acest lucru nu este adevărat.
(38)
Calendarul de realizare a confirmării rapide necesită eforturi de adaptare, inclusiv modificări ale practicilor de pe piață și consolidarea sistemelor informatice. Având în vedere că ritmul de adaptare la conformitate poate diferi în funcție de categoria de contrapărți și de clasa de active a instrumentelor financiare derivate extrabursiere, stabilirea unor date de aplicare progresive, care țin cont de aceste diferențe, ar permite consolidarea calendarului de confirmare pentru contrapărțile și produsele care ar fi gata mai rapid.
(39)
Standardele stabilite pentru reconcilierea și comprimarea portofoliilor sau pentru soluționarea litigiilor ar necesita stabilirea de către contrapărți a unor proceduri, a unor politici și a unor procese și modificarea documentației, ceea ce ar necesita timp. Intrarea în vigoare a cerințelor conexe ar fi întârziată pentru a acorda contrapărților timpul de care au nevoie pentru a adopta măsurile necesare în scopul conformității.
(40)
Prezentul regulament se bazează pe proiectele de standarde tehnice de reglementare transmise Comisiei de Autoritatea europeană pentru valori mobiliare și piețe (AEVMP).
(41)
În conformitate cu articolul 10 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010 al Parlamentului European și al Consiliului (5), AEVMP a efectuat consultări publice deschise cu privire la proiectele de standarde tehnice de reglementare, a analizat costurile și beneficiile potențiale aferente și a solicitat avizul Grupului părților interesate din domeniul valorilor mobiliare și piețelor înființat în conformitate cu articolul 37 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010,
ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
CAPITOLUL I
GENERALITĂȚI
Articolul 1
Definiții
În scopul prezentului regulament se aplică următoarele definiții:
(a)
„client indirect” înseamnă clientul unui client al unui membru compensator;
(b)
„acord de compensare indirectă” înseamnă un set de relații contractuale între contrapartea centrală (CPC), membrul compensator, clientul unui membru compensator și un client indirect care permite clientului unui membru compensator să presteze servicii de compensare clientului indirect;
(c)
„confirmare” înseamnă consemnarea în scris a acceptării de către contrapărți a tuturor condițiilor unui contract derivat extrabursier.
CAPITOLUL II
ACORDURI DE COMPENSARE INDIRECTĂ
[Articolul 4 alineatul (4) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012]
Articolul 2
Structura acordurilor de compensare indirectă
(1) În cazul în care un membru compensator este gata să faciliteze compensarea indirectă, oricărui client al acestui membru compensator i se permite să furnizeze servicii de compensare indirectă unuia sau mai multora dintre propriii săi clienți, cu condiția ca clientul membrului compensator să fie o instituție de credit autorizată, o firmă de investiții sau o instituție de credit ori o firmă de investiție echivalentă dintr-o țară terță.
(2) Condițiile contractuale ale unui acord de compensare indirectă sunt convenite între clientul unui membru compensator și clientul indirect, după consultarea cu membrul compensator în privința aspectelor care pot avea un impact asupra operațiunilor membrului compensator. Acestea includ obligațiile contractuale ale clientului de a onora toate obligațiile clientului indirect față de membrul compensator. Aceste obligații se referă numai la tranzacțiile care decurg din acordul de compensare indirectă, al căror domeniu de aplicare se consemnează în scris în mod clar în contractele convenite.
Articolul 3
Obligațiile CPC
(1) Acordurile de compensare indirectă nu trebuie să fie supuse unor practici comerciale ale CPC care acționează ca barieră în calea încheierii acestora în condiții comerciale rezonabile. La cererea unui membru compensator, CPC ține o evidență și o contabilitate separate, care să permită fiecărui client să distingă, în cadrul conturilor deținute la CPC, între activele și pozițiile clientului, pe de o parte, și cele deținute în conturile clienților indirecți ai clientului, pe de altă parte.
(2) CPC identifică, monitorizează și gestionează orice riscuri semnificative care decurg din acordurile de compensare indirectă care ar putea afecta rezistența CPC.
Articolul 4
Obligațiile membrilor compensatori
(1) Un membru compensator care se oferă să faciliteze servicii de compensare indirectă face acest lucru în condiții comerciale rezonabile. Fără a se aduce atingere confidențialității acordurilor contractuale cu clienții individuali, membrul compensator comunică public condițiile generale în care este dispus să faciliteze servicii de compensare indirectă. Printre aceste condiții se pot include cerințele operaționale minime pentru clienții care furnizează servicii de compensare indirectă.
