РЕГЛАМЕНТ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ (ЕС) 2015/262 НА КОМИСИЯТА
от 17 февруари 2015 година
за определяне на правила в съответствие с директиви 90/427/ЕИО и 2009/156/ЕО на Съвета по отношение на методите за идентификация на еднокопитни животни (Регламент за паспорт на еднокопитните животни)
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Директива 90/427/ЕИО на Съвета от 26 юни 1990 г. относно зоотехническите и генеалогичните условия за търговия с еднокопитни животни в Общността (1), и по-специално член 4, параграф 2, букви в) и г), член 6, параграф 2, второ тире и член 8, параграф 1, първа алинея от нея,
като взе предвид Директива 2009/156/ЕО на Съвета от 30 ноември 2009 г. относно ветеринарно-санитарните условия, регулиращи движението и вноса от трети страни на еднокопитни животни (2), и по-специално член 4, параграф 4 от нея,
като има предвид, че:
(1)
В Директива 90/427/ЕИО се определят зоотехническите условия, уреждащи търговията с еднокопитни животни в рамките на Съюза. С нея от държавите членки се изисква да гарантират, че регистрираните еднокопитни животни, които се движат в рамките на Съюза, се придружават от идентификационен документ, издаден от одобрени развъдни организации или асоциации на животновъди, посочени в директивата.
(2)
В Директива 2009/156/ЕО се определят ветеринарно-санитарните условия относно движението и вноса от трети държави на еднокопитни животни. В нея се предвижда, че регистрираните еднокопитни животни трябва да се идентифицират с идентификационен документ, издаден в съответствие с Директива 90/427/ЕИО от международна асоциация или организация, която организира състезания или надбягвания с коне. Еднокопитните животни за разплод и доотглеждане трябва да са идентифицирани по метод, установен от Комисията.
(3)
В Регламент (ЕО) № 504/2008 на Комисията (3), който се прилага от 1 юли 2009 г., се определят правила за идентификацията на еднокопитни животни, които са родени или внесени в Съюза, и се определя какъв е идентификационният документ за еднокопитни животни (паспорт на еднокопитно животно), който е многоцелеви документ, предназначен за нуждите на здравето на животните, общественото здраве, зоотехниката и конния спорт. Като поставя акцент върху идентификационния документ като съществен елемент от системата за идентификация на еднокопитните животни, този регламент само предвижда възможността за включване на информацията, съдържаща се в базите данни на редица органи, издаващи посочените документи, в централна база данни или за създаване на мрежа от техните бази данни и централната база данни.
(4)
Държавите членки срещат затруднения при изпълнението на мерките, предвидени в Регламент (ЕО) № 504/2008. Тези затруднения се отнасят преди всичко до метода на идентификация на еднокопитни животни чрез идентификационния документ.
(5)
Разследванията, проведени от държавите членки, показаха, че идентификационният документ е обект на значителни измами. Основният риск е незаконното повторно въвеждане в хранителната верига на еднокопитни животни, които преди това са били изключени от клане за консумация от човека и лекувани с медицински продукти, които не са разрешени за животни, отглеждани за производство на храни. След приемането на Решение 2000/68/ЕО на Комисията (4) хиляди еднокопитни животни са били безвъзвратно изключени от клане за консумация от човека. Липсата на варианти, различни от доживотното отглеждане на излишни и нежелани еднокопитни животни, които са били изключени от клане за консумация от човека, е довело до занемаряване и изоставяне на животните със сериозни последици за здравето им и за хуманното отношение към тях. Това положение се влошава от настоящата икономическа ситуация, в която в много случаи стопаните не могат да си позволят отглеждането на еднокопитни животни в края на продуктивния им живот. В някои държави членки тези проблеми са стигнали до такива размери, че компетентните органи са започнали програми за клане на излишни еднокопитни животни, които са извън хранителната верига.
(6)
През последните години възникна едно ново явление - незаконната паша - което засяга собствениците на пасища, тъй като така по закон те стават стопани на еднокопитни животни и неволно придобиват отговорности съгласно Регламент (ЕО) № 504/2008. Неясният статут на тези еднокопитни животни може също така да има значение за правилното прилагане на правилата на Съюза в други области.
(7)
Стана ясно, че информацията, записана в базата данни на органа, който издава идентификационния документ, към момента на издаването му бързо остарява. Следователно може да се каже, че е изключително трудно, ако не и напълно неосъществимо, при сертифициране или проверка на самоличността компетентните органи да проверяват дали даден идентификационен документ е автентичен, дали съдържащата се в него информация е актуална и достоверна и дали не е бил неправомерно подправян, най-вече по отношение на статута на животните като предназначени за клане, но също и с цел да се използват по-благоприятни условия за здравето и хуманното отношение към животните при движение на регистрирани еднокопитни животни.
(8)
В повечето държави членки базите данни на различните органи, които издават паспортите, не са свързани една с друга, а по правни и административни причини съществуването на един-единствен орган за издаване на паспорти не е лесно осъществим вариант. Поради това създаването на централна база данни се смята за най-ефективното решение за обмен и синхронизиране на данни между различните участници съгласно директиви 90/427/ЕИО и 2009/156/ЕО, както и необходима мярка за управление на идентификационните документи на еднокопитни животни с цел да се осигурят не само необходимите гаранции за здравето на животните, но също така и да се даде възможност за прилагането на тези разпоредби в законодателството на Съюза за хуманното отношение към животните и за общественото здраве, където точната и надеждната идентификация на еднокопитни животни е важно условие.
(9)
Проучване, проведено от Комисията по повод на събитията от 2013 г. с конското месо, показа, че 23 държави членки са създали централна база данни, а две държави членки имат единна база данни съответно за регистрирани еднокопитни и еднокопитни за разплод и доотглеждане. Три държави членки, представляващи около 20 % от 6,7-те милиона еднокопитни животни в Съюза, нямат централизирана база данни.
(10)
Ето защо е необходимо системата на Съюза за идентификация на еднокопитни животни да се преразгледа, за да се гарантира, че тя е както безопасна, така и лесна за използване от потребителите.
(11)
Вносът на еднокопитни животни в териториите, посочени в приложение I към Регламент (ЕО) № 882/2004 на Европейския парламент и на Съвета (5), е обвързан с условията, определени в съответствие с Директива 2009/156/ЕО, и е разрешен от трети държави, изброени в приложението към Решение 2004/211/ЕО на Комисията (6). Обикновено около 4 000 регистрирани еднокопитни и еднокопитни за разплод и доотглеждане се въвеждат всяка година в Съюза при условията, посочени в Решение 93/197/ЕИО на Комисията (7).
(12)
Когато се прилагат митническите режими, определени в Регламент (ЕС) № 952/2013 на Европейския парламент и на Съвета (8), е необходимо допълнително позоваване на Регламент (ЕИО) № 706/73 на Съвета (9). В Регламент (ЕИО) № 706/73 се предвижда, че от 1 септември 1973 г. правилата на Съюза в областта на ветеринарното законодателство се прилагат и в Англо-нормандските острови и на остров Ман.
(13)
С Решение 96/78/ЕО на Комисията (10) се определят критериите за вписването и регистрацията на еднокопитни животни в племенните книги за развъдни цели. С посоченото решение се изисква, наред с други неща, че за да бъде вписано в главния раздел на племенна книга за своята порода, дадено еднокопитно животно трябва да бъде идентифицирано като неотбито конче до 6-месечна възраст съгласно правилата за водене на племенната книга, според които се изисква най-малкото сертификат за покриване. В интерес на последователността на законодателството на Съюза и лесното му прилагане правилата относно идентификационния документ следва да не възпрепятстват прилагането на правилата относно идентификацията на еднокопитни животни за целите на тяхното вписване в племенните книги.
(14)
Методите за идентификация на еднокопитни животни, предвидени в настоящия регламент, следва да бъдат в съответствие също и с принципите, установени от одобрени в съответствие с Решение 92/353/ЕИО на Комисията (11) развъдни организации. В съответствие с посоченото решение организацията или асоциацията, които водят племенната книга за произхода на породата, следва да определят принципите за идентификация на еднокопитните животни и на разделянето на племенната книга по раздели и на родословията, вписани в племенните книги.
(15)
За да се гарантира високо качество на идентификационните документи и водене на отчетност за всички еднокопитни животни в Съюза, държавите членки следва да гарантират, че системите за идентификация на регистрирани еднокопитни животни, които са вписани или регистрирани в племенните книги, заведени от одобрени или признати развъдни организации или асоциации на животновъди, по отношение на издаването на идентификационните документи отговарят на условията, установени за определянето от компетентния орган на институции, които да издават идентификационни документи за еднокопитни животни за разплод и доотглеждане.
(16)
Определението за еднокопитни животни - изцяло в обхвата на член 2, буква б) от Директива 2009/156/ЕО, следва да бъде в съответствие с таксономията, използвана в законодателството на Съюза, като например допълненията към Регламент (ЕИО) № 3626/82 на Съвета (12) и Регламент (ЕС) № 206/2010 на Комисията (13).
(17)
Тъй като определението за стопанство от Директива 92/35/ЕИО на Съвета (14) включва природни резервати, в които еднокопитни животни живеят на свобода, като така то е по-обхватно от определеното в Директива 2009/156/ЕО, е целесъобразно определението за стопанство в настоящия регламент също да обхваща и природни резервати, в които еднокопитните животни живеят на свобода.
(18)
Ветеринарният контрол, необходим за получаване на ветеринарно-здравните гаранции, изисквани в съответствие с Директива 2009/156/ЕО, може да се осигури само ако стопанството, както е определено в посочената директива, е известно на компетентния орган. Подобни изисквания произтичат от прилагането на раздел I, глава II, част A от приложение I към Регламент (ЕО) № 854/2004 на Европейския парламент и на Съвета (15) във връзка с еднокопитните животни като животни, отглеждани за производство на храни. Като се вземе предвид обаче честото движение на еднокопитни животни в рамките на ЕС, не е целесъобразно да се изгражда система, чрез която еднокопитните животни да се проследяват в реално време. По-скоро за компетентните органи следва да има на разположение данни за идентификация и за тази цел наличието на централна база данни във всяка държава членка е от основно значение за управлението на информацията за еднокопитни животни, които се отглеждат в съответната държава членка.
(19)
Законодателството на Съюза прави разграничение между собствениците и стопаните на животните. Терминът „животновъд“ е определен и използван в Регламент (ЕО) № 1760/2000 на Европейския парламент и на Съвета (16). В Директива 2009/156/ЕО се говори за собственик на животното и животновъд. Комбинирано определение на собственик и на лице, което отглежда животни (стопанин), се съдържа в Директива 92/35/ЕИО. Тъй като според законодателството на Съюза и националното законодателство собственикът на еднокопитно животно не е задължително лицето, което отговаря за еднокопитното животно, целесъобразно е да се уточни, че основно стопанинът, който може да е или да не е и негов собственик, следва да е отговорен за идентификацията на еднокопитните животни в съответствие с настоящия регламент.
(20)
Съгласно законодателството в държавите членки или като изискване на някои издаващи органи е необходимо информацията за собственика на животното да бъде вписана в идентификационния документ, а впоследствие - и в базата данни, водена от издаващия орган. Тази информация за собствеността, а най-вече за промяната в собствеността, може да бъде предоставена със сертификати за собственост или регистрационни карти в различен формат, включително картата carte d'immatriculation, използвана успешно в една от държавите членки.
(21)
В Директива 2008/73/ЕО на Съвета (17) се предвижда държавите членки да съставят и да актуализират списъци на одобрени заведения във ветеринарната и зоотехническата област и да ги предоставят на останалите държави членки и на обществеността. За да бъде улеснен достъпът на останалите държави членки и на обществеността до списъците на одобрените заведения, тези списъци следва да бъдат предоставени в електронен формат от държавите членки посредством информационни интернет страници. Комисията следва да подпомогне държавите членки при осигуряването на достъп на останалите държави членки и на обществеността до тези списъци, като предостави адреса на уебсайта, на който са публикувани препратки към националните информационни интернет страници на държавите членки.
(22)
За да се улесни обменът на информация между държавите членки по електронен път, както и за да се осигури прозрачност и яснота, е важно списъците да бъдат представени по единен начин в целия Съюз. Поради това в Решение 2009/712/ЕО на Комисията (18) са установени образци за оформлението на посочените списъци на информационните интернет страници, създадени от държавите членки.
(23)
В Регламент (ЕО) № 504/2008 се предвижда, че еднокопитни животни не се отглеждат, освен ако не са идентифицирани в съответствие с посочения регламент. На Комисията се е налагало да отговоря на няколко жалби относно популации от домашни коне, които живеят извън стопанствата в условия, несъвместими с условията, които в посочения регламент са описани като полудиви. Поради това е необходимо да се изясни, че еднокопитните животни, живеещи в Съюза, следва да бъдат идентифицирани, а като втора стъпка да се предвиди дерогация, когато това условие не може да бъде изпълнено.
(24)
Еднокопитните животни, които живеят в Съюза, следва да се идентифицират с доживотен идентификационен документ, който съдържа текстово описание и контурна схема на еднокопитното животно и в който са отбелязани индивидуалните белези на животното за целите на удостоверяването на самоличността. Тези белези могат да бъдат както унаследени - като например повече от три завъртока, кестени, цветни петна, редки дефекти на очната пигментация, характерни вдлъбнатини на мускулите, а също и особености в структурата на ириса или ретината, специфични генетични маркери (ДНК профил), така и придобити - като например депигментация от оседлаването, белези от рани, включително от кастрация на жребци, или от жигосване.
(25)
Идентификационни документи следва да се издават само ако са попълнени с необходимите данни за идентификация, които трябва да бъдат записани в базата данни на издаващия орган в съответствие с настоящия регламент.
(26)
Освен това в сертификата за произход, предвиден с Директива 90/427/ЕИО, който следва да се включи в идентификационния документ, следва да е отбелязана цялата необходима информация, за да се гарантира, че еднокопитните животни, които се прехвърлят между различни племенни книги, се вписват в съответния раздел на племенната книга, на чиито критерии отговарят.
(27)
В съответствие с Решение 96/510/ЕО на Комисията (19) родословният и зоотехнически сертификат за регистрирани еднокопитни животни трябва да отговаря на идентификационния документ, определен в Решение 93/623/ЕИО на Комисията (20). Тъй като решения 93/623/ЕО и 2000/68/ЕО са отменени с Регламент (ЕО) № 504/2008, е целесъобразно да се поясни, че всяко позоваване на тези решения следва да се счита за позоваване на настоящия регламент.
(28)
Органите, издаващи идентификационни документи на регистрирани еднокопитни животни, следва да бъдат организациите или асоциациите, които водят или създават племенни книги за регистрирани еднокопитни животни и които са официално одобрени или признати от компетентния орган на дадената държава членка в съответствие с Решение 92/353/ЕИО, или официална агенция на държавата членка, която води племенната книга, в която се вписва или регистрира еднокопитното животно за разплод в съответствие с Решение 96/78/ЕО. Освен това националните клонове на международни организации или асоциации, които организират състезания или надбягвания с коне и са със седалище в държава членка, следва също така да могат да действат като орган за издаване на идентификационни документи на регистрирани коне.
(29)
На държавите членки следва да се предостави повече свобода на преценка по отношение на издаващите органи, които издават идентификационни документи за еднокопитни животни за разплод и доотглеждане. Следва да бъде възможно тези идентификационни документи да бъдат издавани от компетентния орган за стопанството, където се отглежда еднокопитното животно по време на неговата идентификация, или от издаващ орган, който се определя от посочения компетентен орган и се намира под неговия надзор.
