ДЕЛЕГИРАН РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 153/2013 НА КОМИСИЯТА
от 19 декември 2012 година
за допълване на Регламент (ЕС) № 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета по отношение на регулаторните технически стандарти относно изискванията към централните контрагенти
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид становището на Европейската централна банка (1),
като взе предвид Регламент (ЕС) № 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 4 юли 2012 г. относно извънборсовите деривати, централните контрагенти и регистрите на трансакции (2), и по-специално член 25, параграф 8, член 26, параграф 9, член 29, параграф 4, член 34, параграф 3, член 41, параграф 5, член 42, параграф 5, член 44, параграф 2, член 45, параграф 5, член 46, параграф 3, член 47, параграф 8 и член 49, параграф 4 от него,
като има предвид, че:
(1)
Разпоредбите от настоящия регламент са тясно свързани помежду си, тъй като се отнасят до организационните изисквания, в т.ч. съхраняването на данни и непрекъснатостта на стопанската дейност, и пруденциалните изисквания, в т.ч. по отношение на допълнителните обезпечения, гаранционния фонд, механизмите за контрол на ликвидния риск, каскадния принцип при неизпълнение, обезпеченията, инвестиционната политика, преразглеждането на модели, стрес тестове и бек тестове. С оглед на съгласуването на посочените разпоредби, които следва да влязат в сила едновременно, и на осигуряването на възможност за цялостен поглед и лесен достъп до тях за лицата, които трябва да спазват произтичащите от тях задължения, е желателно всички регулаторни технически стандарти, изисквани съгласно дял III и дял IV от Регламент (ЕС) № 648/2012, да бъдат включени в един регламент.
(2)
С оглед на глобалния характер на финансовите пазари настоящият регламент следва да вземе предвид издадените от Комитета по платежни и сетълмент системи и Международната организация на комисиите по ценни книжа принципи по отношение на пазарните инфраструктури (по-долу „Принципи на КПСС - МОКЦК“), които служат като световен еталон за регулаторните изисквания към централните контрагенти (по-долу „ЦК“).
(3)
За да бъдат гарантирани сигурността и стабилността на ЦК при всякакви пазарни условия, е от основно значение ЦК да приемат процедури за разумно управление на риска, надлежно обхващащи всички рискове, на които те са или може да бъдат изложени. В тази връзка стандартите за управление на риска, прилагани на практика от ЦК, следва да бъдат по-строги от посочените в настоящия регламент, ако това се счита за целесъобразно с оглед управлението на риска.
(4)
За да бъдат ясно установени ограниченият брой произхождащи от Регламент (ЕС) № 648/2012 концепции, както и за да бъдат определени техническите понятия, необходими за разработването на настоящия технически стандарт, е необходимо да бъдат определени няколко понятия.
(5)
Важно е да се гарантира, че признатите ЦК от трета държава не нарушават нормалното функциониране на пазарите в Съюза. За целта е особено важно да бъде гарантирано, че признатите ЦК не са в състояние да занижат своите изисквания по отношение на управлението на риска под стандартите на Съюза, което може да създаде предпоставки за регулаторен арбитраж. Информацията, която трябва да се предостави на ЕОЦКП във връзка с признаването на ЦК от трета държава, следва да позволи на ЕОЦКП да прецени дали въпросният ЦК отговаря изцяло на пруденциалните изисквания, приложими в тази трета държава. Освен това с определянето на еквивалентността от страна на Комисията следва да се гарантира, че законовите и подзаконовите разпоредби на третата държава са еквивалентни на всяка от разпоредбите по дял IV от Регламент (ЕС) № 648/2012 и по настоящия регламент.
(6)
За да се осигури подходящо равнище на защита на инвеститорите, при признаването на ЦК от трета държава Европейският орган за ценни книжа и пазари (по-долу „ЕОЦКП“) може да изиска допълнителна информация освен строго необходимата за установяване дали са изпълнени условията по Регламент (ЕС) № 648/2012.
(7)
Компетентният орган на третата държава извършва текуща оценка дали ЦК от тази трета държава спазва изцяло пруденциалните изисквания на третата държава. С информацията, която подалият заявление ЦК от трета държава трябва да предостави на ЕОЦКП, не би следвало да се цели дублиране на оценката на компетентния орган на третата държава, а да се гарантира, че ЦК е обект на ефективен надзор и правоприлагане в съответната трета държава и по този начин да се осигури висока степен на защита на инвеститорите.
(8)
За да може ЕОЦКП да извърши цялостна оценка, информацията, предоставена от подалия заявление ЦК от трета държава, следва да бъде допълнена от информацията, необходима за оценяване на ефективността на текущия надзор, изпълнителните правомощия и действията, предприети от компетентния орган на третата държава. Тази информация следва да се предоставя в рамките на споразумение за сътрудничество, установено в съответствие с Регламент (ЕС) № 648/2012. Това споразумение за сътрудничество следва да гарантира, че ЕОЦКП бива своевременно информиран за всички надзорни мерки или действия по правоприлагане, предприети спрямо подалия заявление ЦК от трета държава, за всяка промяна на условията, при които на съответния ЦК е било предоставено разрешение, както и относно всяка актуализация на информацията, която ЦК е предоставил първоначално в процеса на признаване.
(9)
Изискванията по Регламент (ЕС) № 648/2012 относно йерархичната структура на отчитане на вътрешния риск трябва да бъдат допълнително уточнени с оглед прилагане на рамка за управление на риска, която включва структурата, правата и отговорностите на вътрешния процес по управление на риска. В правилата за управление следва да бъдат отчитани различните режими на дружествено право в Съюза, за да се гарантира стабилната нормативна уредба за дейността на ЦК.
(10)
Ролята и отговорностите на функцията по проверка на съответствието на ЦК следва да бъдат уточнени, за да се гарантира, че ЦК прилага необходимите процедури за съблюдаване на настоящия регламент, Регламент (ЕС) № 648/2012 и Регламент за изпълнение (ЕС) № 1249/2012 на Комисията (3).
(11)
Необходимо е ясно да се определят отговорностите на ръководния съвет и висшия ръководен състав, както и да се определят минимални изисквания за дейността на ръководния съвет, за да се гарантира, че организационната структура на ЦК му позволява да изпълнява неговите задачи и дейности по последователен и организиран начин. За гарантиране на отчетността е необходимо също да се установи ясна и пряка йерархична структура на отчитане.
(12)
С цел да се гарантира стабилното и разумно управление на ЦК е важно неговата политика за възнагражденията да не насърчава поемането на прекомерни рискове. Политиката за възнагражденията ще доведе до желаните последствия, ако тя бъде целесъобразно контролирана и преразглеждана от ръководния съвет, който следва да създаде специален комитет, надлежно следящ за изпълнението на политиката за възнагражденията.
(13)
За да се гарантира, че ЦК разполагат с човешките ресурси, необходими за изпълнението на всички техни задължения, че те са отговорни за изпълнението на своите дейности и че компетентните органи разполагат със съответните точки за контакт в рамките на поднадзорните им ЦК, ЦК следва да назначат поне директор по управление на риска, директор по проверка на съответствието и директор по технологиите
(14)
ЦК следва целесъобразно да оценяват и контролират доколко членовете на ръководния съвет, участващи в ръководните органи на различни дружества, могат да попаднат в конфликт на интереси както в рамките, така и извън групата на ЦК. Членовете на ръководния съвет не следва да бъдат възпрепятствани да участват в ръководни органи, освен когато това поражда конфликти на интереси.
(15)
За постигането на ефективна одитна функция ЦК следва да определи отговорностите и йерархичната структура на отчитане на своите вътрешни одитори, за да се гарантира, че съответните въпроси биват своевременно отнасяни до ръководния съвет на ЦК и компетентните органи. При установяването и поддържането на функцията по вътрешен одит следва ясно да бъдат определени нейната мисия, независимост и обективност, обхват и отговорност, правомощия, отчетност и стандарти на работа.
(16)
С оглед ефективното изпълнение на задълженията си съответният компетентен орган следва да разполага с достъп до цялата информация, необходима да се установи дали ЦК съблюдава условията на неговото разрешение. Тази информация следва да бъде своевременно предоставяна от ЦК.
(17)
Съхраняваните от ЦК данни следва да предоставят цялостна представа за кредитните експозиции на ЦК към клиринговите членове и да позволяват текущ мониторинг на произтичащия системен риск. Тези данни следва да позволяват на компетентните органи, ЕОЦКП и съответните членове на Европейската система на централните банки (по-долу „ЕСЦБ“) да пресъздадат по подходящ начин клиринговия процес с цел да се оцени съответствието му с регулаторните изисквания, включително изискванията за отчитане. Съхраняваните данни са полезни и за ЦК с оглед спазване на регулаторните изисквания и задължения към клиринговите членове, както и при съдебни спорове.
(18)
Данните, отчитани от ЦК пред регистрите на трансакции, следва да бъдат съхранявани, за да могат компетентните органи да проверят дали ЦК спазват задължението за отчетност, установено в Регламент (ЕС) № 648/2012, и да получат лесен достъп до информацията, която не може да бъде намерена в регистрите на трансакции.
(19)
По отношение на изискването за съхраняване на данни за сделките следва да се прилагат понятията, използвани при предвиденото в член 9 от Регламент (ЕС) № 648/2012 задължение за отчетност, с което да се гарантира целесъобразното отчитане от страна на ЦК.
(20)
С оглед осигуряване непрекъснатостта на стопанската дейност при смущения алтернативният обработвателен център на ЦК следва да бъде достатъчно отдалечен и географски обособен от основния център, така че да не бъде засегнат от същото катастрофично събитие, което би могло да причини спирането на функциите на основния център. Необходимо е да бъдат подготвени сценарии, с помощта на които да се анализира въздействието от кризисни събития върху основните услуги, включително сценарии, които предвиждат спирането на функциите на системите вследствие на природно бедствие. Тези анализи следва да подлежат на периодичен преглед.
(21)
Като част от системно значимата инфраструктура на финансовите пазари ЦК следва да могат да възстановят основните си функции в рамките на два часа, като в идеалния случай техните резервни системи трябва да започнат обработката на данни непосредствено след настъпването на инцидент. ЦК следва също така да гарантират с много висока степен на вероятност, че няма да бъдат загубени данни.
(22)
При неизпълнение от страна на клирингов член е важно останалите участници на пазара да не понесат значителни загуби. Следователно посредством допълнителните обезпечения, предоставени от неизправната страна, ЦК трябва да осигурят най-малко покритието на съответната част от евентуалните загуби, които ЦК биха претърпели в рамките на процеса по приключване на вземането. Правилата следва да определят минималния процент, който допълнителните обезпечения следва да покриват за различните класове финансови инструменти. Освен това ЦК следва да прилагат принципи, позволяващи равнищата на допълнително обезпечаване да бъдат целесъобразно адаптирани според характеристиките на всеки финансов инструмент или портфейл, по отношение на който извършват клиринг.
(23)
Съществуването на силно конкурентна среда не следва да е причина за ЦК да намаляват допълнителното обезпечаване до равнища, които застрашават тяхната сигурност. Поради това при изчисляването на допълнителното обезпечение следва да се спазват специфични изисквания по отношение на неговите основни компоненти. В този смисъл допълнителните обезпечения следва да са съобразени с всички възможни пазарни условия, в т.ч. периоди на сътресения.
(24)
Следва да бъдат установени правила за определяне на подходящия процент и времевите хоризонти за периода на ликвидация и изчисляването на променливостта за минали периоди. Въпреки това, за да бъде гарантирано, че ЦК управляват надлежно риска, на който са изложени, е желателно да не се посочва подходът, който ЦК следва да предприеме за изчисляване на изискваното допълнително обезпечение по тези параметри. По същите причини ЦК не следва да бъдат възпрепятствани да използват различни надеждни методологични подходи за допълнително обезпечаване на ниво портфейл. Те следва да могат да прилагат методи, основани на корелациите между ценовия риск на финансовия инструмент или набора от финансови инструменти, по отношение на които те осъществяват клиринг, както и други подходящи методи, основани на еквивалентни статистически зависимости.
(25)
Когато се определя времевият период, през който ЦК е изложен на пазарен риск, свързан с управлението на позицията на неизправната страна, ЦК следва да отчете съответните характеристики на финансови инструменти или портфейли, за които е осъществил клиринг, например степента на ликвидност и размера на позицията или нейната концентрация. ЦК следва да направи предпазлива оценка на времето, необходимо за цялостното приключване на позицията на неизправната страна след привличането на последното допълнително обезпечение, размера на позицията и нейната концентрация.
(26)
За да не се дестабилизира или влошава финансовата обстановка, ЦК следва, доколкото е възможно, да прилага далновидни методологии по отношение на допълнителните обезпечения, които ограничават вероятност от проциклични промени в изискванията за допълнително обезпечение, без това да нарушава устойчивостта на ЦК.
(27)
При извънборсовите деривати е обикновено оправдано използването на по-голям доверителен интервал, тъй като при тях ценообразуването може да бъде по-ненадеждно, а данните за минали периоди, на които се основават приблизителните оценки на експозицията - по-ограничени. ЦК може да извършват клиринг на извънборсови деривати, които не са засегнати от тези фактори и чиито характеристики на риска съвпадат с тези на борсово търгуваните деривати, като те следва да могат да извършват последователен клиринг на тези продукти независимо от метода на изпълнение.
(28)
Подходящото определение на екстремни, но реалистични пазарни условия представлява основен елемент от управлението на риска на ЦК. С оглед актуализирането на рамката за управление на риска на ЦК понятието екстремни, но реалистични пазарни условия не следва да се разглежда статично, а по-скоро като явление, което се променя с течение на времето и се различава за отделните пазари. Един пазарен сценарий може да бъде екстремен, но реалистичен за даден ЦК и същевременно да не бъде от голямо значение за друг ЦК. ЦК следва да изгради устойчива вътрешна рамка за определяне на пазарите, във връзка с които е изложен на риск, и да прилага общ минимален набор от стандарти за определяне на екстремните, но реалистични условия на всеки от определените пазари. Той следва също така да разгледа обективно възможността за настъпване на едновременни сътресения на няколко пазара.
(29)
За да бъде осигурено наличието на подходящи и надеждни правила за управление, използваната от ЦК рамка за установяване на екстремни, но реалистични пазарни условия следва да бъде обсъдена от комитета за управление на риска и одобрена от ръководния съвет. Тя следва да подлежи най-малко веднъж годишно на преглед, резултатите от който биват обсъдени от комитета за управление на риска и след това представени пред ръководния съвет. Прегледът следва да гарантира, че промените в мащаба и концентрацията на експозициите на ЦК, както и тенденциите на пазарите, на които той оперира, са отразени в определението на екстремни, но реалистични пазарни условия. Този преглед обаче не следва да замества оценката, която ЦК текущо извършва на адекватността на своя гаранционен фонд съобразно променящите се пазарни условия.
(30)
За да се осигури ефективното управление на техния ликвиден риск, от ЦК следва да се изисква да изградят рамка за управление на ликвидния риск. Въпросната рамка следва да зависи от естеството на задълженията на ЦК и да обхваща инструментите, с които той разполага за оценка на своя ликвиден риск, за определяне на ликвидните затруднения, които могат да възникнат, и за гарантиране на адекватността на ликвидните му средства.
(31)
От ЦК следва да се изисква, когато оценява адекватността на ликвидните си средства, да взема предвид размера и ликвидността на ресурсите, с които разполага, както и евентуалния риск от концентрация на тези активи. Важно е ЦК да могат да установят всички основни видове концентрация на ликвиден риск в рамките на своите ресурси, за да могат при необходимост да получат незабавен достъп до ликвидните си ресурси. ЦК следва също така да отчетат допълнителните рискове, произтичащи от множеството взаимовръзки, взаимозависимости и концентрации.
(32)
Тъй като ликвидността по трансакциите трябва да бъде гарантирана към определената дата или дори в рамките на деня на трансакцията, ЦК може да използва парични средства при емитиращата централна банка, парични средства при кредитоспособни търговски банки, предварително договорени кредитни линии, предварително договорени репо сделки, високоликвидно обезпечение, държано при попечител, и инвестиции, които са леснодостъпни и обратими в парични средства при предварително определени и много надеждни договорености за финансиране, включително при неблагоприятни пазарни условия. Само при определени условия тези парични средства и обезпечения следва да се считат за предварително договорени ликвидни финансови ресурси.
(33)
За да се осигурят необходимите стимули за ЦК да спазва пруденциалните изисквания и да поддържа съответната сума на подходящо равнище, като същевременно избягва регулаторния арбитраж, е важно да се установи обща методология за изчисляване и поддържане на определен размер целеви собствени ресурси, с които ЦК следва да разполага и да използва съгласно каскадния принцип при неизпълнение. Важно е тези ресурси, служещи за покриване на загуби от неизпълнение, да бъдат отделени и функционално независими от минималния изискуем капитал на ЦК, който покрива други рискове, на които ЦК може да бъде изложен.
(34)
За да им бъдат осигурени равностойни условия на конкуренция, е необходимо ЦК да прилагат съгласувана методология за изчисляване на собствените ресурси, които трябва да се използват съгласно каскадния принцип при неизпълнение. Ако бъде позволено на ЦК да прилагат по своя преценка ненапълно изяснени методологии, отделните ЦК ще постигнат твърде различни резултати, като по този начин ще бъдат създадени стимули за регулаторен арбитраж. Ето защо е изключително важно методологията да не оставя възможност за индивидуална интерпретация от страна на ЦК. За тази цел би било целесъобразно да се използва обикновен процент, основан на ясно разграничими параметри и ясна методология, с което да се осигури съгласуваност при изчисляването на собствените ресурси на ЦК, които да бъдат използвани съгласно каскадния принцип при неизпълнение.
(35)
Следва да бъде установен минимален набор от критерии, за да се гарантира, че подходящото обезпечение е високоликвидно и може бързо да бъде превърнато в парични средства при минимално въздействие върху цената. Тези критерии следва да се отнасят до емитента на обезпечението, възможността то да бъде реализирано на пазара и дали неговата стойност се намира в правопропорционална зависимост от кредитоспособността на члена, предоставил обезпечението, с оглед покриване на евентуалния утежняващ риск. ЦК следва да може да прилага допълнителни критерии, необходими за постигане на желаното ниво на надеждност.
(36)
ЦК следва да приемат единствено високоликвидни обезпечения с минимален кредитен и пазарен риск. За да се гарантира, че държаните от ЦК обезпечения са високоликвидни във всеки един момент, е необходимо ЦК да установят прозрачни и предвидими политики и процедури за оценка и постоянен мониторинг на ликвидността на активите, приети като обезпечение, както и да прилагат подходящи методологии за оценка. За целта ЦК следва също да използват граници на концентрация, с които се цели поддържането на необходимата диверсификация на обезпеченията, гарантираща, че те може да бъдат ликвидирани своевременно, без стойността им да бъде повлияна от значителен пазарен риск. Когато определят своите политики относно допустимите обезпечения и границите на концентрация, ЦК следва да вземат под внимание глобалната наличност на съответното обезпечение с оглед на потенциалните макроикономически ефекти на своите политики.
(37)
За да се избегне утежняващият риск, на клиринговите членове не следва като цяло да бъде разрешено да използват като обезпечение собствените си ценни книжа или ценни книжа, емитирани от дружество от тяхната група. ЦК следва да могат обаче да позволят на клиринговите членове да предоставят обезпечени облигации, които са защитени от неплатежоспособност на емитента. Съответното обезпечение следва все пак да бъде отделено по подходящ начин от емитента и да отговоря на минимални критерии за приемане на обезпечението. Клирингов член не следва да емитира финансови инструменти, чиято основна цел е да бъдат използвани като обезпечение от друг клирингов член.
(38)
За да се осигури стабилността на ЦК, те следва да приемат като обезпечение издадените от търговски банки гаранции единствено след задълбочена оценка на емитента и на правната, договорната и оперативната рамка на гаранцията. Необезпечените експозиции на ЦК към търговски банки следва да се избягват. Следователно гаранции на търговски банки могат да бъдат приемани само при строго определени условия. Тези условия са изпълнени обикновено на пазари, характеризиращи се с висока концентрация на търговски банки, които желаят да предоставят кредити на нефинансовите клирингови членове. Ето защо в тези случаи следва да се допускат по-високи граници на концентрация.
(39)
С цел да ограничи пазарния си риск ЦК следва да бъде задължен да преоценява ежедневно своите обезпечения. Той следва да прилага проценти за намаляване на стойността на обезпечението, които по предпазлив начин отразяват потенциалното намаление на стойността на обезпечението за интервала между неговата последна преоценка и момента, към който се счита за логично то да бъде ликвидирано при неблагоприятни пазарни условия. Степента на обезпеченост следва също така да е съобразена с потенциалните експозиции към утежняващ риск.
(40)
Прилагането на проценти за намаляване на стойността на обезпечението следва да помогне на ЦК да избегнат значителните и неочаквани корекции на размера на изискваното обезпечение, като по този начин се предотвратява, доколкото е възможно, процикличното въздействие.
(41)
Приеманите от ЦК обезпечения не следва да бъдат концентрирани върху ограничен брой емитенти или ограничен брой активи, с което се цели да се избегнат потенциалните значителни отрицателни ценови ефекти в случай на ускорена ликвидация на обезпечението. Поради тази причина концентрираните позиции от обезпечения не следва да се считат за високоликвидни.
(42)
Ликвидният, пазарният и кредитният риск следва да се разглеждат както на равнище портфейл, така и за всеки отделен финансов инструмент. Концентрацията на равнище портфейл може да има значителен отрицателен ефект върху ликвидността на обезпечението или на финансовите инструменти, в които ЦК може да инвестира своите финансови ресурси, тъй като продажбата на значителни позиции при неблагоприятни пазарни условия вероятно ще доведе до намаляване на пазарната цена. По същата причина съхраняваните от ЦК обезпечения следва да се наблюдават и оценяват постоянно, за да се гарантира тяхната ликвидност.
(43)
Пазарите на енергийни деривати са много силно обвързани със стоковите спот пазари, които се характеризират с висок дял нефинансови клирингови членове. Голяма част от участниците на тези пазари са едновременно и производители на съответните стоки. Осигуряването на достатъчно обезпечение с цел пълно покриване на гаранциите на търговските банки би могло да накара тези нефинансови клирингови членове да се освободят от значителна част от текущите си позиции или да им попречи да продължат да осъществяват клиринг на своите позиции като пряк клирингов член на ЦК. Този процес би могъл да причини смущения на енергийните пазари, свързани с ликвидността и разнообразието на участниците на пазара. Поради това неговото прилагане следва да бъде отложено съгласно ясно установен график.
(44)
С цел да се осигури последователното прилагане на рамката, установена в Регламент (ЕС) № 648/2012, посочените в окончателните правила изисквания следва да бъдат аналогични за всички сектори. Енергийните дружества оперират понастоящем в добре уредена среда, която ще се нуждае от време за адаптация към установените нови изисквания с цел да се избегнат неблагоприятните последици за реалната икономика. Следователно за този тип пазари е желателно да се установи дата на прилагане, която ще позволи настоящата пазарна практика да бъде постепенно адаптирана, без да бъдат ненужно засегнати пазарната структура и ликвидността.
(45)
В инвестиционната политика на ЦК следва да се отдаде най-висок приоритет на принципите на запазване на капитала и постигане на максимална ликвидност. Инвестиционната политика следва също така да гарантира, че няма да възникнат конфликти с търговските интереси на ЦК.
(46)
Критериите, които финансовите инструменти следва да покриват, за да бъдат считани за приемливи инвестиции на ЦК, следва да са съобразени с принцип 16 от Принципите на КПСС - МОКЦК, за да се постигне съгласуваност в международен мащаб. По-специално от ЦК следва да бъде изискано да прилагат ограничителни стандарти към емитента на финансовия инструмент, прехвърляемостта на финансовия инструмент и кредитния, пазарния, валутния и свързания с променливостта риск на финансовия инструмент. ЦК следва да гарантира, че неговите прекомерни експозиции към даден финансов инструмент, вид финансов инструмент, отделен емитент, вид емитент или индивидуален попечител не засягат мерките, предприети за ограничаване на рисковите експозиции на неговите инвестиции.
(47)
Когато използва деривати, ЦК се излага на допълнителни кредитни и пазарни рискове и затова е необходимо да се определи ограничен набор от обстоятелства, при които ЦК може да инвестира своите финансови ресурси в деривати. Като бъде отчетено, че целта на ЦК е да неутрализира пазарния риск, единствените рисковете, които ЦК ще трябва да хеджира, са свързани с приетото от него обезпечение или произтичат от неизпълнение на клирингов член. Рисковете по отношение на обезпечението, прието от ЦК, могат да бъдат ефективно управлявани чрез процентите за намаляване на стойността на обезпечението, като в този случай не се смята за необходимо ЦК да използва деривати. ЦК следва също така да използва деривати единствено за управлението на ликвидния риск, произтичащ от експозиции към различни валути, и с оглед хеджиране на портфейл на намиращ се в неизпълнение клирингов член само когато това е предвидено в процедурите на ЦК за управление на неизпълнението.
(48)
За да се гарантира тяхната стабилност, на ЦК следва да бъде разрешено да поддържат единствено минимално количество парични средства под формата на необезпечени депозити. За да предпазят паричните си средства, ЦК следва постоянно да гарантират, че към всеки един момент те са целесъобразно защитени срещу ликвиден риск.
(49)
Необходимо е да се установят строги изисквания към стрес тестовете и бек тестовете, за да се осигури доброто функциониране на моделите на ЦК, техните методологии и рамката за управление на ликвидния риск, като се отчитат всички рискове, на които ЦК е изложен, за да може ЦК да разполага във всеки един момент с необходимите средства за покриване на тези рискове.
(50)
За осигуряването на последователно прилагане на изискванията към ЦК е необходимо да се определят подробни разпоредби по отношение на видовете тестове, които трябва да бъдат осъществявани, в т.ч. стрес тестове и бек тестове. За да се разшири кръгът от ценни книжа и дериватни договори, които може да подлежат на клиринг в бъдеще, да бъдат отразени различията между дейността и подходите за управление на риска на ЦК, да се позволи отразяването на бъдещи промени и нови рискове, както и да се осигури достатъчна гъвкавост, е необходим подход, който е основан на покриването на критерии.
(51)
При одобряването на моделите на ЦК, техните методологии и рамка за управление на ликвидния риск е необходимо участието на подходяща независима трета страна, така че преди тяхното прилагане да бъдат установени и предприети необходимите корективни мерки и да бъдат избегнати потенциалните съществени конфликти на интереси. Независимата трета страна следва да бъде целесъобразно отделена от подразделението на ЦК, което разработва, прилага и ще управлява модела или политиките, които са в процес на утвърждаване, и не следва да бъде в съществен конфликт на интереси. Тези условия могат да бъдат изпълнени или от вътрешна страна, подчинена на отделна йерархична структура на отчитане, или от външна страна.
(52)
Различните елементи на финансовите ресурси на ЦК, по-специално покритието на допълнителното обезпечение, гаранционните фондове и другите финансови ресурси, имат за цел да обхващат различни сценарии и цели. Поради това е необходимо да се предвидят специфични изисквания, отразяващи тези цели, и да се осигури последователното им прилагане сред ЦК. Когато определя необходимото покритие, ЦК не следва да нетира експозициите между намиращите се в неизпълнение клирингови членове, за да се избегне намаляването на потенциалното въздействие на тези експозиции.
(53)
Различните видове финансови инструменти, по отношение на които ЦК може да извършва клиринг, са изложени на множество специфични рискове. Поради това ЦК следва да бъде задължен в своите модели, техните методологии и рамката за управление на ликвидния риск да отчита всички рискове, свързани с пазарите, на които предоставя клирингови услуги, за да гарантира, че адекватно оценява своята потенциална бъдеща експозиция. За да бъдат тези рискове надлежно отчетени, изискванията по отношение на стрес тестовете следва да включват специфичните рискове, свързани с различните видове финансови инструменти.
(54)
За да гарантира, че моделът за изчисляване на първоначалното допълнително обезпечение адекватно отразява неговите потенциални експозиции, ЦК следва да извършва бек тест на ключовите параметри и допускания на модела в допълнение към ежедневните бек тестове на покритието на допълнителното обезпечение, с което се проверява целесъобразността на изисканите допълнителни обезпечения. Това е необходимо, за да се гарантира, че моделите на ЦК изчисляват точно първоначалното допълнително обезпечение.
(55)
Надлежният анализ на чувствителността на изискваните допълнителни обезпечения може да бъде от съществено значение, когато пазарите са неликвидни или нестабилни, и следва да се използва за определяне на въздействието на основните променливи параметри на модела. Анализът на чувствителността е ефективен инструмент за проучване на скрити недостатъци, които не могат да бъдат открити чрез бек тестове.
(56)
Липсата на редовни стрес тестове и бек тестове може да доведе до равнище на финансовите и ликвидните средства на ЦК, което е недостатъчно за покриване на действителните рискове, на които той е изложен. Подходящите тестове ще позволяват също така в моделите на ЦК, техните методологии и рамката за управление на ликвидния риск да бъдат своевременно отразявани пазарните промени и новите рискове. Ето защо ЦК следва да използват своевременно резултатите от тестовете, когато преразглеждат своите модели, методологии и рамка за управление на ликвидния риск.
(57)
Моделирането на екстремни пазарни условия може да помогне на ЦК да установи границите на своите настоящи модели, рамката за управление на ликвидния риск и финансовите и ликвидни средства. То обаче изисква ЦК да използват собствената си преценка при моделиране на различните пазари и продукти. Провеждането на обратни стрес тестове следва да се счита за полезен, но не и основен инструмент за определяне на подходящото ниво на финансовите ресурси.
(58)
Участието на клиринговите членове, клиенти и други заинтересовани страни в изпитването на процедурите на ЦК за управление на неизпълнението чрез симулационни проверки е от съществено значение, за да се гарантира, че те разполагат с познанията и оперативния капацитет, позволяващи им да участват успешно в управление на неизпълнението. При симулациите следва да се възпроизвежда сценарий на неизпълнение, представящ ролята и отговорностите на клиринговите членове, клиенти и други заинтересовани страни. Освен това е важно ЦК да разполага с подходящи механизми, които му позволяват да установи дали са необходими корективни действия и дали прилаганите правила и процедури се отличават с липса на яснота, или позволяват индивидуална интерпретация. Изпитването на процедурите на ЦК за управление на неизпълнението е особено важно, когато в процеса на приключване се разчита на подкрепата на изправните клирингови членове или трети страни или когато процедурите при неизпълнение никога не са били изпитвани в условията на реално неизпълнение.
(59)
Настоящият регламент е изготвен въз основа на проектите на регулаторни технически стандарти, предадени на Комисията от Европейския орган за ценни книжа и пазари (ЕОЦКП).
(60)
ЕОЦКП се консултира по целесъобразност с Европейския банков орган (по-долу „ЕБО“), Европейския съвет за системен риск и членовете на ЕСЦБ, преди да представи проектите на технически стандарти, въз основа на които е изготвен настоящият регламент. В съответствие с член 10 от Регламент (ЕС) № 1095/2010 на Европейския парламент и на Съвета от 24 ноември 2010 г. за създаване на Европейски надзорен орган (Европейски орган за ценни книжа и пазари) (4) ЕОЦКП проведе открити обществени консултации по тези проекти на регулаторни технически стандарти, анализира свързаните с тях потенциални разходи и ползи и поиска становището на Групата на участниците от сектора на ценните книжа и пазарите, създадена в съответствие с член 37 от Регламент (ЕС) № 1095/2010,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ГЛАВА I
ОБЩИ ПОЛОЖЕНИЯ
Член 1
Определения
За целите на настоящия регламент се прилагат следните определения:
1.
„базисен риск“ е рискът, произтичащ от непълно корелираните промени между два или повече актива или договора, по отношение на които централен контрагент (по-долу „ЦК“) извършва клиринг;
2.
„доверителен интервал“ е процентът на промяна на експозицията за всеки финансов инструмент, на който е извършен клиринг, в рамките на определен наблюдаван минал период, който ЦК трябва да покрие през дадения период на ликвидация;
3.
„приемлива печалба“ е печалбата от пряката собственост върху физическата стока, която зависи както от пазарните условия, така и от други фактори, като например разходи по физическото съхранение;
4.
„допълнително обезпечение“ е обезпечението, посочено в член 41 от Регламент (ЕС) № 648/2012, което може да включва първоначално допълнително обезпечение и променлив маржин;
5.
„първоначално допълнително обезпечение“ е допълнителното обезпечение, привлечено от ЦК за покриване на потенциалната бъдеща експозиция към клиринговите членове, осигуряващи допълнителното обезпечение, и когато е приложимо, към оперативно съвместимите ЦК във времевия интервал между привличането на последното допълнително обезпечение и ликвидирането на позициите в резултат на неизпълнение от страна на клирингов член или оперативно съвместим ЦК;
6.
„променлив маржин“ е обезпечението, привлечено или изплатено с оглед на текущите експозиции, произтичащи от действителните промени в пазарната цена;
7.
„риск от внезапно неизпълнение“ е рискът от неочаквано неизпълнение на контрагент или емитент, преди пазарът да е имал време да отрази това чрез увеличаване на неговия риск от неизпълнение;
8.
„период на ликвидация“ е използваният за изчисляване на допълнителното обезпечение период от време, който ЦК счита за необходим за уреждането на своята експозиция към намиращ се в неизпълнение клирингов член и в рамките на който ЦК е изложен на пазарен риск, свързан с управлението на позициите на неизправната страна;
9.
„наблюдаван минал период“ е времевият хоризонт, използван за изчисляване на променливостта за минали периоди;
10.
„изключения при изпитване“ са резултатите от тест, които показват, че моделът или рамката за управление на ликвидния риск на ЦК не са доведели до желаното ниво на покритие;
11.
„утежняващ риск“ е рискът от експозиция към контрагент или емитент, когато обезпечението, предоставено от този контрагент или емитирано от този емитент, се характеризира с висока степен на корелация с неговия кредитен риск.
ГЛАВА II
ПРИЗНАВАНЕ НА УСТАНОВЕН В ТРЕТА ДЪРЖАВА ЦК
(член 25 от Регламент (ЕС) № 648/2012)
Член 2
Информация, която се представя на ЕОЦКП за признаването на ЦК
Заявлението за признаване, подадено от установен в трета държава ЦК, съдържа най-малко следната информация:
а)
пълното наименование на юридическото лице;
б)
самоличност на акционерите или съдружниците, имащи квалифицирано дялово участие;
в)
списък на държавите членки, в които ЦК възнамерява да предоставя услуги;
г)
класове финансови инструменти, за които се извършва клиринг;
д)
данни, които ще бъдат включени в уебсайта на ЕОЦКП в съответствие с член 88, параграф 1, буква д) от Регламент (ЕС) № 648/2012;
е)
данни за неговите финансови ресурси, формата и начините, по които те се поддържат, както и мерките за осигуряване на тяхната сигурност, включително процедури за управление на неизпълнението;
ж)
данни относно методологията във връзка с допълнителните обезпечения и изчисляването на гаранционния фонд;
з)
списък на допустимите обезпечения;
и)
разбивка по всяка от валутите на ЕС на обемите, включително при нужда и на прогнозните обеми, на извършения от подалия заявлението ЦК клиринг;
й)
резултати от стрес тестовете и бек тестовете, проведени през годината, предхождаща датата на заявлението;
к)
неговите правила и вътрешни процедури, както и доказателство за пълното им съответствие с изискванията, приложими в тази трета държава;
л)
данни за всички споразумения за възлагане на дейности на външни подизпълнители;
м)
данни относно споразуменията за отделяне и тяхната правна обоснованост и приложимост;
н)
данни относно въведените от ЦК изисквания за достъп и условия за временно преустановяване и прекратяване на членство;
о)
данни за всяко споразумение за оперативна съвместимост, включително информацията, предоставена на компетентния орган на третата държава с оглед оценяване на споразумението.