(2) La facilitarea acordurilor de compensare indirectă, membrii compensatori aplică oricare dintre următoarele măsuri de segregare, conform indicațiilor transmise de client:
(a)
ținerea de evidențe și a unei contabilități separate, care să permită fiecărui client să distingă, în cadrul conturilor deținute la membrul compensator, între activele și pozițiile clientului, pe de o parte, și cele deținute în conturile clienților săi indirecți, pe de altă parte;
(b)
ținerea de evidențe și a unei contabilități separate, care să permită fiecărui client să distingă, în cadrul conturilor deținute la membrul compensator, între activele și pozițiile deținute în contul unui client indirect, pe de o parte, și cele deținute în conturile altor clienți indirecți, pe de altă parte.
(3) Cerința de a distinge activele și pozițiile deținute la membrul compensator este considerată îndeplinită dacă sunt întrunite condițiile prevăzute la articolul 39 alineatul (9) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012.
(4) Membrii compensatori instituie proceduri fiabile pentru gestionarea incapacității de îndeplinire a obligațiilor unui client care furnizează servicii de compensare indirectă. Aceste proceduri includ un mecanism credibil de transfer al pozițiilor și al activelor către un client sau un membru compensator alternativ, sub rezerva acordului din partea clienților indirecți afectați. Un client sau un membru compensator nu este obligat să accepte aceste poziții dacă nu s-a angajat anterior în acest sens printr-un acord contractual.
(5) Membrul compensator se asigură, de asemenea, că procedurile sale permit lichidarea promptă a activelor și a pozițiilor clienților indirecți și permit membrului compensator să achite toate sumele datorate clienților indirecți în urma producerii incapacității de îndeplinire a obligațiilor clientului.
(6) Membrii compensatori identifică, monitorizează și gestionează orice riscuri decurgând din facilitarea acordurilor de compensare indirectă, inclusiv prin utilizarea informațiilor furnizate de clienți în temeiul articolului 4 alineatul (3). Membrul compensator instituie proceduri interne fiabile pentru a garanta că aceste informații nu pot fi utilizate în scopuri comerciale.
Articolul 5
Obligațiile clienților
(1) Clienții care furnizează servicii de compensare indirectă țin evidențe și o contabilitate separată, care să le permită să deosebească între propriile active și poziții și cele deținute în contul clienților lor indirecți. Acești clienți oferă clienților indirecți posibilitatea de a alege între opțiunile de segregare prevăzute la articolul 4 alineatul (2) și se asigură că clienții indirecți sunt pe deplin informați în privința riscurilor aferente fiecărei opțiuni de segregare. Informațiile furnizate de client clienților indirecți includ detalii ale acordurilor pentru transferarea pozițiilor și a conturilor către un client alternativ.
(2) Clienții care furnizează servicii de compensare indirectă solicită membrului compensator să deschidă un cont segregat la CPC. Acest cont este destinat exclusiv păstrării activelor și a pozițiilor clienților săi indirecți.
(3) Clienții furnizează membrului compensator suficiente informații pentru identificarea, monitorizarea și gestionarea oricăror riscuri care decurg din facilitarea unor acorduri de compensare indirectă. În eventualitatea unei incapacități de îndeplinire a obligațiilor clientului, toate informațiile deținute de client în ceea ce privește clienții săi indirecți vor fi puse imediat la dispoziția membrului compensator.
CAPITOLUL III
NOTIFICAREA TRIMISĂ AEVMP ÎN SCOPUL OBLIGAȚIEI DE COMPENSARE
[Articolul 5 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012]
Articolul 6
Detalii care trebuie incluse în notificare
(1) Notificarea în scopul obligației de compensare include următoarele informații:
(a)
identificarea clasei de contracte derivate extrabursiere;
(b)
identificarea contractelor derivate extrabursiere în cadrul clasei de contracte derivate extrabursiere;
(c)
alte informații care trebuie incluse în registrul public în conformitate cu articolul 8;
(d)
orice alte caracteristici suplimentare necesare pentru a face diferența între contractele derivate extrabursiere din cadrul clasei de contracte derivate extrabursiere de contractele derivate extrabursiere din afara respectivei clase;
(e)
dovezi ale gradului de standardizare a condițiilor contractuale și a proceselor operaționale aferente clasei relevante de contracte derivate extrabursiere;
(f)
date privind volumul corespunzător clasei de contracte derivate extrabursiere;
(g)
date privind lichiditatea clasei de contracte derivate extrabursiere;
(h)
dovezi care să arate că participanții la piață au la dispoziție informații echitabile, fiabile și general acceptate privind prețurile pentru contractele din clasa de contracte derivate extrabursiere;
(i)
dovezi privind impactul obligației de compensare asupra măsurii în care participanții la piață au la dispoziție informații privind prețurile.