(30)
Компетентният орган, отговорен за одобряването или признаването на организациите или асоциации, които създават племенни книги в съответствие с приложението към Решение 92/353/ЕИО, следва да си сътрудничи с компетентния орган, посочен в Регламент (ЕО) № 882/2004, за да се гарантира - при необходимост чрез трансгранично сътрудничество - че идентификационните документи за еднокопитни животни се издават и използват в съответствие с настоящия регламент.
(31)
Тъй като всички еднокопитни животни, родени или внесени в Съюза, следва да бъдат идентифицирани в съответствие с настоящия регламент с единен идентификационен документ, издаден за целия им живот, са необходими специални разпоредби за случаите, когато статутът на животното се променя от „еднокопитно за разплод и доотглеждане“ на „регистрирано еднокопитно животно“ по смисъла на Директива 2009/156/ЕО. Като се имат предвид значителните последици от такава промяна върху движението, търговията с животни, както и вносът в Съюза от трети държави на еднокопитни животни по отношение на приложимите правила за здравеопазване на животните, определени в Директива 2009/156/ЕО, а така също и по отношение на правилата за хуманно отношение към животните, уреждащи такова движение в съответствие с Регламент (ЕО) № 1/2005 на Съвета (21), е необходимо компетентният орган да разполага с единна точка за достъп, а именно централна база данни, за да провери данните за идентификацията на еднокопитните животни, които се изискват при сертифицирането или при официален контрол.
(32)
Държавите членки трябва да са в състояние да въвеждат специални режими за идентификация на еднокопитни животни, отглеждани в диви или полудиви условия в определени зони или територии, включително природни резервати, с оглед спазването на определението за стопанство съгласно Директива 92/35/ЕИО. Всяка дерогация от общото задължение за идентификация на еднокопитни животни обаче следва да бъде предоставена само когато тези определени популации на еднокопитни животни, живеещи в диви или полудиви условия, са ефективно отделени от еднокопитни животни, които се използват като домашни животни, и остават не само извън контрол от човека по отношение на оцеляването и размножаването им, но също и извън обхвата на Директива 98/58/ЕО на Съвета (22), която не се прилага по отношение на животни, които живеят в диви условия.
(33)
За удостоверяването на самоличността на еднокопитното животно идентификационният документ следва да съдържа на първо място изключително достоверно описание на еднокопитното животно, включващо текстово описание на еднокопитното животно и неговите белези, и подробна контурна схема, на която са изобразени индивидуалните и отличителните белези на еднокопитното животно.
(34)
За да се гарантира, че еднокопитните животни са описани правилно в придружаващите ги идентификационни документи, издаващите органи следва да се стремят да следват най-добрите практики и да обучат служителите, натоварени с описанието на животните, като например да следват насоките, предоставени от Международната федерация по конен спорт (Fédération Équestre Internationale) (23) и от Weatherbys (24).
(35)
Белезите на дадено еднокопитно животно и приложените средства за идентификация, които са използвани съвместно за целите на удостоверяването на самоличността, следва не само да установят наличието на недвусмислена връзка между еднокопитното животно и идентификационния му документ, но следва също така да показват, че това еднокопитно животно е минало процеса на идентификация в съответствие с настоящия регламент, така че за едно еднокопитно животно се издава не повече от един идентификационен документ. Електронните идентификатори („транспондери“) за еднокопитни животни вече са навлезли в широка употреба в международен план. Тази технология следва да се използва, за да се осигури ясна връзка между еднокопитното животно и идентификационния му документ, въпреки че следва да се предвидят алтернативни методи, които да се използват за проверка на самоличността на еднокопитните животни, при условие че тези алтернативни методи предлагат еквивалентни гаранции за предотвратяване на многократно издаване на идентификационни документи.
(36)
Транспондерите, използвани за маркиране на еднокопитни животни, и четящите устройства за показване на кода, вградени в транспондера, следва да отговарят на международно приетите стандарти. Тези стандарти предвиждат две различни системи за гарантиране на уникалността на кода на транспондера. По-голямата част от държавите членки са изпълнили Регламент (ЕО) № 504/2008 така, че при тях се използва тризначен буквено-цифров код на държавата и управлението на разпределението на транспондерите се осъществява чрез техните компетентни органи.
(37)
Тази система за гарантиране на уникалността на кода на транспондера следва да бъде интегрирана в проекта на базата данни, поддържана от издаващите органи, и в централната база данни и да се прилага така, че да не се нарушават търговията и вносът в Съюза на еднокопитни животни, които също са маркирани с транспондер, който показва буквено-цифров код в различен вид.
(38)
В Директива 90/425/ЕИО на Съвета (25) се предвижда извършването на ветеринарни проверки на някои животни и продукти при тяхното местоназначение. По-специално, в него се предвижда, че отбелязаните в сертификата или в документа, предвиден в посочената директива, получатели на животните трябва по искане на компетентния орган на държавата членка по местоназначение и в необходимата степен да извършват тези проверки и да уведомяват предварително за пристигането на животни и продукти от друга държава членка, по специално за естеството на пратката и за предвидената дата на пристигане. Това уведомяване не се изисква за регистрирани коне, снабдени с предвидения с Директива 90/427/ЕИО идентификационен документ.
(39)
Въпреки че еднокопитните животни винаги трябва да се придружават от идентификационните си документи в съответствие с настоящото законодателство на Съюза, следва да се предвиди разпоредба, която да допуска дерогация от това изискване, когато изпълнението му е невъзможно или дори нецелесъобразно с оглед на съхраняването на идентификационния документ през целия живот на еднокопитното животно, или когато посоченият документ не е бил издаден, ако животното е било предназначено за клане, преди да достигне необходимата пределна възраст за идентификация.
(40)
На държавите членки следва също така да се позволи да допускат използването на опростен идентификационен документ за еднокопитни животни, които се придвижват в границите на територията им. В различни сфери бяха въведени пластмасови карти с вградени компютърни чипове („карти с чип“) като устройства за запаметяване на данни. Следва да се допусне издаването на такива карти с чип като допълнителна възможност в добавка към идентификационния документ и използването им при определени условия вместо идентификационния документ, придружаващ еднокопитните животни за разплод и доотглеждане по време на тяхното движение в границите на държава членка.
(41)
Необходимо е също така да се вземат предвид случаите, когато оригиналният идентификационен документ, издаден в съответствие с настоящия регламент за целия живот на еднокопитното животно, бъде загубен, вече не се чете или съдържа неточна информация, което обаче не е в резултат от неправомерни действия. Тези разпоредби следва да изключат колкото се може по-обхватно възможността за незаконно притежаване на повече от един идентификационен документ, с цел да се отрази правилно статутът на еднокопитното животно като предназначено за клане за консумация от човека. При наличието на достатъчно информация, която може да се провери, следва да се издаде дубликат на идентификационния документ, който е отбелязан като такъв и в който еднокопитното животно се изключва от клане за консумация от човека. В други случаи следва да бъде издаден заместващ идентификационен документ, на който също е отбелязано, че е заместващ, и в който еднокопитните животни са изключени от клане за консумация от човека и който освен това следва да определя животното като еднокопитно животно за разплод и доотглеждане.
(42)
Тези процедури следва също така да се прилагат за еднокопитни животни, които са представени за идентификация след установения краен срок за първата идентификация, тъй като не могат да бъдат изключени измамни практики и намерение да се получи допълнителен идентификационен документ.
(43)
В някои случаи, когато еднокопитните животни се вписват или регистрират в племенни книги, водени от развъдни организации в трети държави, са необходими специални разпоредби, които позволяват еднокопитното животно да остане регистрирано в племенната книга, като едновременно с това се гарантира неговото изключване от хранителната верига чрез съответните записи в посочения идентификационен документ.
(44)
В съответствие с Директива 2009/156/ЕО идентификационният документ е инструмент за ограничаване на движението на еднокопитни животни, ако в стопанството, където те се държат или отглеждат, има огнище на болест, която задължително се обявява. Поради това е необходимо да се предвиди при наличие на огнища на определени болести валидността на посочения идентификационен документ за целите на движението да се прекрати чрез съответното вписване в идентификационния документ.
(45)
Освен това с Директива 2009/156/ЕО се изисква регистрираните еднокопитни животни, когато те напускат стопанството, да бъдат идентифицирани с идентификационен документ, който трябва да удостоверява по-специално, че еднокопитните животни не идват от стопанство, на което са били наложени определени забрани. С оглед на това е целесъобразно попълването на съответния раздел от образеца на идентификационния документ да бъде задължително по отношение на всички еднокопитни животни, както и съответно да се преформулира.
(46)
При настъпването на смърт на еднокопитно животно, различна от смърт при клане в кланица, идентификационният документ, ако придружава трупа съгласно националното законодателство, следва да бъде върнат на издаващия орган от органа, осъществяващ надзора над обработката на мъртвото животно в съответствие с Регламент (ЕО) № 1069/2009 на Европейския парламент и на Съвета (26) или над кремирането в инсталации за изгаряне с нисък капацитет, посочени в глава III на приложение III към Регламент (ЕС) № 142/2011 на Комисията (27), и следва да се гарантира, че транспондерът или други алтернативни методи, използвани за удостоверяване на самоличността на еднокопитните животни, не могат да бъдат рециклирани.
(47)
За предотвратяване на това транспондерите да навлязат в хранителната верига, месото от еднокопитни животни, от които не е било възможно да се отстрани транспондерът по време на клането, следва да бъде обявено за негодно за консумация от човека в съответствие с раздел II, глава V от приложение I към Регламент (ЕО) № 854/2004. За да се улесни намирането на местоположението на имплантираните транспондери, мястото на имплантиране следва да бъде стандартизирано и отбелязано в идентификационните документи.
(48)
В съответствие с Регламент (ЕО) № 178/2002 на Европейския парламент и на Съвета (28) живите животни, подготвени за пускане на пазара за консумация от човека, се определят като храна. В посочения регламент се предвижда широк обхват на отговорностите на стопанските субекти в областта на храните във всички етапи на производството на храни, включително проследяването на животни за производство на храни.
(49)
Еднокопитните животни за разплод и доотглеждане, както и регистрираните еднокопитни животни на определен етап от живота си могат да станат еднокопитни за клане, както е определено в Директива 2009/156/ЕО. Месо на нечифтокопитни животни, синоним на еднокопитни животни, е определено в точка 1 от приложение I към Регламент (ЕО) № 853/2004 на Европейския парламент и на Съвета (29), в който се определят специфични хигиенни правила за храните от животински произход.
(50)
След изтичането на действието на преходните разпоредби за прилагането на регламенти (ЕО) № 853/2004, (ЕО) № 854/2004 и (ЕО) № 882/2004 в съответствие с Регламент (ЕО) № 2076/2005 на Комисията (30), от 1 януари 2010 г. се прилагат изискванията за информацията относно хранителната верига за еднокопитните животни.
(51)
В Регламент (ЕО) № 853/2004 се предвижда, че предприятието за хранителни продукти, управляващо кланицата, получава, проверява и действа съобразно информацията за хранителната верига, която дава данни за произхода, историята и управлението на животните, предназначени за производство на храни. Компетентният орган може да разреши информацията за домашните еднокопитни животни да бъде изпратена до кланицата едновременно с животните вместо предварително. Поради това идентификационният документ, който придружава еднокопитните животни за клане, следва да стане част от тази информация за хранителната верига.
(52)
В Регламент (ЕО) № 854/2004 се предвижда, че официалният ветеринарен лекар проверява дали стопанският субект в областта на храните изпълнява задължението си да гарантира, че животните, приети за клане за консумация от човека, са надлежно идентифицирани.
(53)
В Регламент (ЕО) № 853/2004 се предвижда стопанските субекти в областта на храните да проверяват паспортите, придружаващи еднокопитните домашни животни, за да се гарантира, че животното е предназначено за клане за консумация от човека, а ако те приемат животното за клане, те предават паспорта му на официалния ветеринарен лекар.
(54)
Като се има предвид специфичното положение на еднокопитните животни, родени като животни от видове, отглеждани за производство на храни, но не винаги отглеждани предимно с тази цел и не във всички случаи отглеждани през целия си живот от стопанските субекти в областта на храните, както е определено в член 3, подточка 3 от Регламент (ЕО) № 178/2002, е необходимо да се предвиди процедура, която да гарантира безпрепятствена връзка от проверките на идентификационния документ от съображения за опазване на общественото здраве до управлението на този документ в съответствие с Директива 2009/156/ЕО. Поради това наличието на централна база данни във всяка държава членка е от съществено значение за проверката на някои данни за и в идентификационния документ, преди да се вземе решение за приемане на дадено животно за клане за консумация от човека. Когато информацията по отношение на изключването от клане за консумация от човека в раздел II на идентификационния документ не съответства на информацията, записана в централната база данни, предимство има информацията, която се съдържа в който и да било от двата източника, въз основата на която дадено еднокопитно животно се изключва от клане за консумация от човека.
(55)
Директива 96/22/ЕО на Съвета (31) се прилага за селскостопански животни, включително домашни еднокопитни животни, както и диви животни от видовете, които се отглеждат в дивечови стопанства. В член 7 от посочената директива се разрешава търговия с регистрирани еднокопитни животни, на които за зоотехнически цели са предписвани ветеринарномедицински продукти, съдържащи алил тренболон или бета-агонисти, да се извършва преди изтичането на карентния период, в случай че са изпълнени изискванията за регламентиране на предписването и че видът и датата на третирането са записани в сертификата или паспорта, които придружават тези животни.
(56)
Съгласно член 2, буква б) от Регламент (ЕО) № 470/2009 на Европейския парламент и на Съвета (32)„животни, отглеждани за производство на храни“ са животни, които се развъждат, отглеждат, изхранват, колят или улавят с цел произвеждане на храни. В член 16 от посочения регламент се предвижда, че само фармакологичноактивни субстанции, които са класифицирани в съответствие с член 14, параграф 2, буква а), б) или в) от него, могат да бъдат прилагани на животни, отглеждани за производство на храни в рамките на Съюза, при условие че прилагането е в съответствие с Директива 2001/82/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (33).
(57)
В член 6 от Директива 2001/82/ЕО се предвижда, че за целите на прилагането на даден ветеринарномедицински продукт върху един или повече видове продуктивни животни може да не се издава разрешително за пускане на пазара с цел, с изключение когато фармакологичноактивните вещества, които се съдържат в този продукт, са включени в приложения I, II или III към Регламент (ЕИО) № 2377/90. Правилата, предвидени в посочените приложения, към момента са определени в Регламент (ЕС) № 37/2010 на Комисията (34). Чрез дерогация обаче даден ветеринарномедицински продукт, съдържащ фармакологичноактивни вещества, които не са включени в приложения I, II или III към Регламент (ЕИО) № 2377/90, могат да бъдат разрешени за някои животни от семейство еднокопитни, за които в съответствие със законодателството на Съюза относно здравето на животните, е декларирано, че не са предназначени за клане с цел консумация от човека. Тези ветеринарномедицински продукти не трябва да съдържат активни вещества, които са включени в приложение IV към Регламент (ЕИО) № 2377/90, нито да са предназначени за употреба при лечение на състояния, описани подробно в разрешената кратка характеристика на продукта, за които даденият ветеринарномедицински продукт е разрешен за употреба при животни от семейство еднокопитни. Поради това следва да се предвидят разпоредби, че еднокопитното животно може да бъде изключено от клане за консумация от човека по преценка на собственика на животното.
(58)
В член 10, параграфи 2 и 3 от Директива 2001/82/ЕО се предвиждат специални дерогации от член 11 от същата директива по отношение на еднокопитни, засягащи лечението на продуктивни животни с лекарствени продукти, които имат установени максимално допустими граници на остатъчни вещества за видове, различни от целевите видове, или са разрешени за друго състояние, при условие че еднокопитните са идентифицирани в съответствие със законодателството на Съюза и в идентификационния им документ специално е отбелязано, че не са предназначени за клане с цел консумация от човека или че са предназначени за клане с цел консумация от човека, след карентен период от поне шест месеца след лечението на животните с веществата, изброени в Регламент (ЕО) № 1950/2006 (35).