ГЛАВА III
ОРГАНИЗАЦИОННИ ИЗИСКВАНИЯ
(член 26 от Регламент (ЕС) № 648/2012)
Член 3
Правила за управлението
1. Ключовите компоненти на правилата за управлението на ЦК, определящи неговата организационна структура, както и ясно определените и надлежно документирани политики, процедури и процеси, съгласно които функционират ръководният му съвет и неговият висш ръководен състав, включват следното:
а)
състава, ролята и отговорностите на ръководния съвет и комитетите към него;
б)
ролята и отговорностите на ръководния състав;
в)
структурата на висшия ръководен състав;
г)
йерархичната структура на отчитане между висшия ръководен състав и ръководния съвет;
д)
процедури за назначаване на членове на ръководния съвет и висшия ръководен състав;
е)
организация на функциите по управление на риска, проверка на съответствието и вътрешен контрол;
ж)
процесите за осигуряване на отчетността пред заинтересованите страни.
2. ЦК разполага с необходимия персонал, за да изпълни всички задължения по настоящия регламент и Регламент (ЕС) № 648/2012. ЦК не предоставя персонала си на други дружества от групата, освен в рамките на споразумения за възлагане на дейности на външни подизпълнители в съответствие с член 35 от Регламент (ЕС) № 648/2012.
3. ЦК установява йерархия на отговорностите, която е ясна, последователна и целесъобразно документирана. ЦК гарантира, че функциите на директора по управление на риска, директора по проверка на съответствието и директора по технологиите се изпълняват от отделни лица, които са служители на ЦК, на които е възложена изключителната отговорност да изпълняват тези функции.
4. Когато ЦК е част от група, той отчита евентуалните последствия от това върху собствените си правила за управлението, включително дали разполага с необходимата степен на независимост за изпълнение на регулаторните си задължения като отделно юридическо лице и дали неговата независимост може да бъде нарушена от структурата на групата или от факта, че член на неговия ръководен съвет участва и в ръководния съвет на друго дружество от същата група. Такъв ЦК трябва да подготви специфични процедури за предотвратяване и управление на конфликти на интереси, в т.ч. и по отношение на споразуменията за възлагане на дейности на външни подизпълнители.
5. Когато ЦК използва двустепенна система на управление, ролята и отговорностите на ръководния съвет, установени в настоящия регламент и в Регламент (ЕС) № 648/2012, се разпределят целесъобразно между надзорния съвет и управителния съвет.
6. Политиките, процедурите и системите за управление на риска, както и съответните механизми за контрол са част от съгласувана и последователна рамка на управление, която се преразглежда и актуализира редовно.
Член 4
Механизми за управление на риска и вътрешен контрол
1. ЦК разполага със стабилна рамка за цялостно управление на всички съществени рискове, на които е или може да бъде изложен. ЦК установява документирани политики, процедури и системи, които разкриват, измерват, проследяват и управляват тези рискове. Когато установява политиките, процедурите и системите за управление на риска, ЦК ги структура по начин, гарантиращ, че клиринговите членове управляват правилно и ограничават рисковете, които те създават за ЦК.
2. ЦК извършва интегриран и цялостен преглед на всички съответни рискове. Тук спадат рисковете, които поема от и създава за своите клирингови членове и доколкото е приложимо, клиенти, както и рисковете, които поема от и създава за други дружества, в т.ч. оперативно съвместими ЦК, системи за сетълмент на ценни книжа и платежни системи, банки, извършващи сетълмент, доставчици на ликвидност, централни депозитари на ценни книжа, обслужвани от ЦК места за търговия и други ключови доставчици на услуги.
3. ЦК разработва подходящи инструменти за управление на риска, които му позволяват да управлява и докладва всички основни рискове. Тук спадат разкриването и управлението на системните, пазарните и други взаимовръзки. Ако ЦК предоставя свързани с клиринг услуги, които представляват отделен от неговите функции рисков профил и потенциално създават значителни допълнителни рискове за него, ЦК трябва да управлява тези допълнителни рискове по подходящ начин. Това може да включва правното отделяне на допълнителните услуги, които ЦК предоставя, от основните му функции.
4. С правилата за управлението се гарантира, че ръководният съвет на ЦК поема окончателната отговорност и отчетност за управление на рисковете на ЦК. Ръководният съвет определя, установява и документира подходящите граници и капацитет за поемане на риск от страна на ЦК. Ръководният съвет и висшият ръководен състав гарантират, че политиките, процедурите и контролните механизми на ЦК са в съответствие с неговите граници и капацитет за поемане на риск и че посочват начина, по който ЦК установява, докладва, проследява и управлява рисковете.
5. ЦК прилага надеждни системи за информация и контрол на рисковете, които предоставят на ЦК, по целесъобразност, на неговите клирингови членове и доколкото е приложимо, клиенти възможността да получат своевременна информация и да прилагат целесъобразно политиките и процедурите за управление на риска. Тези системи гарантират най-малко, че кредитните и ликвидните експозиции се следят непрекъснато на равнище ЦК, на равнище клирингов член, както и доколкото е приложимо - на равнище клиент.
6. ЦК гарантира, че функцията по управление на риска разполага с нужните правомощия, средства, опит и достъп до цялата необходима информация и че е достатъчно независима от другите функции на ЦК. Директорът по управлението на риска на ЦК прилага рамката за управление на риска, включително установените от ръководния съвет политики и процедури.
7. ЦК разполага с подходящи механизми за вътрешен контрол, които подпомагат ръководния съвет при мониторинга и оценката на адекватността и ефективността на неговите политики, процедури и системи за управление на риска. Тези механизми включват надеждни административни и счетоводни процедури, стабилна функция по проверка на съответствието и независима функция за вътрешен одит и одобряване или преразглеждане.
8. Финансовите отчети на ЦК се изготвят на годишна основа и се заверяват от задължителни одитори или одиторски дружества по смисъла на Директива 2006/43/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (5).
Член 5
Политика и процедури по проверка на съответствието
1. ЦК установява, прилага и поддържа подходящи политики и процедури, предназначени да разкриват риска от неспазване на задълженията на ЦК и неговите служители по настоящия регламент, Регламент (ЕС) № 648/2012 и Регламент за изпълнение (ЕС) № 1249/2012, както и свързаните с това рискове, и въвеждат подходящи мерки и процедури, предназначени да сведат до минимум този риск, както и да позволят на компетентните органи да упражняват ефективно своите правомощия по посочените регламенти.
2. ЦК гарантира, че неговите правила, процедури и договорни споразумения са ясни и изчерпателни и осигуряват спазването на настоящия регламент, Регламент (ЕС) № 648/2012 и Регламент за изпълнение (ЕС) № 1249/2012, както и на всички други приложими регулаторни и надзорни изисквания.
Правилата, процедурите и договорните споразумения на ЦК се съхраняват в писмен вид или на друг траен носител. Тези правила, процедури и договорни споразумения, както и всички съпътстващи материали трябва да бъдат точни, актуални и леснодостъпни за компетентните органи, клиринговите членове и по целесъобразност, клиентите.
ЦК установява и анализира надеждността на правилата, процедурите и договорните споразумения на ЦК. За целите на анализа може да се потърси независимо правно становище. ЦК разполага с механизъм за предлагане и въвеждане на промени в своите правила и процедури, като преди въвеждането на съществени промени се консултира с всички засегнати клирингови членове и представя предложените промени пред компетентния орган.
3. Когато разработва своите правила, процедури и договорни споразумения, ЦК взема предвид съответните регулаторни принципи, стандартите за сектора и пазарните протоколи и ясно посочва в кои случаи тези практики са залегнали в документацията, уреждаща правата и задълженията на ЦК, неговите клирингови членове и заинтересованите трети страни.
4. ЦК установява и анализира потенциалните случаи на стълкновение на правни норми и разработва правила и процедури, които намаляват произтичащите от това правни рискове. За целите на анализа ЦК може при нужда да потърси независимо правно становище.
В правилата и процедурите на ЦК се посочва ясно правото, което би следвало да се прилага по отношение на всеки един аспект от дейностите и операциите на ЦК.
Член 6
Функция по проверка на съответствието
1. ЦК установява и поддържа постоянна и ефективна функция по проверка на съответствието, която е независима от другите функции на ЦК. ЦК гарантира, че функцията по проверка на съответствието разполага с необходимите правомощия, средства, опит и достъп до цялата необходима информация.
При установяването на своята функция по проверка на съответствието ЦК взема предвид естеството, мащаба и сложността на дейността си, както и естеството и обхвата на услугите и дейностите, извършвани в хода на тази дейност.
2. Директорът по проверка на съответствието е натоварен най-малко със следните отговорности:
а)
да наблюдава и редовно оценява адекватността и ефективността на въведените в съответствие с член 5, параграф 4 мерки, както и на предприетите действия за отстраняване на всички пропуски при спазването на задълженията от страна на ЦК;
б)
да администрира политиките и процедурите по проверка на съответствието, установени от висшия ръководен състав и ръководния съвет;
в)
да консултира и съдейства на лицата, отговорни за изпълнението на услугите и дейностите на ЦК, във връзка със спазване на задълженията на ЦК по настоящия регламент, Регламент (ЕО) № 648/2012 и Регламент за изпълнение (ЕС) № 1249/2012, и други приложими нормативни изисквания, ако има такива;
г)
да отчита редовно пред ръководния съвет спазването от страна на ЦК и неговите служители на задълженията им по настоящия регламент, Регламент (ЕС) № 648/2012 и Регламент за изпълнение (ЕС) № 1249/2012;
д)
да установява процедури за ефективно преодоляване на случаите на неспазване;
е)
да гарантира, че ангажираните с функцията по проверка на съответствието лица не участват в изпълнението на наблюдаваните от тях услуги или дейности и че конфликтите на интереси на тези лица биват надлежно разкривани и отстранявани.
Член 7
Организационна структура и отделяне на йерархичната структура на отчитане
1. ЦК определя състава, ролята и отговорностите на ръководния съвет, висшия ръководен състав и комитетите към ръководния съвет. Тези договорености са ясно определени и надлежно документирани. Ръководният съвет създава най-малко одитен комитет и комитет по възнагражденията. Създаденият в съответствие с член 28 от Регламент (ЕС) № 648/2012 комитет за управление на риска изпълнява консултативни функции към ръководния съвет.
2. Ръководният съвет поема най-малко следните отговорности:
а)
установяване на ясни цели и стратегии на ЦК;
б)
ефективен мониторинг на висшия ръководен състав;
в)
установяване на подходящи политики за възнагражденията;
г)
установяване и надзор на функцията по управление на риска;
д)
надзор на функциите по проверка на съответствието и по вътрешен контрол;
е)
надзор на споразуменията за възлагане на дейности на външни подизпълнители;
ж)
надзор на спазването на всички разпоредби по настоящия регламент, Регламент (ЕС) № 648/2012 и Регламент за изпълнение (ЕС) № 1249/2012, и на всички други регулаторни и надзорни изисквания;
з)
осигуряване на отчетност пред акционерите или собствениците и служителите, клиринговите членове и техните клиенти и другите заинтересовани страни.
3. Висшият ръководен състав е натоварен най-малко със следните отговорности:
а)
осигуряване на съгласуваност на дейностите на ЦК с определените от ръководния съвет цели и стратегия на ЦК;
б)
разработване и установяване на процедури по проверка на съответствието и вътрешен контрол, които насърчават целите на ЦК;
в)
подлагане на процедурите за вътрешен контрол на редовен преглед и изпитване;
г)
осигуряване на достатъчно средства за управление на риска и проверка на съответствието;
д)
активно участие в процеса на контрол на риска;
е)
осигуряване на надлежното преодоляване на рисковете, които ЦК поема във връзка с извършваните от него клиринг и клирингови дейности.
4. Когато ръководният съвет делегира задачи на комитети или подкомитети, той запазва правомощията за одобрение на решенията, които биха могли да имат съществено въздействие върху рисковия профил на ЦК.
5. Договореностите, при които функционират ръководният съвет и висшият ръководен състав, включват процеси за установяване, преодоляване и управление на потенциални конфликти на интереси на членовете на ръководния съвет и висшия ръководен състав.
6. ЦК разполага с ясна и пряка йерархична структура на отчитане между неговия ръководен съвет и висшия му ръководен състав, с което се гарантира, че висшият ръководен състав носи отговорност за своите резултати. Йерархичната структура за отчитане на управлението на риска, проверката на съответствието и вътрешен одит е ясна и отделена от структурата за другите дейности на ЦК. Директорът по управлението на риска се отчита пряко пред ръководния съвет или чрез председателя на комитета за управление на риска. Директорът по проверка на съответствието и функцията по вътрешен одит се отчитат пряко пред ръководния съвет.
Член 8
Политика за възнагражденията
1. Комитетът по възнагражденията разработва и развива политиката за възнагражденията, контролира нейното изпълнение от страна на висшия ръководен състав и редовно преглежда нейното практическо изпълнение. Самата политика се документира и преразглежда най-малко веднъж годишно.
2. Политиката за възнагражденията е изготвена така, че нивото и структурата на възнагражденията да бъдат съгласувани с разумното управление на риска. Политиката отчита както бъдещите, така и настоящите рискове и тяхното въздействие. Графикът на изплащане на възнагражденията трябва да зависи от времевия хоризонт на рисковете. При променливите възнаграждения конкретно политиката трябва да отдаде дължимото внимание на евентуалните времеви несъответствия между резултати и риск и да гарантира, че плащанията биват целесъобразно отлагани във времето. Между фиксираните и променливите елементи на общото възнаграждение съществува баланс, съответстващ на риска.
3. С политиката за възнагражденията се гарантира, че възнаграждението на персонала, ангажиран с управление на риска, проверка на съответствието и вътрешен одит, не зависи от резултатите от стопанската дейност на ЦК. Равнището на възнаграждение е съобразено с отговорностите, както и с равнището на възнаграждение в съответната сфера на стопанска дейност.
4. Политиката за възнагражденията подлежи на ежегоден независим одит. Резултатите от тези одити се предоставят на компетентния орган.
Член 9
Системи за информационни технологии
1. При разработването на своите системи за информационни технологии ЦК гарантира, че те са надеждни и сигурни, както и в състояние да обработват информацията, необходима за безопасното и ефикасно изпълнение на дейностите и операциите на ЦК.
Структурата на информационните технологии е надлежно документирана. Системите са разработени, за да покрият оперативните нужди на ЦК и рисковете, на които той е изложен. Те са устойчиви, включително при неблагоприятни пазарни условия, а при необходимост може да бъдат разширени, за да обработят допълнителната информация. ЦК предвижда процедури и планира капацитет, в т.ч. достатъчно излишен капацитет, за да може при сериозни смущения системата да обработи всички висящи трансакции в рамките на деня. ЦК предвижда процедури за въвеждането на нови технологии, включително ясни планове за връщане към предишното технологично състояние.
2. С цел да осигури висока степен на сигурност при обработването на информация, както и да предвиди възможности за връзка със своите клирингови членове, клиенти и доставчици на услуги, ЦК изгражда своите информационни системи на базата на международно признати технически стандарти и на най-добрите практики в сектора. Преди първоначалната употреба, след въвеждането на значителни изменения, както и след настъпването на сериозни смущения ЦК подлага своите системи на строги тестове, симулиращи неблагоприятни пазарни условия. Клиринговите членове и клиенти, оперативно съвместимите ЦК и другите заинтересовани страни участват, доколкото е уместно, в подготовката и провеждането на тези тестове.
3. ЦК поддържа стабилна рамка за информационна сигурност, посредством която управлява по подходящ начин риска в областта на информационната сигурност. Рамката включва подходящи механизми, политики и процедури за защита на информацията от неразрешено оповестяване, за осигуряване на точността и целостта на данните и за гарантиране на достъпа до услугите на ЦК.
4. Рамката за информационна сигурност включва най-малко следните елементи:
а)
контрол на достъпа до системата;
б)
подходящи предпазни мерки срещу проникване и злоупотреба с данни;
в)
специфични устройства за запазване на автентичността и целостта на данните, включително криптографски техники;
г)
надеждни мрежи и процедури за точно и бързо прехвърляне на данни при ниски нива на смущение;
д)
одитни пътеки.
5. Системите за информационни технологии и рамката за информационна сигурност се преразглеждат най-малко веднъж годишно. Те подлежат на независими одити. Резултатите от тези одити се докладват на ръководния съвет и се предоставят на компетентния орган.
Член 10
Оповестяване
1. ЦК осигурява безплатен обществен достъп до следната информация:
а)
информация относно неговите правила за управлението, в т.ч.:
i)
неговата организационна структура, както и ключови цели и стратегии;
ii)
ключови елементи на политиката за възнагражденията;
iii)
ключова финансова информация, включително най-актуалните одитирани финансови отчети;
б)
информация относно неговите правила, в т.ч.:
i)
процедури за управление на неизпълнението, процедури и допълнителни текстове;
ii)
информация във връзка с непрекъснатостта на стопанската дейност;
iii)
информация относно неговите системи, техники и резултати в областта на управлението на риска в съответствие с глава XII;
iv)
пълната информация относно неговата структура и операции, както и относно правата и задълженията на клиринговите членове и клиенти, необходима за ясното разграничаване и цялостното разбиране на рисковете и разходите, свързани с използването на услугите на ЦК;
v)
настоящите клирингови услуги на ЦК, включително подробна информация за обхвата на всяка една услуга;
vi)
неговите системи, техники и резултати в областта на управлението на риска, включително информация относно финансовите ресурси, инвестиционната политика, източниците на ценови данни и моделите, използвани при изчисляване на допълнителните обезпечения;
vii)
законодателството и правилата, които уреждат:
1)
достъпа до ЦК;
2)
договорите, сключени от ЦК с клирингови членове и доколкото е приложимо, с клиенти;
3)
договорите, които ЦК приема за клиринг;
4)
всяко споразумение за оперативна съвместимост;
5)
използването на обезпечения и вноски в гаранционния фонд, включително ликвидирането на позиции и обезпечения и степента, до която обезпечението е защитено срещу искове на трети страни;
в)
информация относно допустимите обезпечения и приложимите проценти за намаляване на тяхната стойност;
г)
списък на всички настоящи клирингови членове, включително критерии за приемане, временно преустановяване и прекратяване на членството.
Когато компетентният орган е съгласен с ЦК, че всяко разкриване на информацията по буква б) или в) от настоящия параграф може да изложи на риск търговската тайна или сигурността и стабилността на ЦК, ЦК може да реши да оповести тази информация по начин, който предотвратява или намалява тези рискове, или да не я оповестява.
2. ЦК оповестява пред обществеността безплатно информацията относно всяка съществена промяна в своите правила за управлението, целите, стратегиите и ключовите политики, както и в действащите правила и процедури.
3. Информацията, която трябва да бъде публично оповестена от ЦК, е достъпна на неговия уебсайт. Информацията е достъпна най-малко на езика, обичайно използван в сферата на международните финанси.
Член 11
Вътрешен одит
1. ЦК създава и поддържа функция по вътрешен одит, която е отделена и независима от другите функции и дейности на ЦК и която изпълнява следните задачи:
а)
изработва, прилага и поддържа план за одит, с помощта на който се проверяват и оценяват адекватността и ефективността на системите, механизмите и процедурите на ЦК за вътрешен контрол и правилата за управлението;
б)
издава препоръки въз основа на работата, извършена в съответствие с буква а);
в)
проверява спазването на тези препоръки;
г)
докладва пред ръководния съвет по въпроси, свързани с вътрешния одит.
2. Функцията по вътрешен одит разполага с необходимите правомощия, средства, опит и достъп до цялата документация, необходима за нейното осъществяване. Тя е достатъчно независима от управлението и се отчита директно пред ръководния съвет.
3. Вътрешният одит оценява ефективността на процедурите на ЦК за управление и механизмите за контрол на риска по начин, пропорционален на рисковете, пред които са изправени различните сфери на дейност, и независимо от оценяваните области на дейността. Функцията по вътрешен одит разполага с достъп до информацията, необходима за извършването на преглед на всички дейности и операции, процеси и системи на ЦК, включително възложените на външни подизпълнители.
4. Изготвените от вътрешния одит оценки се основават на цялостен одитен план, който се преразглежда и докладва на компетентния орган най-малко веднъж годишно. ЦК гарантира, че при настъпването на определени събития може в кратък срок да извърши необходимите специални одити. Одитният план и прегледът се одобряват от ръководния съвет.
5. Клиринговите операции, процесите по управление на риска, както и механизмите за вътрешен контрол и счетоводното отчитане подлежат на независим одит. Независимите одити се извършват най-малко веднъж годишно.
ГЛАВА IV
СЪХРАНЯВАНЕ НА ДАННИ
(член 29 от Регламент (ЕС) № 648/2012)
Член 12
Общи изисквания
1. ЦК съхранява данните на траен носител, позволяващ информацията да бъде предоставена на компетентните органи, ЕОЦКП и съответните членовете на ЕСЦБ в такава форма и вид, че да бъдат спазени следните условия:
а)
възможно е да се възпроизведат всички основни етапи на извършената от ЦК обработка;
б)
възможно е да се регистрира, проследи и извлече първоначалното съдържание на данните, преди всякакви поправки или други изменения;
в)
въведени са мерки за предотвратяване на неправомерното изменение на данни;
г)
съществуват подходящи мерки за осигуряване на сигурността и поверителността на съхраняваните данни;
д)
в системата за съхраняване на данни е изграден механизъм за установяване и отстраняване на грешки;
е)
системата за съхраняване на данни осигурява навременното възстановяване на данни в случай на повреда в системата.
2. Когато данните или информацията са съхранявани за период, по-кратък от шест месеца, те се предоставят на органите, изброени в параграф 1, възможно най-бързо и най-късно в рамките на работния ден, следващ деня на получаване на искане от съответния орган.
3. Когато данните или информацията са съхранявани за период, по-дълъг от шест месеца, те се предоставят на органите, изброени в параграф 1, възможно най-бързо и в рамките на пет работни дни от получаване на искане от съответния орган.
4. Когато обработваната от ЦК информация съдържа лични данни, ЦК съблюдават своите задължения по Директива 95/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (6) и Регламент (ЕО) № 45/2001 на Европейския парламент и на Съвета (7).
5. Когато ЦК съхранява данните извън Съюза, той гарантира, че компетентният орган, ЕОЦКП и съответните членове на ЕСЦБ могат да получат идентичен достъп до данните в рамките на същите срокове, както при съхраняване на данните в рамките на Съюза.
6. Всеки ЦК посочва съответните лица, които в рамките на установените в параграфи 2 и 3 срокове за предоставяне на съответните данни могат да пояснят съдържанието на неговите данни пред компетентните органи.
7. Всички данни, които ЦК трябва да съхранява в съответствие с настоящия регламент, подлежат на проверка от страна на компетентния орган. При поискване ЦК предоставя на компетентния орган пряк достъп до данните, изисквани по членове 13 и 14.
Член 13
Съхраняване на данни за трансакциите
1. ЦК съхранява данните за всички трансакции по всички договори, по отношение на които той осъществява клиринг, и гарантира, че съхраняваните от него данни включват цялата информация, необходима за пълното и точно възстановяване на клиринговия процес по всеки договор, и че данните по всяка трансакция могат да бъдат еднозначно идентифицирани и открити най-малко по всички критерии, свързани с ЦК, оперативно съвместим ЦК, клирингов член, клиент, ако е известен на ЦК, и финансов инструмент.
2. По отношение на всяка трансакция, за която е получено искане за клиринг, ЦК - веднага след получаване на съответната информация, съхранява и актуализира следните данни:
а)
цена, ставка или спред и количество;
б)
клирингов капацитет, който посочва дали трансакцията е за покупка или продажба от гледна точка на регистрирането от ЦК;
в)
идентификация на инструмента;
г)
идентификация на клиринговия член;
д)
идентификация на мястото, където е бил сключен договорът;
е)
дата и час на намеса на ЦК;
ж)
дата и час на прекратяване на договора;
з)
условия и срокове на сетълмента;
и)
дата и час на сетълмента или на откупуване на трансакцията, както и по целесъобразност следните елементи:
i)
дата и час на първоначално сключване на договора;
ii)
първоначалните условия и страни по договора;
iii)
ако е приложимо, идентификация на оперативно съвместимия ЦК, който извършва клиринг на една част от сделката;
iv)
самоличността на клиента, включително на непреките клиенти, когато тя е известна на ЦК, и в случай на отказ, идентификация на страната, която е прехвърлила договора.
Член 14
Съхраняване на данни за позициите
1. ЦК съхранява данни за позициите, държани от всеки клирингов член. За всяка сметка, водена в съответствие с член 39 от Регламент (ЕС) № 648/2012, се съхраняват отделни данни, като ЦК гарантира, че съхраняваните от него данни включват цялата информация, необходима за пълното и точно възстановяване на трансакциите, с които позицията е създадена, както и че данните по всяка трансакция могат да бъдат еднозначно идентифицирани и открити най-малко по всички критерии, свързани с ЦК, оперативно съвместим ЦК, клирингов член, клиент, ако е известен на ЦК, и финансов инструмент.
2. Към края на всеки работен ден ЦК съхранява за всяка позиция следните данни, доколкото те са свързани с въпросната позиция:
а)
идентификация на клиринговия член, на клиента, ако е известен на ЦК, както и по целесъобразност на всеки оперативно съвместим ЦК, поддържащ такава позиция;
б)
знака на позицията;
в)
ежедневно изчисляваната стойност на позицията, включително данни за стойностите, на които договорите се оценяват, както и всяка друга необходима информация.
3. По отношение на всяка отделна сметка на клирингов член и клиент, ако той е известен на ЦК, ЦК съхранява и актуализира данни за стойността на допълнителните обезпечения, вноските в гаранционния фонд и посочените в член 43 от Регламент (ЕС) № 648/2012 други финансови ресурси, изисквани от ЦК, както и съответната стойност на действително предоставените от клиринговия член средства към края на деня и промените в тази стойност, които могат да възникнат в рамките на деня.
Член 15
Съхраняване на данни за стопанската дейност
1. ЦК съхранява адекватни и точни данни за дейностите, свързани с неговата стопанска дейност и вътрешна организация.
2. Посочените в параграф 1 данни се актуализират при всяка съществена промяна в съответните документи и включват най-малко:
а)
организационната структура на ръководния съвет и съответните комитети, звеното за клиринг, звеното за управление на риска, както и всички други релевантни звена или подразделения;
б)
самоличността на акционерите или съдружниците, преки или непреки, физически или юридически лица, които имат квалифицирано участие, и данни за размера на това участие;
в)
документите, удостоверяващи политиките, процедурите и процесите, изисквани по глава III и член 29;
г)
протоколите от заседанията на ръководния съвет и, ако е приложимо, от заседанията на подкомитетите към ръководния съвет и от комитетите към висшия ръководен състав;
д)
протоколите от заседанията на комитета за управление на риска;
е)
протоколите от заседанията на консултативните групи с клиринговите членове и клиенти, ако има такива;
ж)
вътрешни и външни одитни доклади, доклади за управлението на риска, доклади за проверка на съответствието, както и доклади на консултантските фирми, включително отговорите от страна на ръководството;
з)
политиката за непрекъснатост на стопанската дейност и плана за възстановяване при катастрофично събитие, изисквани съгласно член 17;
и)
плана и дневните отчети на ликвидността, изисквани съгласно член 32;
й)
данни за всички активи, пасиви и капиталови сметки, изисквани съгласно член 16 от Регламент (ЕС) № 648/2012;
к)
получени жалби, включително име, адрес и номер на сметката на жалбоподателя; датата, на която е получена жалбата; имената на всички лица, посочени в жалбата; описание на естеството на жалбата; уреждане на жалбата и дата, на която жалбата е била приключена;
л)
данни за всяко прекъсване или неправилно функциониране на услугите, включително подробен доклад относно графика, последствията и корективните действия;
м)
данни за резултатите от проведените стрес тестове и бек тестове;
н)
писмена кореспонденция с компетентните органи, ЕОЦКП и съответните членове на ЕСЦБ;
о)
правни становища, получени в съответствие с глава III;
п)
когато е приложимо, документацията относно споразуменията за оперативна съвместимост с други ЦК;
р)
информацията по член 10, параграф 1, буква б), подточка vii) и буква г);
с)
документите, описващи разработването на нови бизнес инициативи.
Член 16
Съхраняване на данните, отчитани пред регистър на трансакции
ЦК установява и съхранява цялата информация и данни, които трябва да бъдат отчитани в съответствие с член 9 от Регламент (ЕС) № 648/2012, заедно с данни за датата и часа на отчитане на трансакцията.
ГЛАВА V
НЕПРЕКЪСНАТОСТ НА ДЕЙНОСТТА
(член 34 от Регламент (ЕС) № 648/2012)
Член 17
Стратегия и политика
1. ЦК разполага с политика за непрекъснатост на стопанската дейност и план за възстановяване при катастрофично събитие, които са одобрени от ръководния съвет. Политиката за непрекъснатост на стопанската дейност и планът за възстановяване при катастрофично събитие подлежат на независим преглед, резултатите от който се докладват на ръководния съвет.
2. В политиката за непрекъснатост на стопанската дейност са посочени всички ключови стопански функции и съответни системи и са включени стратегията, политиките и целите на ЦК, гарантиращи непрекъснатостта на тези функции и системи.
3. Политиката за непрекъснатост на стопанската дейност е съобразена с външните връзки и взаимозависимости в рамките на финансовата инфраструктура, включително местата за търговия, на които ЦК осъществява клиринг, системите за разплащане и за сетълмент на ценни книжа, както и кредитните институции, използвани от ЦК или свързан ЦК. В нея биват отчетени и ключовите функции или услуги, чието изпълнение е било възложено на трети страни.
4. Политиката за непрекъснатост на стопанската дейност и планът за възстановяване при катастрофично събитие съдържат ясно определени и документирани механизми, които се използват при свързани с непрекъснатостта извънредни ситуации, бедствия или кризи и които са предназначени да осигурят минимално ниво на обслужване на ключовите функции.
5. В плана за възстановяване при катастрофично събитие са посочени и включени цели по отношение на етапите и времето за възстановяване на ключовите функции и е определена най-подходящата стратегия за възстановяване на всяка от тези функции. Тези механизми имат за цел да гарантират, че при извънредни ситуации ключовите функции ще бъдат приключени навреме, а договорените нива на обслужване - постигнати.
6. В политиката за непрекъснатост на стопанската дейност на ЦК е определено максимално допустимото време, през което ключовите функции и системи са неизползваеми. Максималното време за възстановяване на ключовите функции на ЦК, което се посочва в политиката за непрекъснатост на стопанската дейност, не надхвърля 2 часа. Процедурите и плащанията по ежедневното приключване се осъществяват в рамките на изискваното време и при всякакви обстоятелства.
7. Когато определя времето за възстановяване на всяка една функция, ЦК отчита потенциалното цялостно въздействие върху ефективността на пазара.
Член 18
Анализ на въздействието върху стопанската дейност
1. ЦК извършва анализ на въздействието върху стопанската дейност, чиято цел е да установи кои стопански функции са от ключово значение за гарантиране на услугите на ЦК. В анализа се отчита значението на тези функции за други институции и функции във финансовата инфраструктура.
2. ЦК използва сценариен анализ на риска, чиято цел е да установи как различните сценарии влияят на рисковете, свързани с неговите ключови стопански функции.
3. Когато оценява рисковете, ЦК отчита зависимостта от външни доставчици, в т.ч. и на комунални услуги. ЦК предприема действия за управление на тези зависимости чрез подходящи договорни и организационни разпоредби.
4. Анализът на въздействието върху стопанската дейности и сценарийният анализ се актуализират редовно и най-малкото веднъж годишно, както и след инцидент или съществени организационни промени. Анализите отчитат всички съществени промени, включително пазарните и технологичните тенденции.
Член 19
Възстановяване при катастрофично събитие
1. ЦК разполага с механизми за осигуряване на непрекъснатостта на своите ключови функции, основани на сценарии за катастрофични събития. Тези механизми обхващат най-малко наличието на необходимите човешки ресурси, максималната продължителност на прекъсване на ключовите функции, както и преминаването към алтернативен обработвателен център и възстановяване на функциите в рамките на този център.
2. ЦК поддържа алтернативен обработвателен център, който може да гарантира непрекъснатост на всички ключови функции на ЦК, идентична на тази в основния център. Географският рисков профил на алтернативния център е различен от този на основния център.
3. ЦК поддържа или разполага с незабавен достъп до алтернативния стопански център, позволяващ на служителите да гарантират най-малко непрекъснатостта на обслужването, когато основният център не е на разположение.
4. ЦК разглежда необходимостта от изграждане на допълнителни обработвателни центрове, особено когато диверсификацията на рисковите профили на основния и алтернативния център не е достатъчна, за да гарантира изцяло, че целите по отношение на непрекъснатостта на стопанската дейност на ЦК ще бъдат изпълнени при всички сценарии.
Член 20
Изпитване и мониторинг
1. ЦК подлага своята политика за непрекъснатост на стопанската дейност и плана за възстановяване при катастрофично събитие на изпитване и мониторинг, извършвани редовно и след всяка значителна модификация или изменение в системите или съответните функции, за да гарантира, че с политиката за непрекъснатост на стопанската дейност ще бъдат постигнати поставените цели, включително двучасовия максимален срок за възстановяване на функциите. Тестовете са планирани и документирани.
2. Изпитванията на политика за непрекъснатост на стопанската дейност и плана за възстановяване при катастрофично събитие отговарят на следните условия:
а)
включват сценарии за широкомащабни катастрофични събития и преминаване от основния към алтернативния център;
б)
включват участието на клирингови членове, външни доставчици и съответните институции във финансовата инфраструктура, по отношение на които са установени взаимозависимости в политиката за непрекъснатост на стопанската дейност.
Член 21
Поддържане
1. ЦК преразглежда редовно и актуализира своята политика за непрекъснатост на стопанската дейност, за да включи всички ключови функции, както и най-подходящата стратегия за тяхното възстановяване.
2. ЦК преразглежда редовно и актуализира своя план за възстановяване при катастрофично събитие, за да бъдат включени най-подходящите стратегии за възстановяване на всички ключови функции.