(2) În scopul evaluării datei sau a datelor de la care produce efecte obligația de compensare, inclusiv orice aplicare treptată a obligației și categoriile de contrapărți cărora li se aplică obligația de compensare, notificarea în scopul obligației de compensare include:
(a)
date relevante pentru evaluarea volumului preconizat corespunzător clasei de contracte derivate extrabursiere, dacă aceasta intră sub incidența obligației de compensare;
(b)
dovezi privind capacitatea CPC de a gestiona volumul preconizat corespunzător clasei de contracte derivate extrabursiere, dacă aceasta intră sub incidența obligației de compensare și de a gestiona riscurile decurgând din compensarea clasei relevante de contracte derivate extrabursiere, inclusiv prin acorduri de compensare cu clienții sau cu clienții indirecți;
(c)
tipul și numărul de contrapărți active și preconizate să fie active în cadrul pieței pentru clasa de contracte derivate extrabursiere, dacă aceasta intră sub incidența obligației de compensare;
(d)
o prezentare a diverselor sarcini care trebuie finalizate pentru a începe compensarea cu CPC, împreună cu stabilirea perioadei necesare pentru îndeplinirea fiecărei sarcini;
(e)
informații despre capacitatea de administrare a riscurilor, capacitatea juridică și capacitatea operațională a gamei de contrapărți active pe piață pentru clasa de contracte derivate extrabursiere, dacă aceasta intră sub incidența obligației de compensare.
(3) Datele referitoare la volum și lichiditate conțin, pentru clasa de contracte derivate extrabursiere și pentru fiecare contract derivat din cadrul clasei, informațiile relevante referitoare la piață, inclusiv date istorice, date actuale și orice modificare care se preconizează să intervină dacă clasa de contracte derivate extrabursiere intră sub incidența obligației de compensare, inclusiv:
(a)
numărul tranzacțiilor;
(b)
volumul total;
(c)
totalul pozițiilor deschise;
(d)
nivelul ordinelor deschise, inclusiv numărul mediu de ordine și de cereri de oferte;
(e)
amplitudinea spreadurilor;
(f)
măsurarea lichidității în condiții de criză a pieței;
(g)
măsurarea lichidității pentru executarea procedurilor în caz de neîndeplinire a obligațiilor.
(4) Informațiile referitoare la gradul de standardizare a condițiilor contractuale și a proceselor operaționale pentru clasa relevantă de contracte derivate extrabursiere furnizate la alineatul (1) litera (e) includ, pentru clasa de contracte derivate extrabursiere și pentru fiecare contract derivat din această clasă, date privind prețul zilnic de referință, precum și numărul de zile din fiecare an cu prețul de referință pe care îl consideră fiabil cel puțin pe perioada celor 12 luni precedente.
CAPITOLUL IV
CRITERII DE STABILIRE A CLASELOR DE CONTRACTE DERIVATE EXTRABURSIERE CARE FAC OBIECTUL OBLIGAȚIEI DE COMPENSARE
[Articolul 5 alineatul (4) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012]
Articolul 7
Criterii care trebuie evaluate de AEVMP
(1) În ceea ce privește gradul de standardizare a condițiilor contractuale și a proceselor operaționale aferente clasei relevante de contracte derivate extrabursiere, Autoritatea europeană pentru valori mobiliare și piețe (AEVMP) ia în considerare următoarele aspecte:
(a)
dacă condițiile contractuale ale clasei relevante de contracte derivate extrabursiere includ o documentație juridică comună, inclusiv acorduri-cadru de compensare (netting), definiții, condiții și confirmări standard care stabilesc detaliile contractuale utilizate în mod obișnuit de contrapărți;
(b)
dacă procesele operaționale ale respectivei clase relevante de contracte derivate extrabursiere sunt supuse prelucrării automate post-tranzacționare și unor evenimente din ciclul de viață care sunt gestionate într-o manieră comună potrivit unui calendar convenit pe scară largă de contrapărți.
(2) În ceea ce privește volumul și lichiditatea clasei relevante de contracte derivate extrabursiere, AEVMP ia în considerare următoarele aspecte:
(a)
dacă marjele sau cerințele financiare ale CPC ar fi proporționale cu riscurile pe care încearcă să le atenueze obligația de compensare;
(b)
stabilitatea în timp a dimensiunilor și a nivelului pieței în ceea ce privește produsul în cauză;
(c)
probabilitatea ca dispersia pieței să rămână suficientă în eventualitatea producerii unei incapacități de îndeplinire a obligațiilor unui membru compensator;
(d)
numărul și valoarea tranzacțiilor.