(59)
В съответствие с Директива 2001/82/ЕО държавите членки гарантират, че собствениците или животновъдите, които отглеждат продуктивни животни, могат да представят доказателство за закупуването, притежаването и прилагането на ветеринарномедицински продукти при тези животни в продължение на пет години след тяхното прилагане, включително в случаите, когато животното е заклано по време на петгодишния срок. Поради това за прилагането на това законодателство е необходимо клането на еднокопитно животно да се въвежда незабавно в централната база данни на държавата членка, в която се намира стопанството на животното.
(60)
С оглед на това да се запази контролът над издаването на идентификационни документи, в базата данни, поддържана от издаващия орган, следва да се зададе минимален набор от необходими данни по отношение на издаването на посочените документи.
(61)
Системата за универсалния доживотен номер на еднокопитните (UELN) бе договорена в световен мащаб от най-важните организации за отглеждане на коне и за провеждане на конни надбягвания. Тя бе разработена по инициатива на Световната федерация за отглеждане на състезателни коне (World Breeding Federation for Sport Horses, WBFSH), Международния комитет по племенните книги (the International Stud-Book Committee, ISBC), Световната организация за отглеждане на арабски коне (the World Arabian Horse Organization, WAHO), Европейската конференция на организациите за отглеждане на арабски коне (the European Conference of Arabian Horse Organisations, ECAHO), Международната конференция за отглеждане на англо-арабските коне (Conférence Internationale de l'Anglo-Arabe, CIAA), Международната федерация по конен спорт (Fédération Equestre Internationale, FEI) и Европейския съюз за надпрепусквания с двуколки (Union Européenne du Trot, UET), а информация за тази система може да се получи на уебсайта на UELN (36).
(62)
Системата UELN е подходяща за регистрация както на регистрирани еднокопитни, така и на еднокопитни за разплод и доотглеждане и позволява да бъдат въведени постепенно компютъризирани мрежи, за да се гарантира, че самоличността на животните може да се проверява и занапред в съответствие с член 6 от Директива 90/427/ЕИО, когато става въпрос за регистрирани еднокопитни животни.
(63)
При определяне на кодове за базите данни тези кодове и форматът на записаните идентификационни номера на отделните животни следва по никакъв начин да не противоречат на създадената система UELN. Затова преди да бъдат определени каквито и да било нови кодове за дадена база данни, трябва да се прави справка в списъка на определените кодове UELN.
(64)
В Директива 2009/156/ЕО се изисква официалният ветеринарен лекар да отбелязва идентификационния номер или номера на идентификационния документ на закланото еднокопитно животно, както и да изпрати на компетентния орган по мястото на изпращане - по негово искане - удостоверение, че животното е било заклано. Поради това следва да се изясни, че в тези случаи идентификационните документи трябва да бъдат унищожени на мястото на клане, за да се предотврати неправомерната употреба на идентификационните документи на закланите еднокопитни животни.
(65)
В посочената директива се предвижда също така, че когато регистрирани коне са заклани, което включва умъртвяване, поради борба с болест, идентификационните им документи се връщат на органа, който ги е издал. Тези изисквания следва да се прилагат и за идентификационни документи, издадени за регистрирани еднокопитни животни, различни от регистрирани коне и еднокопитни животни за разплод и доотглеждане.
(66)
За да се гарантира, че базите данни на издаващите органи съдържат актуализирана информация, е необходимо да се установи как се предава информацията за смъртта или загубата на животното в базата данни на органа, издал документа, и в централната база данни в държавата членка, където се намира стопанството, в което се отглежда еднокопитното животно.
(67)
Създаването на съвместим с UELN доживотен номер и използването му при идентифицирането на властите или органите, издали идентификационния документ, би следвало да улеснят спазването на тези изисквания. Когато е възможно, държавите членки следва да използват органите за връзка, които те са определили в съответствие с Регламент (ЕО) № 882/2004.
(68)
Задължителното отбелязване на лицето, което подава заявление за издаване на идентификационен документ, което е - в периода до 12 месеца след раждането на животното - животновъдът и обикновено собственикът на животното, за което се издава идентификационният документ, заедно със задължението издаващият орган да бъде уведомяван за всяка промяна на обичайното пребиваване на еднокопитното животно чрез преместването му в друга държава членка могат да спомогнат за изграждането на верига от информация, с която да се проследи животното, когато е необходимо.
(69)
В съответствие с Регламент (ЕО) № 504/2008 данните за идентификацията се актуализират в идентификационния документ от издаващия орган, който е издал документа. Държавите членки съобщиха за нежеланието от страна на собственици на еднокопитни животни да изпращат по пощата идентификационния документ на издаващите органи за актуализиране на идентификационните данни, най-вече когато издаващият орган се намира в чужбина. Това нежелание се обяснява с опасенията от евентуална загуба на идентификационния документ, което означава, че еднокопитното животно трябва да бъде идентифицирано с дубликат на документа или с идентификационен документ, заместващ оригинала, което изключва животното от клане за консумация от човека и значително намалява стойността му.
(70)
За да се улесни управлението на идентификационния документ за целия живот на животното, е необходимо да се предвидят процедури за регистрацията на идентификационния документ в държавата членка на обичайното пребиваване, особено когато идентификационният документ е бил издаден в различна държава членка. Най-подходящият начин за осъществяване на необходимата комуникация с издаващия орган, извършил първоначалната идентификация, представлява обменът на информация между централните бази данни на съответните държави членки
(71)
Освен това издаващите органи могат да загубят своето одобрение или да не бъдат повече посочени за издаващи органи, макар издадените идентификационни документи да остават валидни документи за целите на здравеопазването на животните и общественото здраве. Поради това е необходимо информацията в идентификационния документ да се подкрепи с база данни, която е достъпна за компетентните органи в областта на здравеопазването на животните, общественото здраве и хуманното отношение към животните.
(72)
Тъй като във всяка държава членка обикновено има повече от един издаващ орган, а еднокопитните животни често се движат между отделните стопанства и между държавите членки, те променят статуса си от „еднокопитни животни за разплод и доотглеждане“ на „регистрирани еднокопитни животни“ или от „животни, отглеждани за производство на храни“ на „животни, които са изключени от клане за консумация от човека“, и тъй като регистрираните еднокопитни животни могат да бъдат идентифицирани от организация, която води племенна книга и е със седалище в друга държава членка, за ефективното изпълнение на директиви 90/427/ЕИО и 2009/156/ЕО е неизбежно, необходимо и целесъобразно във всяка държава членка да се създаде централна база данни, която да съдържа записи на данните за идентификация на всички еднокопитни животни, отглеждани в стопанства в съответната държава членка.
(73)
Би следвало обаче да се даде възможност на държавите членки, които са създали единна база данни за регистрирани еднокопитни животни и друга база данни за еднокопитни животни за отглеждане и разплод, да продължат да поддържат такава система, при условие че базите данни могат да обменят информация помежду си и ветеринарните органи имат пълен достъп до всяка от тях.
(74)
За тази цел централните бази данни в различните държави членки следва да си сътрудничат в съответствие с Директива 89/608/ЕИО на Съвета (37), за да се улесни обменът на данни за животното и издадения му идентификационен документ.
(75)
С оглед на еднаквото прилагане на законодателството на Съюза относно идентификацията на еднокопитни животни в държавите членки и с цел да се гарантира, че то е ясно и прозрачно, Регламент (ЕО) № 504/2008 следва да се отмени и да се замени с настоящия регламент.
(76)
В съответствие с точка 24 от приложението към Регламент (ЕС) № 519/2013 на Комисията (38) еднокопитни животни, които са родени в Хърватия най-късно до 30 юни 2013 г. и които не са идентифицирани в съответствие с Регламент (ЕО) № 504/2008, се идентифицират в съответствие с последния регламент най-късно до 31 декември 2014 г.
(77)
Настоящият регламент следва да се прилага от 1 януари 2016 г., за да се даде време на държавите членки и на стопанските субекти да се адаптират към новите правила. В Гърция, Швеция и Обединеното кралство обаче задължението за изграждане и работа с централна база данни следва да се приложи от 1 юли 2016 г.
(78)
Мерките, предвидени в настоящия регламент, са в съответствие със становището на Постоянния комитет по растенията, животните, храните и фуражите и на Постоянния комитет по зоотехника,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ГЛАВА I
ПРЕДМЕТ, ПРИЛОЖНО ПОЛЕ, ОПРЕДЕЛЕНИЯ И ОБЩИ ПРИНЦИПИ
Член 1
Предмет и приложно поле
1. С настоящия регламент се определят правилата за идентификация на еднокопитни животни:
а)
родени в Съюза; или
б)
допуснати за свободно обращение в Съюза в съответствие с митническия режим, определен в член 5, точка 16, буква а) от Регламент (ЕС) № 952/2013.
2. Настоящият регламент се прилага, без да се засяга Решение 96/78/ЕО.
Член 2
Определения
За целите на настоящия регламент се прилагат следните определения:
а)
„еднокопитни животни“ означава диви или одомашнени нечифтокопитни бозайници от род Equus от семейство Equidae, и техните кръстоски;
б)
„стопанство“ означава селскостопански обект или тренировъчна база или, най-общо казано, всяко помещение или съоръжение, в което еднокопитните животни обичайно са държани или отглеждани, за каквато и да било цел, както и природни резервати, в които еднокопитните животни живеят на свобода;
в)
„стопанин“ означава всяко физическо или юридическо лице, което притежава еднокопитно животно или му е възложено неговото отглеждане, без значение дали получава финансово възнаграждение и дали извършва дейността временно или постоянно, включително по време на превоз, при провеждане на пазари или по време на състезания, надбягвания или културни прояви;
г)
„собственик“ означава физическо или юридическо лице, което притежава еднокопитното животно;
д)
„регистрирани еднокопитни животни“ означава еднокопитни животни, които:
i)
са вписани или регистрирани и отговарят на условията за вписване в племенна книга в съответствие с правилата, определени съгласно член 4, параграф 2, буква б) от Директива 90/427/ЕИО, и идентифицирани посредством идентификационен документ, предвиден в член 8, параграф 1 от посочената директива; или
ii)
са коне, включително понита, регистрирани от международна асоциация или организация, която организира състезания или надбягвания с коне, и са идентифицирани с идентификационен документ, издаден от националния клон на тази асоциация или организация;
е)
„племенна книга“ означава всяка книга, регистър, картотека или информационен носител:
i)
които се водят от официално одобрена или призната от държава членка организация или асоциация или от официален орган на съответната държава членка; както и
ii)
в които еднокопитните животни се вписват или регистрират и отговарят на условията за вписване, като се посочват всички известни техни родственици по възходяща линия;
ж)
„еднокопитни животни за разплод и доотглеждане“ означава еднокопитни животни, различни от посочените в букви д) и з);
з)
„еднокопитни животни за клане“ означава еднокопитни животни, предназначени да бъдат транспортирани директно или транзитно през одобрен събирателен пункт, посочен в член 7 от Директива 2009/156/ЕО, до кланицата за клане;
и)
„компетентен орган“ означава централният орган на държава членка, компетентен да организира официален контрол, или всеки друг орган, на който е предоставена тази компетентност, включително компетентният орган, посочен в член 2, буква з) от Директива 2009/156/ЕО;
й)
„зоотехнически орган“ означава централният орган на държава членка, компетентен за прилагането на Директива 90/427/ЕИО, или всеки друг орган, на който е предоставена тази компетентност, включително органите, посочени в член 2, параграф 1 от Решение № 92/353/ЕИО;
к)
„временно приемане“ означава статусът на регистриран кон, идващ от трета държава и приет в Съюза за период от по-малко от 90 дни в съответствие с решение, прието в съответствие с член 19, буква б) от Директива 2009/156/ЕО;
л)
„постоянно въвеждане“ означава статусът на еднокопитно животно, което е с произход от трета държава и е внесено в Съюза за период от 90 дни или повече;
м)
„маркировка“ означава видима или лесно различима и отличителна характеристика на отделно еднокопитно животно, която е наследена или придобита и е записана за целите на идентификацията;
н)
„транспондер“ означава пасивно радиочестотно идентификационно устройство с възможност само за четене:
i)
което отговаря на стандарт ISO 11784 и което използва технологията Full Duplex (FDX или FDX-B) или Half Duplex (HDX); както и
ii)
което може да бъде прочетено от четящо устройство, съвместимо със стандарт ISO 11785, на минимално разстояние от 12 cm;
о)
„уникален доживотен номер“ означава уникален 15-знаков буквено-цифров код, съдържащ информация за отделното еднокопитно животно и за базата данни и държавата, в които тази информация е записана първоначално в съответствие със системата за кодиране на универсалния доживотен номер на еднокопитни (UELN), и включващ:
i)
шестзнаков идентификационен код, съвместим с UELN, отнасящ се за базата данни, посочена в член 39; следван от
ii)
деветзнаков индивидуален идентификационен номер, определен на еднокопитното животно;
п)
„държава членка, свободна от африканска чума по конете“ означава:
i)
всяка държава членка, на чиято територия през предходните две години не са констатирани клинични, серологични (при неваксинирани еднокопитни животни) или епизоотологични данни за наличие на африканска чума по конете; както и
ii)
в която през предходните 12 месеца не са правени ваксинации срещу тази болест;
р)
„болести, които подлежат на задължително обявяване“ означава болестите, изброени в приложение I към Директива 2009/156/ЕО;
с)
„официален ветеринарен лекар“ означава ветеринарен лекар, определен от компетентния орган на държава членка или на трета държава;
т)
„карта с чип“ означава пластмасово устройство с вграден компютърен чип, което е в състояние да запаметява данни и да ги изпраща по електронен път до съвместими компютърни системи;
у)
„отговарящ ветеринарен лекар“ означава ветеринарен лекар, посочен в член 10, параграф 1 от Директива 2001/82/ЕО.
Член 3
Общи принципи и задължениe за идентифициране на еднокопитните животни
1. Еднокопитните животни, които живеят в някоя от териториите, посочени в приложение I към Регламент (ЕО) № 882/2004, се идентифицират в съответствие с настоящия регламент.
2. Когато стопанинът не е собственик или един от собствениците на еднокопитното животно, той действа в съответствие с настоящия регламент от името на собственика и с неговото съгласие.
3. Държавите членки и издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, буква а) и член 5, параграф 1, буква б), може да изискат собственикът да подава заявление до издаващия орган за получаване на идентификационен документ, както е предвидено в член 11, или за промяна на данни за идентификация в съществуващ идентификационен документ, както е предвидено в член 27.
4. Държавите членки осигуряват, когато е целесъобразно посредством извършване на официален контрол в съответствие с Регламент (ЕО) № 882/2004, стопаните на еднокопитни животни и издаващите органи да изпълняват своите задължения съгласно настоящия регламент.
Член 4
Система на Съюза за идентификация на еднокопитни животни
1. За целите на настоящия регламент системата на Съюза за идентификация на еднокопитни животни включва следните елементи:
а)
единствен доживотен идентификационен документ, който - освен когато от издаващия орган или в настоящия регламент е предвидено друго - остава собственост на издалия го издаващ орган и който съдържа:
i)
текстова част, в която се описва еднокопитното животно и се отбелязват белезите му;
ii)
попълнена контурна схема, в която се отбелязват белезите, отразени в текстовото описание;
iii)
място за служебни записи от оправомощени лица, в които се отбелязват промените в данните за идентификацията;
б)
метод за удостоверяване на самоличността, който:
i)
осигурява недвусмислена връзка между идентификационния документ и еднокопитното животно, за което той е издаден;
ii)
показва, че за еднокопитното животно е минало процес на идентификация;
в)
база данни, в която в съответствие с член 38 се записват идентификационните данни на еднокопитното животно, за което е бил издаден идентификационният документ, и на стопанина, който е подал заявлението за идентификационния документ, и в която в същото време се определя уникалният доживотен номер на животното;
г)
централна база данни, създадена в съответствие с член 39.