3. В актуализираните варианти на политиката за непрекъснатост на стопанската дейност и плана за възстановяване при катастрофично събитие се вземат предвид резултатите от тестовете и препоръките от независимите прегледи, другите прегледи и от компетентните органи. След всяко значително смущение ЦК преразглежда своята политика за непрекъснатост на стопанската дейност и плана за възстановяване при катастрофично събитие, за да установи причините и всички необходими подобрения на своите операции, политика за непрекъснатост на стопанската дейност и план за възстановяване при катастрофично събитие.
Член 22
Управление на кризи
1. ЦК разполага с функция за управление на кризи, която се задейства при извънредни ситуации. Процедурата за управление на кризи е ясна и писмено документирана. Ръководният съвет контролира функцията за управление на кризи и редовно получава и преглежда отчетите за нея.
2. Функцията за управление на кризи включва добре структурирани и ясни процедури за управление на вътрешната и външната комуникация по време на криза.
3. След настъпването на кризисно събитие ЦК извършва преглед на начина, по който е преодолял кризата. Прегледът обхваща, когато е приложимо, участието на клиринговите членове и други външни заинтересовани страни.
Член 23
Комуникация
1. ЦК разполага с комуникационен план, документиращ начина, по който висшият ръководен състав, ръководният съвет и съответните външни заинтересовани страни, в т.ч. компетентни органи, клирингови членове, клиенти, агенти по сетълмента, системи за разплащане и за сетълмент на ценни книжа, както и места за търговия, ще бъдат целесъобразно осведомявани по време на криза.
2. Сценарийните анализи, анализите на риска, прегледите и резултатите от мониторинга и изпитванията биват докладвани на ръководния съвет.
ГЛАВА VI
ДОПЪЛНИТЕЛНИ ОБЕЗПЕЧЕНИЯ
(член 41 от Регламент (ЕС) № 648/2012)
Член 24
Процент
1. ЦК изчислява първоначалното допълнително обезпечение, което покрива произтичащите от промените на пазара експозиции, за всеки обезпечаван на продуктова основа финансов инструмент в рамките на периода, определен в член 25, и при допускане за времеви хоризонт за ликвидация на позицията съгласно посоченото в член 26. За изчисляването на първоначалните допълнителни обезпечения ЦК спазва най-малко следните доверителни интервали:
а)
99,5 % за извънборсови деривати;
б)
99 % за финансови инструменти, различни от извънборсови деривати.
2. Когато определя подходящите доверителни интервали за всеки клас финансови инструменти, по отношение на които осъществява клиринг, ЦК взема също така предвид най-малко следните фактори:
а)
сложността и равнището на несигурност при ценообразуването на класа финансови инструменти, които могат да ограничат възможностите за одобряване на изчисленията на първоначалното обезпечение и променливия маржин;
б)
рисковите параметри на класа финансови инструменти, в т.ч. променливост, дюрация, ликвидност, нелинейни ценови характеристики, риск от внезапно неизпълнение и утежняващ риск;
в)
степента, до която другите механизми за контрол на риска не ограничават целесъобразно кредитните експозиции;
г)
присъщия за класа финансови инструменти ливъридж, включително дали класът финансови инструменти се характеризира с високо ниво на променливост, високо ниво на концентрация сред няколко участници на пазара или трудности при закриване.
3. ЦК информира съответния си компетентен орган и своите клирингови членове относно критериите, използвани за определяне на процента, прилаган за изчисляване на допълнителните обезпечения за всеки клас финансови инструменти.
4. Когато ЦК извършва клиринг на извънборсови деривати, чиито характеристики на риска съвпадат с тези на дериватите, търгувани на регулиран пазар или на еквивалентен пазар на трета страна, ЦК може на базата на рисковите фактори, посочени в параграф 2, да използва за тези договори доверителни интервали от най-малко 99 %, ако рисковете по договорите за извънборсови деривати, по отношение на които той извършва клиринг, са подходящо ограничени чрез този доверителен интервал и условията по параграф 2 са спазени.
Член 25
Времеви хоризонт, използван за изчисляване на променливостта за минали периоди
1. ЦК гарантира, че съгласно своята методология и процес за одобряване на модела, установени в съответствие с глава XII, първоначалните допълнителни обезпечения покриват най-малко при определения в член 24 доверителен интервал и за определения в член 26 период на ликвидация експозициите, произтичащи от променливостта за минали периоди, изчислена на базата на данни, обхващащи най-малко последните 12 месеца.
ЦК гарантира, че данните, използвани за изчисляване на променливостта за минали периоди, отразяват всички възможни условия на пазара, включително периодите на напрежение.
2. При изчисляването на променливостта за минали периоди ЦК може да използва други времеви хоризонти, при условие че с използването на тези времеви хоризонти се постигат допълнителни обезпечения, които са поне толкова високи, колкото получените при определения в параграф 1 времеви период.
3. Параметрите на допълнителните обезпечения за финансови инструменти, за които липсват данни за минали периоди, се основават на консервативни допускания. ЦК адаптира своевременно изчисленията на необходимите допълнителни обезпечения посредством анализ на ценовите данни за минали периоди на новите финансови инструменти.
Член 26
Времеви хоризонти за периода на ликвидация
1. ЦК определя времевите хоризонти за периода на ликвидация, като взема предвид характеристиките на подлежащия на клиринг финансов инструмент, пазара, на който той се търгува, както и периода за изчисляване и привличане на допълнителните обезпечения. Тези периоди за ликвидация представляват най-малко:
а)
пет работни дни за извънборсови деривати;
б)
два работни дни за финансови инструменти, различни от извънборсови деривати.
2. Когато определя подходящия период на ликвидация, ЦК оценява и сумира най-малко:
а)
възможно най-дългия период между момента на привличане на последните допълнителни обезпечения и момента, в който ЦК декларира неизпълнението или започва процедурата по управление на неизпълнението;
б)
очаквания период, необходим за разработване и изпълнение на стратегията за управление на неизпълнението на клирингов член според особеностите на всеки клас финансови инструменти, включително равнището на ликвидност, размера и концентрацията на позициите, както и пазарите, които ЦК ще използва, за да приключи или хеджира изцяло позицията на клиринговия член;
в)
когато е приложимо, необходимия период за покриване на риска от контрагента, на който ЦК е изложен.
3. При оценяване на определените в параграф 2 периоди ЦК взема предвид най-малко факторите, посочени в член 24, параграф 2, и времевия хоризонт за изчисляване на променливостта за минали периоди, посочен в член 25.
4. Когато извършва клиринг на извънборсови деривати, чиито характеристики на риска съвпадат с тези на дериватите, търгувани на регулиран пазар или на еквивалентен пазар на трета страна, ЦК може да използва времеви хоризонт за периода на ликвидация, различен от посочения в параграф 1, при условие че той може да удостовери пред съответния си компетентен орган:
а)
че с оглед на специфичните характеристики на съответните извънборсови деривати този времеви хоризонт би бил по-подходящ от посочения в параграф 1;
б)
че този времеви хоризонт е най-малко два работни дни.
Член 27
Допълнително обезпечаване на ниво портфейл
1. ЦК може да допусне необходимите допълнителни обезпечения по финансовите инструменти да бъдат компенсирани или намалени, ако ценовият риск на един финансов инструмент или набор от финансови инструменти се характеризира с високо и постоянно равнище на корелация или се основава на еквивалентни параметри за статистическа зависимост с ценовия риск на други финансови инструменти.
2. ЦК документира своя подход за допълнително обезпечаване на ниво портфейл и гарантира, че корелацията или еквивалентните параметри за статистическа зависимост между два или повече подлежащи на клиринг финансови инструменти са доказали своята надеждност в рамките на изчисления в съответствие с член 25 минал период, както и устойчивостта си при неблагоприятни исторически или хипотетични условия. ЦК удостоверява съществуването на икономическа обосновка за ценовата зависимост.
3. Всички финансови инструменти, по отношение на които се прилага обезпечаване на ниво портфейл, са обхванати от един и същ гаранционен фонд. Чрез дерогация, ако ЦК може предварително да удостовери пред съответния му компетентен орган и своите клирингови членове начина, по който потенциалните загуби ще бъдат разпределени между различните гаранционни фондове, и в своите правила е установил необходимите за целта разпоредби, обезпечаването на ниво портфейл може да се прилага спрямо финансови инструменти, обхванати от различни гаранционни фондове.
4. Когато допълнителното обезпечаване на ниво портфейл обхваща множество инструменти, намаленият размер на допълнителните обезпечения не надхвърля 80 % от разликата между сумата на допълнителните обезпечения, изчислени поотделно за всеки продукт, и допълнителните обезпечения, изчислени въз основа на комбинираната прогнозна оценка на експозицията на комбинирания портфейл. Когато ЦК не е изложен на потенциален риск от намаляване на допълнителното обезпечение, той може да приложи намаление, достигащо до 100 % от тази разлика.
5. Намаляването на допълнителните обезпечения на ниво портфейл е обект на солидна програма от стрес тестове в съответствие с глава XII.
Член 28
Процикличност
1. ЦК гарантира, че с неговата политика за подбор и преразглеждане на доверителния интервал, периода на ликвидация и наблюдавания минал период се постигат далновидни, стабилни и предпазливи изисквания по отношение на допълнителното обезпечение, които ограничават процикличността до ниво, което не застрашава устойчивостта и финансовата сигурност на ЦК. Това изисква, доколкото е възможно, да се избягват резките или съществените промени в изискванията по отношение на допълнителното обезпечение и да се установят прозрачни и предвидими процедури за адаптиране на тези изисквания при промяна на условията на пазара. За целта ЦК използва поне един от следните варианти:
а)
прилага буфер, който възлиза на най-малко 25 % от изчислените допълнителни обезпечения и може да бъде временно изчерпан, ако изчислените изисквания за допълнително обезпечение нараснат значително;
б)
придава най-малко 25-процентово тегло на неблагоприятните данни в рамките на изчисления в съответствие с член 26 минал период;
в)
гарантира, че неговите изисквания за допълнително обезпечение не са по-ниски от тези, които биха били изчислени при променливост, определена въз основа на 10-годишен исторически период.
2. Когато преразглежда параметрите на модела за определяне на допълнителните обезпечения с оглед по-доброто отразяване на текущите пазарни условия, ЦК взема предвид всяко потенциално проциклично въздействие на това преразглеждане.
ГЛАВА VII
ГАРАНЦИОНЕН ФОНД
(член 42 от Регламент (ЕС) № 648/2012)
Член 29
Рамка и управление
1. Когато определя минималния размер на гаранционния фонд и сумата на другите финансови ресурси, необходими за спазване на изискванията по членове 42 и 43 от Регламент (ЕС) № 648/2012, ЦК отчита груповите зависимости и прилага вътрешна рамка за определяне на видовете екстремни, но реалистични пазарни условия, които биха могли да го изложат на прекомерен риск.
2. Рамката съдържа декларация, в която се описва как ЦК определя екстремните, но реалистични пазарни условия. Тя е изцяло документирана и се съхранява в съответствие с член 12.
3. Рамката се обсъжда от комитета за управление на риска и се одобрява от ръководния съвет. Надеждността на рамката и способността ѝ да отразява промените на пазара подлежат най-малко веднъж годишно на преглед. Прегледът се обсъжда от комитета за управление на риска и се докладва на ръководния съвет.
Член 30
Установяване на екстремни, но реалистични пазарни условия
1. Описаната в член 29 рамка отразява рисковия профил на ЦК, като по целесъобразност се отчитат трансграничните и валутните експозиции. В нея са посочени всички пазарни рискове, на които ЦК би бил изложен при неизпълнение от страна на един или повече клирингови членове, включително неблагоприятни промени в пазарните цени на инструментите, на които е извършен клиринг, ограничена пазарна ликвидност на тези инструменти и спад на ликвидационната стойност на обезпечението. Рамката отразява също допълнителните рискове за ЦК, произтичащи от едновременното неспазване на задълженията на дружествата, принадлежащи към групата на намиращия се в неизпълнение клирингов член.
2. В рамката са посочени поотделно всички пазари, на които ЦК би имал експозиция в случай на неизпълнение на клирингов член. За всеки от посочените пазари ЦК определя екстремните, но реалистични условия въз основа на:
а)
набор от исторически сценарии - включително периоди на екстремни промени на пазара, наблюдавани през последните 30 години или от момента на съществуване на надеждни данни - които биха изложили ЦК на прекомерен финансов риск. Ако ЦК реши, че е малко вероятно да се повторят наблюдавани в миналото значителни ценови изменения, той обосновава пред компетентния орган защо те не са включени в рамката;
б)
набор от потенциални бъдещи сценарии, основани на съгласувани допускания по отношение на пазарната променливост и ценовата корелация между пазарите и финансовите инструменти, като се отчитат както количествените, така и качествените оценки на потенциалните пазарни условия.
3. Рамката отчита също така в количествено и качествено изражение до каква степен екстремните ценови промени биха могли да възникнат в няколко от установените пазари едновременно. В рамката е отчетена възможността ценовите корелации за минали периоди да не бъдат приложими при екстремни, но реалистични пазарни условия.
Член 31
Преглед на екстремни, но реалистични сценарии
Описаните в член 30 процедури се преразглеждат редовно от ЦК, като се вземат под внимание всички съответни пазарни промени и мащабът и концентрацията на експозициите на клиринговите членове. Съвкупността от исторически и хипотетични сценарии, използвани от ЦК за установяване на екстремните, но реалистични пазарни условия, се преразглежда от ЦК, след консултации с комитета за управление на риска, поне веднъж годишно и по-често, ако развитието на пазара или настъпването на съществени промени в съвкупността от договори, по отношение на които ЦК е извършил клиринг, влияе върху стоящите в основата на сценариите допускания и следователно изисква промяната на сценариите. Съществените промени в рамката се отчитат пред ръководния съвет.
ГЛАВА VIII
МЕХАНИЗМИ ЗА КОНТРОЛ НА ЛИКВИДНИЯ РИСК
(член 44 от Регламент (ЕС) № 648/2012)
Член 32
Оценка на ликвидния риск
1. ЦК установяват стабилна рамка за управление на ликвидния риск, която включва ефективни оперативни и аналитични инструменти за текущо и своевременно установяване, измерване и мониторинг на сетълмента и финансовите потоци, включително използваната от него ликвидност в рамките на деня. ЦК редовно оценяват структурата и функционирането на своята рамка за управление на ликвидността, в т.ч. чрез отчитане на резултатите от стрес тестове.
2. Рамката за управление на ликвидността на ЦК е достатъчно устойчива, за да гарантира, че ЦК е в състояние да изпълни дължимите си задължения за плащане и сетълмент във всички съответни валути, включително и в рамките на деня, когато това е целесъобразно. Рамката за управление на ликвидността на ЦК включва също така оценка на неговите потенциални бъдещи нужди от ликвидни средства в рамките на широк спектър от потенциални стресови сценарии. Към стресовите сценарии спада неизпълнение от страна на клиринговите членове съгласно член 44 от Регламент (ЕС) № 648/2012 - от датата на неизпълнението до края на периода на ликвидация, и ликвидният риск, генериран от инвестиционната политика и процедури на ЦК при екстремни, но реалистични пазарни условия.
3. Рамката за управление на ликвидността включва план за ликвидността, който се документира и съхранява в съответствие с член 12. Планът за ликвидността включва най-малко процедури на ЦК за:
а)
поне ежедневно управление и мониторинг на неговите ликвидни нужди съгласно набор от пазарни сценарии;
б)
поддържане на достатъчно ликвидни финансови ресурси за покриване на неговите ликвидни нужди и разграничаване между използваните различни видове ликвидни средства;
в)
ежедневна оценка и измерване на ликвидните активи, с които ЦК разполага, и необходимите му ликвидни средства;
г)
установяване на източниците на ликвиден риск;
д)
оценяване на сроковете, през които ликвидните финансови средства на ЦК трябва да бъдат на разположение;
е)
отчитане на ликвидните средства, които са потенциално необходими с оглед правото на клиринговите членове да разменят парични срещу непарични обезпечения;
ж)
процесите при недостиг на ликвидност;
з)
попълването на всички ликвидни финансови ресурси, които могат да се използват при неблагоприятни събития.
Ръководният съвет на ЦК одобрява плана след консултация с комитета за управление на риска.
4. ЦК оценява ликвидния риск, пред който е изправен, включително невъзможността на ЦК или неговите клирингови членове да покрият дължимите си задължения за плащане в рамките на процедурата по клиринг или сетълмент, като бъде отчетена и инвестиционната дейност на ЦК. Рамката за управление на риска обхваща ликвидните средства, които са необходими с оглед на отношенията между ЦК и всяко лице, към което ЦК има ликвидна експозиция, включително:
а)
банки, извършващи сетълмент;
б)
платежни системи;
в)
системи за сетълмент на ценни книжа;
г)
ностро агенти;
д)
банки попечители;
е)
доставчици на ликвидност;
ж)
оперативно съвместими ЦК;
з)
доставчици на услуги.
5. В своята рамка за управление на ликвидния риск ЦК взема под внимание всички взаимозависимости между лицата, изброени в параграф 4, и различните взаимовръзки, които може да съществуват между ЦК и посочено в параграф 4 лице.
6. ЦК изработва ежедневен доклад за нуждите и ресурсите по параграф 3, букви а) - в), както и тримесечен доклад относно плана за ликвидността по параграф 3, букви г) - з). Докладите се документират и съхраняват в съответствие с глава IV.
Член 33
Достъп до ликвидност
1. ЦК съхранява във всяка от съответните валути ликвидни средства, съответстващи на необходимите му ликвидни средства съгласно член 44 от Регламент (ЕС) № 648/2012 и член 32 от настоящия регламент. Тези ликвидни средства са ограничени до:
а)
парични депозити при емитиращата централна банка;
б)
парични депозити при лицензирани кредитни институции в съответствие с член 47;
в)
предварително договорени кредитни линии или сходни механизми с изправни клирингови членове;
г)
предварително договорени споразумения за обратно изкупуване;
д)
активно търгувани финансови инструменти, които отговарят на изискванията по член 45 и член 46 и за които ЦК може да удостовери, че са леснодостъпни и обратими в парични средства в рамките на деня при предварително определени и много надеждни договорености за финансиране, включително при неблагоприятни пазарни условия.
2. ЦК следи валутите, в които неговите задължения са деноминирани, и взема предвид потенциалното въздействие на неблагоприятни пазарни условия върху способността му да получи достъп до чуждестранните валутни пазари по начин, който съответства на цикъла за сетълмент на ценни книжа в чуждестранна валута и системите за сетълмент на ценни книжа.
3. Предварително договорените кредитни линии, осигурени срещу предоставено от клиринговите членове обезпечение, не трябва да се отчитат два пъти като ликвидни средства. ЦК предприема действия за мониторинг и контрол на концентрацията на експозиции от ликвиден риск към всеки отделен доставчик на ликвидност.
4. ЦК провежда стриктни надлежни проверки на възможностите на своите доставчици на ликвидност да действат съгласно договореностите за ликвидност.
5. ЦК периодично изпитва своите процедури за достъп до предварително установените механизми за финансиране. Това може да включва тестово изтегляне на суми от банкови кредитни линии, проверка на бързината на достъп до ресурсите и надеждността на процедурите.
6. В рамките на плана си за ликвидността ЦК разполага с подробни процедури за използване на своите ликвидни финансови ресурси с оглед покриване на задълженията си за плащане при недостиг на ликвидност. В процедурите по отношение на ликвидността се посочва ясно кога трябва да се използват отделните ресурси. В процедурите се описват и начините за достъп до парични депозити или овърнайт инвестиции на парични депозити, за изпълнение на пазарни трансакции със сетълмент в рамките на деня или за ползване на предварително установени линии за ликвидност. Тези процедури се подлагат на редовно изпитване. ЦК установява също така подходящ план за подновяване на договорености за финансиране преди изтичането на техния срок.
Член 34
Риск от концентрация
1. ЦК следи отблизо и контролира концентрацията на своята експозиция към ликвиден риск, включително своите експозиции към лицата, изброени в член 32, параграф 4, и към лицата от същата група.
2. Рамката за управление на ликвидния риск на ЦК включва използването на граници на експозиция и на концентрация.
3. ЦК определя процеси и процедури при нарушение на границите на концентрация.
ГЛАВА IX
КАСКАДЕН ПРИНЦИП ПРИ НЕИЗПЪЛНЕНИЕ
(член 45 от Регламент (ЕС) № 648/2012)
Член 35
Изчисляване на размера на собствените ресурси на ЦК, които да се използват в рамките на каскадния принцип при неизпълнение
1. ЦК завежда и посочва отделно в баланса си сумата на собствените си ресурси, заделени за посочената в член 45, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 648/2012 цел.
2. ЦК изчислява минималната сума, посочена в параграф 1, като умножава по 25 % минималния капитал, включително неразпределената печалба и резервите, притежавани в съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 648/2012 и Делегиран регламент (ЕС) № 152/2013 на Комисията (8).
ЦК преразглежда тази минимална сума най-малко веднъж годишно.
3. Когато ЦК е създал повече от един гаранционен фонд за различните класове финансови инструменти, по отношение на които той осъществява клиринг, общият размер на целевите собствени ресурси, изчислени съгласно параграф 1, се разпределя между гаранционните фондове пропорционално на размера на всеки гаранционен фонд, посочва се отделно в баланса и се използва за случаи на неизпълнение в отделните пазарни сегменти, за които се отнася гаранционният фонд.
4. За съблюдаване на изискванията по параграф 1 не се използват ресурси, различни от капитал, включително неразпределена печалба и резерви, както е посочено в член 16 от Регламент (ЕС) № 648/2012.
Член 36
Поддържане на сумата на собствените ресурси на ЦК, които се използват в рамките на каскадния принцип при неизпълнение
1. ЦК информира незабавно компетентния орган, ако сумата на целевите собствени ресурси спадне под изискваната в член 35 стойност, заедно с основанията за нарушението и подробно писмено описание на мерките и графика за възстановяване на тази сума.
2. Когато настъпи последващо неизпълнение от страна на един или повече клирингови членове, преди ЦК да е възстановил целевите собствени ресурси, за целите на член 45 от Регламент (ЕС) № 648/2012 се използва само остатъчната сума на разпределените целеви собствени ресурси.
3. ЦК възстановява целевите собствени ресурси най-късно в рамките на един месец от получаване на уведомлението по параграф 1.
ГЛАВА X
ОБЕЗПЕЧЕНИЕ
(член 46 от Регламент (ЕС) № 648/2012)
Член 37
Общи изисквания
ЦК установява и прилага прозрачни и предвидими политики и процедури за оценка и постоянен мониторинг на ликвидността на активите, приети като обезпечение, и при необходимост предприема корективни действия.
ЦК преразглежда най-малко веднъж годишно своите политики и процедури по отношение на допустимите активи. Такъв преглед се извършва също така и при всяка съществена промяна, която засяга рисковите експозиции на ЦК.
Член 38
Парично обезпечение
За целите на член 46, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 648/2012 високоликвидното обезпечение от парични средства е деноминирано в една от следните валути:
а)
валута, по отношение на която ЦК може да удостовери пред компетентните органи, че е в състояние да управлява съответния ѝ риск;
б)
валута, в която ЦК извършва клиринг на трансакции, в рамките на изискваното обезпечение за покриване на експозициите на ЦК в тази валута.
Член 39
Финансови инструменти
За целите на член 46, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 648/2012 за високоликвидно обезпечение може да се считат финансовите инструменти, банковите гаранции и златото, които отговарят на изложените в приложение I условия.
Член 40
Оценяване на обезпеченията
1. С оглед оценяване на високоликвидните обезпечения, посочени в член 37, ЦК установява и прилага политики и процедури за мониторинг в почти реално време на кредитното качество, пазарната ликвидност и променливостта на цената на всеки приет като обезпечение актив. ЦК проверява редовно и най-малко веднъж годишно адекватността на своите политики и процедури за оценяване. Такава проверка се извършва също така и при всяка съществена промяна, която засяга рисковите експозиции на ЦК.
2. ЦК оценява по пазарни стойности и в почти реално време своите обезпечения, а когато това не е възможно, ЦК трябва да може да удостовери пред компетентните органи, че е в състояние да управлява съответните рискове.
Член 41
Проценти за намаляване на стойността на обезпечението
1. ЦК установява и прилага политики и процедури, с които по предпазлив начин да определя процентите за намаляване на стойността на обезпечението.
2. Процентите за намаляване на стойността на обезпечението са съобразени с евентуалната необходимост от ликвидиране на обезпечението при неблагоприятни пазарни условия и отчитат времето, необходимо за неговата ликвидация. ЦК удостоверява пред компетентния орган, че процентите за намаляване на стойността на обезпечението се изчисляват по консервативен начин, за да бъде, доколкото е възможно, ограничено процикличното въздействие. Процентът за намаляване на стойността на всеки служещ като обезпечение актив се определя, като се вземат под внимание приложимите критерии, в т.ч.:
а)
видът на актива и свързаното с финансовия инструмент ниво на кредитен риск според вътрешната оценка на ЦК. При извършване на тази оценка ЦК прилага точна и обективна методология, която не се основава изцяло на външни становища и отчита риска, произтичащ от установяването на емитента в конкретната държава;
б)
падежът на актива;
в)
историческата и хипотетичната бъдеща променливост на цената на актива при неблагоприятни пазарни условия;
г)
ликвидността на основния пазар, включително спредовете между цените „продава“ и „купува“;
д)
валутният риск, ако има такъв;
е)
утежняващият риск.
3. ЦК проверява редовно адекватността на процентите за намаляване на стойността на обезпечението. ЦК преразглежда политиките и процедурите за определяне на процентите за намаляване на стойността на обезпечението най-малко веднъж годишно и при всяка съществена промяна, която засяга рисковите експозиции на ЦК, като следва, доколкото е възможно, да избягва резките или съществените промени в тези проценти, които могат да доведат до процикличност. Политиките и процедурите за определяне на процентите за намаляване на стойността на обезпечението се одобряват от независимо лице най-малко веднъж годишно.
Член 42
Граници на концентрация
1. ЦК установява и прилага политики и процедури за поддържане на необходимата диверсифицикация на обезпечението, която позволява неговата ликвидация в рамките на определения период на държане без значителни пазарни последствия. В тези политики и процедури се определят мерките за намаляване на риска, които трябва да бъдат прилагани при превишаване на посочените в параграф 2 граници.
2. ЦК определя граници на концентрацията на ниво:
а)
отделни емитенти;
б)
вид емитент;
в)
вид актив;
г)
отделен клирингов член;
д)
всички клирингови членове.
3. Границите на концентрация се определят по консервативен начин, като се вземат предвид всички приложими критерии, в т.ч.:
а)
финансовите инструменти, емитирани от емитенти от един и същ икономически сектор, област на дейност и географски регион;
б)
равнището на кредитен риск на финансовия инструмент или на емитента според вътрешната оценка на ЦК. При извършване на тази оценка ЦК прилага точна и обективна методология, която не се основава изцяло на външни становища и отчита риска, произтичащ от установяването на емитента в конкретната държава;
в)
ликвидността и променливостта на цената на финансовите инструменти.
4. ЦК гарантира, че най-много 10 % от неговите обезпечения са гарантирани от една кредитна институция или еквивалентна финансова институция от трета държава или от предприятие, което е част от групата на кредитната институция или финансовата институция от трета държава. Когато обезпеченията, получени от ЦК под формата на гаранции на търговски банки, надхвърлят 50 % от общия размер на обезпеченията, тази граница може да бъде увеличена до 25 %.
5. При изчисляване на предвидените в параграф 2 граници ЦК включва общата стойност на експозицията на ЦК към емитента, включително сумата на използваните от ЦК кумулативни кредитни линии, депозитни сертификати, срочни депозити, спестовни сметки, депозитни сметки, текущи сметки, инструментите на паричния пазар и механизми за обратни репо сделки. Тези ограничения не се прилагат по отношение на обезпечението, държано от ЦК в превишение на минималните изисквания по отношение на допълнителните обезпечения, гаранционния фонд или другите финансови ресурси.
6. При определяне на границите на концентрация за експозицията на ЦК към отделен емитент ЦК сумира и третира като отделен риск експозицията си към всички финансови инструменти, емитирани или изрично гарантирани от емитента или от групата на емитента, и към финансовите инструменти, емитирани от предприятия, чиято изключителна цел е да притежават средства за производство, които са от съществено значение за дейността на емитента.
7. ЦК проверява редовно адекватността на своите политики и процедури по отношение на границите на концентрация. ЦК преразглежда своите политики и процедури по отношение на границите на концентрация най-малко веднъж годишно и при всяка съществена промяна, която засяга рисковите експозиции на ЦК.
8. ЦК информира компетентния орган и клиринговите членове относно приложимите граници на концентрация и всяко изменение на тези граници.
9. Ако ЦК наруши в значителна степен границите на концентрация, установени в неговите политики и процедури, той незабавно уведомява компетентния орган. ЦК отстранява нарушението във възможно най-кратък срок.
ГЛАВА XI
ИНВЕСТИЦИОННА ПОЛИТИКА
(член 47 от Регламент (ЕС) № 648/2012)
Член 43
Високоликвидни финансови инструменти
За целите на член 47, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 648/2012 дълговите инструменти се считат за високоликвидни и с минимален кредитен и пазарен риск, когато те са дългови инструменти, отговарящи на всяко едно от посочените в приложение II условия.
Член 44
Споразумения за депозиране на финансови инструменти при висока степен на сигурност
1. Ако ЦК не е в състояние да депозира посочените в член 45 финансови инструменти или тези, предоставени му под формата на допълнителни обезпечения, вноските в гаранционния фонд или вноските към други финансови ресурси, чрез прехвърляне на собственост и право на обезпечение към оператор на система за сетълмент на ценни книжа, която осигурява пълната защита на тези инструменти, то тези финансови инструменти се депозират при:
а)
централна банка, която осигурява пълната защита на тези инструменти и при нужда предоставя на ЦК бърз достъп до финансовите инструменти;
б)
лицензирана кредитна институция според определението от Директива 2006/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (9), която осигурява пълното отделяне и защита на тези инструменти, предоставя на ЦК бърз достъп до финансовите инструменти при нужда и е с нисък кредитен риск, удостоверен от вътрешната оценка на ЦК. При извършване на тази оценка ЦК прилага точна и обективна методология, която не се основава изцяло на външни становища и отчита риска, произтичащ от установяването на емитента в конкретната държава;
в)
финансова институция от трета държава, която подлежи на и спазва пруденциални правила, считани от компетентните органи за поне толкова строги, колкото установените в Директива 2006/48/ЕО, разполага с надеждни счетоводни практики, процедури за съхранение и вътрешен контрол, осигурява пълното отделяне и защита на тези инструменти, предоставя на ЦК бърз достъп до финансовите инструменти при нужда и е с нисък кредитен риск, удостоверен от вътрешната оценка на ЦК. При извършване на тази оценка ЦК прилага точна и обективна методология, която не се основава изцяло на външни становища и отчита риска, произтичащ от установяването на емитента в конкретната държава.
2. Когато финансовите инструменти са депозирани в съответствие с параграф 1, буква б) или в), те се съхраняват при условия, които предотвратяват всякакви загуби на ЦК вследствие на неизпълнение или неплатежоспособност на лицензираната финансова институция.
3. Споразуменията за депозиране при висока степен на сигурност на финансови инструменти, предоставени под формата на допълнителни обезпечения, вноски в гаранционния фонд или вноски към други финансови ресурси, позволяват на ЦК повторната употреба на тези финансови инструменти само когато са изпълнени условията по член 39, параграф 8 от Регламент (ЕС) № 648/2012 и с повторната употреба се цели извършване на плащания, управление на неизпълнение на клирингов член или изпълнение на споразумение за оперативна съвместимост.
Член 45
Споразумения за поддържане на парични средства при висока степен на сигурност
1. За целите на член 47, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 648/2012, когато паричните средства не са депозирани при централна банка, този депозит отговаря на всяко едно от следните условия:
а)
депозитът е в една от следните валути:
i)
валута, по отношение на която ЦК може с високо ниво на увереност да удостовери, че е в състояние да управлява съответния ѝ риск;
ii)
валута, в която ЦК извършва клиринг на трансакции, в рамките на полученото в тази валута обезпечение;
б)
депозитът е открит при една от следните институции:
i)
лицензирана кредитна институция според определението от Директива 2006/48/ЕО, която е с нисък кредитен риск, удостоверен от вътрешната оценка на ЦК. При извършване на тази оценка ЦК прилага точна и обективна методология, която не се основава изцяло на външни становища и отчита риска, произтичащ от установяването на емитента в конкретната държава;
ii)
финансова институция от трета държава, която подлежи на и спазва пруденциални правила, считани от компетентните органи за поне толкова строги, колкото установените в Директива 2006/48/ЕО, разполага с надеждни счетоводни практики, процедури за съхранение и вътрешен контрол и е с нисък кредитен риск, удостоверен от вътрешната оценка на ЦК. При извършване на тази оценка ЦК прилага точна и обективна методология, която не се основава изцяло на външни становища и отчита риска, произтичащ от установяването на емитента в конкретната държава.
2. Когато паричните средства се поддържат чрез овърнайт депозит в съответствие с параграф 1, най-малко 95 % от тези парични средства, изчислени като средна стойност за един календарен месец, се депозират посредством механизми, които осигуряват обезпечаването на паричните средства чрез високоликвидни финансови инструменти, които отговарят на изискванията по член 45, с изключение на изискването по параграф 1, буква в) от същия член.
Член 45
Граници на концентрация
1. ЦК установява и прилага политики и процедури, гарантиращи, че финансовите инструменти, в които са инвестирани неговите финансови ресурси, са достатъчно диверсифицирани.
2. ЦК определя граници на концентрация и следи концентрацията на ниво:
а)
отделни финансови инструменти;
б)
видове финансови инструменти;
в)
отделни емитенти;
г)
видове емитенти;
д)
контрагенти, с които са сключени споразумения по член 44, параграф 1, букви б) и в) или по член 45, параграф 2.
3. При определяне на вида емитент ЦК взема предвид следното:
а)
географското разпределение;
б)
взаимозависимостите и множеството взаимовръзки между даденото лице и ЦК;
в)
равнището на кредитен риск;
г)
експозициите на ЦК към емитента във вид на продукти, по отношение на които ЦК осъществява клиринг.
4. В политиките и процедурите се определят мерките за намаляване на риска, които трябва да бъдат прилагани при превишаване на границите на концентрация.
5. При определяне на границите на концентрация за експозицията на ЦК към отделен емитент или попечител ЦК сумира и третира като отделен риск експозицията си към всички финансови инструменти, емитирани или изрично гарантирани от емитента, и към всички финансови ресурси, депозирани при попечителя.
6. ЦК проверява редовно адекватността на своите политики и процедури по отношение на границите на концентрация. В допълнение ЦК преразглежда своите политики и процедури по отношение на границите на концентрация най-малко веднъж годишно и при всяка съществена промяна, която засяга рисковата експозиция на ЦК.