(3) În ceea ce privește disponibilitatea unor informații echitabile, fiabile și general acceptate privind prețurile contractelor derivate extrabursiere din clasa relevantă, AEVMP ia în considerare dacă informațiile necesare pentru stabilirea cu exactitate a prețurilor contractelor derivate extrabursiere din clasa relevantă sunt ușor accesibile participanților la piață în condiții comerciale rezonabile și dacă acestea ar continua să fie ușor accesibile dacă clasa relevantă de contracte derivate extrabursiere ar intra sub incidența obligației de compensare.
CAPITOLUL V
REGISTRUL PUBLIC
[Articolul 6 alineatul (4) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012]
Articolul 8
Detalii care trebuie incluse în registrul AEVMP
(1) Registrul public al AEVMP include, pentru fiecare clasă de contracte derivate extrabursiere supusă obligației de compensare:
(a)
clase de active a contractelor derivate extrabursiere;
(b)
tipul de contracte derivate extrabursiere din cadrul clasei de active;
(c)
activele suport ale contractelor derivate extrabursiere din cadrul clasei de active;
(d)
în cazul activelor suport care sunt instrumente financiare, precizarea dacă activul suport este reprezentat de un singur instrument financiar/emitent sau de un indice/portofoliu;
(e)
pentru alte active suport, precizarea categoriei activului suport;
(f)
moneda noțională și moneda de decontare ale contractelor derivate extrabursiere din cadrul clasei de active;
(g)
plaja de scadențe a contractelor derivate extrabursiere din cadrul clasei de active;
(h)
condițiile de decontare a contractelor derivate extrabursiere din cadrul clasei de active;
(i)
plaja de frecvențe de plată a contractelor derivate extrabursiere din cadrul clasei de active;
(j)
identificatorul de produs al clasei relevante de contracte derivate extrabursiere;
(k)
orice altă caracteristică necesară pentru a face distincția între contracte aparținând clasei relevante de contracte derivate extrabursiere.
(2) În ceea ce privește fiecare CPC autorizată sau recunoscută în scopul obligației de compensare, registrul public al AEVMP include următoarele elemente:
(a)
codul de identificare, în conformitate cu articolul 3 din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1247/2012 al Comisiei (6);
(b)
denumirea completă;
(c)
țara de stabilire;
(d)
autoritatea competentă desemnată în conformitate cu articolul 22 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012.
(3) În ceea ce privește datele de la care intră în vigoare obligația de compensare, inclusiv în cazul aplicării unei perioade de tranziție, registrul public al AEVMP include următoarele elemente:
(a)
identificarea categoriilor de contrapărți cărora li se aplică fiecare perioadă de tranziție;
(b)
orice altă condiție necesară, în conformitate cu standardele tehnice de reglementare adoptate în temeiul articolului 5 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012, pentru a se aplica perioada de tranziție.
(4) Registrul public al AEVMP include trimiterea la standardele tehnice de reglementare adoptate în temeiul articolului 5 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012, în conformitate cu care a fost stabilită fiecare obligație de compensare.
(5) În ceea ce privește CPC referitor la care autoritatea competentă a transmis AEVMP o notificare, registrul public al AEVMP include cel puțin următoarele elemente:
(a)
identificarea CPC;
(b)
clase de active a contractelor derivate extrabursiere care fac obiectul notificării;
(c)
tipul de contracte derivate extrabursiere;
(d)
data notificării;
(e)
identificarea autorității competente care transmite notificarea.
CAPITOLUL VI
FRAGMENTAREA LICHIDITĂȚII
[Articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012]
Articolul 9
Precizarea noțiunii de fragmentare a lichidității
(1) Se consideră că s-a produs o fragmentare a lichidității atunci când participanții la un loc de tranzacționare nu pot să încheie o tranzacție cu unul sau cu mai mulți participanți la locul de tranzacționare respectiv din cauza absenței unor acorduri de compensare la care să aibă acces toți participanții.
(2) Nu se consideră că accesul unei CPC la un loc de tranzacționare care este deja deservit de o altă CPC creează fragmentare a lichidității în locul de tranzacționare respectiv dacă, fără să fie nevoie de impunerea obligației ca membrii compensatori ai CPC existente să devină membri compensatori ai CPC solicitante, toți participanții la locul de tranzacționare pot efectua compensări, fie directe, fie indirecte, printr-unul dintre următoarele mijloace:
(a)
cel puțin o CPC comună;
(b)
acorduri de compensare încheiate de contrapărțile centrale.
(3) Acordurile pentru îndeplinirea condițiilor de la alineatul (2) litera (a) sau (b) se încheie înainte ca CPC solicitantă să înceapă prestarea de servicii de compensare în locul de tranzacționare în cauză.