2. Дадено еднокопитно животно се счита за идентифицирано в съответствие с настоящия регламент само ако е:
а)
придружено от идентификационен документ, издаден в съответствие с една от следните разпоредби:
i)
член 9 - за еднокопитните животни, родени в Съюза; или
ii)
член 14 - за еднокопитните животни, внесени в Съюза; или
iii)
член 29 или 30, когато го придружава дубликат на идентификационен документ; или
iv)
член 32, когато го придружава идентификационен документ, заместващ оригинала; или
б)
идентифицирано в съответствие със:
i)
член 24 - за дерогации за движение или транспортиране на еднокопитни животни, придружени от временен документ; или
ii)
член 26, параграф 2 - за дерогации за определено движение и транспортиране на еднокопитни животни за клане.
ГЛАВА II
ИДЕНТИФИКАЦИЯ НА ЕДНОКОПИТНИ ЖИВОТНИ, РОДЕНИ В СЪЮЗА
Член 5
Издаващи органи за еднокопитни животни, родени в Съюза
1. Идентификационният документ, предвиден в член 7, се издава от един от следните издаващи органи:
а)
за регистрирани еднокопитни животни, посочени в член 2, буква д), подточка i) от настоящия регламент - от организация или асоциация, официално одобрена или призната в съответствие с член 2, параграф 1 от Решение 92/353/ЕИО, или от официална агенция на държава членка, която води племенната книга, в която животното е вписано или е регистрирано и отговаря на условията за вписване в съответствие с Решение 96/78/ЕО;
б)
за регистрирани коне, посочени в член 2, буква д), подточка ii) - от национален клон на международна организация или асоциация, които организират състезания или надбягвания с коне и са под надзорна на компетентния орган на държавата членка, където се намира съответното им седалище;
в)
за еднокопитни животни за разплод и доотглеждане, посочени в член 2, буква ж), от:
i)
компетентния орган за стопанството, където се отглежда еднокопитното животно към момента на идентификацията му; или
ii)
издаващ орган, определен и под надзора на компетентния орган, посочен в подточка i), на който е възложена тази задача.
2. Компетентният орган определя издаващите органи, посочени в параграф 1, буква в), точка ii), само ако отговарят на следните условия:
а)
трябва да има точно описание на задачите и отговорностите, които се изисква да извършва издаващият орган, и на условията, при които може да ги извършва;
б)
трябва да има доказателство, че издаващият орган:
i)
притежава опита, оборудването и инфраструктурата, необходими за извършването на възложените му задачи;
ii)
има персонал, който е достатъчно на брой и с подходящи квалификация и опит;
iii)
е безпристрастен и не се намира в конфликт на интереси по отношение на изпълнението на възложените му задачи;
iv)
има образец на идентификационен документ, който съответства на изискванията, предвидени в настоящия регламент;
в)
издаващият орган трябва да си сътрудничи тясно с компетентния орган за предотвратяване и - при необходимост - за коригиране на случаите на неспазване на изискванията на настоящия регламент;
г)
между компетентния орган и определения издаващ орган има ефикасна и ефективна координация.
3. Когато компетентният орган има основателни причини да заключи, че издаващият орган участва в действия, които не отговарят на изискванията, определени в настоящия регламент, той проучва тези предполагаеми случаи на неспазване на изискванията. Издаващият орган няма право да издава идентификационни документи, докато проучването не е приключило и случаите на неспазване на изискванията не са отстранени или коригирани.
4. Когато въпреки предприетите в съответствие с параграф 3 мерки даден издаващ орган, посочен в параграф 1, не спази изискванията, определени в настоящия регламент, компетентният орган оттегля разрешението за издаване на идентификационни документи за еднокопитни животни.
След оттеглянето на разрешението за издаване на идентификационни документи компетентният орган осигурява това еднокопитните животни, които са под негова отговорност, да продължат да бъдат идентифицирани в съответствие с настоящия регламент и че идентификационните документи, които са върнати или които се връщат в съответствие с член 34, се вземат на отговорно пазене от посочения компетентен орган или от издаващ орган, на който тази задача е възложена от компетентния орган.
Член 6
Информация по отношение на издаващите органи
1. Държавите членки съставят и актуализират списък на издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, и предоставят този списък на останалите държави членки, на останалите издаващи органи и на обществеността посредством уебсайт, създаден от компетентния орган.
2. Списъкът, посочен в параграф 1:
а)
включва данни за връзка, необходими за изпълнението на изискванията на член 35 и член 37, параграф 4, член 38, параграф 3 и член 40, параграф 1;
б)
съответства на образеца, определен в глава 2, раздел I, буква е) от приложение II към Решение 2009/712/ЕО, и на изискванията, определени в приложение III към посоченото решение;
в)
е пряко достъпен чрез интернет връзката, предоставена на Комисията в съответствие с параграф 3, и е достатъчно разбираем дори за невладеещи съответния език на ниво роден език.
3. С цел да съдейства на държавите членки при осигуряването на достъп до актуализираните списъци, посочени в параграф 1, Комисията създава уебсайт, на който всяка държава членка предоставя пряка връзка към изискваната информация на уебсайта, предвиден в параграф 1.
Член 7
Формат и съдържание на идентификационните документи, издадени за еднокопитни животни, родени в Съюза
1. Еднокопитните животни, родени в Съюза, се идентифицират с помощта на единствен идентификационен документ за еднокопитни животни, издаден за целия живот на еднокопитното животно в съответствие със:
а)
образеца на идентификационен документ, определен в част 1 от приложение I;
б)
допълнителните изисквания, определени в част 2 от посоченото приложение.
2. Издаващите органи гарантират, че идентификационният документ съдържа достатъчен брой страници с форматирани полета за вписването на информацията, изисквана по следните раздели от образеца на идентификационен документ по част 1 от приложение I:
а)
за регистрирани еднокопитни - поне раздели I - IX;
б)
за еднокопитни за разплод и доотглеждане - поне раздели I - IV.
3. Издаващите органи гарантират, че редът и номерирането на разделите в идентификационните документи, посочени в приложение I, част 1, остават непроменени и че за разделите, в които се предвижда възможност за повече вписвания, в идентификационния документ са включени достатъчно на брой страници.
4. Издаващите органи осигуряват надеждното съхранение на празни и попълнени идентификационни документи в своите помещения.
Без да се засяга член 4, параграф 1, буква а), когато процедурният правилник на даден издаващ орган позволява, издаващите органи гарантират, че идентификационните документи, посочени в член 34, параграф 1, буква в), подточка ii) и член 35, са надлежно направени невалидни, за да се предотврати неправомерната употреба на самия документ и на съдържащата се в него информация, преди документът да бъде предаден за спомен на собственика на животното.
5. Компетентният орган заедно със зоотехническия орган може да приема административни процедури, за да се осигури хармонизиране на оформлението на идентификационните документи, издавани под техен надзор от издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, при условие че са спазени общите изисквания по параграфи 1, 2 и 3.
Член 8
Задължения на компетентния орган по отношение на издаването на идентификационни документи за еднокопитни животни, родени в Съюза
Зоотехническият орган и компетентният орган гарантират, че на тяхна територия издаващите органи, които са под тяхната съответна отговорност:
а)
издават идентификационни документи, които отговарят на изискванията, предвидени в член 7, параграфи 1, 2 и 3;
б)
имат необходимите системи за удостоверяване, когато това се изисква от компетентния орган, на това дали идентификационен документ, за който е декларирано, че е издаден от тях:
i)
е уникален, истински и автентичен;
ii)
включва (когато бланките на идентификационните документи се разпечатани и се пазят на склад) сериен номер, отпечатан поне на страниците, съдържащи раздели I, II и III от идентификационния документ.
Член 9
Издаване на идентификационните документи за еднокопитни животни, родени в Съюза
1. Издаващите органи издават само идентификационни документи:
а)
които отговарят на изискванията на член 7, параграфи 1, 2 и 3;
б)
раздел I от които е надлежно попълнен с информацията, която е удостоверена от издаващия орган, посочен в раздел I, част А, точка 11, или от негово име;
в)
раздел IV от които е попълнен, ако това се изисква от националното законодателство или от правилата и правилника на издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1, букви а) и б);
г)
раздел V от които е попълнен в съответствие с параграф 2 от настоящия член.
2. Издаващият орган, посочен в член 5, параграф 1, буква а), идентифицира регистрираните еднокопитни животни, посочени в член 2, буква д), подточка i) в съответствие с правилата за племенната книга, посочени в тази разпоредба, и попълва в раздел V на идентификационния документ информацията от сертификата за произход, посочен в член 8, параграф 1, втора алинея от Директива 90/427/ЕИО и в приложението към него.
3. В съответствие с принципите на организацията или асоциацията, която е създала племенната книга за произхода на породата на регистрираното еднокопитно животно, раздел V от идентификационния документ съдържа:
а)
пълна родословна информация;
б)
раздела на племенната книга, посочен в член 2 или 3 от Решение 96/78/ЕО;
в)
когато е установено - класа на основния раздел на племенната книга, в която е вписано регистрираното еднокопитно животно.
4. За регистрацията на кон за състезания или надбягвания, както е посочено в член 2, буква д), подточка ii), издаващият орган, посочен в член 5, параграф 1, буква б):
а)
в съответствие с параграф 1, букви а) и б) и с правилата на съответния издаващ орган издава идентификационен документ, който отговаря на разпоредбите в член 7, параграфи 1, 2 и 3; или
б)
признава и валидира идентификационния документ, издаден за този кон в съответствие с параграф 1 от настоящия член; или
в)
издава нов идентификационен документ в съответствие с член 12, параграф 3, буква в).
Член 10
Дерогация по отношение на попълването на информация в раздели I и IV на идентификационния документ
1. Чрез дерогация от член 4, параграф 1, буква а), подточка ii) и член 9, параграф 1, буква б) компетентният орган може да разреши на издаващите органи да не попълват с чертеж информацията, посочена в точки 12 - 18 от контурната схема на идентификационния документ, установен в приложение I, раздел I, част Б, ако са изпълнени следните две условия:
а)
в съответствие с член 18 е имплантиран транспондер или в съответствие с член 21 се прилага еквивалентен разрешен алтернативен метод за удостоверяване на самоличността;
б)
снимка или разпечатка, на които се виждат достатъчно детайли за описването на еднокопитното животно.
2. Издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, букви а) и б), може:
а)
да не се възползват от дерогацията, предоставена в съответствие с параграф 1 от настоящия член;
б)
да адаптират идентификационните документи, издадени в съответствие с параграф 1 от настоящия член, към изискванията, посочени в член 9, параграф 1.
3. Чрез дерогация от член 9, параграф 1, буква в) информацията за собственика може да бъде предоставена под формата на сертификат за собственост или регистрационна карта, заведени в базата данни, създадена в съответствие с член 38, която се отнася до:
а)
уникалния доживотен номер на еднокопитното животно;
б)
номера на идентификационния документ, когато има, и кода на транспондера или разрешения алтернативен метод за удостоверение на самоличността в съответствие с член 21.
Документът за собственост или регистрационната карта, предвидени в първата алинея, се връщат на издаващия орган, ако животното е умряло или е продадено, изгубено, откраднато, заклано или умъртвено.
Член 11
Заявления за издаване на идентификационни документи за еднокопитни животни, родени в Съюза
1. Стопаните подават заявление за идентификационни документи за еднокопитни животни, родени в Съюза, до съответния издаващ орган в държавата членка, където се намира стопанството на еднокопитното животно, и предоставят цялата информация, необходима за спазването на настоящия регламент.
2. Държавите членки определят сроковете за подаване на заявлението, предвидено в параграф 1 от настоящия член, необходими, за да спазят крайния срок за идентификация, предвиден в член 12 и член 13, параграф 1.
3. Чрез дерогация от параграф 1 от настоящия член и в съответствие с член 1 от Решение 96/78/ЕО стопанинът може да подаде заявлението, предвидено в параграф 1 от настоящия член, до съответния издаващ орган, както е посочено в член 5, параграф 1, букви а) и б), чието седалище се намира в държава членка, различна от държавата членка, където е стопанството, в което се намира еднокопитното животно.
Член 12
Срок за идентификация на еднокопитни животни, родени в Съюза
1. Еднокопитни животни, родени в Съюза, се идентифицират с идентификационен документ, издаден в съответствие с член 9, не по-късно от 12 месеца след датата на раждане и във всички случаи преди да напуснат постоянно стопанството на раждане, с изключение на случаите, когато такова движение се извършва в съответствие с член 23, параграф 2, буква в) като неотбито конче до 6-месечна възраст от майката, от която животното е зависимо, или в съответствие с член 26, параграф 2.
2. Чрез дерогация от параграф 1 държавите членки могат да решат да ограничат максимално разрешения срок за идентификация на еднокопитни животни до шест месеца или в рамките на календарната година на раждането.
3. Чрез дерогация от параграфи 1 и 2 по всяко време може да се издаде нов идентификационен документ в съответствие с член 9:
а)
по искане на компетентния орган или от самия компетентен орган, когато съществуващият идентификационен документ не отговаря на изискванията на член 7, параграфи 1, 2 и 3 или когато някои от идентификационните данни, посочени в раздел I, II или V, не са били записани правилно от издаващия орган; или
б)
когато еднокопитно животно за разплод и доотглеждане премине в категорията на регистрирано еднокопитно животно в съответствие с правилата на издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1, буква а), а съществуващият идентификационен документ не може да бъде съответно адаптиран; или
в)
когато конят премине в категорията на регистриран кон или е регистриран като регистриран кон, посочен в член 2, буква д), подточка ii), в съответствие с правилата на издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1, буква б), а съществуващият идентификационен документ не може да бъде съответно адаптиран; или
г)
когато идентификационният документ се издава в съответствие с член 10, параграф 1 и не може да бъдат адаптиран към изискванията на член 9, параграф 1 в съответствие с член 10, параграф 2, буква б); или
д)
в случаите, посочени в член 18, параграфи 4 и 5, а съществуващите идентификационни документи не могат да бъде съответно адаптирани; или
е)
когато идентификационният документ е иззет от компетентния орган във връзка с дадено разследване.
В случаите, описани в първа алинея, съществуващият идентификационен документ се връща на издаващия орган, за да бъде направен невалиден, като превръщането в невалиден на съществуващия идентификационен документ и издаването на нов идентификационен документ се въвежда в базата данни, създадена в съответствие с член 38.
Член 13
Дерогации по отношение на идентификацията на определени еднокопитни животни, живеещи в диви или полудиви условия
1. Чрез дерогация от член 12 компетентният орган може да реши, че еднокопитни животни, съставляващи определени популации, живеещи в диви или полудиви условия в някои райони, които се определят от компетентния орган, се идентифицират с идентификационен документ, издаден в съответствие с член 9 или член 17, параграф 4 само когато те:
а)
са изведени от съответните популации, с изключение на прехвърляне под официален контрол от дадена определена популация в друга; или
б)
се използват като домашни животни.
2. Държавите членки, които имат намерение да се възползват от дерогацията по параграф 1, информират Комисията, като се позовават на настоящия член, за съответните популации и райони, които те са определили в съответствие с параграф 1, преди да се възползват посочената дерогация.