7. Ако ЦК наруши границите на концентрация, установени в неговите политики и процедури, той незабавно уведомява компетентния орган. ЦК отстранява нарушението във възможно най-кратък срок.
Член 46
Непарични обезпечения
Когато обезпечението е получено под формата на финансови инструменти съгласно разпоредбите на глава X, се прилагат единствено членове 44 и 45.
ГЛАВА XII
ПРЕГЛЕД НА МОДЕЛИ, СТРЕС ТЕСТОВЕ И БЕК ТЕСТОВЕ
(член 49 от Регламент (ЕС) № 648/2012)
РАЗДЕЛ 1
Модели и програми
Член 47
Одобряване на модели
1. Моделите, техните методологии и рамката за управление на ликвидния риск на ЦК, използвани за количествено определяне, агрегиране и управление на неговите рискове, преминават през широкообхватна процедура за одобряване. Всяко съществено изменение или промяна на неговите модели, техните методологии и рамката за управление на ликвидния риск е обект на подходящо управление, включително консултация с комитета за управление на риска, и преди прилагане се одобрява от квалифицирано и независимо лице.
2. Прилаганият от ЦК процес за одобряване се документира, като в него се посочват най-малко политиките, използвани за изпитване на методологиите за допълнителните обезпечения, гаранционния фонд и другите финансови ресурси, и рамката за изчисляване на ликвидните финансови ресурси. Всяко съществено изменение или промяна на тези политики е обект на подходящо управление, включително консултация с комитета за управление на риска, и преди прилагане се одобрява от квалифицирано и независимо лице.
3. Широкообхватната процедура за одобряване включва най-малко следното:
а)
оценка на концептуалната обоснованост на моделите и рамката, като се отчитат използваните при разработването доказателства в подкрепа на това;
б)
преглед на текущите процедури за мониторинг, включително проверка на процесите и сравнителните показатели;
в)
преглед на параметрите и допусканията, направени при разработването на неговите модели, техните методологии и рамката;
г)
преглед на адекватността и целесъобразността на моделите, техните методологии и рамката, приета по отношение на видовете договори, към които се прилагат;
д)
преглед на целесъобразността на сценариите на стрес тестовете в съответствие с глава VII и член 52;
е)
анализ на резултатите от тестовете.
4. ЦК определя критериите, по които оценява дали неговите модели, техните методологии и рамката за управление на ликвидния риск могат да бъдат успешно одобрени. Критериите включват успешните резултати от тестовете.
5. Когато ценовите данни не са леснодостъпни или надеждни, ЦК отчита тези ограничения, като използва най-малко консервативни допускания, основаващи се на наблюдаваните корелирани или свързани пазари и текущите тенденции на пазара.
6. Когато ценовите данни не са леснодостъпни или надеждни, използваните за целта системи и модели за оценка са обект на подходящо управление, включително консултация с комитета за управление на риска, одобряване и изпитване. Моделите за оценка на ЦК се одобряват при разнообразни пазарни сценарии от квалифицирано и независимо лице, за да се гарантира целесъобразността на генерираните чрез тези модели цени, като при необходимост ЦК коригира начина на изчисляване на първоначалното допълнително обезпечение с оглед отразяване на установените рискове, свързани с модела.
7. ЦК редовно извършва оценка на теоретичните и емпиричните характеристики на своя модел за определяне на допълнителните обезпечения за всички финансови инструменти, по отношение на които той осъществява клиринг.
Член 48
Програми за изпитване
1. ЦК разполага с политики и процедури, които съдържат подробно описание на програмите за стрес тестове и бек тестове, провеждани за определяне на целесъобразността, точността, надеждността и устойчивостта на моделите и техните методологии, които се използват за изчисляване на неговите механизми за контрол на риска, включително допълнителните обезпечения, вноските в гаранционния фонд и другите финансови ресурси при широк набор от пазарни условия.
2. В политиките и процедурите на ЦК се посочва подробно програмата за стрес тестове, която се използва за определяне на целесъобразността, точността, надеждността и устойчивостта на рамката за управление на ликвидния риск.
3. Политиките и процедурите включват най-малко методологии за инициирането на подбора и разработването на подходящи тестове, в т.ч. подбор на данни за портфейла и пазара, периодичност на изпитването, специфични характеристики на риска на финансовите инструменти, за които е извършен клиринг, анализ на резултатите от тестовете и изключенията, както и съответните необходими корективни мерки.
4. При провеждането на всеки тест ЦК включва всички клиентски позиции.
РАЗДЕЛ 2
Бек тестове
Член 49
Процедура за извършване на бек тестове
1. ЦК оценява степента на покритие на допълнителните обезпечения, като извършва последваща съпоставка на наблюдаваните с очакваните резултати, получени при използване на моделите за определяне на допълнителните обезпечения. Такива основани на бек тестове анализи се извършват ежедневно, за да се прецени дали съществуват изключения при изпитването на степента на покритие на допълнителните обезпечения. Степента на покритие се оценява на базата на текущите позиции във финансови инструменти и на клиринговите членове, като се вземат под внимание възможните последици от допълнително обезпечаване на ниво портфейл и по целесъобразност оперативно съвместимите ЦК.
2. В програмата си за извършване на бек тестове ЦК прилага подходящи исторически времеви хоризонти, за да гарантира, че използваният период на наблюдение е достатъчен за ограничаване на отрицателното въздействие върху статистическата значимост.
3. В програмата си за извършване на бек тестове ЦК прилага най-малко ясни статистически тестове и определени от него критерии за оценка на резултатите от бек тестовете.
4. Без да нарушава поверителността, ЦК периодично докладва резултатите и анализите от своите бек тестове на комитета за управление на риска, който дава своите препоръки във връзка с прегледа на модела за определяне на допълнителните обезпечения.
5. Резултатите и анализите от бек тестовете се предоставят на разположение на всички клирингови членове и всички известни на ЦК клиенти. Всички други клиенти получават при поискване достъп до резултатите и анализите от бек тестовете от съответните клирингови членове. Тази информация следва да бъде обобщена по начин, който запазва поверителността, като клиринговите членове и клиенти получават достъп единствено до подробните резултати и анализи от бек тестовете на своите портфейли.
6. ЦК формулира процедурите за определяне на действията, които би могъл да предприеме с оглед на резултатите от анализите на бек тестовете.
РАЗДЕЛ 3
Изпитване и анализи на чувствителността
Член 50
Процедура за изпитване и анализ на чувствителността
1. ЦК провежда изпитвания и анализи на чувствителността, за да оцени покритието на своя модел за определяне на допълнителните обезпечения при разнообразни пазарни условия чрез използване на данни от минали периоди за настъпили неблагоприятни пазарни условия и хипотетични данни за ненастъпили неблагоприятни пазарни условия.
2. За да разбере по какъв начин степента на покритие на допълнителните обезпечения може да бъде засегната от много неблагоприятни пазарни условия и промени в основните параметри на модела, ЦК използва широк набор от параметри и допускания, с които обхваща различните исторически и хипотетични условия, включително периодите с най-високо ниво на променливост, които са били наблюдавани на обслужваните от него пазари, и екстремните промени в корелационните зависимости между цените на договорите, по отношение на които ЦК осъществява клиринг.
3. Анализ на чувствителността се извършва по отношение на редица действителни и представителни портфейли на клирингови членове. Представителните портфейли се избират въз основа на тяхната чувствителност към съществените рискови фактори и корелациите, на които е изложен ЦК. Тези изпитвания и анализи на чувствителността са разработени с цел изпитване на ключовите параметри и допускания на модела за определяне на първоначалното допълнително обезпечение при редица доверителни интервали, за да се определи чувствителността на системата към допускане на грешки при калибрирането на тези параметри и допускания. Трябва да се обърне дължимото внимание на срочната структура на рисковите фактори и предполагаемата корелация между тях.
4. ЦК оценява потенциалните загуби по позициите на клиринговия член.
5. ЦК отчита по целесъобразност параметрите, отразяващи едновременното неизпълнение от страна на клиринговите членове, които емитират финансови инструменти, по отношение на които ЦК осъществява клиринг, или базов актив на дериватите, по отношение на които ЦК осъществява клиринг. Когато е приложимо, се отчитат също последствията от неизпълнението на клиент, емитиращ финансови инструменти, по отношение на които ЦК осъществява клиринг, или базов актив на дериватите, по отношение на които ЦК осъществява клиринг.
6. Без да нарушава поверителността, ЦК периодично докладва резултатите от своите изпитвания и анализи на чувствителността на комитета за управление на риска, който дава своите препоръки във връзка с прегледа на модела за определяне на допълнителните обезпечения.
7. ЦК формулира процедурите за определяне на действията, които би могъл да предприеме с оглед на резултатите от анализите на чувствителността.
РАЗДЕЛ 4
Стрес тестове
Член 51
Процедура за извършване на стрес тестове
1. При извършваните от ЦК стрес тестове на моделите, използвани за оценка на рисковите експозиции, се прилагат неблагоприятни параметри, допускания и сценарии, за да се гарантира, че финансовите ресурси на ЦК са достатъчни, за да покрият тези експозиции при екстремни, но реалистични пазарни условия.
2. Програмата за стрес тестове на ЦК изисква от него да провежда редовно редица стрес тестове, обхващащи продуктовата гама на ЦК и всички елементи на неговите модели и техните методологии, както и на рамката му за управление на ликвидния риск.
3. Програмата за стрес тестове на ЦК изисква извършването на стрес тестове по определени за целта сценарии, включващи както минали, така и хипотетични екстремни, но реалистични пазарни условия в съответствие с глава VII. Използваните минали условия се преглеждат и адаптират, когато това е целесъобразно. ЦК взема предвид и други форми на подходящи сценарии за стрес тестове, сред които техническа или финансова неизправност на извършващите сетълмент банки, ностро агенти, банки попечители, доставчици на ликвидност или оперативно съвместими ЦК.
4. ЦК има възможност бързо да адаптира своите стрес тестове с оглед включване на нови или възникващи рискове.
5. ЦК взема предвид потенциалните загуби, възникнали от неизпълнението на евентуално известен му клиент, извършващ клиринг чрез няколко клирингови членове.
6. Без да нарушава поверителността, ЦК периодично докладва резултатите и анализите от своите стрес тестове на комитета за управление на риска, който дава своите препоръки във връзка с прегледа на неговите модели, методологии, както и на рамката му за управление на ликвидния риск.
7. Резултатите и анализите от стрес тестовете се предоставят на разположение на всички клирингови членове и всички известни на ЦК клиенти. Всички други клиенти получават достъп до резултатите и анализите от стрес тестовете от съответните клирингови членове при поискване. Тази информация следва да бъде обобщена по начин, който запазва поверителността, като клиринговите членове и клиенти получават достъп единствено до подробните резултати и анализи от стрес тестовете на своите портфейли.
8. ЦК определя процедурите, определящи подробно действията, които би могъл да предприеме с оглед на резултатите от анализите на стрес тестовете.
Член 52
Рискови фактори, подлагани на стрес тестове
1. ЦК установява и разполага с подходящ метод за измерване на съответните рискови фактори, които са специфични за договорите, по отношение на които той осъществява клиринг, и биха могли да повлияят върху неговите загуби. В стрес тестовете на ЦК се отчитат най-малко рисковите фактори, определени за следните видове финансови инструменти:
а)
договори, свързани с лихвен процент: рисковите фактори по отношение на лихвените проценти във всяка валута, в която ЦК извършва клиринг на финансови инструменти. Моделът на кривата на доходността е разделен на различни падежни интервали, за да бъдат обхванати колебанията в променливостта на лихвените проценти по цялата крива на доходността. Броят на съответните рискови фактори зависи от сложността на лихвените договори, по отношение на които ЦК извършва клиринг. Базисният риск, произтичащ от непълно корелираните движения между лихвените проценти по държавни ценни книжа и други инструменти с фиксирана доходност, се представя самостоятелно;
б)
договори, свързани с обменния курс: рисковите фактори по отношение на всяка една чуждестранна валута, в която ЦК извършва клиринг на финансови инструменти, и на обменния курс между валутата на исканията за допълнително обезпечение и валутата, в която ЦК извършва клиринг на финансови инструменти;
в)
договори, свързани с акции: рисковите фактори по отношение на променливостта на отделните емисии от акции за всеки един от пазарите, на които ЦК осъществява клиринг, и на променливостта на различните сектори на съвкупния пазар на акции. Сложността и естеството на техниките за моделиране на даден пазар съответстват на експозицията на ЦК на пазара като цяло, както и на съответната му концентрация в отделни емисии на акции от този пазар;
г)
договори, свързани със стоки: рисковите фактори, които отчитат различните категории и подкатегории договори за стоки и свързаните с тях деривати, по отношение на които ЦК извършва клиринг, включително по целесъобразност колебанията в приемливата печалба между дериватните позиции и паричните позиции в стоката;
д)
договори, свързани с кредит: рисковите фактори по отношение на риска от внезапно неизпълнение, включително кумулативния риск вследствие на неизпълнение на повече от един контрагент, базисния риск и променливост на нормата на възстановяване.
2. В своите стрес тестове ЦК взема предвид най-малко следните фактори:
а)
корелации, включително между установени рискови фактори и сходни договори, по отношение на които ЦК извършва клиринг;
б)
фактори, свързани с предполагаемата променливост и променливостта за минали периоди на подлежащия на клиринг договор;
в)
специфични характеристики на всички нови договори, по отношение на които ЦК извършва клиринг;
г)
риска от концентрация, в т.ч. към клирингов член и към лице от групата на клиринговите членове;
д)
взаимозависимости и множество взаимовръзки;
е)
съответните рискове, включително валутен риск;
ж)
установените граници на експозициите;
з)
утежняващия риск.
Член 53
Общи финансови ресурси, подлагани на стрес тестове
1. С програмата за стрес тестове на ЦК се гарантира, че неговите съвкупни допълнителни обезпечения, вноски в гаранционния фонд и други финансови ресурси са достатъчни, за да покрият най-малко неизпълнението на двамата клирингови членове, към които ЦК има най-големи експозиции, при екстремни, но реалистични пазарни условия. Чрез програмата за стрес тестове се проучват също така потенциалните загуби вследствие на неизпълнението на лицата от съответната група на всеки от двамата клирингови членове, към които ЦК има най-големи експозиции, при екстремни, но реалистични пазарни условия.
2. С програмата за стрес тестове на ЦК се гарантира, че неговите допълнителни обезпечения и гаранционен фонд са достатъчни, за да покрият най-малко неизпълнението от страна на клиринговия член, към който ЦК има най-големите експозиции, или от страна на клиринговите членове, към които ЦК има вторите и третите по големина експозиции, ако тяхната сума е по-голяма, съгласно член 42 от Регламент (ЕС) № 648/2012.
3. ЦК провежда задълбочен анализ на потенциалните загуби, които може да претърпи, и оценява потенциалните загуби по позициите на клиринговия член, включително риска, че ликвидацията на тези позиции може да окаже въздействие върху пазара и степента на покритие на допълнителните обезпечения на ЦК.
4. В своите стрес тестове ЦК отчита по целесъобразност последствията от неизпълнението на клирингов член, емитиращ финансови инструменти, по отношение на които ЦК осъществява клиринг, или базов актив на дериватите, по отношение на които ЦК осъществява клиринг. По целесъобразност се отчитат също последствията от неизпълнението на клиент, емитиращ финансови инструменти, по отношение на които ЦК осъществява клиринг, или базов актив на дериватите, по отношение на които ЦК осъществява клиринг.
5. В стрес тестовете на ЦК се отчита предвиденият в член 26 период на ликвидация.
Член 54
Ликвидни финансови ресурси, подлагани на стрес тестове
1. С програмата на ЦК за извършване на стрес тестове на неговите ликвидни финансови ресурси се гарантира, че те отговарят на изложените в глава VIII изисквания.
2. ЦК разполага с ясни и прозрачни правила и процедури за преодоляване на разкритите в рамките на стрес тестовете проблеми по отношение на недостатъчната ликвидност на финансовите ресурси, за да се осигури сетълментът на задълженията за плащане.
ЦК разполага също с ясни процедури за използване на резултатите и анализите от своите стрес тестове, за да оцени и адаптира адекватността на своята рамка за управление на ликвидния риск и доставчиците на ликвидност.
3. Сценариите, използвани при извършването на стрес тестове по отношение на ликвидните финансови ресурси, отчитат структурата и дейността на ЦК и включват всички лица, които могат да представляват значителен ликвиден риск за него. Тези стрес тестове отчитат още всяка силна обвързаност или сходни експозиции между неговите клирингови членове, включително дружества, които са част от една и съща група, и оценяват вероятността от неизпълнение на повече от един контрагент и верижния ефект, който подобно неизпълнение може да предизвика сред неговите клирингови членове.
РАЗДЕЛ 5
Обхват и използване на резултатите от изпитването
Член 55
Поддържане на достатъчно покритие
1. ЦК установява и поддържа процедури за разкриване на промените в пазарните условия, в т.ч. увеличаване на променливостта или намаляване на ликвидността на финансовите инструменти, по отношение на които осъществява клиринг, за да може своевременно да адаптира изчисленията си на изискваното допълнително обезпечение и надлежно да отчете новите пазарни условия.
2. ЦК извършва тестове по отношение на своите проценти за намаляване на стойността на обезпечението, за да гарантира, че при екстремни, но реалистични пазарни условия обезпечението може да бъде ликвидирано най-малко по намалената стойност.
3. Ако вместо на ниво продукт ЦК набира обезпеченията на ниво портфейл, той постоянно преразглежда и изпитва компенсациите между продуктите. ЦК основава тези компенсации на предпазлива и икономически обоснована методология, която отразява степента на ценова зависимост между продуктите. По-специално ЦК изпитва как се променят корелациите по време на периоди на реални и хипотетични тежки пазарни условия.
Член 56
Преглед на модели въз основа на резултатите от тестове
1. ЦК разполага с ясни процедури за определяне на размера на допълнителните обезпечения, които може да се наложи да привлече, включително в рамките на деня, и за пренастройване на модела за определяне на допълнителните обезпечения, когато бек тестовете показват, че моделът не е функционирал според очакванията и поради това не е установил подходящия размер на първоначалните допълнителни обезпечения, необходим за постигане на желаното ниво на увереност. Установената от ЦК необходимост от допълнително обезпечение се отразява в следващото искане за предоставяне на допълнително обезпечение.
2. ЦК оценява източника на разкритите от бек тестовете изключения. В зависимост от източника на изключенията ЦК решава дали е необходима съществена промяна на модела за определяне на допълнителните обезпечения или на захранващите го модели и дали е нужно пренастройване на текущите параметри.
3. ЦК оценява източниците на разкритите от стрес тестовете изключения. В зависимост от естеството на изключенията ЦК решава дали е необходима съществена промяна на неговите модели, техните методологии или на рамката за управление на ликвидния риск и дали е нужно пренастройване на текущите параметри и допускания.
4. Когато резултатите от тестовете показват недостатъчно покритие на допълнителните обезпечения, гаранционния фонд или другите финансови ресурси, ЦК увеличава цялостното покритие на своите финансови ресурси до приемливо ниво преди следващото искане за предоставяне на допълнително обезпечение. Когато резултатите от тестовете показват недостатъчна ликвидност на финансовите ресурси, ЦК увеличава възможно най-бързо своите ликвидни финансови ресурси до приемливо ниво.
5. Когато преразглежда своите модели, методологии и рамка за управление на ликвидния риск, ЦК следи честотата на поява на тестови изключения, за да може своевременно и целесъобразно да определи и премахне проблемите.
РАЗДЕЛ 6
Обратни стрес тестове
Член 57
Обратни стрес тестове
1. ЦК провежда обратни стрес тестове, предназначени да установят при какви пазарни условия неговите съвкупни допълнителни обезпечения, гаранционен фонд и други финансови ресурси няма да осигурят необходимото покритие на кредитните експозиции и неговите ликвидни финансови ресурси могат да бъдат недостатъчни. При провеждане на тези тестове ЦК моделира екстремни пазарни условия, които не се считат за реалистични, за да може да определи границите на своите модели, рамката за управление на ликвидния риск, финансовите ресурси и ликвидните финансови ресурси.
2. ЦК разработва обратни стрес тестове, съобразени със специфичните рискове на пазарите и на договорите, по отношение на които предоставя клирингови услуги.
3. ЦК използва условията, определени в параграф 1, и резултатите и анализите от своите обратни стрес тестове, за да може да определи екстремните, но реалистични сценарии в съответствие с глава VII.
4. Без да нарушава поверителността, ЦК периодично докладва резултатите и анализите от своите обратни стрес тестове на комитета за управление на риска, който дава своите препоръки във връзка с техния преглед.
РАЗДЕЛ 7
Процедури при неизпълнение
Член 58
Изпитване на процедурите при неизпълнение
1. ЦК изпитва и преразглежда своите процедури при неизпълнение, за да осигури тяхната практичност и ефективност. ЦК извършва симулационни проверки като част от изпитването на своите процедури при неизпълнение.
2. Въз основа на изпитването на своите процедури при неизпълнение ЦК установява всяка несигурност и целесъобразно адаптира своите процедури с оглед нейното ограничаване.
3. Чрез провеждането на симулационни проверки ЦК удостоверява дали всички клирингови членове, евентуално клиенти и други заинтересовани страни, включително оперативно съвместими ЦК и всички свързани доставчици на услуги, са надлежно информирани и запознати с процедурите при неизпълнение.
РАЗДЕЛ 8
Одобряване и честота на изпитване
Член 59
Честота
1. ЦК подлага своите модели и техните методологии на широкообхватна процедура за одобряване най-малко веднъж годишно.
2. ЦК подлага своята рамка за управление на ликвидния риск на широкообхватна процедура за одобряване най-малко веднъж годишно.
3. ЦК подлага своите модели за оценка на цялостна процедура за одобряване най-малко веднъж годишно.
4. ЦК преглежда целесъобразността на посочените в член 51 политики най-малко веднъж годишно.
5. ЦК анализира и следи резултатите от своя модел и покритието на финансовите ресурси в случай на неизпълнение, като подлага на ежедневни бек тестове покритието на допълнителните обезпечения и провежда ежедневни стрес тестове при използване на стандартни и предварително определени параметри и допускания.
6. ЦК анализира и следи своята рамка за управление на ликвидния риск, като подлага своите ликвидни финансови ресурси на най-малко ежедневни стрес тестове.
7. ЦК провежда най-малко веднъж месечно подробен и задълбочен анализ на резултатите от тестовете, за да гарантира верността на своите сценарии за стрес тестове, модели и рамка за управление на ликвидния риск, основни параметри и допускания. При неблагоприятни пазарни условия този анализ се провежда по-често, включително когато финансови инструменти, за които се извършва клиринг, или обслужваните като цяло пазари се характеризират с високо ниво на променливост, станат по-слабо ликвидни или когато размерът или концентрацията на позициите, притежавани от неговите клирингови членове, нарасне значително или се очаква ЦК да действа при неблагоприятни пазарни условия.
8. Най-малко веднъж месечно се извършва анализ на чувствителността, като се използват резултатите от изпитванията на чувствителността. Този анализ се провежда по-често, когато пазарите са необичайно нестабилни или по-слабо ликвидни или когато нарасне значително размерът или концентрацията на позициите, притежавани от неговите клирингови членове.
9. ЦК подлага на тест най-малко веднъж годишно компенсациите между финансовите инструменти и промяната на корелациите по време на реални и хипотетични тежки пазарни условия.
10. Използваните от ЦК проценти за намаляване на стойността на обезпечението се подлагат на тест най-малко веднъж месечно.
11. ЦК провежда обратни стрес тестове най-малко веднъж на три месеца.
12. Най-малко веднъж на три месеца ЦК изпитва и преразглежда своите процедури при неизпълнение и извършва най-малко веднъж годишно симулационни проверки в съответствие с член 61. ЦК извършва също симулационни проверки след всяка съществена промяна в своите процедури при неизпълнение.
РАЗДЕЛ 9
Времеви хоризонти при извършването на тестове
Член 60
Времеви хоризонти
1. Използваните при стрес тестове времеви хоризонти се определят в съответствие с глава VII и обхващат в перспектива екстремните, но реалистични пазарни условия.
2. Времевите хоризонти, използвани при бек тестовете за минали периоди, включват най-малко данни от текущата година или от момента, в който ЦК е започнал да извършва клиринг на съответния финансов инструмент, ако този период е по-малък от година.
РАЗДЕЛ 10
Публично оповестяване
Член 61
Информация, която трябва да бъде публично оповестена
1. ЦК оповестява публично общите принципи, които стоят в основата на неговите модели и техните методологии, естеството на провежданите тестове, обобщените на високо равнище резултати от тестовете и всички предприети корективни действия.
2. ЦК оповестява публично ключовите аспекти на своите процедури при неизпълнение, в т.ч.:
а)
обстоятелствата, при които могат да бъдат предприемани действия;
б)
лицата, които могат да предприемат тези действия;
в)
обхвата на действията, които могат да бъдат предприети, включително третиране на собствените и клиентските позиции, фондове и активи;
г)
механизми за покриване на задълженията на ЦК към изправните клирингови членове;
д)
механизми за подпомагане покриването на задълженията на намиращ се в неизпълнение клирингов член към неговите клиенти.
Член 62
Влизане в сила и прилагане
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Буква з) от раздел 2 от приложение I се прилага след третата година от влизането в сила на настоящия регламент по отношение на сделките с деривати по смисъла на член 2, параграф 4, букви б) и г) от Регламент (ЕС) № 1227/2011 на Европейския парламент и на Съвета (10).
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 19 декември 2012 година.
REGULAMENTUL DELEGAT (UE) NR. 153/2013 AL COMISIEI
din 19 decembrie 2012
privind completarea Regulamentului (UE) nr. 648/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 4 iulie 2012, în ceea ce privește standarde tehnice de reglementare privind cerințele pentru contrapărțile centrale
(Text cu relevanță pentru SEE)
COMISIA EUROPEANĂ,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
având în vedere avizul Băncii Centrale Europene (1),
având în vedere Regulamentul (UE) nr. 648/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 4 iulie 2012 privind instrumentele financiare derivate extrabursiere, contrapărțile centrale și registrele centrale de tranzacții (2), în special articolul 25 alineatul (8), articolul 26 alineatul (9), articolul 29 alineatul (4), articolul 34 alineatul (3), articolul 41 alineatul (5), articolul 42 alineatul (5), articolul 44 alineatul (2), articolul 45 alineatul (5), articolul 46 alineatul (3), articolul 47 alineatul (8) și articolul 49 alineatul (4),
întrucât:
(1)
Dispozițiile prezentului regulament sunt strâns legate, deoarece se referă la cerințele organizatorice, inclusiv la ținerea evidențelor și continuitatea activității, precum și la cerințele prudențiale, inclusiv în ceea ce privește marjele, fondul de garantare, controlul riscului de lichiditate, ordinea utilizării fondurilor în situații de neîndeplinire a obligațiilor de plată, garanțiile, politica de investiții, reexaminarea modelelor, simulările de criză și testările ex post. În vederea asigurării coerenței între aceste dispoziții, care ar trebui să intre în vigoare în același timp, și pentru a asigura persoanelor supuse acestor obligații o imagine cuprinzătoare în privința dispozițiilor și un acces sintetic la acestea, este de dorit ca toate standardele tehnice de reglementare impuse în temeiul titlului III și al titlului IV din Regulamentul (UE) nr. 648/2012 să fie incluse într-un singur regulament.
(2)
Având în vedere natura mondială a piețelor financiare, prezentul regulament ar trebui să țină seama de principiile pentru infrastructurile piețelor financiare, emise de Comitetul pentru sisteme de plăți și decontări și de Organizația Internațională a Reglementatorilor de Valori Mobiliare („principiile CPSS-IOSCO”), care servesc drept punct de referință la nivel mondial pentru cerințele de reglementare aplicabile contrapărților centrale (CPC).
(3)
Pentru a garanta siguranța și soliditatea contrapărților centrale în orice condiții de piață, este important ca acestea să adopte proceduri prudente de gestionare a riscurilor, care să acopere în mod corespunzător toate riscurile la care contrapărțile centrale sunt sau ar putea fi expuse. În această privință, standardele de gestionare a riscurilor puse în aplicare efectiv de contrapărțile centrale ar trebui să fie mai stricte decât cele stabilite în prezentul regulament, în cazul în care acest lucru este considerat oportun în scopuri de gestionare a riscurilor.
(4)
În vederea identificării clare a unui număr limitat de concepte care decurg din Regulamentul (UE) nr. 648/2012, precum și în vederea specificării termenilor tehnici necesari pentru elaborarea prezentului standard tehnic, ar trebui să fie definiți o serie de termeni.
(5)
Este important să se asigure că funcționarea ordonată a piețelor din Uniune nu este perturbată de contrapărțile centrale recunoscute din țări terțe. Din acest motiv, este esențial să se asigure că aceste contrapărți centrale recunoscute nu sunt în măsură să își coboare cerințele în materie de gestionare a riscurilor sub standardele Uniunii, lucru care ar putea avea ca rezultat arbitrajul de reglementare. Informațiile care trebuie furnizate AEVMP în legătură cu recunoașterea unei CPC dintr-o țară terță ar trebui să permită AEVMP să evalueze dacă acea CPC respectă în totalitate cerințele prudențiale aplicabile în țara terță respectivă. În plus, stabilirea echivalenței de către Comisie ar trebui să garanteze că actele cu putere de lege și normele administrative ale țării terțe sunt echivalente cu fiecare dispoziție a titlului IV din Regulamentul (UE) nr. 648/2012 și a prezentului regulament.
(6)
Pentru a asigura un nivel adecvat de protecție a investitorilor, la recunoașterea contrapărților centrale din țări terțe AEVMP poate solicita informații suplimentare față de cele strict necesare pentru a determina dacă sunt îndeplinite condițiile stabilite prin Regulamentul (UE) nr. 648/2012.
(7)
Evaluarea continuă a conformității depline a unei CPC dintr-o țară terță cu cerințele prudențiale ale țării terțe respective este de datoria autorității competente a țării terțe. Informațiile care trebuie furnizate AEVMP de către CPC solicitantă dintr-o țară terță nu trebuie să aibă ca obiectiv reiterarea evaluării autorității competente din țara terță, ci garantarea faptului că CPC face obiectul unei supravegheri și al unui control al aplicării eficace în țara terță respectivă, asigurându-se, astfel, un nivel ridicat de protecție a investitorilor.
(8)
Pentru a permite AEVMP să efectueze o evaluare completă, informațiile furnizate de CPC solicitantă dintr-o țară terță ar trebui să fie completate cu informațiile necesare pentru a evalua eficacitatea supravegherii în curs de desfășurare, a competențelor de punere în aplicare și a acțiunilor întreprinse de autoritatea competentă a țării terțe. Aceste informații trebuie să fie furnizate în temeiul acordului de cooperare încheiat în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 648/2012. Un astfel de acord de cooperare ar trebui să garanteze că AEVMP este informată în timp util cu privire la orice măsuri de supraveghere sau de executare împotriva contrapărții centrale care solicită recunoașterea, cu privire la orice modificare a condițiilor în care a fost acordată autorizația contrapărții centrale în cauză și cu privire la orice actualizare pertinentă a informațiilor prezentate inițial de către CPC în cadrul procesului de recunoaștere.
(9)
Cerințele din Regulamentul (UE) nr. 648/2012 referitoare la organizarea ierarhică internă pentru gestionarea riscurilor trebuie precizate mai în detaliu pentru a implementa un cadru de gestionare a riscurilor care să includă structura, drepturile și responsabilitățile procesului de gestionare internă a riscurilor. Sistemele de guvernanță trebuie să țină seama de diferitele regimuri privind dreptul societăților comerciale din Uniune, astfel încât să garanteze funcționarea contrapărților centrale într-un cadru juridic solid.
(10)
Pentru a garanta că o CPC implementează procedurile corespunzătoare pentru a respecta dispozițiile prezentului regulament, ale Regulamentului (UE) nr. 648/2012 și ale Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1249/2012 al Comisiei (3), trebuie să fie specificate rolul și responsabilitățile funcției de asigurare a conformității a unei contrapărți centrale.
(11)
Este necesar să se definească în mod clar responsabilitățile consiliului de administrație și ale conducerii superioare, precum și să se stabilească cerințe minime pentru funcționarea consiliului de administrație, pentru a garanta că structura organizatorică a unei contrapărți centrale îi permite acesteia să-și presteze serviciile și să-și desfășoare activitățile în mod continuu și ordonat. De asemenea, este necesară stabilirea de lanțuri ierarhice clare și directe pentru a garanta responsabilitatea.
(12)
Pentru a asigura administrarea sănătoasă și prudentă a unei contrapărți centrale, este important ca politica sa de remunerare să descurajeze asumarea de riscuri excesive. Pentru ca politica de remunerare să producă efectele scontate, aceasta ar trebui monitorizată și analizată în mod adecvat de consiliul de administrație, care ar trebui să înființeze un comitet specific însărcinat cu supravegherea adecvată a punerii în aplicare a politicii de remunerare.
(13)
Pentru a garanta funcționarea contrapărților centrale cu un nivel de resurse umane care să le permită să își îndeplinească toate obligațiile, faptul că acestea sunt răspunzătoare pentru executarea activităților lor și faptul că autoritățile competente dispun de puncte de contact relevante în cadrul contrapărților centrale pe care le supraveghează, contrapărțile centrale ar trebui să aibă cel puțin un responsabil principal pentru risc, un responsabil principal pentru conformitate și un responsabil principal pentru tehnologie.
(14)
Contrapărțile centrale ar trebui să evalueze și să monitorizeze în mod adecvat măsura în care membrii consiliului de administrație care fac parte și din consiliile de administrație ale altor entități sunt afectați de conflicte de interese, fie în interiorul, fie în afara grupului contrapărții centrale. Dacă acest lucru nu cauzează conflicte de interese, membrii consiliului de administrație nu ar trebui să fie împiedicați să facă parte din diferite consilii de administrație.
(15)
Pentru a avea o funcție de audit eficace, o CPC trebuie să definească responsabilitățile și organizarea ierarhică ale auditorilor săi interni, pentru a se asigura că problemele relevante sunt aduse în atenția consiliului de administrație al contrapărții centrale și a autorităților competente în timp util. La stabilirea și menținerea unei funcții interne de audit ar trebui să fie definite în mod clar misiunea, independența și obiectivitatea, domeniul de aplicare și răspunderea, autoritatea, responsabilitatea și standardele de funcționare ale acesteia.
(16)
Pentru a-și îndeplini îndatoririle în mod eficace, autoritatea competentă relevantă ar trebui să beneficieze de acces la toate informațiile necesare pentru a determina dacă CCP respectă condițiile de autorizare. Astfel de informații trebuie să fie puse la dispoziție de către CCP fără întârzieri nejustificate.