(4) Accesul la o CPC comună, conform dispozițiilor de la alineatul (2) litera (a), se poate realiza prin intermediul a doi sau mai mulți membri compensatori ori clienți sau prin acorduri de compensare indirectă.
(5) Acordurile de compensare menționate la alineatul (2) litera (b) pot prevedea transferul tranzacțiilor executate de participanții la piață în cauză către membrii compensatori ai altor CPC. Deși accesul unei CPC la un loc de tranzacționare nu ar trebui să necesite existența interoperabilității, un acord de interoperabilitate încheiat de CPC în cauză și aprobat de autoritățile competente relevante poate fi utilizat pentru îndeplinirea cerinței de acces la acorduri de compensare comune.
CAPITOLUL VII
CONTRAPĂRȚI NEFINANCIARE
Articolul 10
[Articolul 10 alineatul (4) litera (a) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012]
Criterii de stabilire a contractelor derivate extrabursiere care reduc în mod obiectiv riscurile
(1) Un contract derivat extrabursier poate fi măsurat obiectiv ca reducând riscurile legate direct de activitatea comercială sau de finanțare a trezoreriei a contrapărții nefinanciare sau a grupului respectiv dacă, fie de unul singur, fie în combinație cu alte contracte derivate, direct sau prin instrumente strâns corelate, îndeplinește unul dintre criteriile următoare:
(a)
acoperă riscurile decurgând din modificarea potențială a valorii activelor, a serviciilor, a contribuțiilor, a produselor, a mărfurilor sau a datoriilor pe care contrapartea nefinanciară sau grupul acesteia le deține, le produce, le fabrică, le prelucrează, le furnizează, le achiziționează, le comercializează, le închiriază, le vinde ori le contractează sau pe care anticipează în mod rezonabil că le va deține, produce, fabrica, prelucra, furniza, achiziționa, comercializa, închiria, vinde ori contracta în cursul desfășurării normale a activității sale;
(b)
acoperă riscurile decurgând din impactul indirect potențial asupra valorii activelor, a serviciilor, a contribuțiilor, a produselor, a mărfurilor sau a datoriilor menționate la litera (a), care decurg din fluctuații ale ratelor dobânzilor, ale ratelor inflației, ale cursurilor de schimb valutar sau ale riscului de credit;
(c)
îndeplinește cerințele pentru a fi considerat contract de acoperire a riscurilor în cadrul standardelor internaționale de raportare financiară (IFRS) adoptate în conformitate cu articolul 3 din Regulamentul (CE) nr. 1606/2002 al Parlamentului European și al Consiliului (7).
Articolul 11
[Articolul 10 alineatul (4) litera (b) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012]
Praguri de compensare
Valorile pragurilor de compensare în scopul obligației de compensare sunt următoarele:
(a)
1 miliard EUR ca valoare noțională brută pentru contractele derivate extrabursiere de credit;
(b)
1 miliard EUR ca valoare noțională brută pentru contractele derivate extrabursiere pe acțiuni;
(c)
3 miliarde EUR ca valoare noțională brută pentru contractele derivate extrabursiere pe rata dobânzii;
(d)
3 miliarde EUR ca valoare noțională brută pentru contractele derivate extrabursiere pe cursul de schimb;
(e)
3 miliarde EUR ca valoare noțională brută pentru contractele derivate extrabursiere pe mărfuri și alte contracte derivate extrabursiere nemenționate la literele (a)-(d).
CAPITOLUL VIII
TEHNICI DE ATENUARE A RISCURILOR PENTRU CONTRACTELE DERIVATE EXTRABURSIERE CARE NU SUNT COMPENSATE PRIN CPC
Articolul 12
[Articolul 11 alineatul (14) litera (a) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012]
Confirmarea rapidă
(1) Un contract derivat extrabursier încheiat între contrapărți financiare sau contrapărți nefinanciare menționate la articolul 10 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012 și care nu este compensat prin CPC este confirmat prin mijloace electronice, dacă acestea sunt disponibile, cât mai curând posibil și cel mai târziu:
(a)
în cazul swapurilor pe riscul de credit și al swapurilor pe rata dobânzii încheiate cel târziu la 28 februarie 2014, până la sfârșitul celei de-a doua zile lucrătoare care urmează datei executării contractului derivat extrabursier;
(b)
în cazul swapurilor pe riscul de credit și al swapurilor pe rata dobânzii încheiate după 28 februarie 2014, până la sfârșitul zilei lucrătoare care urmează datei executării contractului derivat extrabursier;
(c)
pentru swapurile pe acțiuni, swapurile pe cursul de schimb valutar, swapurile pe mărfuri și orice alte instrumente financiare derivate care nu sunt prevăzute la litera (a), încheiate cel târziu la 31 august 2013, până la sfârșitul celei de-a treia zile lucrătoare care urmează datei executării contractului derivat;
(d)
pentru swapurile pe acțiuni, swapurile pe cursul de schimb valutar, swapurile pe mărfuri și orice alte instrumente financiare derivate care nu sunt prevăzute la litera (a), încheiate după 31 august 2013 și cel târziu la 31 august 2014, până la sfârșitul celei de-a doua zile lucrătoare care urmează datei executării contractului derivat;
(e)
pentru swapurile pe acțiuni, swapurile pe cursul de schimb valutar, swapurile pe mărfuri și orice alte instrumente financiare derivate care nu sunt prevăzute la litera (a), încheiate după 31 august 2014, până la sfârșitul zilei lucrătoare care urmează datei executării contractului derivat.