ГЛАВА III
ИДЕНТИФИКАЦИЯ НА ЕДНОКОПИТНИ ЖИВОТНИ, ВНЕСЕНИ В СЪЮЗА
Член 14
Идентификация на еднокопитни животни, внесени в Съюза
Идентификационните документи, издадени в трети държави, се считат за валидни в съответствие с настоящия регламент, ако отговарят на следните условия:
а)
издадени са:
i)
за регистрирани еднокопитни животни - от орган в трета държава, включен в списъка, предвиден в член 3, параграф 1 от Директива 94/28/ЕО, който издава родословни сертификати; или
ii)
за регистриран кон - от национален клон на международна организация или асоциация, които организират състезания или надбягвания с коне и е със седалище в третата държава, в която международната организация или сдружение осъществяват дейност, посочени в член 5, параграф 1, буква б); или
iii)
във всички други случаи - от компетентните органи на третата държава на произход на еднокопитното животно;
б)
отговарят на изискванията на член 7, параграф 2.
Член 15
Заявления за издаване на идентификационни документи за еднокопитни животни, внесени в Съюза
1. Стопанинът на еднокопитното животно подава заявление до съответния издаващ орган, посочен в член 5, параграф 1, според категорията на еднокопитното животно за издаване в съответствие с член 9 на идентификационен документ в съответствие с член 7 или за регистриране на съществуващ идентификационен документ в базата данни, създадена от този издаващ орган в съответствие с член 38 от настоящия регламент, в срок до 30 дни от датата на приключване на митническия режим, определен в член 5, точка 16, буква а) от Регламент (ЕС) № 952/2013, когато:
а)
еднокопитните животни се внасят в Съюза; или
б)
компетентният орган е преобразувал временното въвеждане на регистриран кон в съответствие с решение, прието от Комисията на основание член 19, буква б) от Директива 2009/156/ЕО, в постоянно въвеждане в съответствие с член 19, буква в) от посочената директива.
2. Когато съществуващият идентификационен документ, посочен в параграф 1, не отговаря на изискванията на член 7, параграф 2 и по искане на стопанина издаващият орган:
а)
попълва идентификационния документ, така че той да отговаря на изискванията на член 7, параграф 2;
б)
записва идентификационните данни на еднокопитното животно, както и допълнителната информация в базата данни, създадена в съответствие с член 38.
3. Когато съществуващият идентификационен документ, посочен в параграф 1, не може да бъде изменен, за да се съобрази с изискванията на член 7, параграф 2 от настоящия регламент, той не се счита за валиден за целите на идентификацията в съответствие с настоящия регламент, а еднокопитното животно се идентифицира посредством издаден в съответствие с член 9 нов идентификационен документ, който е в съответствие с изискванията на член 7, параграфи 1, 2 и 3 въз основа на представения идентификационен документ, който трябва да включва поне информацията, посочена в приложението към Директива 90/427/ЕИО.
ГЛАВА IV
ПРОВЕРКИ, ИЗИСКВАНИ ПРЕДИ ИЗДАВАНЕТО НА ИДЕНТИФИКАЦИОННИ ДОКУМЕНТИ, И МЕТОДИ ЗА УДОСТОВЕРЯВАНЕ НА САМОЛИЧНОСТТА
Член 16
Проверка на единствените идентификационни документи, издадени за еднокопитни животни
1. Преди да издаде идентификационен документ, издаващият орган или представляващото го лице предприемат всички необходими мерки, за да:
а)
проверят, че за съответното еднокопитно животно такъв идентификационен документ досега не е бил издаван;
б)
предотвратят неправомерното издаване на повече от един идентификационен документ за едно еднокопитно животно.
2. Мерките, предвидени в параграф 1, включват:
а)
справка в съответната налична документация и налични електронни записи;
б)
преценка за възрастта на еднокопитното животно;
в)
проверка на еднокопитното животно, както е предвидено в член 17, за знаци или маркировки от предишна идентификация.
Член 17
Мерки за установяване на предишна идентификация на еднокопитни животни
1. Мерките за установяване на евентуални знаци или маркировки от предишна идентификация, както е предвидено в член 16, включват поне мерки за установяване на:
а)
имплантирани по-рано транспондери, като се използва четящо устройство, съвместимо със стандарт ISO 11785 и в състояние да разчита поне транспондери HDX и FDX-B, поне когато четящото устройство е в пряк контакт с повърхността на тялото на мястото, където при обичайни обстоятелства се имплантира транспондерът;
б)
клинични признаци, които показват, че предишен имплантиран транспондер или маркировка, приложена по-рано в съответствие с член 21, са били отстранени хирургически или са били променени;
в)
признак или следа, че на еднокопитното животно е прилаган алтернативен метод за удостоверяване на самоличността в съответствие с член 21.
2. Ако след подаването на заявление от стопанина в съответствие с член 11, параграф 1, мерките, предвидени в параграф 1 от настоящия член, докажат наличие на предишен имплантиран транспондер или алтернативен метод за удостоверяване на самоличността, приложени в съответствие с член 21, които показват извършване на предишна идентификация в съответствие с член 9, издаващият орган:
а)
издава дубликат или идентификационен документ, заместващ оригинала, в съответствие с член 29 или член 32 в зависимост от наличната информация;
б)
въвежда тази информация, т.е. номера на транспондера или алтернативния метод за удостоверяване на самоличността, по съответния начин в полетата на формуляра в част А и в контурната схема в част Б на раздел I на идентификационния документ.
3. Когато за еднокопитно животно, родено в Съюза, се потвърди недокументирано отстраняване на транспондер или алтернативен метод за удостоверяване на самоличността, посочени в параграф 1, буква б) от настоящия член, издаващият орган издава идентификационен документ, заместващ оригинала, в съответствие с член 32.
4. Чрез дерогация от параграф 2 от настоящия член компетентният орган може да разреши издаването на идентификационен документ в съответствие с член 9 за еднокопитни животни, живеещи в диви или полудиви условия, посочени в член 13, които носят транспондер, но за които не е издаван идентификационен документ в съответствие с член 13, при условие че по време на имплантирането кодът на транспондера е записан в базата данни на издаващия орган, отговорен за тази популация на еднокопитни животни.
Член 18
Електронни методи за удостоверяване на самоличността
1. Издаващият орган гарантира, че към момента на първата му идентификация в съответствие с член 12 на еднокопитното животно се имплантира транспондер.
2. Транспондерът се имплантира парентерално в асептични условия между тила и най-високата част на гърба (холката) в средата на врата в областта на вратното сухожилие.
Компетентният орган обаче може да разреши имплантирането на транспондера на различно място във врата на еднокопитното животно, при условие че такова имплантиране на различно място не:
а)
противоречи на хуманното отношение към еднокопитното животно;
б)
увеличава риска от изместване на транспондера в сравнение с метода, описан в първата алинея.
3. Държавите членки определят минималната изисквана квалификация за описаната в параграф 2 интервенция или посочват лице („квалифицирано лице“) или професия, на които могат да се възложат подобни дейности.
4. Издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, букви а) и б), могат да изискат еднокопитни животни, които са идентифицирани посредством алтернативен метод за удостоверяване на самоличността, предвиден в член 21, да бъдат маркирани чрез имплантиране на транспондер за целите на вписването или регистрацията на еднокопитни животни в племенни книги или регистрацията на регистрирани коне за състезания.
5. Издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, и компетентният орган могат да изискат еднокопитни животни, които се считат за идентифицирани в съответствие с член 4, параграф 2 и член 43, параграф 1, да бъдат маркирани чрез имплантиране на транспондер за целите на удостоверяването на самоличността в случаите, когато:
а)
транспондери, които са имплантирани и записани по-рано, престанат да функционират;
б)
наследствен или придобит белег, записан като алтернативен метод за удостоверяване на самоличността, посочен в член 21, вече не е подходящ за тази цел; или
в)
компетентният орган счете за необходимо да гарантира удостоверяване на самоличността.
Член 19
Осигуряване на уникалност на кода, показван от транспондер
1. Държавите членки определят правила в съответствие със стандартите, посочени в член 2, буква н), подточка i), за да се осигури уникалността на кодовете, показвани от транспондерите, които са имплантирани от издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, когато те издават идентификационни документи в съответствие с член 9.
2. Правилата, установени в съответствие с параграф 1, се прилагат така, че да не застрашават работата на системата за идентификация, определена от издаващия орган в друга държава членка, който е извършил идентификацията на регистрирано еднокопитно животно в съответствие с настоящия регламент.
Член 20
Записване на кода на транспондера в идентификационния документ
1. Когато даден транспондер е имплантиран в съответствие с член 18, издаващият орган вписва в идентификационния документ следната информация:
а)
в раздел I, част А, точка 5 - поне последните 15 знака на кода, предаван от транспондера и показван от четящото устройство след имплантирането; и където е целесъобразно:
i)
самозалепващ се стикер с баркод, при условие че след това страницата се залепва; или
ii)
разпечатка на този баркод, в който са кодирани поне посочените последни 15 знака от кода, предаван от транспондера;
б)
в точки 12 или 13 на контурната схема в раздел I, част Б, в зависимост от страната, на която е имплантиран транспондерът - мястото, където е имплантиран транспондерът в еднокопитното животно и разчетен след имплантирането;
в)
в точка 19 на контурната схема в раздел I, част Б - подписа на ветеринарния лекар или квалифицираното лице, които са извършили идентификацията, като са попълнили част А, точка 3 и контурната схема в раздел I, част Б и са разчели кода, показван от транспондера след имплантацията му, или на лицето, възпроизвеждащо тази информация за целите на издаването на идентификационен документ в съответствие с правилата на издаващия орган.
2. Чрез дерогация от параграф 1, буква а) от настоящия член, когато дадено еднокопитно животно е маркирано с по-рано имплантиран транспондер, който не отговаря на стандартите по ISO, посочени в член 2, буква н), подточка i), в раздел I, част А, точка 5 на идентификационния документ се вписва името на производителя или на четящото устройство.
Член 21
Разрешаване на алтернативни методи за удостоверяване на самоличността
1. Чрез дерогация от член 18, параграф 1 държавите членки може да разрешат подходящи алтернативни методи за удостоверяване на самоличността на еднокопитни животни, родени в Съюза, включително белези, които отговарят на изискванията на член 4, параграф 1, буква б), и гарантират, че самоличността на еднокопитното животно, вписано в идентификационния документ, може да бъде удостоверена.
2. Държавите членки гарантират, че:
а)
алтернативните методи за удостоверяване на самоличността на еднокопитните животни не се използват като единствено средство за удостоверяване на самоличността в съответствие с настоящия регламент на повечето еднокопитни животни на тяхна територия;
б)
видимата маркировка, поставена на еднокопитни животни за разплод и доотглеждане, не може да бъде обърквана с маркировката, предназначена да бъде ползвана на тяхна територия от издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, буква а), за регистрирани еднокопитни животни;
в)
всеки разрешен алтернативен метод за удостоверяване на самоличността или всяка комбинация от тези методи предлага поне същите гаранции като транспондера, имплантиран в съответствие с член 18;
г)
информацията за алтернативните методи за удостоверяване на самоличността, прилагани за дадено еднокопитно животно, може да бъде описана във формат, който позволява цифровизация, и се съхранява по начин, който позволява търсене в база данни, създадена в съответствие с член 38.
3. Държавите членки, които имат намерение да се възползват от дерогацията, предвидена в параграф 1, предоставят на Комисията, на другите държави членки и на обществеността информация за своите разрешени алтернативни методи за удостоверяване на самоличността посредством уебсайта, посочен в член 6, параграф 1.
Член 22
Задължения на издаващите органи и на стопаните, които използват алтернативни методи за удостоверяване на самоличността
1. Издаващият орган гарантира, че идентификационен документ за еднокопитно животно се издава само ако:
а)
е направена проверка за правилното прилагане на разрешен алтернативен метод за удостоверяване на самоличността, посочен в член 21;
б)
използваният метод за удостоверяване на самоличността е вписан в раздел I, част А, точка 6 или 7 или, когато е приложимо, в раздел XI от идентификационния документ и се записва в базата данни в съответствие с член 38, параграф 1, буква е).
2. Когато се използва алтернативен метод за удостоверяване на самоличността, стопанинът предоставя средствата, осигуряващи достъп до тази информация за идентификацията, и когато е приложимо, поема разноските или понася последиците от забавянето при удостоверяване на самоличността на еднокопитното животно.
ГЛАВА V
ДВИЖЕНИЕ И ТРАНСПОРТ НА ЕДНОКОПИТНИ ЖИВОТНИ
Член 23
Движение и транспорт на регистрирани еднокопитни животни и еднокопитни животни за разплод и доотглеждане
1. Идентификационните документи, издадени за регистрирани еднокопитни животни или за еднокопитни животни за разплод и доотглеждане в съответствие с член 9, параграф 1, член 14, член 29, член 30 или член 32, придружават еднокопитните животни, за които са издадени, по всяко време, включително (когато това се изисква от националното законодателство) по време на транспортирането на труп на еднокопитно животно за преработка в обект, одобрен в съответствие с член 24, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕО) № 1069/2009 или посочен в глава III, буква а), подточка iii) от приложение III към Регламент (ЕС) № 142/2011.
2. Чрез дерогация от параграф 1 не се изисква идентификационният документ да придружава регистрирани еднокопитни животни или еднокопитни животни за разплод и доотглеждане, когато:
а)
се намират в конюшнята или на паша и идентификационният документ може незабавно да се представи от стопанина;
б)
временно яздени, впрегнати, управлявани на въже зад коня или водени на въже:
i)
в близост до стопанството в границите на държавата членка, така че идентификационният документ да може незабавно да се представи; или
ii)
по време на сезонното придвижване на еднокопитните животни до и от регистрирани летни пасбища, при условие че идентификационните документи могат да се представят в стопанството, от което са тръгнали животните;
в)
са неотбити и придружават своята майка или кърмеща кобила;
г)
участват в тренировка или тест за конно състезание или мероприятие, което изисква временно напускане на мястото, където се провежда тренировката, състезанието или мероприятието;
д)
са придвижвани или транспортирани в извънредна ситуация, свързана със самите еднокопитни животни или със стопанството, в което се отглеждат.
Член 24
Дерогации за движение или транспортиране на еднокопитни животни, придружени от временен документ
1. По заявление от стопанина или по искане на компетентния орган издаващият орган издава временен документ, съдържащ най-малко информацията, предвидена в приложение III, който позволява на еднокопитните животни да се придвижват или транспортират в границите на една и съща държава членка за срок, не по-дълъг от 45 дни, докато идентификационният документ се предава на издаващия орган или на компетентния орган с цел да се актуализират идентификационните данни.
2. Еднокопитни животни, придружени от временен документ, както е предвидено в параграф 1, не се придвижват до кланица за клане за консумация от човека.
3. Чрез дерогация от параграф 1, ако през 45-дневния срок, определен в посочения параграф, се наложи еднокопитно животно да бъде транспортирано до друга държава членка или през друга държава членка към трета държава, независимо от статута на регистрацията животното се придружава освен от временния документ, посочен в параграф 1 от настоящия член, и от здравен сертификат в съответствие с приложение III към Директива 2009/156/ЕО.
Член 25
Дерогация за движение с карта с чип
1. Чрез дерогация от член 23, параграф 1 компетентният орган може да разреши движението или транспортирането в границите на една и съща държава членка на регистрирани еднокопитни животни или на еднокопитни животни за разплод и доотглеждане, които не се придружават от идентификационния си документ, при условие че са придружавани от карта с чип, издадена от издаващия орган, издал техния идентификационен документ, и съдържаща информацията, посочена в приложение II.