(17)
Evidențele păstrate de contrapărțile centrale ar trebui să faciliteze o cunoaștere temeinică a expunerii CCP la riscul de credit față de membrii compensatori și să permită monitorizarea riscului sistemic implicit. De asemenea, acestea ar trebui să le permită autorităților competente, AEVMP și membrilor relevanți ai Sistemului European al Băncilor Centrale (SEBC) să reconstituie în mod adecvat procesul de compensare, pentru a evalua conformitatea cu cerințele de reglementare, inclusiv cerințele de raportare. Odată înregistrate, aceste date sunt utile și pentru contrapărțile centrale la respectarea cerințelor de reglementare și a obligațiilor față de membrii compensatori, precum și în litigii.
(18)
Datele raportate de contrapărțile centrale către registrele centrale de tranzacții ar trebui să fie înregistrate astfel încât să le permită autorităților competente să verifice conformitatea contrapărților centrale cu obligația de raportare prevăzută în Regulamentul (UE) nr. 648/2012 și să ajungă cu ușurință la informații, în cazul în care acestea nu pot fi găsite în registrele centrale de tranzacții.
(19)
Cerințele în materie de evidență a informațiilor legate de tranzacții trebuie să utilizeze aceleași concepte utilizate și în cadrul obligației de raportare prevăzute la articolul 9 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012, astfel încât să se asigure raportarea adecvată de către contrapărțile centrale.
(20)
Pentru a asigura continuitatea activităților comerciale în caz de perturbare, unitatea de prelucrare secundară a contrapărții centrale trebuie să fie situată la o distanță suficient de mare și într-un punct geografic suficient de diferit de unitatea primară, astfel încât să nu fie afectată de același dezastru care ar cauza indisponibilitatea unității primare. Ar trebui create scenarii pentru a analiza impactul situațiilor de criză asupra serviciilor critice, inclusiv scenarii care prevăd indisponibilitatea sistemelor în urma unui dezastru natural. Aceste analize ar trebui revizuite periodic.
(21)
Contrapărțile centrale sunt infrastructuri ale pieței financiare relevante din punct de vedere sistemic, care ar trebui să își redreseze funcțiile critice în termen de două ore, în scenariul ideal sistemele de siguranță începând procesarea imediat după producerea unui incident. De asemenea, contrapărțile centrale trebuie să garanteze, cu o probabilitate foarte ridicată, că nu vor exista date pierdute.
(22)
Este important ca situația de neîndeplinire a obligațiilor de plată a unui membru compensator să nu cauzeze pierderi semnificative altor participanți la piață. Prin urmare, contrapărțile centrale sunt obligate să acopere, prin marjele depuse de partea aflată în situația de neîndeplinire a obligațiilor de plată, cel puțin o proporție relevantă din pierderea eventuală pe care CPC ar putea să o suporte în cursul procesului de închidere a pozițiilor. Ar trebui să existe norme care să determine procentul minim pe care ar trebui să îl acopere marjele pentru diferite clase de instrumente financiare. Mai mult, contrapărțile centrale ar trebui să se ghideze după o serie de principii pentru a adapta în mod corespunzător nivelurile marjelor lor în funcție de caracteristicile fiecărui instrument financiar sau portofoliu pe care îl compensează.
(23)
Contrapărțile centrale nu ar trebui să își reducă marjele până la un nivel care să le compromită siguranța, ca urmare a existenței unui mediu puternic concurențial. Din acest motiv, calculele de determinare a marjei ar trebui să respecte cerințe specifice în privința componentelor lor de bază. În acest sens, marjele ar trebui să țină cont de o gamă completă de condiții de piață, inclusiv de perioadele de criză.
(24)
Ar trebui elaborate norme care să specifice procentajul și orizonturile de timp adecvate pentru perioada de lichidare și pentru calcularea volatilității istorice. Cu toate acestea, pentru a garanta gestionarea corespunzătoare de către contrapărțile centrale a riscurilor cu care aceste se confruntă, este de dorit să nu se precizeze abordarea pe care ar trebui să o adopte CPC la calcularea cerințelor legate de marjă pornind de la acești parametri. Din aceleași motive, contrapărțile centrale nu ar trebui să fie împiedicate să se bazeze pe diferite abordări metodologice fiabile pentru elaborarea unui sistem de stabilire a marjelor pentru un întreg portofoliu; ar trebui să li se permită să recurgă la metode bazate pe corelațiile între riscul de preț aferent instrumentului sau setului de instrumente financiare pe care îl compensează, precum și la orice metode corespunzătoare bazate pe parametri statistici de dependență echivalenți.
(25)
Pentru a stabili perioada de timp în care o CPC este expusă la riscul de piață legat de gestionarea poziției unui participant în situație de neîndeplinire a obligațiilor de plată, CPC trebuie să ia în considerare caracteristicile relevante ale instrumentelor financiare sau ale portofoliului compensat, cum ar fi nivelul de lichiditate al acestora și dimensiunea poziției sau concentrarea acesteia. Contrapărțile centrale ar trebui să evalueze în mod prudent timpul necesar pentru închiderea completă a poziției unui participant aflat în situație de neîndeplinire a obligațiilor de plată de la ultima colectare a marjelor, dimensiunea poziției și concentrarea acesteia.
(26)
Pentru a se evita crearea sau exacerbarea instabilității financiare, contrapărțile centrale trebuie, în cea mai mare măsură posibilă, să adopte metodologii de calculare a marjelor orientate spre viitor, care să limiteze probabilitatea apariției de modificări prociclice la nivelul cerințelor în materie de marje, fără a submina reziliența CPC.
(27)
Un interval de încredere mai mare în cazul instrumentelor derivate extrabursiere este, în general, justificat, deoarece produsele respective pot fi afectate de modalități mai puțin fiabile de stabilire a prețurilor și de perioade mai scurte pentru care sunt disponibile date istorice pe care să se bazeze estimările expunerii. Contrapărțile centrale ar putea compensa instrumentele derivate extrabursiere care nu sunt afectate de astfel de fenomene și au aceleași caracteristici de risc ca și instrumentele financiare derivate cotate, și ar trebui să aibă posibilitatea să compenseze produsele respective în mod sistematic, indiferent de metoda de executare.
(28)
O definiție adecvată a condițiilor de piață extreme dar plauzibile reprezintă o componentă esențială a gestionării riscurilor la nivelul contrapărților centrale. În scopul menținerii la zi a cadrului de gestionare a riscurilor la nivelul contrapărților centrale, condițiile de piață extreme dar plauzibile nu ar trebui considerate ca fiind un concept static, ci mai degrabă condiții care evoluează în timp și variază de la o piață la alta. Un scenariu de piață poate fi extrem dar plauzibil pentru o anumită CPC, fără să prezinte mare importanță pentru o altă CPC. Contrapărțile centrale ar trebui să instituie un cadru de politică internă robust pentru identificarea piețelor la care sunt expuse și să utilizeze un set minim comun de standarde pentru definirea condițiilor extreme, dar plauzibile pe fiecare piață identificată. De asemenea, contrapărțile centrale ar trebui să țină cont în mod obiectiv de potențialul apariției de presiuni simultane pe mai multe piețe.
(29)
Pentru a se asigura existența unor sisteme de guvernanță adecvate și solide, cadrul utilizat de o CPC pentru a identifica condițiile de piață extreme dar plauzibile ar trebui să fie discutat de către comitetul de risc și aprobat de consiliul de administrație. Acesta ar trebui revizuit cel puțin o dată pe an, iar rezultatele ar trebui discutate de comitetul de risc și apoi comunicate consiliului de administrație. Revizuirea ar trebui să garanteze că modificările aduse dimensiunii și concentrării expunerilor contrapărții centrale, precum și evoluțiile de pe piețele pe care funcționează aceasta sunt reflectate în definiția condițiilor de piață extreme dar plauzibile. Totuși, această revizuire nu ar trebui să înlocuiască estimarea permanentă de către CPC a gradului de adecvare a fondului său de garantare, în lumina evoluției condițiilor pieței.
(30)
Pentru a asigura gestionarea eficientă a riscului lor de lichiditate, contrapărțile centrale trebuie să aibă obligația de a stabili un cadru de gestionare a riscurilor de lichiditate. Acest cadru trebuie să depindă de natura obligațiilor care le revin și să trateze instrumentele de care dispun contrapărțile centrale pentru evaluarea riscului de lichiditate cu care se confruntă, pentru determinarea presiunilor asupra lichidității care pot apărea, precum și pentru a asigura caracterul adecvat al resurselor lor lichide.
(31)
La evaluarea caracterului adecvat al resurselor lor lichide, contrapărțile centrale ar trebui să aibă obligația de a lua în considerare dimensiunea și lichiditatea resurselor pe care le dețin, precum și posibilele riscuri de concentrare a respectivelor active. Este important ca contrapărțile centrale să fie în măsură să identifice toate tipurile principale de concentrare a riscului de lichiditate din cadrul resurselor lor, astfel încât resursele de lichidități ale contrapărților centrale să fie disponibile imediat atunci când este necesar. De asemenea, contrapărțile centrale trebuie să ia în considerare și alte riscuri care decurg din relații, interdependențe și concentrări multiple.
(32)
Întrucât lichiditățile trebuie să fie disponibile imediat pentru tranzacțiile cu decontare în ziua respectivă (same day) sau chiar pentru tranzacțiile executate pe durata unei singure zile (intraday), o CPC a putea utiliza numerar depus la banca centrală de emisiune, numerar depus la băncile comerciale solvabile, linii de credit angajate, operațiuni repo angajate, garanții foarte ușor vandabile păstrate în custodie și investiții imediat disponibile și convertibile în numerar cu mecanisme de finanțare convenite în prealabil și extrem de fiabile, chiar și în condiții de criză a pieței. Aceste lichidități și garanții nu trebuie luate în considerare ca parte a resurselor financiare lichide prestabilite decât în anumite condiții.
(33)
În scopul de a asigura stimulentul necesar pentru ca CPC să stabilească cerințe prudente și să mențină suma respectivă la un nivel adecvat, evitându-se, în același timp, arbitrajul de reglementare, este important să se stabilească o metodologie comună pentru calcularea și menținerea unei anumite valori a resurselor proprii dedicate pe care o CPC ar trebui să o mențină în vederea includerii în ordinea utilizării fondurilor în situații de neîndeplinire a obligațiilor de plată. Este esențial ca resursele care acoperă pierderile cauzate de situațiile de neîndeplinire a obligațiilor de plată să fie separate și să aibă o funcție distinctă de cerințele minime de capital ale contrapărților centrale care acoperă alte riscuri la care ar putea fi expuse contrapărțile centrale.
(34)
Este important ca contrapărțile centrale să aplice o metodologie consecventă pentru calcularea resurselor proprii care urmează să fie incluse în ordinea utilizării fondurilor în situații de neîndeplinire a obligațiilor de plată, în vederea asigurării unor condiții de concurență echivalente între contrapărțile centrale. Punerea la dispoziția contrapărților centrale a libertății de a implementa o metodologie insuficient de clară ar duce la rezultate foarte diferite de la o contraparte centrală la alta, oferind astfel stimulente în favoarea arbitrajului de reglementare. Prin urmare, este esențial ca metodologia să nu le acorde contrapărților centrale această marjă de apreciere. În acest sens, ar fi indicat să existe un procentaj simplu bazat pe o măsură care să poată fi clar identificată și pe o metodologie clară, care să asigure calcularea consecventă a resurselor proprii ale contrapărților centrale ce urmează să fie incluse în ordinea utilizării fondurilor în situații de neîndeplinire a obligațiilor de plată.
(35)
Ar trebui prevăzut un set minim de criterii pentru a se asigura că garanțiile acceptabile sunt foarte lichide și pot fi convertite în numerar rapid și cu un impact minim asupra prețurilor. Criteriile respective trebuie să se refere la emitentul garanției, la măsura în care aceasta poate fi lichidată pe piață și la gradul în care valoarea garanției este corelată cu bonitatea financiară a membrului care constituie garanția, pentru a face față eventualelor riscuri de corelare. O CPC ar trebui să aibă opțiunea de a aplica criterii suplimentare, dacă este necesar, pentru a obține nivelul dorit de soliditate.
(36)
Contrapărțile centrale ar trebui să accepte numai garanții foarte lichide, cu un risc de credit și de piață minim. Pentru a se garanta că garanțiile deținute de contrapărțile centrale rămân în permanență foarte lichide, contrapărțile centrale trebuie să stabilească politici și proceduri transparente și previzibile în vederea evaluării și a monitorizării continue a lichidității activelor acceptate ca garanție și să pună în aplicare metodologii de evaluare adecvate. În acest sens, contrapărțile centrale ar trebui să pună în aplicare și limite de concentrare având ca scop menținerea unui grad suficient de diversificare a garanțiilor, pentru a se garanta că acestea pot fi lichidate rapid, fără ca un risc de piață semnificativ să le afecteze valoarea. Pentru a-și stabili politicile în materie de garanții eligibile și limite de concentrare, contrapărțile centrale ar trebui să ia în considerare condițiile globale de disponibilitate a unor astfel de garanții, având în vedere potențialele efecte macroeconomice ale politicilor lor.
(37)
Pentru a evita riscul de corelare, membrii compensatori nu ar trebui, în general, să fie autorizați să utilizeze ca garanție propriile lor titluri de valoare sau titlurile de valoare emise de o entitate din același grup. Cu toate acestea, ar trebui ca o CPC să le poată permite membrilor compensatori să utilizeze obligațiuni garantate care sunt imune la insolvența emitentului. Garanția aferentă ar trebui, totuși, să fie segregată în mod corespunzător de emitent și să îndeplinească criteriile minime pentru acceptarea garanțiilor. Un membru compensator nu ar trebui să emită instrumente financiare în scopul principal de a fi utilizate ca garanție de către un alt membru compensator.
(38)
Pentru asigurarea siguranței contrapărților centrale, o CPC ar trebui să accepte o garanție bancară comercială numai după o evaluare aprofundată a cadrului juridic, contractual și operațional al garanției respective. Expunerile negarantate ale contrapărților centrale față de băncile comerciale ar trebui evitate. Prin urmare, garanțiile bancare comerciale pot fi acceptate numai în condiții stricte. Condițiile respective sunt îndeplinite, de obicei, pe piețele caracterizate printr-un număr mare de bănci comerciale dispuse să acorde credite membrilor compensatori nefinanciari. De aceea, în aceste cazuri ar trebui să fie permisă o limită de concentrare mai ridicată.
(39)
Pentru a-și limita riscul de piață, contrapărțile centrale ar trebui să aibă obligația de a-și evalua garanțiile cel puțin zilnic. Contrapărțile centrale ar trebui să aplice marje de ajustare prudente, care să reflecte scăderea potențială a valorii garanției în intervalul dintre data ultimei reevaluări și data până la care se poate presupune în mod rezonabil că garanția va fi lichidată în condiții de criză a pieței. Nivelul garanției ar trebui să ia în considerare și potențialele expuneri la riscuri de corelare.
(40)
Punerea în aplicare a marjelor de ajustare ar trebui să le permită contrapărților centrale să evite ajustările mari și neprevăzute ale cuantumului garanțiilor solicitate, evitându-se astfel, în măsura posibilului, efectele prociclice.
(41)
Garanțiile deținute de contrapărțile centrale nu ar trebui să axeze pe un număr limitat de emitenți sau de active, astfel încât să se evite posibilele repercusiuni semnificative asupra prețurilor în cazul lichidării garanțiilor într-o perioadă scurtă de timp. Din acest motiv, pozițiile concentrate în materie de garanții nu ar trebui să fie considerate foarte lichide.
(42)
Riscul de lichiditate, riscul de credit și riscul de piață ar trebui să fie analizate la nivel de portofoliu, precum și la nivelul fiecărui instrument financiar. Un portofoliu concentrat poate avea un efect negativ semnificativ asupra lichidității garanțiilor sau a instrumentelor financiare în care CPC își poate investi resursele financiare, deoarece este puțin probabil ca vânzarea unor poziții mari în condiții de criză a pieței să se realizeze fără a reduce prețul de pe piață. Din același motiv, garanțiile menținute de CPC ar trebui să fie monitorizate și evaluate în permanență pentru a se asigura că rămân lichide.
(43)
Piețele instrumentelor financiare derivate pe produse energetice demonstrează o interconexiune deosebit de strânsă cu piețele spot de mărfuri și pe aceste piețe ale instrumentelor derivate proporția membrilor compensatori nefinanciari este ridicată. Pe piețele respective, un număr semnificativ de participanți sunt, în același timp, și producători ai mărfii suport. Accesul la suficiente garanții pentru a susține integral garanțiile bancare comerciale ar putea presupune un efort de cesionare considerabil din partea membrilor compensatori nefinanciari a pozițiilor lor actuale sau i-ar putea împiedica pe aceștia să continue să își compenseze pozițiile în calitate de membru compensator direct al unei contrapărți centrale. Procesul respectiv ar putea cauza perturbări pe piețele energiei, atât prin prisma lichidității cât și a diversității participanților la piață. Prin urmare, aplicarea acestuia ar trebui amânată în conformitate cu un calendar bine stabilit.
(44)
Pentru a asigura o aplicare consecventă a cadrului instituit în Regulamentul (UE) nr. 648/2012, ar trebui ca toate sectoarele să facă obiectul unor cerințe similare în cadrul formei definitive a normelor care li se vor aplica. Societățile energetice funcționează în prezent în temeiul unui cadru bine stabilit, care va necesita timp pentru a se adapta la noile cerințe stabilite în vederea evitării efectelor negative pentru economia reală. Prin urmare, se consideră că este de dorit să se stabilească o dată de aplicare pentru aceste tipuri de piețe care să permită o tranziție adecvată de la practicile curente de pe piață, fără a afecta în mod nejustificat structura și lichiditatea pieței.
(45)
Politica de investiții a unei CPC ar trebui să acorde cel mai înalt grad de prioritate principiilor conservării capitalului și maximizării lichidităților. De asemenea, ar trebui ca politica de investiții să garanteze că nu apar conflicte de interese cu interesele comerciale ale contrapărții centrale.
(46)
Criteriile pe care instrumentele financiare ar trebui să le îndeplinească pentru a fi considerate investiții eligibile pentru contrapărțile centrale ar trebui să țină seama de principiul 16 din cadrul principiilor CPSS-IOSCO, în vederea asigurării coerenței la nivel internațional. În mod concret, o CPC ar trebui să fie obligată să aplice standarde restrictive privind emitentul instrumentului financiar, transferabilitatea instrumentului financiar și riscul de credit, de piață, de volatilitate și de schimb valutar al instrumentului financiar. Contrapărțile centrale ar trebui să se asigure că nu subminează măsurile luate pentru a limita expunerea la risc a investițiilor lor prin expuneri excesive față de orice instrument financiar, tip de instrument financiar, emitent, tip de emitent sau custode.
(47)
Utilizarea instrumentelor derivate de către o CPC o expune la riscuri suplimentare de credit și de piață și, prin urmare, este necesar să se definească un set restrictiv de circumstanțe în care o CPC își poate investi resursele financiare în instrumente financiare derivate. Având în vedere că o CPC ar trebui urmărească deținerea unei poziții neutre în raport cu riscul de piață, singurele riscuri pe care ar avea nevoie să le acopere o CPC sunt cele legate de garanțiile pe care le acceptă sau de riscurile care decurg din situația de neîndeplinire a obligațiilor de plată a unui membru compensator. Riscurile privind garanțiile acceptate de o CPC pot fi gestionate în mod satisfăcător prin intermediul marjelor de ajustare și nu se consideră necesar ca o CPC să utilizeze instrumente financiare derivate în acest sens. O CCP nu ar trebui să recurgă la instrumente financiare derivate decât pentru gestionarea riscului de lichiditate care rezultă în urma expunerilor față de diverse monede și pentru acoperirea portofoliului unui membru compensator în situație de neîndeplinire a obligațiilor de plată, și numai în cazul în care procedurile contrapărții centrale de gestionare a situațiilor de neîndeplinire a obligațiilor de plată prevăd o astfel de utilizare.
(48)
Pentru a garanta siguranța contrapărților centrale, acestea nu ar trebui să aibă dreptul de a deține numerar în depozite negarantate decât în proporții minime. La garantarea numerarului lor, contrapărțile centrale ar trebui să se asigure întotdeauna că sunt protejate în mod corespunzător împotriva riscului de lichiditate.
(49)
Este necesar să se stabilească cerințe riguroase de simulare de criză și de testare ex post pentru a se asigura că modelele unei contrapărți centrale, metodologiile acestora și cadrul de gestionare a riscurilor de lichiditate funcționează corespunzător, luând în considerare toate riscurile la care este expusă CPC, astfel încât aceasta să dispună în orice moment de resurse adecvate pentru a acoperi aceste riscuri.
(50)
Pentru a asigura aplicarea coerentă a cerințelor pentru contrapărțile centrale, este necesar să se stabilească dispoziții detaliate cu privire la tipurile de teste care trebuie efectuate, inclusiv simulările de criză și testările ex post. Este necesară o abordare bazată pe criterii pentru a ține cont de gama largă de titluri de valoare și de contracte derivate care ar putea fi compensate în viitor, pentru a reflecta diferențele dintre contrapărțile centrale în materie de abordare a activității comerciale și a gestionării riscurilor, pentru a permite ca evoluțiile viitoare și noile riscuri să fie abordate și pentru a asigura suficientă flexibilitate.
(51)
La validarea modelelor unei contrapărți centrale, a metodologiilor acestora și a cadrului de gestionare a riscului de lichiditate, este important să se recurgă la o parte independentă adecvată, astfel încât eventualele măsuri corective necesare să poată fi identificate și puse în aplicare înainte de implementare și să se evite orice conflicte importante de interese. Partea independentă ar trebui să fie separată suficient de componenta activității contrapărții centrale care elaborează, implementează și va aplica modelul sau politicile aflate în curs de evaluare și nu ar trebui să fie implicată în niciun conflict de interese. Condițiile respective ar putea fi întrunite fie de o parte internă cu o organizare ierarhică separată, fie de o parte externă.
(52)
Diverse aspecte ale resurselor financiare ale contrapărților centrale, în special acoperirea marjei, fondurile de garantare și alte resurse financiare, sunt destinate să acopere diferite scenarii și obiective. Prin urmare, este necesar să se prevadă cerințe specifice pentru a reflecta aceste obiective și pentru a asigura aplicarea consecventă la nivelul tuturor contrapărților centrale. La evaluarea acoperirii necesare, CPC nu ar trebui să realizeze compensarea bilaterală a eventualelor expuneri între membrii compensatori aflați în situație de neîndeplinire a obligațiilor de plată, pentru a evita reducerea efectelor potențiale pe care le-ar putea avea aceste expuneri.
(53)
Diferitele tipuri de instrumente financiare pe care le poate compensa o CPC sunt supuse unei întregi game de riscuri specifice. Prin urmare, o CPC ar trebui să fie obligată să țină cont de toate riscurile relevante pentru piețele cărora le oferă servicii de compensare în modelele sale, în metodologiile acestora și în cadrul de gestionare a riscului de lichiditate, pentru a se asigura că își evaluează în mod adecvat expunerea potențială viitoare. Pentru ca aceste riscuri să fie tratate în mod corespunzător, cerințele legate de simulările de criză ar trebui să includă riscurile specifice care afectează diferitele tipuri de instrumente financiare.
(54)
Pentru ca o CPC să garanteze că modelul său de calculare a marjelor inițiale reflectă în mod adecvat expunerile sale potențiale, în plus față de testarea ex post zilnică a marjei sale de acoperire, care analizează caracterul adecvat al marjei apelate, aceasta trebuie să asigure și testarea ex post a parametrilor și a ipotezelor cheie ale modelului. Acest lucru este esențial pentru a garanta că modelele utilizate de contrapărțile centrale calculează cu precizie marja inițială.
(55)
Analiza de sensibilitate riguroasă a cerințelor de marjă ar putea dobândi o importanță sporită în cazul în care piețele sunt nelichide sau volatile și ar trebui să fie utilizată pentru a determina impactul variației parametrilor importanți ai modelului. Analiza de sensibilitate este un instrument eficace pentru examinarea deficiențelor ascunse, care nu pot fi detectate prin testare ex post.
(56)
În lipsa efectuării periodice de simulări de criză și testări ex post, s-ar putea ajunge ca resursele financiare și resursele de lichidități ale unei CPC să nu fie adecvate pentru acoperirea riscurilor efective la care este expusă CPC. Testele corespunzătoare vor permite, de asemenea, ca modelele unei CPC, metodologiile acestora și cadrul de gestionare a riscurilor de lichiditate să reacționeze prompt la piețele în continuă schimbare și la noile riscuri. Prin urmare, rezultatele testelor ar trebui utilizate cu promptitudine de contrapărțile centrale pentru a-și revizui modelele, metodologiile și cadrul de gestionare a riscului de lichiditate.
(57)
Modelarea condițiilor extreme de piață poate ajuta o CPC să stabilească limitele modelelor sale actuale, ale cadrului său de gestionare a riscurilor de lichiditate și ale resurselor financiare și de lichidități. Totuși, acest lucru impune contrapărților centrale să dea dovadă de discernământ la modelarea diferitelor piețe și produse. Simulările de criză în sens invers ar trebui să fie considerate un instrument de gestionare util, deși nu cel mai important, pentru a determina nivelul adecvat de resurse financiare.
(58)
Participarea membrilor compensatori, a clienților și a altor părți interesate relevante la testarea prin exerciții de simulare a procedurilor unei CPC în materie de gestionare a situațiilor de neîndeplinire a obligațiilor de plată este esențială pentru a garanta că aceștia au cunoștințele și capacitatea operațională necesare pentru a participa cu succes la gestionarea unei situații de neîndeplinire a obligațiilor de plată. Exercițiile de simulare ar trebui să reproducă un scenariu de neîndeplinire a obligațiilor de plată, pentru a demonstra rolurile și responsabilitățile membrilor compensatori, ale clienților și ale altor părți interesate relevante. În afară de aceasta, este important ca o CPC să dispună de mecanisme adecvate care să îi permită să stabilească dacă sunt necesare măsuri corective și să identifice orice lipsă de claritate în cadrul regulilor și al procedurilor sau orice marjă de apreciere permisă de acestea. Testarea procedurilor unei CPC de gestionare a situațiilor de neîndeplinire a obligațiilor de plată este deosebit de importantă în cazul în care aceasta se bazează pe membrii compensatori care nu se află în situație de neîndeplinire a obligațiilor de plată sau pe părți terțe pentru a contribui la procesul de închidere a pozițiilor, precum și în cazul în care procedurile aplicabile în situații de neîndeplinire a obligațiilor de plată nu au fost testate niciodată într-un caz real de neîndeplinire a obligațiilor de plată.
(59)
Prezentul regulament se bazează pe proiectele de standarde tehnice de reglementare transmise Comisiei de Autoritatea europeană pentru valori mobiliare și piețe (AEVMP).
(60)
AEVMP a consultat, după caz, Autoritatea bancară europeană (ABE), Comitetul european pentru risc sistemic și membrii SEBC înainte de a înainta proiectele de standarde tehnice pe care se bazează prezentul regulament. În conformitate cu articolul 10 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010 al Parlamentului European și al Consiliului din 24 noiembrie 2010 de instituire a Autorității europene de supraveghere (Autoritatea europeană pentru valori mobiliare și piețe (4), AEVMP a organizat consultări publice deschise cu privire la aceste proiecte de standarde tehnice, a analizat potențialele costuri și beneficii aferente și a solicitat avizul Grupului părților interesate din domeniul valorilor mobiliare și piețelor, înființat în conformitate cu articolul 37 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010,
ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
CAPITOLUL I
GENERALITĂȚI
Articolul 1
Definiții
În sensul prezentului regulament, se aplică următoarele definiții:
1.
„risc de bază” înseamnă riscul care decurge din variațiile, imperfect corelate, dintre două sau mai multe active sau contracte compensate printr-o contraparte centrală (CPC).
2.
„interval de încredere” înseamnă procentul de variații ale expunerilor pentru fiecare instrument financiar compensat cu trimitere la o anumită perioadă retrospectivă pe care o CPC este obligată să îl acopere pe parcursul unei anumite perioade de lichidare;
3.
„randament de comoditate” înseamnă beneficiile obținute în urma deținerii în mod direct a mărfii fizice și este afectat atât de condițiile de pe piață, cât și de factori precum costurile de depozitare fizică.
4.
„marje” înseamnă marjele prevăzute la articolul 41 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012, care pot cuprinde marje inițiale și marje de variație;
5.
„marje inițiale” înseamnă marjele colectate de CPC pentru a acoperi eventualele expuneri viitoare față de membrii compensatori care furnizează marja și, în cazul în care este relevant, față de contrapărțile centrale interoperabile, în intervalul dintre ultima colectare a marjei și lichidarea pozițiilor în urma situației de neîndeplinire a obligațiilor de plată a unui membru compensator sau a unei CPC interoperabile;
6.
„marje de variație” înseamnă marjele colectate sau plătite pentru a reflecta expunerile actuale care rezultă în urma unor schimbări efective ale prețului pieței;
7.
„riscul apariției subite a unei situații de neîndeplinire a obligațiilor de plată” (jump to default risk) înseamnă riscul ca o contraparte sau un emitent să intre subit în situație de neîndeplinire a obligațiilor de plată, înainte ca piața să fi avut timp să ia în calcul creșterea riscului de neîndeplinire a obligațiilor de plată al acestuia;
8.
„perioadă de lichidare” înseamnă perioada de timp utilizată pentru calcularea marjelor estimate de către CPC ca fiind necesare pentru a-și gestiona expunerea față de un membru aflat în situație de neîndeplinire a obligațiilor de plată și în care CPC este expusă la riscul de piață legat de gestionarea pozițiilor membrilor aflați în situație de neîndeplinire a obligațiilor de plată.
9.
„perioadă retrospectivă” înseamnă orizontul de timp pentru calcularea volatilității istorice;
10.
„anomalie de testare” înseamnă rezultatul unui test care arată că modelul sau cadrul de gestionare a riscurilor de lichiditate al unei CPC nu a dus la nivelul de acoperire dorit;
11.
„risc de corelare” înseamnă riscul generat de expunerea față de o contraparte sau față de un emitent, în cazul în care garanția oferită de contrapartea respectivă sau emisă de emitentul respectiv este foarte strâns corelată cu riscul de credit al acestuia.
CAPITOLUL II
RECUNOAȘTEREA CONTRAPĂRȚILOR CENTRALE DIN ȚĂRI TERȚE
[Articolul 25 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012]
Articolul 2
Informații care trebuie furnizate AEVMP în vederea recunoașterii unei contrapărți centrale
O cerere de recunoaștere depusă de o CPC cu sediul într-o țară terță conține cel puțin următoarele informații:
(a)
numele complet al persoanei juridice;
(b)
identitatea acționarilor sau a asociaților care dețin o participație calificată;
(c)
o listă a statelor membre în care intenționează să furnizeze servicii;
(d)
categoriile de instrumente financiare compensate;
(e)
detaliile care urmează să fie incluse pe site-ul AEVMP în conformitate cu articolul 88 alineatul (1) litera (e) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012;
(f)
detalii privind resursele sale financiare, forma și metodele prin care sunt menținute și sistemele de garantare a siguranței acestora, inclusiv procedurile de gestionare a situațiilor de neîndeplinire a obligațiilor de plată;
(g)
detalii privind metodologia pentru calcularea marjei și a fondului de garantare;
(h)
o listă de garanții eligibile;
(i)
o defalcare a valorilor compensate de CPC solicitantă pe fiecare monedă din Uniune compensată, în formă prospectivă, în cazul în care este necesar;
(j)
rezultatele simulărilor de criză și ale testărilor ex post efectuate în anul precedent datei depunerii cererii;
(k)
regulile și procedurile sale interne, cu dovezi privind deplina conformitate cu cerințele aplicabile în țara terță în cauză;
(l)
detalii referitoare la eventuale acorduri de externalizare;
(m)
detalii referitoare la acordurile de segregare și la fundamentarea juridică și forța executorie a acestora;
(n)
detalii privind condițiile de acces ale contrapărții centrale și cerințele pentru suspendarea și încetarea calității de membru;
(o)
detalii privind eventualele acorduri de interoperabilitate, inclusiv informațiile furnizate autorității competente din țara terță în scopul evaluării acordului.
CAPITOLUL III
CERINȚE ORGANIZATORICE
[Articolul 26 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012]
Articolul 3
Sisteme de guvernanță
(1) Componentele principale ale acordurilor de guvernanță ale contrapărților centrale, care definesc structura organizatorică a acestora, precum și politicile, procedurile și procesele clar precizate și bine documentate privind funcționarea consiliului de administrație și a conducerii superioare a contrapărților centrale includ următoarele elemente:
(a)
componența, rolul și responsabilitățile consiliului de administrație și ale eventualelor comitete de administrație;
(b)
rolurile și responsabilitățile conducerii;
(c)
structura conducerii superioare;
(d)
raporturile ierarhice dintre conducerea superioară și consiliul de administrație;
(e)
procedurile de numire a membrilor consiliului de administrație și a cadrelor din conducerea superioară;
(f)
proiectarea funcțiilor de gestionare a riscurilor, de punere în conformitate și de control intern;
(g)
procesele de asigurare a responsabilității față de părțile interesate.
(2) O CPC dispune de personal adecvat pentru a îndeplini toate obligațiile care decurg din prezentul regulament și din Regulamentul (UE) nr. 648/2012. O CPC nu are personal comun cu alte entități din grup, cu excepția cazului în care acest lucru se realizează în temeiul unui acord de externalizare în conformitate cu articolul 35 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012.
(3) O CPC stabilește lanțuri ierarhice clare, coerente și bine documentate. O CPC se asigură că funcțiile responsabilului principal pentru risc, ale responsabilului principal pentru conformitate și ale responsabilului principal pentru tehnologie sunt îndeplinite de persoane diferite, care sunt angajate de CPC căreia i s-a încredințat responsabilitatea exclusivă a realizării acestor funcții.
(4) O CPC care face parte dintr-un grup ține seama de orice implicație a apartenenței la respectivul grup asupra propriului său sistem de guvernanță, inclusiv dacă dispune de gradul necesar de independență pentru a-și îndeplini obligațiile de reglementare în calitate de persoană juridică distinctă și dacă independența i-ar putea fi compromisă de structura grupului sau de faptul că un membru al consiliului de administrație face parte, în același timp, și din consiliul de administrație al altor entități din același grup. În mod concret, o astfel de CPC ia în considerare proceduri specifice de prevenire și gestionare a conflictelor de interese, inclusiv cu privire la acordurile de externalizare.
(5) În cazul în care o CPC are un sistem de administrare dualist, rolul și responsabilitățile consiliului de administrație, astfel cum sunt stabilite în prezentul regulament și în Regulamentul (UE) nr. 648/2012, se atribuie consiliului de supraveghere și directoratului, după caz.
(6) Politicile, procedurile, sistemele și controalele de gestionare a riscurilor trebuie să facă parte dintr-un cadru de guvernanță coerent și consecvent, revizuit și actualizat în mod regulat.