(2) Un contract derivat extrabursier încheiat cu o contraparte nefinanciară care nu este menționată la articolul 10 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012 este confirmat cât mai curând posibil, prin mijloace electronice, dacă acestea sunt disponibile, și cel mai târziu:
(a)
în cazul swapurilor pe riscul de credit și al swapurilor pe rata dobânzii încheiate cel târziu la 31 august 2013, până la sfârșitul celei de-a cincea zile lucrătoare care urmează datei executării contractului derivat extrabursier;
(b)
în cazul swapurilor pe riscul de credit și al swapurilor pe rata dobânzii încheiate după 31 august 2013 și cel târziu la 31 august 2014, până la sfârșitul celei de-a treia zile lucrătoare care urmează datei executării contractului derivat extrabursier;
(c)
în cazul swapurilor pe riscul de credit și al swapurilor pe rata dobânzii încheiate după 31 august 2014, până la sfârșitul celei de-a doua zile lucrătoare care urmează datei executării contractului derivat extrabursier;
(d)
pentru swapurile pe acțiuni, swapurile pe cursul de schimb valutar, swapurile pe mărfuri și orice alte instrumente financiare derivate care nu sunt prevăzute la litera (a), încheiate cel târziu la 31 august 2013, până la sfârșitul celei de-a șaptea zile lucrătoare care urmează datei executării contractului derivat;
(e)
pentru swapurile pe acțiuni, swapurile pe cursul de schimb valutar, swapurile pe mărfuri și orice alte instrumente financiare derivate care nu sunt prevăzute la litera (a), încheiate după 31 august 2013 și cel târziu la 31 august 2014, până la sfârșitul celei de-a patra zile lucrătoare care urmează datei executării contractului derivat;
(f)
pentru swapurile pe acțiuni, swapurile pe cursul de schimb valutar, swapurile pe mărfuri și orice alte instrumente financiare derivate care nu sunt prevăzute la litera (a), încheiate după 31 august 2014, până la sfârșitul celei de-a doua zile lucrătoare care urmează datei executării.
(3) În cazul în care o tranzacție menționată la alineatul (1) sau (2) este încheiată după ora locală 16:00 sau cu o contraparte situată într-un fus orar diferit, care nu permite confirmarea până la termenul stabilit, confirmarea se realizează cât mai curând posibil și cel târziu cu o zi lucrătoare mai târziu decât termenul stabilit la alineatul (1) sau (2), după caz.
(4) Contrapărțile financiare trebuie să dispună de procedura necesară pentru a raporta lunar către autoritatea competentă desemnată în conformitate cu articolul 48 din Directiva 2004/39/CE a Parlamentului European și a Consiliului (8) numărul de tranzacții derivate extrabursiere neconfirmate menționate la alineatele (1) și (2) care sunt în derulare de mai mult de cinci zile lucrătoare.
Articolul 13
[Articolul 11 alineatul (14) litera (a) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012]
Reconcilierea portofoliilor
(1) Contrapărțile financiare și nefinanciare la un contract derivat extrabursier încheie acorduri, în scris sau prin alte mijloace electronice, cu fiecare dintre contrapărțile lor, în privința acordurilor în temeiul cărora vor fi reconciliate portofoliile. Aceste acorduri se încheie înaintea contractului derivat extrabursier.
(2) Reconcilierea portofoliilor se realizează reciproc de către contrapărțile la contracte derivate extrabursiere sau de către o parte terță calificată care a fost împuternicită în acest sens de către o contraparte. Reconcilierea portofoliilor privește condițiile comerciale cheie prin care se identifică fiecare contract derivat extrabursier și include cel puțin evaluarea atribuită fiecărui contract în conformitate cu articolul 11 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012.