2. Държавите членки, които се възползват от дерогацията, предвидена в параграф 1 от настоящия член, могат взаимно да си предоставят дерогации, които обхващат движение или транспорт на регистрирани еднокопитни животни или еднокопитни животни за разплод и доотглеждане в границите на своите територии.
Те са длъжни да информират Комисията за своето намерение да предоставят такава дерогация.
Член 26
Движение и транспортиране на еднокопитни животни за клане
1. По време на движението или транспортирането им до кланицата еднокопитните животни за клане се придружават от следните документи:
а)
идентификационния документ, издаден в съответствие с член 9, параграф 1 или член 14; или
б)
дубликата на идентификационния документ, издаден в съответствие с член 29 или член 30, който е обвързан с дерогацията, предвидена в член 31.
2. Чрез дерогация от параграф 1 компетентният орган може да разреши еднокопитни животни за клане, за които не е издаден идентификационен документ в съответствие с член 9, параграф 1, да бъдат транспортирани директно от стопанството, в което са родени, до кланицата в границите на същата държава членка, при условие че:
а)
еднокопитните животни за клане са на възраст под 12 месеца и имат видими зъбни звезди на млечните латерални резци;
б)
е налице непрекъсната проследимост от стопанството на раждане до кланицата;
в)
по време на транспортирането до кланицата еднокопитните животни за клане са маркирани индивидуално в съответствие с член 18 или 21;
г)
пратката е придружена от информация за хранителната верига в съответствие с раздел III от приложение II към Регламент (ЕО) № 853/2004, и в нея трябва да се посочи индивидуалната маркировка, посочена в буква в) от настоящия параграф;
д)
транспондерът или друг физически идентификатор, поставен на еднокопитното животно в съответствие с член 21, се предпазва от последваща неправомерна употреба, като се отстранява, унищожава или ликвидира in situ.
3. Член 34, параграф 1, букви б) и в) не се прилагат при движение или транспортиране на еднокопитни животни за клане в съответствие с параграф 2 от настоящия член.
ГЛАВА VI
УПРАВЛЕНИЕ, ИЗДАВАНЕ НА ДУБЛИКАТИ, ЗАМЕНЯНЕ И ПРЕКРАТЯВАНЕ НА ДЕЙСТВИЕТО НА ИДЕНТИФИКАЦИОННИТЕ ДОКУМЕНТИ
Член 27
Задължения на стопаните по отношение на управлението на идентификационните документи, за да се гарантира непрекъснатост на идентичността през целия живот на еднокопитното животно
1. Стопанинът на еднокопитното животно гарантира, че следните идентификационни данни в идентификационния документ по всяко време са актуални и верни:
а)
статутът на еднокопитното животно по отношение на това дали то отговаря на условията за клане за консумация от човека;
б)
четимият код на транспондера или маркировката, използвана като алтернативен метод за удостоверяване на самоличността, както е предвидено в член 21;
в)
статутът на животното като регистрирано еднокопитно животно или като еднокопитно за разплод и доотглеждане;
г)
информацията за собствеността, когато това се изисква от законодателството на държавата членка, в която се отглежда еднокопитното животно, или от издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1.
2. Независимо от издаващия орган, който е издал идентификационния документ в съответствие с член 9, параграф 1, членове 14, 29 или 32, стопанинът на еднокопитно животно гарантира, че идентификационният документ е подаден пред издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1, според категорията на еднокопитното животно в държавата членка, в която се намира стопанството на еднокопитното животно, за да се предоставят идентификационните данни, посочени в член 38, параграф 1, в срок от 30 дни, считано от:
а)
издаването на идентификационния документ в съответствие с член 9, параграф 1 от издаващ орган извън държавата членка, в която се намира стопанството;
б)
въвеждането на еднокопитното животно в държавата членка, в която се намира стопанството, от друга държава членка, с изключение на
i)
еднокопитни животни, участващи в състезания, надбягвания, изложби, тренировки и теглене за период, не по-дълъг от 90 дни;
ii)
жребци, установени в държавата членка за случния сезон;
iii)
кобили, установени в държавата членка за разплод за период, не по-дълъг от 90 дни;
iv)
еднокопитни животни, настанени във ветеринарно заведение по медицински причини;
v)
еднокопитни животни, предназначени за клане в срок до 10 дни от въвеждането им.
3. Когато е необходимо да се актуализират в идентификационния документ идентификационните данни, посочени в член 38, параграф 1, стопанинът подава идентификационния документ в срок до 30 дни след събитието, което има отражение върху идентификационните данни:
а)
за регистрирани еднокопитни животни, посочени в член 2, буква д), подточка i) - до издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1, буква а), който
i)
е издал идентификационния документ за съответното регистрирано еднокопитно животно; или
ii)
е одобрен в съответствие с Решение 92/353/ЕИО в държавата членка, където се намира стопанството на еднокопитното животно и който е създал племенната книга, в която еднокопитните животни могат да бъдат вписвани или регистрирани в съответствие с Решение 96/78/ЕО; или
б)
за регистрирани коне, посочени в член 2, буква д), подточка ii) - до издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1, буква б), в съответствие с правилата на посочения издаващ орган, издал идентификационния документ за съответния регистриран кон; или
в)
до компетентния орган или до който и да било от издаващите органи, определени в съответствие с настоящия регламент от компетентния орган на държавата членка, където се намира стопанството на еднокопитното животно.
Член 28
Задължения на издаващите органи по отношение на управлението на идентификационните документи, за да се гарантира непрекъснатост на идентичността през целия живот на еднокопитното животно
Издаващият орган, посочен в член 27, параграф 3:
а)
извършва необходимите актуализации на идентификационните данни в идентификационния документ;
б)
вписва в част В, раздел I от идентификационния документ необходимата информация относно издаващия орган, която трябва да съдържа поне съвместим с UELN номер от базата данни, когато той не е издал първоначалния идентификационен документ в съответствие с член 9, параграф 1;
в)
попълва полетата в раздел IV на идентификационния документ, когато промяната на собствеността се изисква съгласно националното законодателство или правилата на издаващия орган;
г)
вписва или попълва в базата данни, която е създал в съответствие с член 38, записите с идентификационните данни, съдържащи се в подадения идентификационен документ;
д)
подава информацията до централната база данни в съответствие с член 39.
Член 29
Издаване на дубликати на идентификационни документи
1. Дубликат на идентификационен документ се издава от издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1, когато:
а)
оригиналът на идентификационния документ е изгубен и самоличността на животното може да бъде установена най-вече чрез кода, предаван от транспондера, или чрез алтернативен метод за удостоверяване на самоличността в съответствие с член 21; или
б)
животното не е било идентифицирано в сроковете, определени в член 12, член 14 или член 43, параграф 2, при условие че съответният сертификат е налице и биологичната майка или - при ембриотрансфер - приемната майка се идентифицира в съответствие с настоящия регламент; или
в)
компетентният орган има доказателство, че някои идентификационни данни в съществуващия идентификационен документ не отговарят на съответното еднокопитно животно и разпоредбите в член 12, параграф 3, буква а) не могат да бъдат приложени.
2. В случаите, описани в параграф 1, издаващият орган, посочен в член 5, параграф 1, по заявление от стопанина или по искане на компетентния орган:
а)
когато е необходимо, поставя транспондер на животното в съответствие с член 18 или прилага одобрен метод за удостоверяване на самоличността в съответствие с член 21;
б)
издава дубликат на идентификационния документ, който дубликат е ясно обозначен като такъв („дубликат на идентификационен документ“) и съдържа уникалния доживотен номер, вписан в базата данни на издаващия орган, който:
i)
е извършил първата идентификация на животното и е издал изгубения оригинал на идентификационния документ; или
ii)
издава дубликата на идентификационния документ за животното, посочено в параграф 1, буква б);
в)
класифицира еднокопитното животно в част II от раздел II на дубликата на идентификационния документ като непредназначено за клане с цел консумация от човека.
3. Данните за дубликата на идентификационния документ, който дубликат е издаден в съответствие с параграф 2, се вписват, като се отбелязва уникалният доживотен номер в базата данни, както е посочено в член 38, и се изпращат до централната база данни в съответствие с член 39.
4. Когато изгубеният идентификационен документ е бил издаден в съответствие с член 9, параграф 1 от издаващ орган, посочен в член 5, параграф 1, който вече не съществува, дубликатът на идентификационния документ се издава в съответствие с параграф 2 от настоящия член от издаващ орган, посочен в член 5, параграф 1, в държавата членка, където се намира стопанството на еднокопитното животно.
Член 30
Издаване на дубликати на идентификационни документи за еднокопитни животни, внесени в Съюза
Чрез дерогация от член 29, параграф 2, когато изгубеният оригинал на идентификационния документ е издаден от издаващ орган, посочен в член 14, буква а), в трета държава, посоченият издаващ орган в третата държава може издаде нов идентификационен документ, при условие че новият идентификационен документ е:
а)
изпратен от издаващия орган, посочен в член 14, буква а), до издаващия орган, посочен в член 29, параграф 2, където е отбелязан като дубликат на идентификационен документ, животното е класифицирано в съответствие с член 29, параграф 2, буква в) и информацията е вписана в базата данни в съответствие с член 29, параграф 3;
б)
препратен до стопанина или, когато това специално се изисква по закон в държавата членка, в която се намира еднокопитното животно, до собственика от издаващия орган или компетентен орган в държавата членка, където се намира стопанството на еднокопитното животно.
Член 31
Временно преустановяване на статута на еднокопитно животно като животно за клане за консумация от човека
1. Чрез дерогация от член 29, параграф 2, буква в) и член 30 и с изключение на случая, описан в член 43, параграф 2, компетентният орган може да реши временно да преустанови статута на еднокопитното животно като предназначено за клане с цел консумация от човека за период от шест месеца, ако:
а)
стопанинът може да докаже по удовлетворяващ начин в срок от 30 дни от датата на обявяване на загубата на идентификационния документ, че статутът на еднокопитното животно като предназначено за клане с цел консумация от човека не е променен поради медицинско лечение;
б)
заявлението за идентификацията е подадено в съответствие с член 1, параграф 1, второ тире от Решение 96/78/ЕО през първата година от живота на животното, но след изтичането на максималния разрешен срок, посочен в член 12, параграф 2 от настоящия регламент.
2. В случая, описан в параграф 1, компетентният орган вписва датата, от която започва да тече шестмесечният срок на временното преустановяване на статута, в раздел II, част III, първата колона от дубликата на идентификационния документ и попълва третата колона от него.
Член 32
Издаване на идентификационни документи, заместващи оригинала
1. Идентификационен документ, заместващ оригинала, се издава от издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1, когато:
а)
оригиналът на идентификационния документ е изгубен и:
i)
самоличността на животното не може да бъде установена;
ii)
няма свидетелство или доказателство, че за въпросното животно по-рано вече е издаден идентификационен документ от издаващ орган, посочен в член 5, параграф 1;
б)
животното не е било идентифицирано в сроковете, определени в член 12, параграф 1 или 2, член 14 или член 43, параграф 2.
2. В случаите, описани в параграф 1, издаващ орган, посочен в член 5, параграф 1, буква в), отговорен за района, в който се намира стопанството, където е еднокопитното животно, при подаване на заявление от стопанина или по искане на компетентния орган:
а)
имплантира транспондер в животното в съответствие с член 18 или прилага алтернативен метод за удостоверяване на самоличността в съответствие с член 21;
б)
издава идентификационен документ, заместващ оригинала, ясно обозначен като такъв („идентификационен документ, заместващ оригинала“) с посочване на новия уникален доживотен номер, съответстващ на записа в базата данни при издаването на посочения идентификационен документ, заместващ оригинала;
в)
класифицира еднокопитното животно в част II от раздел II на идентификационния документ, заместващ оригинала, като непредназначено за клане с цел консумация от човека.
3. Данните на идентификационния документ, заместващ оригинала, издаден в съответствие с параграф 2 от настоящия член, се вписват, като се отбелязва уникалният доживотен номер в базата данни, както е посочено в член 38, и се изпраща до централната база данни в съответствие с член 39.
Член 33
Временно прекратяване на валидността на идентификационен документ за цели на движение
Официалният ветеринарен лекар прекратява временно валидността за цели на движение на идентификационен документ чрез съответното вписване в раздел III от него, когато еднокопитно животно се отглежда във или произхожда от стопанство, което:
а)
е под забрана, посочена в член 4, параграф 5 от Директива 2009/156/ЕО; или
б)
се намира в държава членка, която не е държава членка, свободна от африканска чума по конете, или в част от територията на държава членка, която в съответствие с член 5, параграф 2 от Директива 2009/156/ЕО се счита за заразена с африканска чума по конете.
ГЛАВА VII
СМЪРТ НА ЕДНОКОПИТНИ ЖИВОТНИ И ЕДНОКОПИТНИ ЖИВОТНИ, ПРЕДНАЗНАЧЕНИ ЗА КЛАНЕ С ЦЕЛ КОНСУМАЦИЯ ОТ ЧОВЕКА, И ДОКУМЕНТИРАНЕ НА ЛЕЧЕНИЕТО
Член 34
Задължения на официалния ветеринарен лекар и на компетентния орган при клане или смърт на еднокопитни животни
1. При клане или смърт на еднокопитно животно се предприемат следните мерки:
а)
транспондерът се предпазва от последваща неправомерна употреба, като се отстранява, унищожава или ликвидира in situ;
б)
идентификационният документ се прави невалиден поне чрез означаване „невалиден“ върху всички страници с печат, който не може да бъде подправен, или чрез перфорация на всички страници с подходящ диаметър, не по-малък от стандартната перфорация чрез перфоратор;
в)
по отношение на уникалния доживотен номер на еднокопитното животно:
i)
идентификационният документ се унищожава под официален контрол в кланицата, в която животното е заклано, като до издаващия орган се изпраща удостоверение за това или директно, или чрез контактната точка, посочена в член 36, параграф 2, с което той се уведомява за датата на клане на животното в кланицата и за датата на унищожаване на идентификационния документ; или
ii)
идентификационният документ, който е направен невалиден, се връща на издаващия орган, посочен или в точка 11 от част А на раздел I на идентификационния документ, или в част В от този раздел, като документът е актуализиран в съответствие с член 28, буква б), или директно, или чрез контактната точка, посочена в член 36, параграф 2, заедно с информация за датата, на която животното е заклано или умъртвено с цел борба със заболяванията.
2. Мерките, предвидени в параграф 1, се извършват от или под надзора на:
а)
официалния ветеринарен лекар:
i)
при клане или убиване с цел борба със заболяванията в съответствие с член 4, параграф 4, буква а), втора алинея от Директива 2009/156/ЕО; или
ii)
след клане в съответствие с член 7, параграф 3 от Директива 2009/156/ЕО; или
б)
компетентния орган, определен в член 3, параграф 10 от Регламент (ЕО) № 1069/2009, при обезвреждане или преработка на трупа, който е придружен от идентификационния документ в съответствие с националното законодателство, посочено в член 23, параграф 1 от настоящия регламент, във:
i)
обект, одобрен в съответствие с член 24, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕО) № 1069/2009; или
ii)
инсталации за изгаряне с нисък капацитет, посочени в глава III, буква а), подточка iii) от приложение III към Регламент (ЕС) № 142/2011.
3. Когато, в съответствие с параграф 1, буква а) от настоящия член, транспондерът не може да бъде изваден от еднокопитно животно, заклано с цел консумация от човека, официалният ветеринарен лекар обявява месото или частта от месото, в която се намира транспондерът, за негодно за консумация от човека в съответствие с раздел II, глава V, параграф 1, буква н) от приложение I към Регламент (ЕО) № 854/2004.