Articolul 4
Mecanisme de gestionare a riscurilor și de control intern
(1) O CPC trebuie să dispună de un cadru solid pentru gestionarea globală a tuturor riscurilor semnificative la care este sau ar putea fi expusă. O CPC instituie politici, proceduri și sisteme documentate care identifică, măsoară, monitorizează și gestionează astfel de riscuri. Atunci când stabilește politici, proceduri și sisteme de gestionare a riscurilor, o CPC le structurează astfel încât să se asigure că membrii compensatori gestionează în mod corespunzător și limitează riscurile pe care le prezintă pentru CPC.
(2) O CPC adoptă o perspectivă integrată și comprehensivă asupra tuturor riscurilor relevante. Acestea includ riscurile pe care le suportă CPC din partea membrilor săi compensatori și, în măsura în care este posibil, din partea clienților, precum și riscurile pe care ea însăși le prezintă pentru aceștia, și riscurile pe care le suportă și le prezintă pentru alte entități, printre altele pentru contrapărțile centrale interoperabile, sistemele de plată și de decontare a titlurilor de valoare, băncile de decontare, furnizorii de lichidități, depozitarii centrali de valori mobiliare, locurile de tranzacționare deservite de CPC și alți furnizori de servicii critice.
(3) O CPC elaborează instrumente adecvate de gestionare a riscurilor pentru a fi în măsură să gestioneze și să raporteze toate riscurile relevante. Acestea includ identificarea și gestiunea interdependențelor dintre sisteme, dintre piețe sau de alt tip. În cazul în care o CPC oferă servicii legate de compensare care prezintă un profil de risc distinct de cel al funcțiilor sale și care au potențialul de a prezenta riscuri suplimentare semnificative, CPC respectivă trebuie să gestioneze aceste riscuri suplimentare în mod corespunzător. Printre altele, poate separa din punct de vedere juridic serviciile suplimentare pe care le prestează de funcțiile sale de bază.
(4) Sistemele de guvernanță garantează că responsabilitatea și răspunderea finală pentru gestionarea riscurilor contrapărții centrale sunt asumate de consiliul de administrație al acesteia. Consiliul de administrație definește, stabilește și documentează un nivel adecvat al toleranței la risc și al capacității de asumare a riscului pentru CPC. Consiliul de administrație și conducerea superioară se asigură că politicile, procedurile și controalele contrapărții centrale sunt în acord cu toleranța la risc și capacitatea de asumare a riscului a acesteia și că abordează modul în care CPC identifică, raportează, monitorizează și gestionează riscurile.
(5) O CPC utilizează sisteme solide de informații și de control al riscurilor care îi dau posibilitatea de a obține informații în timp util și de a aplica politicile și procedurile de gestionare a riscurilor în mod corespunzător și care dau această posibilitate și membrilor săi compensatori, dacă este cazul, precum și clienților, în măsura în care este posibil. Aceste sisteme garantează cel puțin că expunerile de credit și de lichiditate sunt permanent monitorizate la nivelul contrapărții centrale, precum și la nivelul membrilor compensatori, și, în măsura în care este posibil, la nivelul clienților.
(6) O CPC se asigură că funcția de gestionare a riscurilor are autoritatea, resursele și cunoștințele de specialitate necesare, are acces la toate informațiile pertinente și este suficient de independentă față de alte funcții ale contrapărții centrale. Responsabilii principali pentru risc din cadrul contrapărții centrale pun în aplicare cadrul de gestionare a riscurilor, inclusiv politicile și procedurile stabilite de consiliul de administrație.
(7) O CPC dispune de mecanisme de control intern corespunzătoare pentru a ajuta consiliul de administrație la monitorizarea și evaluarea gradului de adecvare și de eficacitate al politicilor, al procedurilor și al sistemelor de gestionare a riscurilor ale contrapărții centrale Aceste mecanisme includ proceduri administrative și contabile sănătoase, o funcție de conformitate solidă și o funcție independentă de audit intern și de validare sau de revizuire.
(8) Declarațiile financiare ale contrapărții centrale sunt pregătite anual și auditate de auditori legali sau de firme de audit în sensul Directivei 2006/43/CE a Parlamentului European și a Consiliului (5).
Articolul 5
Politica și procedurile de conformitate
(1) O CPC stabilește, implementează și menține politici și proceduri adecvate, concepute pentru a detecta orice risc ca CPC și angajații săi să nu își respecte obligațiile care îi revin contrapărții centrale în temeiul prezentului regulament, al Regulamentului (UE) nr. 648/2012 și al Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1249/2012, precum și riscurile asociate, și pune în aplicare măsuri și proceduri adecvate pentru a reduce la minimum astfel de riscuri și pentru a le permite autorităților competente să își exercite efectiv competențele în temeiul acestor regulamente.
(2) O CPC se asigură că regulile, procedurile și acordurile sale contractuale sunt clare și cuprinzătoare și asigură conformitatea cu prezentul regulament, cu Regulamentul (UE) nr. 648/2012 și cu Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1249/2012 al, precum și cu toate celelalte cerințe relevante în materie de reglementare și de supraveghere.
Regulile, procedurile și acordurile contractuale ale contrapărții centrale sunt înregistrate în scris sau pe un alt suport durabil. Aceste reguli, proceduri și acorduri contractuale, precum și orice material însoțitor trebuie să fie exacte, actualizate și ușor accesibile autorității competente, membrilor compensatori și, dacă este cazul, clienților.
O CPC identifică și analizează soliditatea regulilor, a procedurilor și a acordurilor sale contractuale. În cazul în care este necesar, în scopul acestei analize se solicită avize juridice independente. CPC dispune de un proces în vederea propunerii și a implementării de modificări ale regulilor și procedurilor sale și, înainte de a implementa orice modificare semnificativă, se consultă cu toți membrii compensatori afectați și transmite modificările propuse către autoritatea competentă.
(3) La elaborarea regulilor, a procedurilor și a acordurilor sale contractuale, o CPC ia în considerare principiile de reglementare, standardele sectorului și protocoalele de piață relevante și indică în mod clar dacă aceste practici au fost incluse în documentația care reglementează drepturile și obligațiile contrapărții centrale, ale membrilor săi compensatori și ale altor părți terțe relevante.
(4) O CPC identifică și analizează potențialele conflicte de legi și elaborează reguli și proceduri pentru a atenua riscurile juridice care rezultă din astfel de probleme. În cazul în care este necesar, în scopul acestei analize CPC solicită avize juridice independente.
Regulile și procedurile unei contrapărți centrale indică în mod clar legea care urmează să se aplice fiecărui aspect al activităților și al operațiunilor contrapărții centrale.
Articolul 6
Funcția de conformitate
(1) O CPC creează și menține o funcție de conformitate permanentă și eficace, care funcționează independent de alte funcții ale contrapărții centrale. CPC se asigură că funcția de conformitate are autoritatea, resursele și cunoștințele de specialitate necesare și are acces la toate informațiile pertinente.
Atunci când își creează funcția de conformitate, o CPC ține seama de natura, amploarea și complexitatea activităților sale comerciale, precum și de natura și de gama serviciilor și a activităților întreprinse în cadrul acestora.
(2) Responsabilul principal pentru conformitate are cel puțin următoarele responsabilități:
(a)
monitorizarea și evaluarea periodică a gradului de adecvare și de eficacitate a măsurilor instituite în conformitate cu articolul 5 alineatul (4), precum și a acțiunilor întreprinse pentru remedierea deficiențelor legate de respectarea de către CPC a obligațiilor care îi revin;
(b)
aplicarea politicilor și a procedurilor stabilite de cadrele de conducere superioară și de consiliul de administrație;
(c)
acordarea de consultanță și asistență persoanelor răspunzătoare pentru prestarea serviciilor și realizarea activităților contrapărții centrale în vederea respectării obligațiilor care îi revin în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 648/2012, cu Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1249/2012 și cu alte cerințe de reglementare, după caz;
(d)
informarea cu regularitate a consiliului de administrație cu privire la respectarea de către CPC și angajații săi a prezentului regulament, a Regulamentului (UE) nr. 648/2012 și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1249/2012;
(e)
instituirea de proceduri pentru remedierea eficace a cazurilor de neconformitate;
(f)
garantarea faptului că persoanele relevante implicate în funcția de conformitate nu sunt implicate și în prestarea serviciilor sau realizarea activităților pe care le monitorizează și că orice conflicte de interese legate de astfel de persoane sunt identificate și eliminate în mod corespunzător.
Articolul 7
Structura organizatorică și separarea lanțurilor ierarhice
(1) O CPC stabilește componența, rolul și responsabilitățile consiliului de administrație și ale conducerii superioare, precum și ale eventualelor comitete de administrație. Aceste sisteme sunt clar specificate și bine documentate. Consiliul de administrație instituie cel puțin un comitet de audit și un comitet de remunerare. Comitetul de risc înființat în conformitate cu articolul 28 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012 este un comitet consultativ pentru consiliul de administrație.
(2) Consiliul de administrație își asumă cel puțin următoarele responsabilități:
(a)
stabilirea unor obiective și a unor strategii clare pentru CPC;
(b)
monitorizarea eficace a conducerii superioare;
(c)
instituirea unor politici de remunerare adecvate,
(d)
înființarea și supravegherea funcției de gestionare a riscurilor;
(e)
supravegherea funcției de conformitate și a funcției de control intern;
(f)
supravegherea acordurilor de externalizare;
(g)
supravegherea conformității cu toate dispozițiile prezentului regulament, ale Regulamentului (UE) nr. 648/2012, ale Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1249/2012 și cu toate celelalte cerințe în materie de reglementare și de supraveghere;
(h)
asigurarea responsabilității față de acționari sau proprietari și față de angajați, față de membrii compensatori și clienții acestora și față de alte părți interesate relevante.
(3) Cadrele de conducere superioară au cel puțin următoarele responsabilități:
(a)
asigurarea consecvenței activităților contrapărții centrale cu obiectivele și strategia acesteia, astfel cum au fost stabilite de consiliul de administrație;
(b)
elaborarea și stabilirea unor proceduri de conformitate și de control intern care promovează obiectivele contrapărții centrale;
(c)
revizuirea și testarea periodică a procedurilor de control intern;
(d)
garantarea faptului că se alocă suficiente resurse pentru gestionarea riscurilor și verificarea conformității;
(e)
implicarea activă în procesul de control al riscurilor;
(f)
asigurarea faptului că riscurile pe care le prezintă pentru CPC compensarea și activitățile legate de compensare sunt tratate în mod corespunzător.
(4) În cazul în care consiliul de administrație deleagă sarcini comitetelor sau subcomitetelor, acesta își păstrează competența de a aproba deciziile care ar putea avea un impact semnificativ asupra profilului de risc al contrapărții centrale.
(5) Mecanismele prin care funcționează consiliul de administrație și cadrele de conducere superioară includ procese pentru identificarea, soluționarea și gestionarea potențialelor conflicte de interese ale membrilor consiliului de administrație și ale cadrelor de conducere superioară.
(6) O CPC dispune de lanțuri ierarhice clare și directe între consiliul său de administrație și conducerea sa superioară, pentru a se asigura că personalul de conducere superioară răspunde pentru performanțele sale. Lanțurile ierarhice pentru gestionarea riscurilor, conformitate și audit intern sunt clare și separate de lanțurile ierarhice aferente celorlalte operațiuni pe care le desfășoară CPC. Responsabil principal pentru risc răspunde fie direct în fața consiliului de administrație, fie prin intermediul președintelui comitetului de risc. Responsabilul principal pentru conformitate și funcția de audit intern răspund direct în fața consiliului de administrație.
Articolul 8
Politica de remunerare
(1) Comitetul de remunerare definește și dezvoltă în continuare politica de remunerare, supraveghează implementarea acesteia de către cadrele de conducere superioară și revizuiește în mod regulat funcționarea practică a acesteia. Această politică este documentată și revizuită cel puțin o dată pe an.
(2) Politica de remunerare este concepută astfel încât să armonizeze nivelul și structura remunerației cu gestionarea prudentă a riscurilor. Politica ține seama de riscurile potențiale, precum și de riscurile existente și de rezultatele în materie de risc. Calendarele de plată sunt sensibile la orizontul temporal al riscurilor. În mod concret, în cazul remunerației variabile politica ține cont în mod corespunzător de posibilele neconcordanțe dintre performanțe și perioadele de risc și se asigură că plățile sunt reportate, după caz. Componentele fixă și variabilă ale remunerației totale sunt echilibrate și consecvente cu alinierea riscurilor.
(3) Politica de remunerare prevede că personalul implicat în funcțiile de gestionare a riscurilor, de conformitate și de audit intern este remunerat în mod independent de rezultatele economice ale contrapărții centrale. Nivelul de remunerare este adecvat din punct de vedere al responsabilității, precum și în comparație cu nivelul de remunerare din domeniile de activitate respective.
(4) Politica de remunerare face obiectul unui audit anual independent. Rezultatele acestor audituri sunt puse la dispoziția autorității competente.
Articolul 9
Sisteme informatice
(1) O CPC își proiectează sistemele informatice asigurându-se că acestea sunt fiabile, sigure și au capacitatea de a procesa informațiile necesare pentru ca CPC să își desfășoare activitățile și operațiunile într-un mod sigur și eficient.
Arhitectura de tehnologie a informațiilor este bine documentată. Sistemele sunt proiectate pentru a face față necesităților operaționale ale contrapărții centrale și riscurilor cu care se confruntă aceasta, sunt reziliente, inclusiv în condiții de criză a pieței, și scalabile, dacă acest lucru este necesar, pentru a prelucra informații suplimentare. CPC asigură procedurile și planificarea capacității, precum și suficiente capacități redundante pentru a permite sistemului să prelucreze toate tranzacțiile rămase înainte de sfârșitul zilei în cazul în care se produce o perturbare majoră. CPC prevede proceduri pentru introducerea de noi tehnologii, inclusiv planuri de reversie clare.
(2) Pentru a garanta un nivel ridicat de siguranță a prelucrării informațiilor și pentru a permite conectivitatea cu membrii compensatori și cu clienții contrapărții centrale, precum și cu furnizorii de servicii ai acesteia, CPC își proiectează sistemele informatice pe baza standardelor tehnice recunoscute la nivel internațional și a celor mai bune practici din sector. CPC își supune sistemele unor teste riguroase, care simulează situații de criză, înainte de utilizarea inițială, după ce au făcut schimbări semnificative și după ce a avut loc o perturbare majoră. Membrii compensatori și clienții, contrapărțile centrale interoperabile și alte părți interesate sunt implicate în mod corespunzător în conceperea și efectuarea acestor teste.
(3) O CPC menține un cadru solid de siguranță a informațiilor, prin care își gestionează în mod corespunzător riscurile în materie de siguranță a informațiilor. Cadrul include mecanisme, politici și proceduri adecvate pentru a proteja informațiile împotriva divulgării neautorizate, pentru a asigura precizia și integritatea datelor și pentru a garanta accesul la serviciile contrapărții centrale.
(4) Cadrul privind siguranța informațiilor include cel puțin următoarele elemente:
(a)
controale de acces la sistem;
(b)
măsuri de protecție adecvate împotriva pătrunderilor neautorizate și a utilizării necorespunzătoare a datelor;
(c)
dispozitive specifice pentru menținerea autenticității și a integrității datelor, inclusiv tehnici criptografice;
(d)
rețele și proceduri fiabile pentru transmiterea exactă și promptă a datelor fără perturbări majore;
(e)
piste de audit.
(5) Sistemele de tehnologie a informațiilor și cadrul de siguranță a informațiilor sunt revizuite cel puțin o dată pe an. Acestea fac obiectul unor evaluări de audit independente. Rezultatele evaluărilor respective se transmit consiliului de administrație și se pun la dispoziția autorității competente.
Articolul 10
Prezentarea informațiilor
(1) O CPC pune la dispoziția publicului următoarele informații, cu titlu gratuit:
(a)
informații cu privire la sistemele sale de guvernanță, inclusiv următoarele:
(i)
structura sa organizatorică, precum și principalele obiective și strategii;
(ii)
principalele elemente ale politicii de remunerare;
(iii)
principalele informații financiare, inclusiv cele mai recente declarații financiare auditate;
(b)
informații cu privire la regulile sale, inclusiv următoarele:
(i)
procedurile de gestionare a situațiilor de neîndeplinire a obligațiilor de plată, procedurile și textele suplimentare;
(ii)
informațiile relevante legate de continuitatea activității;
(iii)
informațiile privind sistemele de gestionare a riscurilor, tehnicile și performanțele contrapărții centrale în conformitate cu capitolul XII;
(iv)
toate informațiile relevante privind proiectarea și operațiunile sale, precum și cu privire la drepturile și obligațiile membrilor compensatori și ale clienților, necesare pentru a le permite acestora să identifice în mod clar și să înțeleagă pe deplin riscurile și costurile asociate utilizării serviciilor contrapărții centrale;
(v)
serviciile de compensare curente ale contrapărții centrale, inclusiv informații detaliate despre conținutul fiecărui serviciu;
(vi)
sistemele, tehnicile și performanțele contrapărții centrale în materie de gestionare a riscurilor, inclusiv informații cu privire la resursele financiare, politica de investiții, sursele de date privind prețul și modelele folosite la calculul marjelor;
(vii)
legislația și normele care reglementează:
1.
accesul la CPC;
2.
contractele încheiate de CPC cu membrii compensatori și, dacă este posibil, cu clienții;
3.
contractele pe care CPC le acceptă pentru compensare;
4.
eventualele acorduri de interoperabilitate;
5.
folosirea garanțiilor și a contribuțiilor la fondul de garantare, inclusiv lichidarea pozițiilor și a garanțiilor și măsura în care garanțiile sunt protejate împotriva pretențiilor terților;
(c)
informații cu privire la garanțiile eligibile și marjele de ajustare aplicabile;
(d)
o listă a tuturor membrilor compensatori actuali, cuprinzând și criteriile de admitere, de suspendare și de ieșire pentru membrii compensatori.
În cazul în care autoritatea competentă convine împreună cu CPC că oricare dintre informațiile de la litera (b) sau (c) din prezentul alineat poate pune în pericol secretul comercial sau siguranța și soliditatea contrapărții centrale, aceasta din urmă poate decide să facă publice informațiile respective într-un mod care previne sau reduce aceste riscuri, sau să nu facă publice astfel de informații.
(2) O CPC prezintă publicului, cu titlu gratuit, informații referitoare la orice modificare importantă a sistemului său de guvernanță, a obiectivelor, strategiilor și politicilor sale cheie, precum și a regulilor și procedurilor sale aplicabile.
(3) Informațiile pe care CPC trebuie să le facă publice pot fi consultate pe site-ul său. Informațiile sunt disponibile în cel puțin una dintre limbile folosite în mod obișnuit în sfera finanțelor internaționale.
Articolul 11
Audit intern
(1) O CPC stabilește și menține o funcție de audit intern care este separată și independentă de celelalte funcții și activități ale sale și care are următoarele sarcini:
(a)
stabilește, implementează și menține un plan de audit pentru examinarea și evaluarea caracterului adecvat și a eficacității sistemelor, a mecanismelor de control intern și a sistemelor de guvernanță ale CPC;
(b)
emite recomandări pe baza rezultatelor activității efectuate în conformitate cu litera (a);
(c)
verifică respectarea recomandărilor respective;
(d)
raportează problemele de audit intern consiliului de administrație.
(2) Funcția de audit intern dispune de autoritatea, resursele, cunoștințele de specialitate necesare și are acces la toate documentele relevante pentru executarea funcțiilor sale. Aceasta trebuie să fie suficient de independentă față de conducere și să fie direct subordonată consiliului de administrație.
(3) Auditul intern evaluează eficacitatea proceselor de gestionare a riscurilor și a mecanismelor de control ale contrapărții centrale în mod proporțional cu riscurile cu care se confruntă diferitele linii de activitate și independent de domeniile de activitate evaluate. Funcția de audit intern are acces la informațiile necesare pentru a analiza toate activitățile și operațiunile, procesele și sistemele contrapărții centrale, inclusiv activitățile externalizate.
(4) Evaluările de audit intern se bazează pe un plan de audit cuprinzător, care este revizuit și prezentat autorității competente cel puțin o dată pe an. CPC se asigură că pot fi efectuate audituri speciale în mod punctual și într-un termen scurt. Planificarea și revizuirea auditului este aprobată de consiliul de administrație.
(5) Operațiunile de compensare, procesele de gestionare a riscurilor, mecanismele de control intern și conturile unei contrapărți centrale fac obiectul auditului independent. Cel puțin o dată pe an se realizează audituri independente.
CAPITOLUL IV
EVIDENȚA DATELOR
[Articolul 29 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012]
Articolul 12
Cerințe generale
(1) O CPC păstrează evidențe pe un suport durabil, care să permită transmiterea informațiilor către autoritățile competente, AEVMP și membrii relevanți ai SEBC, într-o formă și într-un mod care să îndeplinească următoarele condiții:
(a)
fiecare etapă principală a prelucrării efectuate de CPC poate fi reconstituită;
(b)
este posibilă înregistrarea, trasabilitatea și extragerea conținutului inițial al unei înregistrări, înainte de orice corecturi sau alte modificări;
(c)
există măsuri pentru a preveni modificarea neautorizată a înregistrărilor;
(d)
există măsuri corespunzătoare pentru a asigura siguranța și confidențialitatea datelor înregistrate;
(e)
în sistemul de evidență a datelor este încorporat un mecanism de identificare și de corectare a erorilor;
(f)
în cadrul sistemului de evidență a datelor se asigură recuperarea rapidă a înregistrărilor în cazul unei avarii a sistemului.
(2) În cazul în care înregistrările sau informațiile sunt mai recente de șase luni, acestea sunt puse la dispoziția autorităților enumerate la alineatul (1) cât mai curând posibil și cel mai târziu până la sfârșitul zilei lucrătoare care urmează zilei primirii unei cereri din partea autorităților competente.
(3) În cazul în care înregistrările sau informațiile sunt mai vechi de șase luni, acestea sunt puse la dispoziția autorităților enumerate la alineatul (1) cât mai curând posibil și în termen de cinci zile lucrătoare de la primirea unei cereri din partea autorității relevante.
(4) În cazul în care înregistrările prelucrate de CPC conțin date cu caracter personal, CPC ține cont de obligațiile care îi revin în temeiul Directivei 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului (6) și al Regulamentului (CE) nr. 45/2001 al Parlamentului European și a Consiliului (7).
(5) În cazul în care o CPC ține evidența datelor într-un loc situat în afara Uniunii, aceasta se asigură că autoritatea competentă, AEVMP și membrii relevanți ai SEBC au acces la înregistrări în aceeași măsură și în aceleași perioade ca și în cazul în care acestea ar fi păstrate pe teritoriul Uniunii.
(6) Fiecare CPC desemnează persoanele relevante care pot oferi autorităților competente, în termenul stabilit la alineatele (2) și (3) pentru transmiterea înregistrărilor relevante, explicații privind conținutul evidențelor sale.
(7) Toate evidențele pe care o CPC este obligată să le păstreze în temeiul prezentului regulament pot fi inspectate de către autoritatea competentă. O CPC permite accesul autorității competente care solicită acest lucru la evidențele obligatorii în conformitate cu articolele 13 și 14, prin flux direct de date.
Articolul 13
Evidența tranzacțiilor
(1) O CPC păstrează evidența tuturor tranzacțiilor aferente tuturor contractelor pe care le compensează și se asigură că evidențele sale cuprind toate informațiile necesare pentru a realiza o reconstrucție completă și exactă a procesului de compensare pentru fiecare contract și că fiecare înregistrare privind fiecare tranzacție este identificabilă în mod unic și poate fi căutată cel puțin în funcție de toate câmpurile legate de CPC, CPC interoperabilă, membru compensator, client - dacă acesta este cunoscut de către CPC - și instrument financiar.
(2) De îndată ce primește informațiile relevante, o CPC efectuează și actualizează, în legătură cu fiecare tranzacție primită pentru compensare, o înregistrare care cuprinde următoarele detalii:
(a)
prețul, rata sau spread-ul și cantitatea;
(b)
capacitatea de compensare, care indică dacă tranzacția a avut ca obiect cumpărarea sau vânzarea din perspectiva înregistrării efectuate de CPC;
(c)
identificarea instrumentului;
(d)
identificarea membrului compensator;
(e)
identificarea locului în care a fost încheiat contractul;
(f)
data și ora interpunerii contrapărții centrale;
(g)
data și ora încetării contractului;
(h)
condițiile și modalitatea de decontare;
(i)
data și ora decontării sau a cumpărării impuse aferente tranzacției și gradul în care sunt aplicabile următoarele detalii:
(i)
data și ora la care contractul a fost încheiat inițial;
(ii)
condițiile și părțile inițiale ale contractului;
(iii)
identificarea contrapărții centrale interoperabile care compensează o componentă a tranzacției, dacă este cazul;
(iv)
identitatea clientului, inclusiv a clienților indirecți, dacă este cunoscută de CPC, și, în cazul renunțării, identificarea părții care a transferat contractul.
Articolul 14
Evidența pozițiilor
(1) O CPC păstrează evidența pozițiilor deținute de fiecare membru compensator. Se păstrează evidențe separate pentru fiecare cont ținut în conformitate cu articolul 39 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012, iar CPC se asigură că evidențele sale cuprind toate informațiile necesare pentru a realiza o reconstituire cuprinzătoare și exactă a tranzacțiilor care au stabilit poziția și că fiecare înregistrare este identificabilă și poate fi căutată cel puțin în funcție de toate câmpurile legate de CPC, CPC interoperabilă, membru compensator, client - dacă acesta este cunoscut de către CPC - și instrument financiar.
(2) La sfârșitul fiecărei zile lucrătoare, o CPC efectuează înregistrări referitoare la fiecare poziție, care cuprind următoarele detalii, în măsura în care acestea sunt legate de poziția în cauză:
(a)
identificarea membrului compensator, a clientului - dacă este cunoscut de CPC - și a eventualelor contrapărți centrale interoperabile care mențin astfel de poziții, dacă este cazul;
(b)
semnul poziției;
(c)
calculul zilnic al valorii poziției, indicând prețurile la care sunt evaluate contractele, precum și orice alte informații relevante.
(3) O CPC realizează și actualizează permanent o evidență a valorilor marjelor, a contribuțiilor la fondul de garantare și a altor resurse financiare menționate la articolul 43 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012, cerute de CPC, și a sumei corespunzătoare depuse efectiv de membrul compensator la sfârșitul zilei, precum și a modificărilor sumei respective care pot apărea pe parcursul unei singure zile, în legătură cu fiecare membru compensator și cu fiecare cont de client, dacă este cunoscut de CPC.
Articolul 15
Evidența comercială
(1) O CPC păstrează o evidență adecvată și ordonată a activităților legate de organizarea sa comercială și la nivel intern.
(2) Înregistrările realizate în cadrul evidenței menționate la alineatul (1) se efectuează de fiecare dată când are loc o modificare importantă a documentelor relevante și trebuie să includă cel puțin:
(a)
organigrama consiliului de administrație și organigramele comitetelor relevante, organigrama unității de compensare, a unității de gestionare a riscurilor și ale tuturor celelalte unități sau diviziuni relevante;
(b)
identitatea acționarilor sau a asociaților, direcți sau indirecți, persoane fizice sau juridice, care dețin participații calificate, precum și valoarea respectivelor participații;
(c)
documentele care atestă politicile, procedurile și procesele obligatorii în temeiul capitolului III și al articolului 29;
(d)
procesele-verbale ale reuniunilor consiliului de administrație și, dacă este cazul, ale reuniunilor subcomitetelor consiliului de administrație și ale comitetelor cadrelor de conducere superioară;
(e)
procesele-verbale ale reuniunilor comitetului de risc;
(f)
procesele-verbale ale grupurilor de consultare cu membrii compensatori și cu clienții, dacă există astfel de grupuri;
(g)
rapoartele de audit intern și extern, rapoartele privind gestionarea riscurilor, rapoartele de conformitate și rapoartele întocmite de societăți de consultanță, inclusiv răspunsurile din partea conducerii;
(h)
politica de continuitate a activității și planul de redresare în caz de dezastru, obligatorii în conformitate cu articolul 17;
(i)
planul de lichiditate și rapoartele zilnice de lichiditate, obligatorii în conformitate cu articolul 32;
(j)
evidențele care reflectă toate activele și pasivele, precum și conturile de capital, în conformitate cu articolul 16 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012;
(k)
reclamațiile primite, cu informații privind numele, adresa și numărul de cont al reclamantului; data la care a fost primită reclamația; numele tuturor persoanelor identificate în reclamație; o descriere a naturii reclamației; modul de soluționare a plângerii și data la care a fost soluționată plângerea;
(l)
evidențele privind orice întrerupere a serviciilor sau orice disfuncționalitate, inclusiv un raport detaliat privind cronologia, efectele și acțiunile de remediere;
(m)
evidențe privind rezultatele testărilor ex post și ale simulărilor de criză efectuate;
(n)
comunicări scrise cu autoritățile competente, AEVMP și membrii relevanți ai SEBC;
(o)
avizele juridice primite în conformitate cu capitolul III;
(p)
dacă este cazul, documentația privind acordurile de interoperabilitate cu alte contrapărți centrale;
(q)
informațiile menționate la articolul 10 alineatul (1) litera (b) punctul (vii) și alineatul (1) litera (d);
(r)
documentele relevante care descriu dezvoltarea unor noi inițiative comerciale.
Articolul 16
Evidența datelor raportate către un registru central de tranzacții
O CPC identifică și păstrează toate informațiile și datele care trebuie raportate în conformitate cu articolul 9 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012, împreună cu o înregistrare a datei și a orei la care este raportată tranzacția.
CAPITOLUL V
CONTINUITATEA ACTIVITĂȚII
[Articolul 34 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012]
Articolul 17
Strategie și politică
(1) O CPC dispune de o politică de continuitate a activității și de un plan de redresare în caz de dezastru, care sunt aprobate de consiliul de administrație. Politica de continuitate a activității și planul de redresare în caz de dezastru fac obiectul unor evaluări independente care sunt raportate consiliului de administrație.
(2) Politica de continuitate a activității identifică toate funcțiile operaționale critice și sistemele conexe și cuprinde strategia, politica și obiectivele adoptate de CPC pentru a asigura continuitatea acestor funcții și sisteme.
(3) Politica de continuitate a activității ține seama de legăturile externe și de interdependențele din cadrul infrastructurii financiare, inclusiv de locurile de tranzacționare compensate de CPC, de sistemele de plată și de decontare a titlurilor de valoare, de instituțiile de credit utilizate de CPC sau de o CPC cu care aceasta are legături. De asemenea, politica de continuitate a activității ține seama de funcțiile sau serviciile critice care au fost externalizate către furnizori terți.
(4) Politica de continuitate a activității și planul de redresare în caz de dezastru cuprind sisteme clar definite și documentate care urmează să fie utilizate în eventualitatea apariției unei situații de urgență legate de continuitatea activității, a unui dezastru sau a unei crize, concepute în așa fel încât să asigure un nivel minim de îndeplinire a funcțiilor critice.
(5) Planul de redresare în caz de dezastru identifică și include momentele de la care se pot reconstitui datele în urma unei întreruperi (recovery point objectives - RPO) și intervalele maxime de redresare în urma unei întreruperi (recovery time objectives - RTO) pentru funcțiile critice și determină cea mai potrivită strategie de redresare pentru fiecare dintre aceste funcții. Acordurile de acest fel sunt concepute astfel încât să garanteze că, în scenarii extreme, funcțiile critice sunt îndeplinite la timp și nivelurile de serviciu convenite sunt respectate.
(6) Politica de continuitate a activității unei contrapărți centrale identifică intervalul maxim acceptabil în care funcțiile și sistemele critice ar putea fi inutilizabile. Intervalul maxim de redresare a funcțiilor critice ale contrapărții centrale care trebuie inclus în politica de continuitate a activității nu trebuie să depășească 2 ore. Indiferent de împrejurări, procedurile și plățile de la sfârșitul zilei se finalizează la ora și în ziua stabilită.
(7) La determinarea intervalelor de redresare pentru fiecare funcție, o CPC ia în considerare impactul potențial global asupra eficienței pieței.
Articolul 18
Analiza impactului asupra activităților
(1) O CPC realizează o analiză a impactului asupra activităților, concepută în vederea identificării funcțiilor operaționale care sunt esențiale pentru a asigura prestarea serviciilor sale. Analiza ține cont de importanța acestor funcții pentru alte instituții și funcții din cadrul infrastructurii financiare.
(2) O CPC utilizează o analiză de risc pe bază de scenarii, concepută pentru a identifica modul în care diferite scenarii afectează riscurile la adresa funcțiilor sale operaționale critice.
(3) La evaluarea riscurilor, o CPC ia în considerare dependența de furnizorii externi, inclusiv de serviciile de utilități publice. O CPC ia măsuri pentru a gestiona astfel de relații de dependență prin mecanisme contractuale și organizatorice adecvate.
(4) Analiza impactului activităților și analiza scenariilor sunt actualizate constant și sunt revizuite cel puțin o dată pe an și după fiecare incident sau modificare organizatorică semnificativă. Analizele iau în considerare toate evoluțiile relevante, inclusiv evoluția pieței și a tehnologiilor.
Articolul 19
Redresarea în caz de dezastru
(1) O CPC dispune de mecanisme care asigură continuitatea funcțiilor sale critice pe baza unor scenarii de dezastru. Aceste mecanisme abordează cel puțin disponibilitatea resurselor umane adecvate, intervalul maxim de indisponibilitate a funcțiilor critice, precum și mecanismul de transfer automat (fail over) și reluarea activității într-un sediu secundar.
(2) O CPC menține un sediu de prelucrare secundar care are capacitatea de a asigura continuitatea tuturor funcțiilor critice ale contrapărții centrale în mod identic cu sediul primar. Sediul secundar are un profil de risc geografic diferit de cel al sediului primar.
(3) O CPC menține sau are acces imediat la un sediu secundar de activitate, cel puțin pentru a permite personalului să asigure continuitatea serviciului în cazul în care sediul principal de desfășurare a activității nu este disponibil.
(4) CPC ia în considerare necesitatea unor sedii de prelucrare suplimentare, în special în cazul în care diversitatea profilurilor de risc ale sediului primar și al celui secundar nu oferă suficiente asigurări că obiectivele de continuitate a activității contrapărții centrale vor fi îndeplinite în toate scenariile.
Articolul 20
Testarea și monitorizarea
(1) O CPC își testează și își monitorizează politica de continuitate a activității și planul de redresare în caz de dezastru la intervale regulate și după ce s-au produs modificări sau schimbări semnificative ale sistemelor sau ale funcțiilor legate de acestea, pentru a asigura îndeplinirea obiectivelor declarate ale politicii de continuitate a activității, inclusiv a obiectivului legat de intervalul maxim de redresare de 2 ore. Testele sunt planificate și documentate.
(2) Testarea politicii de continuitate a activității și a planului de redresare în caz de dezastru îndeplinește următoarele condiții:
(a)
implică scenarii de dezastre la scară mare și comutări între sediul primar și cel secundar;
(b)
presupune implicarea membrilor compensatori, a furnizorilor externi și a instituțiilor relevante din infrastructura financiară, față de care au fost identificate interdependențe în politica de continuitate a activității.