(3) În vederea identificării din timp a oricărei discrepanțe la nivelul condițiilor semnificative ale contractului derivat extrabursier, inclusiv în ceea ce privește evaluarea acestuia, reconcilierea portofoliilor se realizează:
(a)
în cazul unei contrapărți financiare sau al unei contrapărți nefinanciare menționate la articolul 10 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012:
(i)
în fiecare zi lucrătoare, în cazul în care contrapărțile au cel puțin 500 de contracte derivate extrabursiere în derulare între ele;
(ii)
o dată pe săptămână, în cazul în care contrapărțile au între 51 și 499 de contracte derivate extrabursiere în derulare între ele în orice moment al săptămânii;
(iii)
o dată pe trimestru, în cazul în care contrapărțile au cel mult 50 de contracte derivate extrabursiere în derulare între ele în orice moment al trimestrului;
(b)
în cazul unei contrapărți nefinanciare care nu este menționată la articolul 10 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012:
(i)
o dată pe trimestru, în cazul în care contrapărțile au mai mult de 100 de contracte derivate extrabursiere în derulare între ele în orice moment al trimestrului;
(ii)
o dată pe an, în cazul în care contrapărțile au cel mult 100 de contracte derivate extrabursiere în derulare între ele.
Articolul 14
[Articolul 11 alineatul (14) litera (a) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012]
Comprimarea portofoliilor
Contrapărțile financiare și contrapărțile nefinanciare cu cel puțin 500 de contracte derivate extrabursiere în derulare cu o contraparte care nu sunt compensate la nivel central trebuie să dispună de proceduri pentru analiza periodică, cel puțin de două ori pe an, a posibilității de efectuare a unui exercițiu de comprimare a portofoliului pentru a-și reduce riscul de credit al contrapărții și pentru realizarea unei astfel de operațiuni de comprimare a portofoliilor.
Contrapărțile financiare și contrapărțile nefinanciare se asigură că sunt în măsură să prezinte o explicație rezonabilă și valabilă autorității competente de resort în cazul în care ajung la concluzia că nu este oportună efectuarea unei operațiuni de comprimare a portofoliilor.
Articolul 15
[Articolul 11 alineatul (14) litera (a) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012]
Soluționarea litigiilor
(1) Înainte de a încheia contracte derivate extrabursiere între ele, contrapărțile financiare și contrapărțile nefinanciare trebuie să cadă de acord în privința procedurilor și a proceselor detaliate referitoare la:
(a)
identificarea, înregistrarea și monitorizarea litigiilor referitoare la recunoașterea sau evaluarea contractului și la schimbul de garanții între contrapărți. Aceste proceduri consemnează cel puțin perioada de timp în care litigiul rămâne nesoluționat, contrapartea și suma care face obiectul litigiului;
(b)
soluționarea litigiilor în timp util, cu un proces specific pentru litigiile care nu sunt soluționate în termen de cinci zile lucrătoare.
(2) Contrapărțile financiare raportează autorității competente desemnate în conformitate cu articolul 48 din Directiva 2004/39/CE orice litigiu între contrapărți referitor la un contract derivat extrabursier, evaluarea acestuia sau schimbul de garanții având o valoare sau un cuantum mai mare de 15 milioane EUR și aflat în derulare timp de cel puțin 15 zile lucrătoare.
Articolul 16
[Articolul 11 alineatul (14) litera (b) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012]
Condiții de piață care împiedică evaluarea la prețul pieței
(1) Se consideră că s-au produs condiții de piață care împiedică evaluarea la prețul pieței a unui contract derivat extrabursier în oricare dintre situațiile următoare:
(a)
când piața este inactivă;
(b)
când plaja de estimări ale valorilor echitabile rezonabile este considerabilă, iar probabilitatea fiecărei estimări nu poate fi evaluată în mod rezonabil.
(2) Piața unui contract derivat extrabursier este considerată inactivă atunci când cotațiile nu sunt disponibile periodic și cu ușurință, iar prețurile disponibile nu reprezintă tranzacții de pe piață care sunt efective și care au loc periodic în condiții obiective.