Член 35
Задължение на стопанина и на издаващия орган при смърт или загуба на еднокопитно животно
1. Във всички случаи на смърт или загуба (включително кражба) на еднокопитно животно, които не са посочени в член 34, стопанинът връща идентификационния документ на съответния издаващ орган, посочен в раздел I, част А или актуализиран в съответствие с член 28, буква б) в част В от раздел I на идентификационния документ в срок до 30 дни след смъртта или загубата на животното.
2. Издаващият орган, получил информация относно смърт или загуба на еднокопитно животно в съответствие с член 34 или параграф 1 от настоящия член, действа в съответствие с член 28, букви г) и д).
Член 36
Задължения на държавите членки да осигурят обмен на информация след настъпването на смърт на еднокопитно животно
1. Държавите членки прилагат процедури за връщане на направения невалиден идентификационен документ до издаващия орган, както е предвидено в член 34, параграф 1, буква в), подточка ii).
2. Държавите членки могат да осигурят контактна точка за получаване на удостоверенията, посочени в член 34, параграф 1, буква в), подточка i), или на идентификационните документи, посочени в член 34, параграф 1, буква в), подточка ii), за по-нататъшно разпращане до съответните издаващи органи на своята територия.
Тази контактна точка може да бъде орган за връзка, посочен в член 35 от Регламент (ЕО) № 882/2004.
3. Когато е приложимо в съответствие с параграф 2, данните за контактната точка, които могат да бъдат включени в централната база данни, предвидена в член 39, се предоставят на другите държави членки и на обществеността на уебсайта, посочен в член 6, параграф 1.
Член 37
Еднокопитни животни, предназначени за клане с цел консумация от човека, и документиране на лечението
1. Дадено еднокопитно животно се счита за предназначено за клане с цел консумация от човека, освен в случаите, когато в съответствие с настоящия регламент то необратимо е обявено за непредназначено за тази цел в част II от раздел II на идентификационния документ чрез:
а)
подпис на собственика по негова собствена преценка, заверен от издаващия орган; или
б)
подписи на стопанина и на отговорния ветеринарен лекар, който действа в съответствие с член 10, параграф 2 от Директива 2001/82/ЕО; или
в)
вписването, направено от издаващия орган, при издаването на дубликат на идентификационен документ в съответствие с член 29 или 30 или идентификационен документ, заместващ оригинала, в съответствие с член 32.
2. Преди всяко лечение в съответствие с член 10, параграф 2 от Директива 2001/82/ЕО или лечение чрез употреба на лекарствен продукт, разрешен в съответствие с член 6, параграф 3 от посочената директива, отговорният ветеринарен лекар, посочен в член 10, параграф 1 от Директива 2001/82/ЕО, удостоверява статута на еднокопитното животно като:
а)
предназначено за клане с цел консумация от човека, което е общият случай; или
б)
непредназначено за клане с цел консумация от човека, както е установено в част II от раздел II на идентификационния документ.
3. Когато лечението, посочено в параграф 2 от настоящия член, не е разрешено за еднокопитни животни, предназначени за клане с цел консумация от човека, отговорният ветеринарен лекар, посочен в член 10, параграф 1 от Директива 2001/82/ЕО, осигурява това, че в съответствие с дерогацията, предвидена в член 10, параграф 2 от Директива 2001/82/ЕО, преди лечението съответното еднокопитно животно необратимо се обявява за непредназначено за клане с цел консумация от човека чрез:
а)
попълване и подписване на част II от раздел II от идентификационния документ; както и
б)
обявяване за невалидна част III от раздел II на идентификационния документ в съответствие с инструкциите, предвидени в част III от раздел II.
4. След предприемането на мерките, предвидени в параграф 3, стопанинът на еднокопитното животно подава идентификационния документ до издаващ орган в държавата членка, където се намира стопанството на животното, или предоставя информация онлайн, когато има осигурен такъв достъп до базата данни, в срок от 14 дни, считано от датата на подписа в част II от раздел II на идентификационния документ.
5. Чрез дерогация от параграф 4 държава членка може да приема мерки, за да гарантира, че отговорният ветеринарен лекар уведомява за мерките, предприети в съответствие с параграф 3, в срок до 14 дни от датата на подписване на част II от раздел II на идентификационния документ:
а)
или директно издаващия орган, посочен в параграф 4, и предоставя информацията, необходима на издаващия орган да актуализира базата данни, създадена в съответствие с член 39; или
б)
директно централната база данни, създадена в съответствие с член 39, когато е гарантирано, че информацията е включена в база данни, създадена в съответствие с член 38 от издаващия орган, посочен в параграф 4.
6. При нужда от лечение на еднокопитно животно при условията, посочени в член 10, параграф 3 от Директива 2001/82/ЕО, отговорният ветеринарен лекар вписва в част III от раздел II на идентификационния документ необходимите данни относно лекарствения продукт, който съдържа вещества, изброени в Регламент (ЕО) № 1950/2006 като вещества от съществено значение за лечението на еднокопитни животни,, или вещества, които носят допълнителна клинична полза за това лечение.
Отговорният ветеринарен лекар вписва датата на последния предписан прием на лекарствения продукт и в съответствие с член 11, параграф 4 от Директива 2001/82/ЕО информира стопанина за датата, на която изтича карентният период, установен в съответствие с член 10, параграф 3 от посочената директива.
ГЛАВА VIII
ЗАПИСИ И САНКЦИИ
Член 38
База данни
1. Когато издава идентификационен документ или регистрира по-рано издадени идентификационни документи, издаващият орган записва в своята база данни поне следната информация относно еднокопитното животно:
а)
уникален доживотен номер;
б)
вид;
в)
пол;
г)
цвят;
д)
датата (дд/мм/гггг) на раждане, заявена от стопанина, посочен в буква и);
е)
ако е приложимо, поне последните 15 знака от кода, предаван от транспондерa, или предавания от радиочестотно идентификационно устройство код, което не е съобразено със стандарт ISO 11784, заедно с информация за изискваното четящо устройство за прочит на информацията, или алтернативен метод за удостоверяване на самоличността в съответствие с член 21;
ж)
държавата на раждане, обявена от стопанина, посочен в буква и);
з)
дата на издаване и на всяко изменение на идентификационния документ;
и)
името и адреса на стопанина, подал заявлението, посочено в член 11, параграф 1, член 15, параграф 1, член 29, параграф 2 или член 32, параграф 2, или, когато е приложимо, подал идентификационния документ, както е посочено в член 27, параграф 3;
й)
статут на регистрирано еднокопитно животно или на еднокопитно животно за разплод и доотглеждане;
к)
име на животното (името, което животното е получило при раждането, и където е приложимо, търговското име), както е обявено от стопанина, посочен в буква и);
л)
известен статут на животното като непредназначено за клане с цел консумация от човека;
м)
сериен номер, когато такъв сериен номер се отбелязва в идентификационния документ, посочен в член 9, параграфи 1 и 3, и информация за нови идентификационни документи, дубликати или идентификационни документи, заместващи оригинала, издадени в съответствие с член 12, параграф 3, член 29, член 30 или член 32;
н)
държавата, в която се намира стопанството на еднокопитното животно, както е обявено от стопанина, посочен в буква и);
о)
съобщената дата на смъртта или загубата на животното, обявена от стопанина, посочен в буква и), или датата на клане.
2. Издаващият орган съхранява информацията, посочена в параграф 1 от настоящия член, като запис в своята база данни в продължение на най-малко 35 години или за срок от минимум две години, считано от датата на известяване на смъртта на еднокопитното животно в съответствие с член 34.
3. Не по-късно от 15 дни, считано от датата на вписване на информацията, посочена в параграф 1 от настоящия член, издаващият органът, посочен в същия параграф, предава информацията, посочена в букви а) - й) и л) - о) от него, до централната база данни, създадена в съответствие с член 39, в държавата членка:
а)
където издаващият орган е одобрен, признат или определен или където се намира седалището му в съответствие с член 5, параграф 1;
б)
където е родено еднокопитното животно.
Член 39
Създаване на централна база данни
1. Държавите членки създават централна база данни за целите на настоящия регламент.
2. Чрез дерогация от параграф 1 не се изисква централна база данни в държавите членки, които имат единна база данни за регистрирани еднокопитни животни и единна база данни за еднокопитни животни за разплод и доотглеждане, при условие че:
а)
двете бази данни могат ефективно да обменят информация помежду си и могат да си сътрудничат с централните бази данни в съответствие с член 40 с цел актуализиране на идентификационните данни за еднокопитни животни, когато техният статут се променя на регистрирани еднокопитни животни или на еднокопитни животни за разплод и доотглеждане;
б)
компетентният орган има достъп до тези бази данни.
3. Държавите членки предоставят наименованието, адреса и информацията за връзка със своите централни бази данни на разположение на другите държави членки и на обществеността на уебсайта, предвиден в член 6, параграф 1.
Член 40
Експлоатация и сътрудничество на централните бази данни
1. Всяка държава членка гарантира, че издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, включват информацията, посочена в член 28, буква д) и член 38, параграф 1, отнасяща се до еднокопитни животни, идентифицирани на нейна територия, в централна база данни или че базите данни на издаващите органи на нейната територия са свързани в мрежа с тази централна база данни.
2. Държавите членки си сътрудничат при експлоатацията на своите централни бази данни в съответствие с Директива 89/608/ЕИО и гарантират, че:
а)
в съответствие с член 28 от настоящия регламент от централната база данни се предава информация - с посочване на уникалния доживотен номер - за всяко изменение на идентификационните данни, посочени в член 38, параграф 1, до централната база данни на държавата членка, в която е издаден идентификационният документ;
б)
на компетентните органи на останалите държави членки се предоставя безплатен достъп до минимална информация, съдържаща се в централната база данни, за да направят справка дали там е записан даден код на транспондер, уникален доживотен номер или номер на паспорт.
Член 41
Санкции
Държавите членки определят правилата относно санкциите, приложими при нарушение на разпоредбите на настоящия регламент, и вземат всички необходими мерки, за да гарантират тяхното прилагане. Предвидените санкции трябва да бъдат ефективни, пропорционални и възпиращи. Държавите членки съобщават на Комисията съдържанието на посочените разпоредби най-късно до 1 януари 2016 г. и незабавно я уведомяват за всяко последващо изменение, което ги засяга.
ГЛАВА IX
ПРЕХОДНИ И ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 42
Отмяна
Регламент (ЕО) № 504/2008 се отменя, считано от 1 януари 2016 г.
Позоваванията на отменения регламент се считат за позовавания на настоящия регламент.
Член 43
Преходни разпоредби
1. Чрез дерогация от член 4, параграф 2 за идентифицирани в съответствие с настоящия регламент се считат следните еднокопитни животни:
а)
еднокопитните животни, родени най-късно до 30 юни 2009 г. и идентифицирани до тази дата в съответствие с решения 93/623/ЕИО или 2000/68/ЕО, при условие че идентификационните документи, издадени за посочените еднокопитни животни:
i)
са регистрирани в съответствие с член 21, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 504/2008 най-късно до 31 декември 2009 г.; както и
ii)
съдържат раздел, съответстващ на раздел IX от образеца на идентификационен документ, установен в приложението към Решение 93/623/ЕО, а част III-А от идентификационния документ е попълнена, ако е въведена информация в част III-Б от него;
б)
еднокопитните животни, родени най-късно до 30 юни 2009 г., които обаче не са идентифицирани до тази дата в съответствие с решения 93/623/ЕИО или 2000/68/ЕО, при условие че са идентифицирани в съответствие с Регламент (ЕО) № 504/2008 най-късно до 31 декември 2009 г.;
в)
еднокопитните животни, идентифицирани в съответствие с Регламент (ЕО) № 504/2008 до 31 декември 2015 г.
2. Еднокопитните животни, които са родени в Съюза или са внесени в Съюза от трета държава след 30 юни 2009 г. и които не са идентифицирани в съответствие с Регламент (ЕО) № 504/2008 до 31 декември 2015 г., се идентифицират в съответствие с член 29 или 32 от настоящия регламент, в зависимост от наличната информация за самоличността им, и в част II от раздел II от дубликата на идентификационния документ се класифицират като непредназначени за клане с цел консумация от човека.
3. Чрез дерогация от член 13, параграф 2 държавите членки, които са предоставили дерогации в съответствие с член 7 от Регламент (ЕО) № 504/2008 преди 1 януари 2016 г. и съответно са уведомили за тях Комисията преди тази дата, не се изисква да уведомяват повторно Комисията за тях.
4. Държавите членки, които не са създали предвидената в член 39 централизирана база данни, създават централна база данни в съответствие с член 39 и осигуряват тя да започне да функционира в съответствие с член 40 най-късно до 30 юни 2016 г.
Член 44
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след деня на публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Той се прилага от 1 януари 2016 г. В държавите членки, които до 1 януари 2016 г. не са създали работеща централна база данни, член 39 обаче се прилага от 1 юли 2016 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 17 февруари 2015 година.
REGULAMENTUL DE PUNERE ÎN APLICARE (UE) 2015/262 AL COMISIEI
din 17 februarie 2015
de stabilire, în temeiul Directivelor 90/427/CEE și 2009/156/CE ale Consiliului, a unor norme privind metodele de identificare a ecvideelor (Regulamentul privind pașapoartele ecvideelor)
(Text cu relevanță pentru SEE)
COMISIA EUROPEANĂ,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
având în vedere Directiva 90/427/CEE a Consiliului din 26 iunie 1990 privind condițiile zootehnice și genealogice care reglementează schimburile intracomunitare cu ecvidee (1), în special articolul 4 alineatul (2) literele (c) și (d), articolul 6 alineatul (2) a doua liniuță și articolul 8 alineatul (1) primul paragraf,
având în vedere Directiva 2009/156/CE a Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind condițiile de sănătate animală care reglementează circulația și importul de ecvidee provenind din țări terțe (2), în special articolul 4 alineatul (4),
întrucât:
(1)
Directiva 90/427/CEE stabilește condițiile zootehnice care reglementează schimburile cu ecvidee în interiorul Uniunii. Aceasta impune statelor membre să asigure faptul că ecvideele înregistrate sunt însoțite, în timpul circulației lor, de un document de identificare emis de organizațiile de ameliorare sau de asociațiile de crescători acreditate la care se face trimitere în această directivă.
(2)
Directiva 2009/156/CE stabilește condițiile de sănătate animală pentru circulația și importul de ecvidee provenind din țări terțe. Aceasta prevede că ecvideele înregistrate trebuie să fie identificate printr-un document de identificare emis în conformitate cu Directiva 90/427/CEE sau de o asociație sau organizație internațională care gestionează cai în vederea competițiilor sau a curselor. Ecvideele destinate reproducției și producției trebuie să fie identificate printr-o metodă stabilită de Comisie.
(3)
Regulamentul (CE) nr. 504/2008 al Comisiei (3), care se aplică începând cu 1 iulie 2009, stabilește norme privind identificarea ecvideelor născute sau importate în Uniune și stabilește un document de identificare (pașaportul ecvideelor) pentru ecvidee, acesta fiind un document multifuncțional care servește sănătății animale și publice, precum și nevoilor din sectorul zootehnic și celor legate de sportul ecvestru. Cu accent pe documentul de identificare ca element constitutiv al sistemului de identificare a ecvideelor, regulamentul prevede doar opțiunea de a încorpora informațiile conținute în bazele de date ale numeroaselor organisme emitente într-o bază de date centrală sau de a pune în rețea bazele de date ale acestor organisme emitente cu baza de date centrală.
(4)
Statele membre au întâmpinat dificultăți în ceea ce privește punerea în aplicare a măsurilor prevăzute în Regulamentul (CE) nr. 504/2008. Respectivele dificultăți vizează în principal metoda de identificare a ecvideelor prin intermediul documentului de identificare.