Articolul 21
Mentenanța
(1) O CPC își reexaminează și actualizează periodic politica de continuitate a activității pentru a include toate funcțiile critice și strategia de redresare care i se potrivește cel mai bine.
(2) O CPC își reexaminează și actualizează periodic planul de redresare în caz de dezastru pentru a include strategia de redresare cea mai potrivită pentru toate funcțiile critice.
(3) Actualizările politicii de continuitate a activității și a planului de redresare în caz de dezastru iau în considerare rezultatele testelor și ale recomandărilor formulate în urma evaluărilor independente și a altor evaluări, precum și ale autorităților competente. Contrapărțile centrale își revizuiesc politica de continuitate a activității și planul de redresare în caz de dezastru după fiecare perturbare semnificativă, în scopul de a determina cauzele și eventualele îmbunătățiri care trebuie aduse operațiunilor contrapărții centrale, politicii de continuitate a activității și planului de redresare în caz de dezastru.
Articolul 22
Gestionarea crizelor
(1) O CPC dispune de o funcție de gestionare a crizelor care să acționeze în caz de urgență. Procedura de gestionare a crizelor este clară și documentată în scris. Consiliul de administrație monitorizează funcția de gestionare a crizelor și primește și examinează în mod regulat rapoarte pe această temă.
(2) Funcția de gestionare a crizelor conține proceduri bine structurate și clare pentru gestionarea comunicărilor de criză interne și externe în timpul unei situații de criză.
(3) În urma unei situații de criză, CPC efectuează o analiză a modului în care a gestionat criza. Analiza cuprinde, atunci când este cazul, contribuții ale membrilor compensatori și ale altor părți interesate externe.
Articolul 23
Comunicarea
(1) O CPC dispune de un plan de comunicare care consemnează în scris modalitatea prin care cadrele de conducere superioară, consiliul de administrație și părțile interesate externe, inclusiv autoritățile competente, membrii compensatori, clienții, agenții de decontare, sistemele de decontare și de plată a titlurilor de valoare și locurile de tranzacționare, vor fi informate corespunzător pe parcursul unei crize.
(2) Analiza scenariilor, analiza de risc, reexaminările și rezultatele monitorizării și ale testelor se raportează consiliului de administrație.
CAPITOLUL VI
MARJE
[Articolul 41 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012]
Articolul 24
Procentaje
(1) O CPC calculează marjele inițiale necesare pentru a acoperi expunerile rezultate din evoluțiile pieței pentru fiecare instrument financiar garantat la nivel de produs, pe parcursul perioadei definite la articolul 25 și presupunând un orizont de timp pentru lichidarea poziției astfel cum este definit la articolul 26. Pentru calcularea marjelor inițiale, CPC respectă cel puțin următoarele intervale de încredere:
(a)
pentru instrumentele financiare derivate extrabursiere, 99,5 %;
(b)
pentru instrumente financiare, altele decât instrumentele financiare derivate extrabursiere, 99 %.
(2) Pentru determinarea intervalului de încredere adecvat pentru fiecare categorie de instrumente pe care le compensează, o CPC ține seama, în plus, cel puțin de următorii factori:
(a)
complexitatea și nivelul incertitudinilor în materie de prețuri care caracterizează categoria de instrumente financiare, care ar putea limita valabilitatea calculului marjei inițiale și al marjei de variație;
(b)
caracteristicile de risc ale categoriei de instrumente financiare, care pot include, dar nu se limitează la volatilitate, durată, lichiditate, caracteristici neliniare ale prețurilor, riscul de apariție subită a unei situații de neîndeplinire a obligațiilor de plată și riscul de corelare (wrong way risk);
(c)
măsura în care alte mecanisme de control al riscului nu limitează în mod adecvat expunerile de credit;
(d)
efectul de levier caracteristic categoriei de instrumente financiare, inclusiv dacă clasa de instrumente financiare prezintă o volatilitate semnificativă, dacă este foarte concentrată la nivelul câtorva actori de pe piață sau dacă ar putea fi dificil de închis.
(3) CPC informează autoritatea competentă și membrii săi compensatori în legătură cu criteriile luate în considerare pentru a determina procentul aplicat la calcularea marjelor pentru fiecare clasă de instrumente financiare.
(4) În cazul în care o CPC compensează instrumente derivate extrabursiere care au aceleași caracteristici de risc ca și instrumentele derivate executate pe piețe reglementate sau pe o piață echivalentă dintr-o țară terță, aceasta poate folosi pentru aceste contracte, pe baza unei evaluări a factorilor de risc enumerați la alineatul (2), un interval de încredere diferit, de cel puțin 99 %, cu condiția ca riscurile contractelor cu instrumente derivate extrabursiere pe care le compensează să fie atenuate în mod corespunzător prin utilizarea unui astfel de interval de încredere, iar condițiile de la alineatul (2) să fie respectate.
Articolul 25
Orizontul de timp pentru calcularea volatilității istorice
(1) O CPC se asigură că, în conformitate cu metodologia modelelor sale și cu procesul său de validare, stabilit în conformitate cu capitolul XII, marjele inițiale acoperă, cel puțin pentru intervalul de încredere definit la articolul 24 și pentru perioada de lichidare definită la articolul 26, expunerile rezultate din volatilitatea istorică determinată pe baza datelor din ultimele 12 luni cel puțin.
O CPC se asigură că datele utilizate pentru calcularea volatilității istorice reflectă o gamă completă de condiții de piață, inclusiv perioadele de criză.
(2) O CPC poate utiliza orice alt orizont de timp pentru calcularea volatilității sale istorice, cu condiția ca utilizarea orizontului de timp respectiv să aibă ca rezultat cerințe de marjă cel puțin la fel de ridicate ca cele obținute prin aplicarea orizontului de timp definit la alineatul (1).
(3) Parametrii de marjă pentru instrumente financiare fără o perioadă de observație istorică se bazează pe ipoteze conservatoare. O CPC adaptează fără întârziere metoda de calculare a marjelor necesare în funcție de analiza prețului istoric al noilor instrumente financiare.
Articolul 26
Orizonturile de timp pentru perioada de lichidare
(1) O CPC stabilește orizonturile de timp pentru perioada de lichidare în funcție de caracteristicile instrumentului financiar compensat, de piața pe care acesta este tranzacționat și de perioada de calcul și colectare a marjelor. Aceste perioade de lichidare sunt de cel puțin:
(a)
cinci zile lucrătoare pentru instrumentele financiare derivate extrabursiere;
(b)
două zile lucrătoare pentru alte instrumente financiare decât instrumentele financiare derivate extrabursiere.
(2) În toate cazurile, pentru a determina perioada de lichidare adecvată, CPC evaluează și însumează cel puțin următoarele perioade:
(a)
perioada cea mai lungă care poate trece de la ultima colectare a marjelor până la declararea situației de neîndeplinire a obligațiilor de plată de către CPC sau până la declanșarea procesului de gestionare a situației de neîndeplinire a obligațiilor de plată de către CPC;
(b)
perioada estimată ca fiind necesară pentru a concepe și executa strategia de gestionare a situației de neîndeplinire a obligațiilor de plată a unui membru compensator în funcție de particularitățile fiecărei categorii de instrumente financiare, inclusiv de nivelul de lichiditate și de dimensiunea și concentrarea pozițiilor, precum și în funcție de piețele la care va recurge CPC pentru a închide sau a acoperi complet pozițiile unui membru compensator;
(c)
după caz, perioada necesară pentru acoperirea riscului de contraparte la care este expusă CPC.
(3) La evaluarea perioadelor definite la alineatul (2), CPC examinează cel puțin factorii indicați la articolul 24 alineatul (2) și perioada de timp pentru calcularea volatilității istorice, astfel cum este definită la articolul 25.
(4) În cazul în care o CPC compensează instrumente derivate extrabursiere care au aceleași caracteristici de risc ca și produsele derivate executate pe piețe reglementate sau pe o piață echivalentă a unei țări terțe, aceasta poate utiliza pentru perioada de lichidare un orizont de timp diferit de cel menționat la alineatul (1), cu condiția să poată demonstra autorităților competente că:
(a)
un astfel de orizont de timp ar fi mai adecvat decât cel menționat la alineatul (1), având în vedere caracteristicile specifice ale instrumentelor derivate extrabursiere relevante;
(b)
orizontul de timp respectiv este de cel puțin două zile lucrătoare.
Articolul 27
Stabilirea marjelor de portofoliu
(1) O CPC poate permite operațiuni de compensare sau reduceri ale marjei necesare pentru toate instrumentele financiare pe care le compensează, dacă există o corelație semnificativă și fiabilă sau un parametru statistic de dependență echivalent între riscul de preț al unui instrument financiar sau al unui set de instrumente financiare și riscul de preț al altor instrumente financiare.
(2) CPC își documentează abordarea privind stabilirea marjelor de portofoliu și prevede cel puțin ca corelația sau parametrul statistic de dependență echivalent dintre două sau mai multe instrumente financiare compensate, să își dovedească fiabilitatea pe perioada retrospectivă calculată în conformitate cu articolul 25 și să manifeste reziliență în scenariile de criză istorice sau ipotetice. CPC demonstrează că există o justificare economică pentru relația dintre prețuri.
(3) Toate instrumentele financiare cărora li se aplică o marjă de portofoliu sunt acoperite de același fond de garantare. Prin derogare, dacă o CPC poate demonstra în prealabil autorității sale competente și membrilor săi compensatori cum ar urma să fie alocate pierderile potențiale între diferite fonduri de garantare și a stabilit în cadrul regulilor sale dispozițiile necesare în acest sens, instrumentelor financiare acoperite de fonduri de garantare diferite li se poate aplica o marjă de portofoliu.
(4) În cazul în care marjele de portofoliu acoperă mai multe instrumente, valoarea reducerilor aplicate marjelor nu trebuie să depășească 80 % din diferența dintre suma marjelor pentru fiecare produs, calculată individual, și marja calculată pe baza unei estimări a expunerii pentru portofoliul combinat. Dacă CPC nu este expusă niciunui risc potențial prin reducerea marjei, aceasta poate aplica o reducere de până la 100 % din respectiva diferență.
(5) Reducerile marjelor legate de utilizarea marjelor de portofoliu fac obiectul unui program de simulări de criză în conformitate cu capitolul XII.
Articolul 28
Caracterul prociclic
(1) O CPC se asigură că politica sa în materie de selectare și revizuire a intervalului de încredere, a perioadei de lichidare și a perioadei retrospective are ca rezultat impunerea unor cerințe de marjă orientate spre viitor, stabile și prudente, care limitează tendințele prociclice, în așa fel încât soliditatea și securitatea financiară a contrapărții centrale să nu fie afectate negativ. Aceasta include evitarea, pe cât posibil, a schimbărilor perturbatoare sau radicale ale cerințelor de marjă și instituirea de proceduri transparente și previzibile pentru adaptarea cerințelor de marjă ca răspuns la evoluțiile condițiilor de piață. În acest sens, CPC recurge la cel puțin una dintre următoarele opțiuni:
(a)
aplicarea unei marje tampon de cel puțin 25 % din marjele calculate cărora le permite să fie temporar epuizate în perioadele în care cerințele de marjă calculate cresc semnificativ;
(b)
atribuirea unei ponderi de cel puțin 25 % observațiilor făcute în situații de criză pe parcursul perioadei retrospective calculate în conformitate cu articolul 26;
(c)
asigurarea faptului că cerințele sale legate de marjă nu sunt inferioare celor care ar fi calculate utilizând volatilitatea estimată pe parcursul unei perioade retrospective istorice de 10 ani.
(2) Atunci când o CPC revizuiește parametrii modelului de calculare a marjei pentru a reflecta mai bine condițiile actuale de piață, aceasta ține seama de eventualele efecte prociclice ale unei astfel de revizuiri.
CAPITOLUL VII
FONDUL DE GARANTARE
[Articolul 42 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012]
Articolul 29
Cadru și guvernanță
(1) Pentru a stabili dimensiunea minimă a fondului de garantare și valoarea minimă a celorlalte resurse financiare necesare pentru a îndeplini cerințele prevăzute la articolele 42 și 43 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012, ținând seama de interdependențele din cadrul grupului, o CPC implementează un cadru de politică internă care definește tipurile de condiții de piață extreme dar plauzibile care ar putea să o expună la cel mai mare nivel de risc.
(2) Cadrul include o declarație care prezintă modul în care CPC definește condițiile de piață extreme dar plauzibile. Acesta este integral documentat și este păstrat în conformitate cu articolul 12.
(3) Cadrul este discutat de comitetul de risc și aprobat de consiliul de administrație. Soliditatea cadrului și capacitatea sa de a reflecta evoluțiile pieței fac obiectul a cel puțin un bilanț anual. Revizuirea este discutată de comitetul de risc și raportată consiliului de administrație.
Articolul 30
Identificarea condițiilor de piață extreme dar plauzibile
(1) Cadrul descris la articolul 29 reflectă profilul de risc al contrapărții centrale, ținând cont de expunerile transfrontaliere și la valute încrucișate, acolo unde este cazul. Acesta identifică toate riscurile de piață la care ar fi expusă o CPC în urma situației de neîndeplinire a obligațiilor de plată a unuia sau a mai multor membri compensatori, inclusiv evoluțiile nefavorabile ale prețurilor de piață ale instrumentelor compensate, lichiditatea redusă a pieței pentru aceste instrumente și scăderea valorii de lichidare a garanțiilor. Cadrul trebuie să reflecte, de asemenea, riscurile suplimentare suportate de CPC care decurg din intrarea în criză simultană a entităților din grupul membrului compensator aflat în situație de neîndeplinire a obligațiilor de plată.
(2) Cadrul identifică în mod individual toate piețele față de care este expusă CPC în ipoteza neîndeplinirii obligațiilor de plată ale unui membru compensator. Pentru fiecare piață identificată, CPC precizează condițiile extreme dar plauzibile, cel puțin pe baza următoarelor aspecte:
(a)
o serie de scenarii istorice, inclusiv perioade de evoluții extreme ale pieței observate în ultimii 30 de ani sau în perioada pentru care au fost disponibile date fiabile, care ar fi expus CPC celui mai mare risc financiar. Dacă o CPC decide că reapariția unui caz istoric de fluctuații mari ale prețurilor nu este plauzibilă, aceasta trebuie să justifice omiterea din cadru a cazului respectiv în fața autorității competente;
(b)
o serie de posibile scenarii viitoare, bazate pe ipoteze consecvente cu privire la volatilitatea pieței și la corelația prețurilor între piețe și între instrumente financiare, bazându-se pe evaluări atât cantitative, cât și calitative ale condițiilor de piață potențiale.
(3) De asemenea, cadrul ține seama, din punct de vedere cantitativ și calitativ, de probabilitatea apariției unor fluctuații extreme ale prețurilor în mod simultan pe mai multe piețe identificate. Cadrul recunoaște faptul că, în condiții de piață extreme dar plauzibile, corelațiile de preț istorice pot să nu mai fie valabile.
Articolul 31
Reexaminarea scenariilor extreme dar plauzibile
Procedurile descrise la articolul 30 sunt reexaminate periodic de CPC, luând în considerare toate evoluțiile relevante ale pieței, precum și amploarea și gradul de concentrare al expunerilor membrilor compensatori. Setul de scenarii istorice și ipotetice utilizat de o CPC pentru a determina condițiile de piață extreme dar plauzibile este reexaminat de CPC, în consultare cu comitetul de risc, cel puțin anual și mai frecvent în cazul în care evoluția pieței sau modificările semnificative apărute la nivelul setului de contracte compensate prin CPC afectează ipotezele care stau la baza scenariilor și impun, prin urmare, o ajustare a scenariilor. Schimbările semnificative legate de cadrul general sunt comunicate consiliului de administrație.
CAPITOLUL VIII
CONTROLUL RISCULUI DE LICHIDITATE
[Articolul 44 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012]
Articolul 32
Evaluarea riscului de lichiditate
(1) O CPC instituie un cadru solid de gestionare a riscului de lichiditate, care cuprinde instrumente operaționale și analitice eficace pentru a-și identifica, măsura și monitoriza fluxurile de decontare și de finanțare, inclusiv gradul în care utilizează lichiditățile disponibile pe parcursul unei singure zile (intraday liquidity), în permanență și în timp util. Contrapărțile centrale evaluează periodic proiectarea și funcționarea cadrului lor de gestionare a lichidității, inclusiv prin prisma rezultatelor simulărilor de criză.
(2) Cadrul de gestionare a riscului de lichiditate al unei contrapărți centrale este suficient de solid pentru a garanta capacitatea contrapărții centrale de a-și îndeplini obligațiile de plată și de decontare în toate monedele relevante la scadență, inclusiv cele aferente tranzacțiilor executate pe parcursul unei singure zile (intraday), atunci când este cazul. De asemenea, cadrul de gestionare a riscului de lichiditate al unei contrapărți centrale include și evaluarea viitoarelor sale nevoi potențiale de lichidități în cadrul unei game largi de posibile scenarii de simulare de criză. Simulările de criză includ situația de neîndeplinire a obligațiilor de plată a membrilor compensatori în conformitate cu articolul 44 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012, de la data apariției situației de neîndeplinire a obligațiilor de plată până la sfârșitul unei perioade de lichidare, precum și riscul de lichiditate generat de politica și procedurile de investiții ale contrapărții centrale în condiții de piață extreme dar plauzibile.
(3) Cadrul de gestionare a riscului de lichiditate include un plan de lichiditate documentat și păstrat în conformitate cu articolul 12. Conținutul minim al planului de lichiditate include procedurile contrapărții centrale pentru:
(a)
gestionarea și monitorizarea, cel puțin zilnică, a nevoilor sale de lichidități într-o serie de scenarii de piață;
(b)
menținerea unui nivel suficient de resurse financiare lichide pentru a-și acoperi nevoile de lichidități și a face distincție între utilizarea dată diverselor tipuri de resurse lichide;
(c)
evaluarea și estimarea zilnică a activelor lichide aflate la dispoziția contrapărții centrale și a nevoilor de lichiditate ale acesteia;
(d)
identificarea surselor riscurilor de lichiditate;
(e)
evaluarea termenelor în care ar trebui să fie disponibile resursele financiare lichide ale contrapărții centrale;
(f)
luarea în considerare a potențialelor nevoi de lichidități care rezultă din capacitatea membrilor compensatori de a schimba garanții în numerar cu garanții care nu sunt în numerar;
(g)
procesele aplicabile în eventualitatea unui deficit de lichidități;
(h)
reconstituirea oricăror resurse financiare lichide pe care le-ar putea utiliza în timpul unei situații de criză.
Consiliul de administrație al contrapărții centrale aprobă planul după consultarea comitetului de risc.
(4) O CPC evaluează riscul de lichiditate cu care se confruntă, inclusiv în cazul în care CPC sau membrii săi compensatori nu își pot deconta obligațiile de plată la scadență în cadrul procesului de compensare sau de decontare, luând, de asemenea, în considerare activitatea de investiții a contrapărții centrale. Cadrul de gestionare a riscurilor abordează nevoile de lichiditate care rezultă din relațiile contrapărții centrale cu orice entitate față de care CPC are o expunere de lichiditate, inclusiv cu:
(a)
băncile de decontare;
(b)
sistemele de plăți;
(c)
sistemele de decontare a titlurilor de valoare;
(d)
agenții nostro;
(e)
băncile custode;
(f)
furnizorii de lichidități;
(g)
contrapărțile centrale interoperabile;
(h)
prestatorii de servicii.
(5) O CPC ține cont de orice interdependență între entitățile enumerate la alineatul (4) și de relațiile multiple pe care o entitate menționată la alineatul (4) le-ar putea avea cu o CPC în contextul cadrului său de gestionare a riscului de lichiditate.
(6) O CPC elaborează un raport zilnic cu privire la nevoile și resursele enumerate la alineatul (3) literele (a), (b) și (c) și un raport trimestrial cu privire la planul său de lichiditate în conformitate cu alineatul (3) literele (d)-(h). Rapoartele sunt documentate și păstrate în conformitate cu capitolul IV.
Articolul 33
Accesul la lichidități
(1) O CPC păstrează, în fiecare monedă relevantă, resurse lichide proporționale cu cerințele sale de lichiditate, definite în conformitate cu articolul 44 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012 și cu articolul 32 din prezentul regulament. Aceste resurse lichide se limitează la:
(a)
numerarul depus la o bancă centrală de emisiune;
(b)
numerarul depus la instituții de credit autorizate în conformitate cu articolul 47;
(c)
liniile de credit angajate sau alte acorduri echivalente cu membrii compensatori care nu se află în situație de neîndeplinire a obligațiilor de plată;
(d)
acordurile de răscumpărare angajate;
(e)
instrumentele financiare foarte ușor vandabile care îndeplinesc cerințele de la articolele 45 și 46 și în legătură cu care CPC poate demonstra că sunt disponibile și convertibile imediat în numerar în aceeași zi pe baza unor acorduri de finanțare prestabilite, de înaltă fiabilitate, inclusiv în condiții de criză a pieței.
(2) O CPC are în vedere monedele în care sunt exprimate obligațiile sale și ia în considerare efectul potențial al condițiilor de criză asupra capacității sale de a avea acces la piețele de schimb valutar în concordanță cu ciclurile de decontare a titlurilor de valoare din cadrul piețelor de schimb valutar și al sistemelor de decontare a titlurilor de valoare.
(3) Liniile de credit angajate care sunt furnizate pe baza unor garanții furnizate de membrii compensatori nu sunt luate în calcul de două ori ca resurse lichide. O CPC ia măsuri pentru a monitoriza și a controla gradul de concentrare al expunerilor la riscul de lichiditate față de furnizorii individuali de lichidități.
(4) O CPC depune toate diligențele pentru a se asigura că furnizorii săi de lichidități dispun de o capacitate adecvată pentru a-și îndeplini obligațiile în conformitate cu acordurile de furnizare de lichidități.
(5) O CPC își testează periodic procedurile de acces la mecanisme de finanțare prestabilite. Acest lucru se poate realiza inclusiv prin retragerea de sume-test din liniile de credit comerciale pentru a verifica viteza de acces la resurse și fiabilitatea procedurilor.
(6) În cadrul planului său de lichiditate, o CPC dispune de proceduri detaliate pentru utilizarea resurselor sale financiare lichide pentru a-și îndeplini obligațiile de plată în decursul unui deficit de lichidități. Procedurile de lichiditate indică în mod clar când ar trebui să fie folosite anumite resurse. Procedurile ar trebui să descrie, de asemenea, modalitatea de acces la depozite în numerar sau la investiții overnight în depozite în numerar, modalitatea de executare a tranzacțiilor de piață cu scadență în aceeași zi (same-day) sau modalitatea de retragere din liniile de lichidități prestabilite. Aceste proceduri sunt testate cu regularitate. O CPC stabilește, de asemenea, un plan adecvat de reînnoire a mecanismelor de finanțare înainte de expirarea acestora.
Articolul 34
Riscul de concentrare
(1) O CPC monitorizează și controlează îndeaproape gradul de concentrare al expunerii la riscul de lichiditate, inclusiv expunerile sale față de entitățile enumerate la articolul 32 alineatul (4) și față de entitățile din același grup.
(2) Cadrul de gestionare a riscului de lichiditate al unei contrapărți centrale include aplicarea unor limite de expunere și de concentrare.
(3) O CPC stabilește procese și proceduri pentru cazurile de încălcare a limitelor de concentrare.
CAPITOLUL IX
ORDINEA UTILIZĂRII RESURSELOR ÎN SITUAȚII DE NEÎNDEPLINIRE A OBLIGAȚIILOR DE PLATĂ
[Articolul 45 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012]
Articolul 35
Calcularea cantității de resurse proprii ale contrapărții centrale care urmează să fie inclusă în ordinea utilizării resurselor în situații de neîndeplinire a obligațiilor de plată
(1) O CPC păstrează și indică separat în bilanțul său o anumită cantitate de resurse proprii destinate scopului prevăzut la articolul 45 alineatul (4) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012.
(2) O CPC calculează cantitatea minimă menționată la alineatul (1) prin înmulțirea cu 25 % a capitalului minim, incluzând rezultatul reportat și rezervele, deținut în conformitate cu articolul 16 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012 și cu Regulamentul delegat (UE) nr. 152/2013 al Comisiei (8).
CPC revizuiește anual cantitatea minimă respectivă.
(3) Dacă o CPC a înființat mai multe fonduri de garantare pentru diferitele categorii de instrumente financiare pe care le compensează, totalul resurselor proprii dedicate, calculat în conformitate cu alineatul (1), se alocă fiecăruia dintre fondurile de garantare proporțional cu dimensiunea fiecărui fond de garantare, urmând să fie evidențiat separat în bilanțul său și utilizat pentru situațiile de neîndeplinire a obligațiilor de plată care apar pe diferite segmente de piață la care se referă fondurile de garantare.
(4) Pentru a respecta cerința de la alineatul (1) nu pot fi utilizate alte resurse în afară de capital, incluzând rezultatul reportat și rezervele, astfel cum este prevăzut la articolul 16 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012.
Articolul 36
Menținerea cantității de resurse proprii ale contrapărții centrale care urmează să fie inclusă în ordinea utilizării resurselor în situații de neîndeplinire a obligațiilor de plată
(1) O CPC informează de îndată autoritatea competentă în cazul în care cantitatea de resurse proprii dedicate pe care le deține scade sub valoarea cerută la articolul 35, comunicând totodată motivele care stau la baza încălcării, precum și o descriere cuprinzătoare în scris a măsurilor și a calendarului prevăzut pentru reconstituirea valorii respective.
(2) În cazul în care, ulterior, survine o situație de neîndeplinire a obligațiilor de plată a unuia sau a mai multor membri compensatori, înainte ca CPC să își fi reconstituit resursele proprii dedicate, doar valoarea reziduală a resurselor proprii dedicate alocate se utilizează în sensul articolului 45 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012.
(3) O CPC își reconstituie resursele proprii dedicate în termen de cel mult o lună de la notificarea prevăzută la alineatul (1).
CAPITOLUL X
GARANȚII
[Articolul 46 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012]
Articolul 37
Cerințe generale
O CPC elaborează și pune în aplicare politici și proceduri transparente și previzibile pentru a evalua și monitoriza în mod continuu lichiditatea activelor acceptate ca garanție și pentru a lua măsuri de remediere, după caz.
O CPC își reexaminează politicile și procedurile privind activele eligibile cel puțin o dată pe an. O astfel de reexaminare are loc, de asemenea, ori de câte ori apare o modificare semnificativă care afectează expunerea la risc a contrapărții centrale.
Articolul 38
Garanții în numerar
În sensul articolului 46 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012, garanțiile foarte lichide sub formă de numerar sunt exprimate într-una dintre următoarele monede:
(a)
o monedă pentru care CPC poate demonstra autorităților competente că are capacitatea de a gestiona riscul în mod corespunzător;
(b)
o monedă în care CPC compensează tranzacții, în limita garanției necesare pentru a acoperi expunerile contrapărții centrale în moneda respectivă.
Articolul 39
Instrumente financiare
În sensul articolului 46 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012, instrumentele financiare, garanțiile bancare și aurul care îndeplinesc condițiile stabilite în anexa I sunt considerate garanții foarte lichide.
Articolul 40
Evaluarea garanțiilor
(1) În scopul evaluării garanțiilor foarte lichide, astfel cum sunt definite la articolul 37, o CPC elaborează și pune în aplicare politici și proceduri pentru a monitoriza în timp cvasi-real calitatea creditului, lichiditatea pieței și volatilitatea prețurilor fiecărui activ acceptat drept garanție. O CPC monitorizează în mod regulat și cel puțin o dată pe an caracterul adecvat al politicilor și al procedurilor sale de evaluare. O astfel de reexaminare are loc, de asemenea, ori de câte ori apare o modificare semnificativă care afectează expunerea la risc a contrapărții centrale.
(2) O CPC își evaluează garanțiile la prețul de piață în timp cvasi-real și, atunci când acest lucru nu este posibil, este în măsură să demonstreze autorităților competente că are capacitatea de a gestiona riscurile.
Articolul 41
Marje de ajustare
(1) O CPC elaborează și pune în aplicare politici și proceduri pentru determinarea marjelor de ajustare prudente care trebuie să se aplice valorii garanțiilor.
(2) Marjele de ajustare recunosc faptul că ar putea fi necesară lichidarea garanțiilor în condiții de criză a pieței și iau în considerare perioada de timp necesară pentru a le lichida. CPC demonstrează autorității competente că marjele de ajustare sunt calculate cu prudență, pentru a limita pe cât posibil efectele prociclice. Pentru fiecare activ adus în garanție, marja de ajustare se determină luând în considerare criteriile relevante, inclusiv:
(a)
tipul de activ și nivelul riscului de credit asociat cu instrumentul financiar pe baza evaluării interne efectuate de contrapartea centrală. La efectuarea unei astfel de evaluări, CPC utilizează o metodologie bine definită și obiectivă, care nu se bazează integral pe avize externe și care ia în considerare riscul care decurge din faptul că emitentul își are sediul într-o anumită țară.
(b)
scadența activului;
(c)
volatilitatea prețurilor istorice și a prețurilor viitoare ipotetice ale activului în condiții de criză a pieței;
(d)
lichiditatea pieței subiacente, inclusiv marjele de licitație (bid/ask spreads);
(e)
riscul de schimb valutar, în cazul în care există;
(f)
riscul de corelare.
(3) O CPC monitorizează periodic caracterul adecvat al marjelor de ajustare. O CPC reexaminează politicile și procedurile privind marja de ajustare cel puțin o dată pe an și ori de câte ori apare o modificare semnificativă care afectează expunerea la risc a contrapărții centrale, dar ar trebui să evite, pe cât posibil, schimbările perturbatoare sau radicale ale marjelor de ajustare, care ar putea induce tendințe prociclice. Politicile și procedurile privind marja de ajustare sunt validate în mod independent cel puțin o dată pe an.
Articolul 42
Limite de concentrare
(1) O CPC elaborează și pune în aplicare politici și proceduri care să asigure că garanțiile rămân suficient de diversificate pentru a permite lichidarea acestora într-o anumită perioadă de deținere, fără efecte semnificative asupra pieței. Politicile și procedurile stabilesc măsuri de atenuare a riscului care trebuie aplicate atunci când se depășesc limitele de concentrare specificate la alineatul (2).
(2) O CPC stabilește limite de concentrare la nivelul:
(a)
emitenților individuali;
(b)
tipului de emitent;
(c)
tipului de activ;
(d)
fiecărui membru compensator;
(e)
tuturor membrilor compensatori.
(3) Limitele de concentrare se determină cu prudență, ținând seama de toate criteriile relevante, inclusiv de:
(a)
instrumentele financiare emise de emitenți de același tip din punctul de vedere al sectorului, al activității și al regiunii geografice;
(b)
nivelul riscului de credit al instrumentului financiar sau al emitentului, pe baza unei evaluări interne realizate de CPC. La efectuarea unei astfel de evaluări, CPC utilizează o metodologie bine definită și obiectivă, care nu se bazează integral pe avize externe și care ia în considerare riscul care decurge din faptul că emitentul își are sediul într-o anumită țară;
(c)
lichiditatea și volatilitatea prețurilor instrumentelor financiare.
(4) O CPC se asigură că nu mai mult de 10 % din garanțiile sale sunt garantate de o singură instituție de credit, de o instituție financiară echivalentă dintr-o țară terță sau de o entitate care face parte din același grup ca și instituția de credit sau instituția financiare dintr-o țară terță. În cazul în care garanțiile primite de CPC sub formă de garanții bancare comerciale depășesc 50 % din totalul garanțiilor, această limită poate fi majorată până la 25 %.
(5) La calcularea limitelor menționate la alineatul (2), o CPC include expunerea totală a unei contrapărți centrale sau a unui emitent, inclusiv valoarea liniilor de credit cumulate, a certificatelor de depozit, a depozitelor la termen, a conturilor de economii, a conturilor curente, a instrumentelor de pe piața monetară și a facilităților reverse repo utilizate de către CPC. Aceste limite nu se aplică garanțiilor deținute de CPC în plus față de cerințele minime pentru marje, fondul de garantare și alte resurse financiare.
(6) La determinarea limitei de concentrare pentru expunerea unei contrapărți centrale față de un emitent individual, o CPC însumează și tratează ca pe un risc unic expunerea sa față de toate instrumentele financiare emise de emitent sau de o entitate din grup, garantate în mod explicit de emitent sau de o entitate din grup, și față de instrumentele financiare emise de întreprinderi al căror scop unic este să dețină mijloace de producție care sunt esențiale pentru activitatea economică a emitentului.
(7) O CPC monitorizează periodic caracterul adecvat al politicilor și al procedurilor sale privind limitele de concentrare. O CPC își reexaminează politica și procedurile privind limitele de concentrare cel puțin o dată pe an și ori de câte ori apare o modificare semnificativă care afectează expunerea la risc a contrapărții centrale.
(8) O CPC informează autoritatea competentă și membrii compensatori cu privire la limitele de concentrare aplicabile și la orice modificare a acestor limite.
(9) În cazul în care CPC încalcă semnificativ o limită de concentrare stabilită în politicile și procedurile sale, aceasta informează imediat autoritatea competentă. CPC remediază încălcarea cât mai curând posibil.
CAPITOLUL XI
POLITICA DE INVESTIȚII
[Articolul 47 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012]
Articolul 43
Instrumente financiare foarte lichide
În sensul articolului 47 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012, titlurile de creanță pot fi considerate instrumente foarte lichide, cu un risc minim de credit și de piață, dacă respectă toate condițiile prevăzute în anexa II.
Articolul 44
Mecanisme cu grad înalt de siguranță pentru depozitarea instrumentelor financiare
(1) În cazul în care o CPC nu este în măsură să depoziteze instrumentele financiare menționate la articolul 45 sau pe cele îi sunt încredințate cu titlu de marjă, contribuție la fondul de garantare sau contribuție la alte resurse financiare, atât prin transfer de titluri, cât și prin constituirea de garanții, la operatorul unui sistem de decontare a titlurilor de valoare care să asigure protecția deplină a instrumentelor respective, atunci instrumentele financiare respective se depun la oricare dintre următoarele entități:
(a)
o bancă centrală care asigură protecția deplină a instrumentelor respective și care îi permite contrapărții centrale să aibă acces rapid la instrumentele financiare, în caz de necesitate;
(b)
o instituție de credit, astfel cum este definită în Directiva 2006/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului (9), care asigură segregarea și protecția deplină a acestor instrumente, îi permite contrapărții centrale să aibă acces rapid la instrumentele financiare, în caz de necesitate, și în legătură cu care CPC poate demonstra un risc de credit redus pe baza unei evaluări interne efectuate de CPC. La efectuarea unei astfel de evaluări, CPC utilizează o metodologie bine definită și obiectivă, care nu se bazează integral pe avize externe și care ia în considerare riscul care decurge din faptul că emitentul își are sediul într-o anumită țară;
(c)
o instituție financiară dintr-o țară terță care este supusă și care se conformează unor reguli prudențiale considerate de autoritățile competente relevante ca fiind cel puțin la fel de stricte ca și cele prevăzute în Directiva 2006/48/CE care dispune de practici contabile solide, de proceduri de custodie și de mecanisme de control intern și care asigură segregarea și protecția perfectă a acestor instrumente, permite contrapărții centrale să aibă acces rapid la instrumentele financiare, în caz de necesitate, și în legătură cu care CPC poate demonstra că prezintă un risc de credit redus pe baza unei evaluări interne efectuate de CPC. La efectuarea unei astfel de evaluări, CPC utilizează o metodologie bine definită și obiectivă, care nu se bazează integral pe avize externe și care ia în considerare riscul care decurge din faptul că emitentul își are sediul într-o anumită țară.