Articolul 17
[Articolul 11 alineatul (14) litera (b) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012]
Criterii pentru utilizarea evaluării în funcție de un model
Pentru utilizarea evaluării în funcție de un model, contrapărțile financiare și nefinanciare trebuie să aibă un model care:
(a)
conține toți factorii pe care contrapărțile i-ar avea în vedere la stabilirea unui preț, inclusiv utilizarea unui volum cât mai mare de informații utile pentru evaluarea la prețul pieței;
(b)
este în acord cu metodologiile economice acceptate de stabilire a prețurilor instrumentelor financiare;
(c)
este calibrat, iar validitatea sa este testată utilizând prețuri provenite din orice tranzacție cu instrumentul financiar respectiv observabilă pe piață la momentul respectiv sau prețuri bazate pe orice date de piață observabile disponibile;
(d)
este validat și monitorizat independent, de către alt departament decât cel care își asumă riscul;
(e)
este consemnat în scris în mod corespunzător și aprobat de consiliul de administrație, cu frecvența necesară, după orice modificare semnificativă și cel puțin o dată pe an. Această aprobare poate fi delegată unui comitet.
Articolul 18
[Articolul 11 alineatul (14) litera (c) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012]
Detalii ale notificării către autoritățile competente a tranzacțiilor intragrup
(1) Solicitarea sau notificarea către autoritățile competente a detaliilor tranzacției intragrup se realizează în scris și include următoarele elemente:
(a)
contrapărțile la tranzacție care sunt persoane juridice, inclusiv identificatorii acestora în conformitate cu articolul 3 din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1247/2012;
(b)
relațiile dintre societățile care sunt contrapărți;
(c)
detalii privind relațiile contractuale accesorii dintre părți;
(d)
categoria tranzacției intragrup în sensul de la articolul 3 alineatul (1) și alineatul (2) literele (a)-(d) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012;
(e)
detalii privind tranzacțiile pentru care contrapartea solicită exceptarea, inclusiv:
(i)
clase de active a contractelor derivate extrabursiere;
(ii)
tipul de contracte derivate extrabursiere;
(iii)
tipul de active suport;
(iv)
moneda noțională și moneda de decontare;
(v)
plaja de scadențe a contractelor;
(vi)
tipul de decontare;
(vii)
dimensiunea, volumele și frecvența anuale preconizate ale contractelor.
(2) Cererea sau notificarea înaintată autorității competente relevante de o contraparte include informații care dovedesc îndeplinirea condițiilor prevăzute la articolul 11 alineatele (6)-(10) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012. Documentele justificative includ copii ale procedurilor scrise de administrare a riscurilor, informații referitoare la istoricul tranzacțiilor și copii ale contractelor relevante dintre părți și pot include, la cererea autorității competente, un aviz juridic.
Articolul 19
[Articolul 11 alineatul (14) litera (d) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012]
Detalii ale notificării tranzacțiilor intragrup către AEVMP
(1) Notificarea din partea autorității competente a detaliilor unei tranzacții intragrup se transmite către AEVMP în scris:
(a)
în termen de o lună de la primirea notificării, în cazul notificărilor transmise în temeiul articolului 11 alineatul (7) sau al articolului 11 alineatul (9) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012;
(b)
în termen de o lună de la transmiterea deciziei către contraparte, în cazul deciziilor autorității competente adoptate în temeiul articolului 11 alineatele (6), (8) sau (10) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012.
(2) Notificarea către AEVMP:
(a)
include informațiile enumerate la articolul 18;
(b)
indică dacă este vorba de o decizie pozitivă sau negativă;
(c)
în cazul unei decizii pozitive:
(i)
un rezumat al motivelor care au condus la concluzia că sunt îndeplinite condițiile prevăzute la articolul 11 alineatele (6), (7), (8), (9) sau (10) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012;
(ii)
dacă exceptarea este integrală sau parțială, referitor la notificările transmise în temeiul articolului 11 alineatele (6), (8) sau (10) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012;
(d)
în cazul unei decizii negative:
(i)
identificarea condițiilor prevăzute, după caz, la articolul 11 alineatele (6), (7), (8), (9) sau (10) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012 care nu sunt îndeplinite;
(ii)
un rezumat al motivelor pentru care s-a considerat că aceste condiții nu sunt îndeplinite.
Articolul 20
[Articolul 11 alineatul (14) litera (d) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012]
Informații referitoare la exceptarea intragrup care trebuie făcute publice
Informațiile privind o exceptare intragrup care trebuie făcute publice includ următoarele elemente:
(a)
contrapărțile la tranzacție care sunt persoane juridice, inclusiv identificatorii acestora în conformitate cu articolul 3 din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1247/2012;
(b)
relațiile dintre contrapărți;
(c)
dacă exceptarea este integrală sau parțială;
(d)
valoarea noțională agregată a contractelor derivate extrabursiere pentru care se aplică exceptarea intragrup.
Articolul 21
Intrare în vigoare și aplicare
Prezentul regulament intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
Articolele 13, 14 și 15 se aplică la șase luni de la data intrării în vigoare a prezentului regulament.
Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.
Adoptat la Bruxelles, 19 decembrie 2012.