(2) În cazul în care instrumentele financiare se depozitează în conformitate cu alineatul (1) litera (b) sau (c), acestea sunt păstrate prin mecanisme care să prevină eventualele pierderi suportate de CPC din cauza situației de neîndeplinire a obligațiilor de plată sau a insolvenței instituției financiare autorizate.
(3) Mecanismele cu grad înalt de siguranță pentru depozitarea instrumentelor financiare furnizate cu titlu de marjă, contribuție la fondul de garantare sau contribuție la alte resurse financiare nu permit contrapărții centrale să reutilizeze aceste instrumente financiare decât dacă sunt îndeplinite condițiile prevăzute la articolul 39 alineatul (8) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012, iar scopul reutilizării este efectuarea de plăți, gestionarea situației de neîndeplinire a obligațiilor de plată a unui membru compensator sau executarea unui acord de interoperabilitate.
Articolul 45
Mecanisme cu grad înalt de siguranță pentru menținerea numerarului
(1) În sensul articolului 47 alineatul (4) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012, în cazul în care se depune numerar la o entitate care nu este o bancă centrală, acest depozit îndeplinește toate condițiile următoare:
(a)
depozitul este exprimat într-una dintre următoarele monede:
(i)
o monedă ale cărei riscuri pot fi gestionate de CPC, care poate demonstra acest lucru cu un grad ridicat de certitudine;
(ii)
o monedă în care CPC compensează tranzacții, în limita garanțiilor primite în moneda respectivă;
(b)
depozitul se constituie la una dintre următoarele entități:
(i)
o instituție de credit, în sensul Directivei 2006/48/CE, în legătură cu care CPC poate demonstra că prezintă un risc de credit redus pe baza unei evaluări interne efectuate de CPC. La efectuarea unei astfel de evaluări, CPC utilizează o metodologie bine definită și obiectivă, care nu se bazează integral pe avize externe și care ia în considerare riscul care decurge din faptul că emitentul își are sediul într-o anumită țară;
(ii)
o instituție financiară dintr-o țară terță care este supusă și care se conformează unor reguli prudențiale considerate de autoritățile competente ca fiind cel puțin la fel de stricte ca și cele prevăzute în Directiva 2006/48/CE, care dispune de practici contabile solide, de proceduri de custodie și de mecanisme de control intern și în legătură cu care CPC poate demonstra că prezintă un risc de credit redus pe baza unei evaluări interne efectuate de CPC. La efectuarea unei astfel de evaluări, CPC utilizează o metodologie bine definită și obiectivă, care nu se bazează integral pe avize externe și care ia în considerare riscul care decurge din faptul că emitentul își are sediul într-o anumită țară;
(2) În cazul în care numerarul este menținut în depozite overnight în conformitate cu alineatul (1), atunci cel puțin 95 % din numerarul respectiv, calculat pe o perioadă medie de o lună calendaristică, se depune prin mecanisme care asigură garantarea numerarului cu instrumente financiare foarte lichide, care îndeplinesc cerințele de la articolul 45, cu excepția cerinței de la alineatul (1) litera (c) din respectivul articol.
Articolul 45
Limite de concentrare
(1) O CPC elaborează și pune în aplicare politici și proceduri care să asigure că instrumentele financiare în care sunt investite resursele sale financiare rămân suficient de diversificate.
(2) O CPC stabilește limite de concentrare și monitorizează gradul de concentrare a resurselor sale financiare la nivelul:
(a)
instrumentelor financiare individuale;
(b)
tipurilor de instrumente financiare;
(c)
emitenților individuali;
(d)
tipurilor de emitenți;
(e)
contrapărților cu care au fost stabilite mecanisme în conformitate cu articolul 44 alineatul (1) literele (b) și (c) sau cu articolul 45 alineatul (2).
(3) Atunci când analizează tipurile de emitenți, o CPC ține seama de următoarele elemente:
(a)
distribuția geografică;
(b)
interdependențele și relațiile multiple care pot exista între entitatea în cauză și CPC;
(c)
nivelul riscului de credit;
(d)
expunerile contrapărții centrale față de emitent prin intermediul produselor pe care le compensează.
(4) Politicile și procedurile stabilesc măsuri de atenuare a riscurilor care trebuie aplicate atunci când se depășesc limitele de concentrare.
(5) La determinarea limitei de concentrare pentru expunerea unei contrapărți centrale față de un emitent sau custode individual, o CPC însumează și tratează ca pe un risc unic expunerea sa față de toate instrumentele financiare emise sau garantate în mod explicit de emitent și toate resursele financiare depuse la custode.
(6) O CPC monitorizează periodic caracterul adecvat al politicilor și al procedurilor sale privind limitele de concentrare. În plus, o CPC își reexaminează politica și procedurile privind limitele de concentrare cel puțin o dată pe an și ori de câte ori apare o modificare semnificativă care afectează expunerea la risc a contrapărții centrale.
(7) În cazul în care CPC încalcă o limită de concentrare stabilită în politicile și procedurile sale, aceasta informează imediat autoritatea competentă. CPC remediază încălcarea cât mai curând posibil.
Articolul 46
Garanții care nu sunt în numerar
În cazul în care garanția este primită sub formă de instrumente financiare în conformitate cu dispozițiile de la capitolul X, se aplică numai articolele 44 și 45.
CAPITOLUL XII
REEXAMINAREA MODELELOR, SIMULĂRILE DE CRIZĂ ȘI TESTELE EX POST
[Articolul 49 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012]
SECȚIUNEA 1
Modele și programe
Articolul 47
Validarea modelelor
(1) O CPC efectuează o validare cuprinzătoare a modelelor, a metodologiilor acestora și a cadrului de gestionare a riscului de lichiditate pe care le utilizează pentru a-și cuantifica, totaliza și gestiona riscurile. Orice revizuire sau ajustare semnificativă a modelelor sale, a metodologiilor acestora și a cadrului de gestionare a riscului de lichiditate este supusă unor măsuri de guvernanță adecvate, inclusiv consultării comitetului de risc și validării de către un terț independent calificat înainte de punerea în aplicare.
(2) Procesul de validare al unei CPC este documentat și specifică cel puțin politicile utilizate pentru a testa metodologiile și cadrul pentru calcularea marjei contrapărții centrale, a fondului de garantare și a altor resurse financiare lichide. Orice revizuire sau ajustare semnificativă a acestor politici este supusă unor măsuri de guvernanță adecvate, inclusiv consultării comitetului de risc și validării de către un terț independent calificat înainte de punerea în aplicare.
(3) O validare cuprinzătoare include cel puțin următoarele:
(a)
o evaluare a solidității conceptuale a modelelor și a cadrului, inclusiv a elementelor care au servit la elaborarea modelelor și a cadrului respectiv;
(b)
o examinare a procedurilor de monitorizare în curs de desfășurare, inclusiv o verificare a proceselor și o analiză comparativă;
(c)
o examinare a parametrilor și a ipotezelor reținute la elaborarea modelelor, a metodologiilor și a cadrului;
(d)
o revizuire a gradului de adecvare și de adaptare a modelelor, a metodologiilor acestora și a cadrului adoptat în raport cu tipul de contracte cărora li se aplică;
(e)
o examinare a caracterului adecvat al scenariilor simulărilor de criză în conformitate cu capitolul VII și articolul 52;
(f)
o analiză a concluziilor obținute în urma rezultatelor testelor.
(4) O CPC stabilește criteriile pe baza cărora evaluează dacă aceste modele, metodologiile lor și cadrul de gestionare a riscului de lichiditate pot fi validate cu succes. Criteriile includ obținerea de rezultate pozitive în urma testelor.
(5) În cazul în care datele despre prețuri nu sunt disponibile sau nu sunt fiabile, o CPC ține cont de aceste limitări și cel puțin adoptă ipoteze conservatoare bazate pe piețe observate care sunt corelate sau legate și pe comportamentele actuale ale pieței.
(6) În cazul în care datele despre prețuri nu sunt disponibile sau nu sunt fiabile, sistemele și modele de evaluare utilizate în acest scop sunt supuse unor măsuri de guvernanță adecvate, inclusiv consultării comitetului de risc, și validării și testării. Modelele de evaluare ale unei contrapărți centrale sunt evaluate în funcție de diverse scenarii de piață de un terț independent calificat, pentru a se asigura că modelele contrapărții centrale generează cu precizie prețuri adecvate; dacă este cazul, CPC ajustează modul de calculare a marjelor inițiale pentru a reflecta orice risc identificat în cadrul modelelor.
(7) O CPC efectuează periodic o evaluare a proprietăților teoretice și empirice ale modelului său de calculare a marjelor pentru toate instrumentele financiare pe care le compensează.
Articolul 48
Programe de testare
(1) O CPC dispune de politici și proceduri care prezintă în detaliu programele de simulări de criză și de testare ex post pe care le aplică pentru a evalua relevanța, acuratețea, fiabilitatea și reziliența modelelor și ale metodologiilor acestora, utilizate pentru calcularea mecanismelor sale de control al riscului, inclusiv a marjelor, a contribuțiilor la fondul de garantare și a altor resurse financiare într-o gamă largă de condiții de piață.
(2) Politicile și procedurile unei contrapărți centrale prezintă, de asemenea, detalii privind programul de simulări de criză pe care CPC îl aplică pentru a evalua relevanța, acuratețea, fiabilitatea și reziliența cadrului de gestionare a riscurilor de lichiditate.
(3) Politicile și procedurile cuprind cel puțin metodologii de selecție și de elaborare a unor teste corespunzătoare, inclusiv în materie de selecție a datelor privind portofoliul și piața, de periodicitate a testelor, de caracteristici de risc specifice ale instrumentelor financiare compensate, de analiză a rezultatelor testelor și a excepțiilor de testare, precum și în materie de măsuri corective relevante necesare.
(4) O CPC include pozițiile client la efectuarea tuturor testelor.
SECȚIUNEA 2
Testele ex post
Articolul 49
Procedura de testare ex post
(1) O CPC își evaluează gradul de acoperire al marjei prin efectuarea unei comparații ex post între rezultatele observate și rezultatele preconizate în urma utilizării modelelor de calculare a marjei. O astfel de analiză ex post (back testing) se efectuează zilnic pentru a evalua dacă există anomalii de testare în ceea ce privește gradul de acoperire al marjei. Acoperirea este evaluată pe baza pozițiilor curente pentru instrumentele financiare și membrii compensatori și ia în considerare eventualele efecte ale stabilirii marjelor pentru un întreg portofoliu și, după caz, ale contrapărților centrale interoperabile.
(2) O CPC stabilește în mod corespunzător orizonturile de timp pentru programul de testare ex post, astfel încât să se asigure că perioada de observație utilizată este suficientă pentru a atenua orice efect negativ asupra semnificației statistice.
(3) O CPC include în programul său de testare cel puțin o serie de teste statistice clare și criterii de performanță care urmează a fi definite de CPC pentru evaluarea rezultatelor testelor ex post.
(4) O CPC raportează periodic comitetului de risc rezultatele și analiza testelor ex post într-o formă care respectă confidențialitatea, pentru a solicita opinia acestui comitet cu privire la revizuirea modelului său de calculare a marjelor.
(5) Rezultatele și analiza testelor ex post sunt puse la dispoziția tuturor membrilor compensatori și, dacă aceștia sunt cunoscuți de CPC, a clienților. Rezultatele și analiza testelor ex post sunt puse la dispoziția tuturor celorlalți clienți de către membrii compensatori relevanți, la cerere. Aceste informații sunt sintetizate într-o formă care respectă confidențialitatea, iar membrii compensatori și clienții au acces doar la rezultatele și analiza testelor ex post pentru propriile portofolii.
(6) O CPC definește proceduri care prezintă în detaliu măsurile pe care le-ar putea lua ținând cont de rezultatele analizei testelor ex post.
SECȚIUNEA 3
Testele și analiza de sensibilitate
Articolul 50
Procedura de testare și analiză de sensibilitate
(1) O CPC efectuează teste și analize de sensibilitate pentru a evalua gradul de acoperire al modelului său de calculare a marjei în diferite condiții de piață, utilizând date istorice privind condiții de criză a pieței care deja s-au materializat și date ipotetice pentru condiții de criză a pieței care nu s-au materializat.
(2) O CPC utilizează o gamă largă de parametri și ipoteze pentru a reflecta o varietate de condiții istorice și ipotetice, inclusiv perioadele cele mai volatile cu care s-au confruntat piețele pe care le deservește și schimbările extreme ale corelațiilor dintre prețurile contractelor compensate prin CPC, pentru a înțelege modul în care nivelul gradului de acoperire al marjei ar putea fi afectat în condiții de criză a pieței și de apariție a unor modificări ale parametrilor importanți ai modelului.
(3) Analiza de sensibilitate se efectuează pentru un număr de portofolii efective și reprezentative ale membrilor compensatori. Portofoliile reprezentative sunt alese în funcție de receptivitatea lor la corelațiile și la factorii de risc de piață semnificativi la care este expusă CPC. Aceste teste și analize de sensibilitate sunt proiectate pentru testarea parametrilor și a ipotezelor esențiale ale modelului de calculare a marjei inițiale în funcție de o serie de intervale de încredere, pentru a determina sensibilitatea sistemului la erori în calibrarea acestor parametri și ipoteze. Se ține cont în mod adecvat de structura scadențelor factorilor de risc și de corelația presupusă dintre factorii de risc.
(4) O CPC evaluează eventualele pierderi la nivelul pozițiilor membrilor compensatori.
(5) O CPC ține cont, dacă este cazul, de parametri care reflectă apariția simultană a situației de neîndeplinire a obligațiilor de plată a membrilor compensatori care emit instrumente financiare compensate prin CPC sau instrumente suport ale instrumentelor derivate compensate prin CPC. Dacă este cazul, sunt luate în considerare și efectele situației de neîndeplinire a obligațiilor de plată a unui client care emite instrumente financiare compensate prin CPC sau instrumente suport ale instrumentelor derivate compensate prin CPC.
(6) O CPC raportează periodic comitetului de risc rezultatele și analiza testelor de sensibilitate într-o formă care respectă confidențialitatea, pentru a solicita opinia acestui comitet cu privire la revizuirea modelului său de calculare a marjelor.
(7) O CPC definește proceduri care prezintă în detaliu măsurile pe care le-ar putea lua ținând cont de rezultatele analizei testelor de sensibilitate.
SECȚIUNEA 4
Simulările de criză
Articolul 51
Procedura de efectuare a simulărilor de criză
(1) Simulările de criză ale unei contrapărți centrale aplică parametri, ipoteze și scenarii de criză modelelor utilizate pentru estimarea expunerilor la risc, pentru a se asigura că resursele financiare ale contrapărții centrale sunt suficiente pentru a acoperi expunerile respective în condiții de piață extreme dar plauzibile.
(2) Programul de simulări de criză al unei contrapărți centrale presupune ca CPC să efectueze periodic o serie de simulări de criză în care se ține cont de gama de produse a contrapărții centrale și de toate elementele modelelor sale și ale metodologiile acestora, precum și de cadrul său de gestionare a riscului de lichiditate.
(3) Programul de simulări de criză al unei contrapărți centrale prevede ca simulările de criză să fie efectuate cu ajutorul unor scenarii definite de simulări de criză, în condiții de piață extreme dar plauzibile, atât istorice, cât și ipotetice, în conformitate cu capitolul VII. Condițiile istorice care urmează să fie utilizate sunt reexaminate și ajustate dacă este cazul. O CPC are în vedere și alte forme de scenarii adecvate de simulări de criză, inclusiv, dar fără a se limita la, defecțiuni tehnice sau financiare ale băncilor sale de decontare, ale agenților nostro, ale băncilor custode, ale furnizorilor de lichidități sau ale contrapărților centrale interoperabile.
(4) O CPC dispune de capacitatea de a-și adapta rapid simulările de criză astfel încât să includă riscuri noi sau emergente.
(5) O CPC are în vedere pierderile potențiale care decurg din situația de neîndeplinire a obligațiilor de plată, în cazul în care aceasta este cunoscută, a unui client care realizează operațiuni de compensare prin mai mulți membri compensatori.
(6) O CPC raportează periodic comitetului de risc rezultatele și analiza simulărilor de criză într-o formă care respectă confidențialitatea, pentru a solicita opinia acestui comitet cu privire la revizuirea modelelor sale, a metodologiilor sale și a cadrului său de gestionare a riscului de lichiditate.
(7) Rezultatele și analiza simulărilor de criză sunt puse la dispoziția tuturor membrilor compensatori și, dacă aceștia sunt cunoscuți de CPC, a clienților. Rezultatele și analiza testelor ex post sunt puse la dispoziția tuturor celorlalți clienți de către membrii compensatori relevanți, la cerere. Aceste informații sunt sintetizate într-o formă care respectă confidențialitatea, iar membrii compensatori și clienții au acces doar la rezultatele și analiza simulărilor de criză pentru propriile portofolii.
(8) O CPC definește proceduri care prezintă în detaliu măsurile pe care le-ar putea lua ținând cont de rezultatele analizei simulărilor de criză.
Articolul 52
Factori de risc care fac obiectul simulărilor de criză
(1) O CPC identifică factorii de risc relevanți specifici contractelor pe care le compensează și care i-ar putea afecta pierderile și dispune de o metodă adecvată de măsurare a acestor factori. O CPC ia în considerare cel puțin factorii de risc specificați pentru următoarele tipuri de instrumente financiare, dacă este cazul:
(a)
contracte pe rata dobânzii: factorii de risc corespunzători ratelor dobânzii pentru fiecare monedă în care CPC compensează instrumente financiare. Modelarea curbei de randament este divizată în diferite segmente de scadență pentru a reflecta variațiile volatilității ratelor pe parcursul curbei de randament. Numărul de factori de risc asociați depinde de complexitatea contractelor pe rata dobânzii compensate prin CPC. Riscul de bază, care decurge din variațiile, imperfect corelate, dintre ratele dobânzii la titlurile de stat și alte rate ale dobânzii cu venit fix, trebuie să fie evidențiat separat;
(b)
contracte legate de cursul de schimb: factori de risc pentru fiecare valută în care CPC compensează instrumente financiare și pentru cursul de schimb dintre moneda în care sunt făcute apeluri în marjă și moneda în care CPC compensează instrumente financiare;
(c)
contracte pe acțiuni: factori de risc pentru volatilitatea emisiunilor individuale de acțiuni pentru fiecare dintre piețele compensate prin CPC și pentru volatilitatea diverselor sectoare ale pieței de capital în ansamblul său. Complexitatea și natura tehnicii de modelare pentru o anumită piață corespund expunerii contrapărții centrale la piața globală, precum și gradului de concentrare a acesteia pentru fiecare emisiune individuală de acțiuni pe piața în cauză;
(d)
contracte pe mărfuri: factori de risc care iau în considerare diferitele categorii și subcategorii de contracte pe mărfuri și instrumente derivate asociate compensate prin CPC, inclusiv, dacă este cazul, variațiile randamentului de comoditate între pozițiile în instrumente derivate și pozițiile în numerar pe marfa respectivă;
(e)
contracte pe credite: factori de risc care iau în considerare riscul apariției subite a unei situații de neîndeplinire a obligațiilor de plată, inclusiv riscul cumulat rezultat în urma mai multor situații de neîndeplinire a obligațiilor de plată, riscul de bază și volatilitatea ratei de recuperare.
(2) De asemenea, în simulările sale de criză o CPC ține cont în mod corespunzător cel puțin de următoarele aspecte:
(a)
corelații, inclusiv cele între factorii de risc identificați și contractele similare compensate prin CPC;
(b)
factori care corespund volatilității implicite și istorice a contractului compensat;
(c)
caracteristici specifice ale oricăror contracte noi care urmează să fie compensate prin CPC;
(d)
riscul de concentrare, inclusiv pentru un membru compensator și pentru entitățile din grupurile membrilor compensatori;
(e)
interdependențele și relațiile multiple;
(f)
riscurile relevante, inclusiv riscul de schimb valutar;
(g)
limitele de expunere fixate;
(h)
riscul de corelare.
Articolul 53
Simulări de criză privind resursele financiare totale
(1) Programul de simulări de criză al unei contrapărți centrale garantează că aceasta dispune de o combinație de marje, contribuții la fondul de garantare și alte resurse financiare suficientă pentru a acoperi cel puțin situația de neîndeplinire a obligațiilor de plată a celor doi membri compensatori față de care aceasta are cele mai mari expuneri în condiții de piață extreme dar plauzibile. Programul de simulări de criză analizează, de asemenea, pierderile potențiale care rezultă din situația de neîndeplinire a obligațiilor de plată a entităților care fac parte din același grup ca și cei doi membri compensatori față de care CPC are cele mai mari expuneri în condiții de piață extreme dar plauzibile.
(2) Programul de simulări de criză al unei contrapărți centrale garantează că marjele sale și fondul său de garantare sunt suficiente pentru a acoperi cel puțin situația de neîndeplinire a obligațiilor de plată a membrului compensator față de care CPC are cele mai mari expuneri, sau a celui de-al doilea și a celui de-al treilea membru compensator, în cazul în care suma de expunerilor lor este mai mare, în conformitate cu articolul 42 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012.
(3) CPC efectuează o analiză aprofundată a pierderilor potențiale pe care le-ar putea suferi și evaluează pierderile potențiale la nivelul pozițiilor membrilor compensatori, inclusiv riscul ca lichidarea acestor poziții să aibă un impact asupra pieței și a gradului de acoperire al marjei contrapărții centrale.
(4) Dacă este cazul, o CPC are în vedere, în simulările sale de criză, efectele situației de neîndeplinire a obligațiilor de plată a unui membru compensator care emite instrumente financiare compensate prin CPC sau instrumentele suport ale instrumentelor derivate compensate prin CPC. Dacă este cazul, sunt luate în considerare și efectele situației de neîndeplinire a obligațiilor de plată a unui client care emite instrumente financiare compensate prin CPC sau instrumente suport ale instrumentelor derivate compensate prin CPC.
(5) Simulările de criză ale unei contrapărți centrale țin cont de perioada de lichidare prevăzută la articolul 26.
Articolul 54
Simulări de criză privind resursele financiare lichide
(1) Programul de simulări de criză al unei contrapărți centrale referitor la resursele sale financiare lichide garantează că acestea sunt suficiente în conformitate cu cerințele prevăzute la capitolul VIII.
(2) O CPC dispune de reguli și proceduri clare și transparente pentru a remedia situațiile de insuficiență a resurselor financiare lichide, descoperite cu ocazia simulărilor sale de criză, astfel încât să se asigure decontarea obligațiilor de plată.
O CPC dispune, de asemenea, de proceduri clare pentru utilizarea rezultatelor și a analizei simulărilor sale de criză, în vederea evaluării și a adaptării gradului de adecvare a cadrului său de gestionare a riscului de lichiditate și a furnizorilor de lichidități.
(3) Scenariile simulărilor de criză utilizate în cadrul simulărilor de criză privind resursele financiare lichide iau în considerare modul de concepere și de operare al contrapărții centrale și cuprind toate entitățile care ar putea prezenta riscuri de lichiditate semnificative la adresa acesteia. Aceste simulări de criză țin cont, de asemenea, de orice legături puternice sau expuneri similare între membrii compensatori ai contrapărții centrale, inclusiv între alte entități care fac parte din același grup, și evaluează probabilitatea apariției mai multor situații de neîndeplinire a obligațiilor de plată și a efectului de contagiune pe care l-ar putea avea situațiile de neîndeplinire a obligațiilor de plată respective în rândul membrilor compensatori.
SECȚIUNEA 5
Acoperirea și utilizarea rezultatelor testelor
Articolul 55
Menținerea unui grad suficient de acoperire
(1) O CPC stabilește și menține proceduri pentru a identifica modificările condițiilor de piață, inclusiv creșterile volatilității sau reducerile lichidității instrumentelor financiare pe care le compensează, astfel încât să adapteze în cel mai scurt timp calcularea cerinței de marjă pentru a reflecta noile condiții de piață.
(2) O CPC efectuează teste pe marjele sale de ajustare pentru a se asigura că garanțiile pot fi lichidate cel puțin la valoarea corectată cu marja de ajustare în condiții de piață observate, extreme dar plauzibile.
(3) În cazul în care o CPC colectează marja la nivel de portofoliu, și nu la nivel de produs, aceasta reexaminează și testează în permanență compensările între produse. O CPC fundamentează aceste compensări pe o metodologie prudentă și semnificativă din punct de vedere economic, care reflectă gradul de dependență de preț între produse. În mod concret, o CPC testează modul în care se comportă corelațiile în timpul perioadelor caracterizate prin condiții de piață severe, atât efective cât și ipotetice.
Articolul 56
Reexaminarea modelelor pe baza rezultatelor testelor
(1) O CPC dispune de proceduri clare pentru a determina valoarea marjei suplimentare pe care ar putea fi necesar să o colecteze, inclusiv pe durata unei zile (intraday), și pentru a-și recalibra modelul de calculare a marjei în cazul în care testele ex post arată că modelul nu a funcționat conform așteptărilor, concluzia fiind că acesta nu identifică valoarea adecvată a marjei inițiale necesară pentru atingerea nivelului de încredere preconizat. În cazul în care o CPC a stabilit că este necesar să mărească marja, acest lucru se realizează prin următorul apel în marjă.
(2) O CPC evaluează sursa anomaliilor de testare evidențiate în cadrul testelor ex post. În funcție de sursa excepțiilor, CPC stabilește dacă este necesară o schimbare fundamentală a modelului de calculare a marjei sau a modelelor care stau la baza acesteia și dacă este necesară recalibrarea parametrilor actuali.
(3) O CPC evaluează sursele anomaliilor de testare evidențiate în cadrul simulărilor de criză. CPC stabilește, pe baza surselor excepțiilor, dacă este necesară o schimbare fundamentală a modelelor sale, a metodologiilor acestora sau a cadrului său de gestionare a riscului de lichiditate sau dacă este nevoie de recalibrarea parametrilor și a ipotezelor actuale.
(4) În cazul în care rezultatele testelor indică un grad insuficient de acoperire al marjei, al fondului de garantare sau al altor resurse financiare, o CPC majorează gradul total de acoperire al resurselor sale financiare până la un nivel acceptabil prin următorul apel în marjă. În cazul în care rezultatele testelor indică insuficiența resurselor financiare lichide, CPC își majorează resursele financiare lichide până la un nivel acceptabil de îndată ce acest lucru este posibil din punct de vedere practic.
(5) La revizuirea modelelor sale, a metodologiilor acestora și a cadrului său de gestionare a riscului de lichiditate, o CPC monitorizează frecvența anomaliilor de testare recurente în scopul de a identifica și de a soluționa problemele în mod corespunzător și fără întârziere nejustificată.
SECȚIUNEA 6
Simulări de criză în sens invers
Articolul 57
Simulări de criză în sens invers
(1) O CPC efectuează simulări de criză în sens invers, concepute pentru a identifica în ce condiții de piață combinația dintre marja sa, fondul său de garantare și celelalte resurse financiare ale sale nu ar asigura o acoperire suficientă a expunerilor de credit, și pentru care resursele sale financiare lichide ar putea fi insuficiente. Atunci când efectuează astfel de teste, o CPC modelează condiții de piață extreme, care depășesc condițiile de piață considerate plauzibile, pentru a contribui la stabilirea limitelor modelelor sale, ale cadrului său de gestionare a riscului de lichiditate, ale resurselor sale financiare și ale resurselor sale financiare lichide.
(2) O CPC elaborează simulări de criză în sens invers adaptate la riscurile specifice ale piețelor și ale contractelor pentru care oferă servicii de compensare.
(3) O CPC utilizează condițiile definite la alineatul (1), iar rezultatele și analiza simulărilor sale de criză în sens invers contribuie la identificarea scenariilor extreme dar plauzibile în conformitate cu capitolul VII.
(4) O CPC raportează periodic comitetului de risc rezultatele și analiza simulărilor de criză în sens invers, într-o formă care respectă confidențialitatea, pentru a solicita opinia acestui comitet cu privire la revizuirea modelului său.
SECȚIUNEA 7
Proceduri aplicabile în situații de neîndeplinire a obligațiilor de plată
Articolul 58
Testarea procedurilor aplicabile în situații de neîndeplinire a obligațiilor de plată
(1) O CPC își testează și își reexaminează periodic procedurile aplicabile în situații de neîndeplinire a obligațiilor de plată pentru a se asigura că acestea sunt atât practice, cât și eficace. O CPC efectuează exerciții de simulare în cadrul testării procedurilor sale aplicabile în situații de neîndeplinire a obligațiilor de plată.
(2) În urma testării procedurilor sale aplicabile în situații de neîndeplinire a obligațiilor de plată, o CPC identifică eventualele incertitudini și își adaptează în mod corespunzător procedurile în vederea atenuării incertitudinilor respective.
(3) Prin efectuarea de exerciții de simulare, o CPC verifică dacă toți membrii compensatori, dacă este cazul, clienții și alte părți interesate, contrapărțile centrale interoperabile și furnizorii de servicii conexe sunt informați în mod corespunzător și cunosc procedurile pe care le presupune un scenariu de neîndeplinire a obligațiilor de plată.
SECȚIUNEA 8
Validarea și frecvența testelor
Articolul 59
Frecvență
(1) O CPC efectuează o validare cuprinzătoare a modelelor sale și a metodologiilor acestora cel puțin o dată pe an.
(2) O CPC efectuează o validare cuprinzătoare a cadrului său de gestionare a riscului de lichiditate cel puțin o dată pe an.
(3) O CPC efectuează o validare completă a modelelor sale de evaluare cel puțin o dată pe an.
(4) O CPC reexaminează relevanța politicilor specificate la articolul 51 cel puțin o dată pe an.
(5) O CPC analizează și monitorizează performanțele modelului său și gradul de acoperire al resurselor sale financiare în eventualitatea apariției unor situații de neîndeplinire a obligațiilor de plată prin testarea ex post a gradului de acoperire al marjei cel puțin zilnic și realizarea unor simulări de criză utilizând parametri și ipoteze standard și predeterminate cel puțin zilnic.
(6) O CPC își analizează și își monitorizează cadrul de gestionare a riscului de lichiditate prin efectuarea cel puțin zilnic a unor simulări de criză privind resursele sale financiare lichide.
(7) O CPC efectuează cel puțin lunar o analiză aprofundată, în detaliu, a rezultatelor testelor, pentru a se asigura că scenariile simulărilor sale de criză, modelele sale și cadrul său de gestionare a riscului de lichiditate, precum și parametrii și ipotezele care stau la baza acestora sunt corecte. O astfel de analiză se efectuează mai frecvent în condiții de criză a pieței, inclusiv atunci când instrumentele financiare compensate sau piețele deservite manifestă un grad ridicat de volatilitate, devin mai puțin lichide, sau atunci când mărimea sau gradul de concentrare al pozițiilor deținute de către membrii compensatori ai contrapărții centrale crește semnificativ sau când se anticipează că o CPC se va confrunta cu condiții de criză a pieței.
(8) Analiza de sensibilitate se efectuează cel puțin lunar, pe baza rezultatelor testelor de sensibilitate. Această analiză se efectuează mai des atunci când piețele sunt neobișnuit de volatile sau mai puțin lichide sau atunci când mărimea sau gradul de concentrare al pozițiilor deținute de membrii compensatori ai contrapărții centrale crește în mod semnificativ.
(9) O CPC testează compensările între instrumente financiare și modul în care se comportă corelațiile în timpul perioadelor caracterizate prin condiții de piață severe, atât efective cât și ipotetice.
(10) Marjele de ajustare ale unei contrapărți centrale se testează cel puțin lunar.
(11) O CPC efectuează simulări de criză în sens invers cel puțin trimestrial.
(12) O CPC își testează și își reexaminează procedurile aplicabile în situații de neîndeplinire a obligațiilor de plată cel puțin trimestrial și efectuează exerciții de simulare cel puțin o dată pe an, în conformitate cu articolul 61. De asemenea, o CPC efectuează exerciții de simulare după orice modificare semnificativă a procedurilor sale aplicabile în situații de neîndeplinire a obligațiilor de plată.
SECȚIUNEA 9
Orizonturi de timp utilizate la efectuarea testelor
Articolul 60
Orizonturi de timp
(1) Orizonturile de timp utilizate pentru simulările de criză sunt definite în conformitate cu capitolul VII și includ condiții de piață extreme dar plauzibile, orientate spre viitor.
(2) Orizonturile de timp istorice utilizate pentru testele ex post includ date cel puțin din anul cel mai recent sau din momentul în care o CPC a început să compenseze instrumentul financiar în cauză, dacă această perioadă este mai mică de un an.
SECȚIUNEA 10
Publicarea informațiilor
Articolul 61
Informații care trebuie făcute publice
(1) O CPC face publice principiile generale care stau la baza modelelor sale și a metodologiilor acestora, natura testelor efectuate, împreună cu o sinteză de nivel înalt a rezultatelor testelor și a eventualelor acțiuni corective întreprinse.
(2) O CPC pune la dispoziția publicului aspectele esențiale ale procedurilor sale aplicabile în situații de neîndeplinire a obligațiilor de plată, inclusiv:
(a)
circumstanțele în care se pot lua măsuri;
(b)
cine poate lua măsurile respective;
(c)
domeniul de aplicare al măsurilor care pot fi întreprinse, inclusiv modul în care sunt tratate atât pozițiile proprii, cât și pozițiile clienților, fondurile și activele;
(d)
mecanismele de îndeplinire a obligațiilor pe care le are CPC față de membrii compensatori care nu se află în situație de neîndeplinire a obligațiilor de plată;
(e)
mecanismele care contribuie la îndeplinirea obligațiilor membrului compensator aflat în situație de neîndeplinire a obligațiilor de plată față de clienții săi.
Articolul 62
Intrare în vigoare și punere în aplicare
Prezentul regulament intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
Punctul (h) de la secțiunea 2 din anexa I se aplică începând cu trei ani de la data intrării în vigoare a prezentului regulament în ceea ce privește tranzacțiile cu instrumente derivate, astfel cum se menționează la articolul 2 alineatul (4) literele (b) și (d) din Regulamentul (UE) nr. 1227/2011 al Parlamentului European și al Consiliului (10).
Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.
Adoptat la Bruxelles, 19 decembrie 2012.