(5)
Investigațiile efectuate de statele membre au relevat faptul că documentul de identificare constituie ținta unor acte semnificative de fraudă. Principalul risc este reprezentat de reintroducerea ilegală în lanțul alimentar a ecvideelor excluse anterior de la sacrificare în vederea consumului uman și tratate cu medicamente care nu sunt autorizate pentru animalele de la care se obțin produse alimentare. În urma adoptării Deciziei 2000/68/CE a Comisiei (4), mii de ecvidee au fost excluse în mod irevocabil de la sacrificarea în vederea consumului uman. Lipsa de alternative la întreținerea pe toată durata vieții a ecvideelor care nu sunt utile și dorite, care au fost excluse de la sacrificarea în vederea consumului uman, a condus la neglijare și abandon cu consecințe grave pentru sănătatea și bunăstarea animalelor. Această situație a fost exacerbată de situația economică actuală, care face ca, în multe cazuri, păstrarea ecvideelor aflate la finalul vieții lor productive să fie prea costisitoare. În anumite state membre, problemele au atins asemenea proporții, încât autoritățile competente au inițiat programe privind sacrificarea, în afara lanțului alimentar, a ecvideelor care nu mai sunt utile.
(6)
În ultimii ani, lăsarea animalelor la păscut, fără a avea acordul proprietarului terenului, a apărut ca un nou fenomen care îi afectează pe proprietarii de pășuni, deoarece din punct de vedere legal aceștia au devenit deținători de ecvidee și au dobândit în mod neintenționat responsabilități în temeiul Regulamentului (CE) nr. 504/2008. Statutul neclar al acestor ecvidee poate fi, de asemenea, relevant pentru aplicarea corectă a normelor Uniunii în alte domenii.
(7)
A devenit evident faptul că informațiile înregistrate în baza de date a organismului emitent la data emiterii documentului de identificare devin rapid depășite. Prin urmare, este extrem de dificil, dacă nu complet nepractic, ca autoritățile competente să verifice, în contextul certificării sau al verificării identității, dacă un document de identificare este sau nu este autentic și dacă informațiile pe care le conține sunt actuale și plauzibile și nu au fost supuse unor modificări frauduloase, în special în ceea ce privește statutul animalelor ca destinate sacrificării, și, de asemenea, cu scopul de a beneficia de condiții mai favorabile în materie de sănătate și bunăstare a animalelor pe durata circulației ecvideelor înregistrate.
(8)
În majoritatea statelor membre, bazele de date ale diferitelor organisme emitente de pașapoarte nu sunt conectate între ele, iar din motive juridice și administrative un organism unic emitent de pașaport nu este o opțiune disponibilă imediat. Prin urmare, crearea unei baze de date centrale este considerată cea mai eficientă soluție pentru realizarea de schimburi de date și pentru sincronizarea datelor între diferiții actori în temeiul Directivelor 90/427/CEE și 2009/156/CE, la fel cum este necesară pentru a gestiona documente de identificare a ecvideelor pentru a oferi nu doar garanțiile necesare în materie de sănătate animală, dar și pentru a permite aplicarea acelor dispoziții din legislația Uniunii privind bunăstarea animalelor și sănătatea publică pentru care identificarea corectă și fiabilă a ecvideelor reprezintă o condiție prealabilă.
(9)
O anchetă efectuată de Comisie în cadrul evenimentelor legate de carnea de cal din 2013 a arătat că 23 de state membre au stabilit o bază de date centrală, iar două state membre dispun de o bază de date unică pentru ecvideele înregistrate și, respectiv, pentru ecvideele de reproducție și de producție. Trei state membre, reprezentând aproximativ 20 % din 6,7 milioane de ecvidee în Uniune, nu dispun de o bază de date centralizată.
(10)
Prin urmare, este necesar să se revizuiască sistemul Uniunii pentru identificarea ecvideelor, pentru a se asigura că prezintă siguranță, dar și că este ușor de utilizat.
(11)
Importurile de ecvidee în teritoriile prezentate în anexa I la Regulamentul (CE) nr. 882/2004 al Parlamentului European și al Consiliului (5) fac obiectul condițiilor stabilite în conformitate cu Directiva 2009/156/CE și sunt autorizate din țările terțe prezentate în anexa la Decizia 2004/211/CE a Comisiei (6). În general, aproximativ 4 000 de ecvidee înregistrate și ecvidee pentru reproducție și producție sunt introduse în fiecare an în Uniune, în temeiul condițiilor prevăzute de Decizia 93/197/CEE a Comisiei (7).
(12)
La aplicarea procedurilor vamale stabilite în Regulamentul (UE) nr. 952/2013 al Parlamentului European și al Consiliului (8) este necesar să se facă referire, de asemenea, la Regulamentul (CEE) nr. 706/73 al Consiliului (9). Regulamentul (CEE) nr. 706/73 stipulează că, începând cu 1 septembrie 1973, normele Uniunii sunt aplicabile în Insulele Anglo-Normande și Insula Man în materie de legislație veterinară.
(13)
Decizia 96/78/CE a Comisiei (10) stabilește criteriile privind înscrierea și înregistrarea ecvideelor înregistrate în registrele genealogice în scopul ameliorării animalelor. Această decizie prevede, printre altele, că, pentru a fi înscris în secțiunea principală a registrului genealogic al rasei sale, un ecvideu trebuie să fie identificat ca mânz sub iapa-mamă în conformitate cu normele registrului genealogic, ceea ar trebui să necesite cel puțin o adeverință de montă. Din motive legate de coerența legislației Uniunii și de facilitarea aplicării acesteia, normele privind documentul de identificare nu ar trebui să compromită punerea în aplicare a normelor privind identificarea ecvideelor în vederea înregistrării lor în registrele genealogice.
(14)
Metodele de identificare a ecvideelor prevăzute în prezentul regulament trebuie să respecte, de asemenea, principiile stabilite de organizațiile de ameliorare autorizate în conformitate cu Decizia 92/353/CEE a Comisiei (11). Conform respectivei decizii, organizația sau asociația care ține registrul genealogic de origine al rasei stabilește principiile care reglementează identificarea ecvideelor, împărțirea registrului genealogic pe clase și ascendenții înscriși în registrul genealogic.
(15)
Pentru a asigura o calitate ridicată a documentelor de identificare și a registrelor de evidență pentru toate ecvideele din Uniune, statele membre trebuie să asigure faptul că aceste sisteme de identificare a ecvideelor înregistrate care au fost înscrise sau înregistrate în registrele genealogice întocmite de organizațiile de ameliorare sau de asociațiile de crescători acreditate sau recunoscute îndeplinesc, în ceea ce privește emiterea documentelor de identitate, condițiile stabilite pentru desemnarea, de către autoritatea competentă, a organismelor emitente de documente de identificare pentru ecvideele destinate reproducției și producției.
(16)
Definiția termenului „ecvidee”, care se înscrie strict în sfera de aplicare a articolului 2 litera (b) din Directiva 2009/156/CE, trebuie să fie în conformitate cu taxonomia utilizată în legislația Uniunii, precum anexa la Regulamentul (CEE) nr. 3626/82 al Consiliului (12) și anexa la Regulamentul (UE) nr. 206/2010 al Comisiei (13).
(17)
Întrucât definiția exploatației prevăzută în Directiva 92/35/CEE a Consiliului (14) include rezervațiile naturale în care ecvideele trăiesc în libertate, fiind, prin urmare, mai vastă decât cea prevăzută în Directiva 2009/156/CE, este necesar ca definiția exploatației prevăzută în prezentul regulament să acopere, de asemenea, rezervațiile naturale în care ecvideele trăiesc în libertate.
(18)
Supervizarea veterinară necesară pentru a furniza garanțiile privind sănătatea animală solicitate în conformitate cu Directiva 2009/156/CE poate fi asigurată numai în cazul în care exploatația, astfel cum este definită în directiva respectivă, este cunoscută de către autoritatea competentă. Cerințe similare rezultă din aplicarea secțiunii I capitolul II partea A din anexa I la Regulamentul (CE) nr. 854/2004 al Parlamentului European și al Consiliului (15) în ceea ce privește ecvideele ca animale de la care se obțin produse alimentare. Totuși, având în vedere frecvența cu care circulă ecvideele, nu este adecvat să se stabilească un sistem prin intermediul căruia ecvideele să fie urmărite în timp real. Mai curând, detaliile de identificare trebuie să fie la dispoziția autorității competente și, în acest scop, o bază de date centrală în fiecare stat membru este fundamentală pentru a gestiona informații referitoare la ecvideele care sunt ținute în acel stat membru.
(19)
Legislația Uniunii face distincția între proprietarii și deținătorii de animale. Termenul de „deținător” de animale este definit și utilizat în Regulamentul (CE) nr. 1760/2000 al Parlamentului European și al Consiliului (16). În schimb, Directiva 2009/156/CE se referă la proprietarul sau la crescătorul de animale. O definiție combinată a proprietarului și a deținătorului este prevăzută în Directiva 92/35/CEE. Întrucât în legislația națională și a Uniunii proprietarul unui ecvideu nu este neapărat persoana responsabilă de animal, este necesar să se clarifice faptul că, în primul rând, deținătorul ecvideului, care poate să fie sau să nu fie proprietarul, ar trebui să răspundă pentru identificarea ecvideelor conform prezentului regulament.
(20)
În conformitate cu legislația statelor membre sau la cererea anumitor organisme emitente, anumite informații referitoare la proprietarul animalului trebuie înscrise în documentul de identificare și, în consecință, în baza de date ținută de organismul emitent. Aceste informații cu privire la proprietar, și, în plus cu privire la schimbarea proprietarului, pot fi furnizate prin intermediul unor diferite tipuri de certificate de proprietate sau de carduri de înregistrare, inclusiv prin intermediul cardului de înmatriculare („carte d'immatriculation”) utilizat cu succes într-un stat membru.
(21)
Directiva 2008/73/CE a Consiliului (17) prevede că statele membre trebuie să stabilească și să mențină la zi listele de unități aprobate în domeniul veterinar și zootehnic și să le pună la dispoziția celorlalte state membre și a publicului. Pentru a facilita accesul celorlalte state membre și al publicului la listele de unități aprobate, aceste liste ar trebui puse electronic la dispoziția statelor membre prin intermediul unor pagini de internet informative. Comisia ar trebui să sprijine statele membre să pună aceste liste la dispoziția celorlalte state membre și a publicului, comunicând adresa paginii de internet a unui site, care ar trebui să afișeze linkuri către paginile de internet informative ale statelor membre.
(22)
Pentru a facilita schimbul electronic de informații între statele membre și pentru a asigura transparența și caracterul inteligibil, este important ca listele să fie prezentate într-un șablon uniform pe întregul teritoriu al Uniunii. Prin urmare, Decizia 2009/712/CE a Comisiei (18) prevede modele de structură a listelor sus-menționate pe paginile de internet informative stabilite de statele membre.
(23)
Regulamentul (CE) nr. 504/2008 prevede că ecvideele pot să fie deținute numai în cazul în care sunt identificate conform regulamentului. Comisia a trebuit să răspundă la mai multe reclamații referitoare la populațiile de cai domestici care trăiesc în afara exploatațiilor în condiții care nu sunt compatibile cu cele descrise drept condiții de semisălbăticie în acest regulament. Prin urmare, este necesar să se clarifice faptul că ecvideele care trăiesc în Uniune trebuie să fie identificate și, ca un al doilea pas, să se prevadă o derogare în cazul în care această condiție nu poate fi îndeplinită.
(24)
Ecvideele care trăiesc în Uniune ar trebui să fie identificate printr-un document de identificare valabil pentru întreaga durată de viață, care să ofere o descriere narativă și sub formă de diagramă a ecvideului și care înregistrează marcajele individuale ale respectivului animal, în scopul verificării identității. Aceste marcaje pot fi fie ereditare, precum mai mult de trei vârtejuri, castanele, mărcile de culoare, defectele rare de pigmentare a ochilor, depresiunile musculare specifice, dar și structurile complexe ale irisului sau ale retinei, markerii genetici specifici (profilul ADN), fie dobândite, precum depigmentarea din cauza rănilor provocate de șa și cicatricele, inclusiv cele apărute în urma castrării armăsarilor sau a marcării cu fierul roșu.
(25)
Documentele de identificare nu ar trebui să fie eliberate dacă nu sunt completate cu detaliile de identificare necesare care urmează să fie înregistrate în baza de date a organismului emitent conform prezentului regulament.
(26)
În plus, este necesar ca certificatul de origine, menționat în Directiva 90/427/CEE, care se încorporează în documentul de identificare, să menționeze toate informațiile necesare pentru a garanta faptul că ecvideele care sunt transferate de la un registru genealogic la altul sunt înscrise în clasa de registru genealogic ale cărei criterii le îndeplinesc.
(27)
În conformitate cu Decizia 96/510/CE a Comisiei (19), certificatul genealogic și zootehnic pentru ecvideele înregistrate trebuie să fie conform cu documentul de identificare, astfel cum se prevede în Decizia 93/623/CEE a Comisiei (20). Întrucât Deciziile 93/623/CEE și 2000/68/CE au fost abrogate prin Regulamentul (CE) nr. 504/2008, este necesar să se clarifice faptul că orice referire la aceste decizii ar trebui să fie interpretată ca trimitere la prezentul regulament.
(28)
Organismele emitente de documente de identificare pentru ecvideele înregistrate trebuie să fie organizațiile sau asociațiile care păstrează sau stabilesc registre genealogice pentru ecvideele înregistrate și care sunt acreditate sau recunoscute în mod oficial de autoritatea competentă a unui stat membru conform Deciziei 92/353/CEE sau o agenție oficială a statului membru care gestionează registrul genealogic în care ecvideul este înscris sau înregistrat în scopuri de reproducție, conform Deciziei 96/78/CE. În plus, sucursalele naționale ale organizațiilor sau asociațiilor internaționale, care gestionează caii în vederea competițiilor și a curselor și au sediul într-un stat membru, ar trebui să poată acționa ca un organism emitent de documente de identificare pentru cai înregistrați.
(29)
Statelor membre ar trebui să li se acorde mai multă libertate în ceea ce privește organismele emitente de documente de identificare pentru ecvidee destinate reproducției și producției. Ar trebui să fie posibilă emiterea acestor documente de identificare de către autoritatea competentă pentru exploatația în care ecvideul este ținut la momentul identificării sale sau de către un organism emitent desemnat și supervizat de respectiva autoritate competentă.
(30)
Autoritatea competentă care răspunde de acreditarea sau recunoașterea organizațiilor sau a asociațiilor care stabilesc registre genealogice, în conformitate cu anexa la Decizia 92/353/CEE, ar trebui să coopereze cu autoritatea competentă la care se face trimitere în Regulamentul (CE) nr. 882/2004, pentru a garanta, în cazul în care este necesar, prin intermediul cooperării transfrontaliere, că documentele de identificare pentru ecvidee sunt emise și utilizate conform prezentului regulament.
(31)
Întrucât toate ecvideele născute sau importate în Uniune ar trebui să fie identificate, în conformitate cu prezentul regulament, prin intermediul unui document de identificare unic valabil pentru întreaga durată de viață a acestora, sunt necesare dispoziții speciale în cazurile în care statutul de „ecvideu destinat reproducției și producției” se modifică în „ecvideu înregistrat” în sensul Directivei 2009/156/CE. Având în vedere consecințele de mare amploare ale unei astfel de schimbări pentru circulația, comercializarea ecvideelor și importul în Uniune al ecvideelor provenind din țări terțe din punct de vedere al normelor aplicabile în materie de sănătate animală prevăzute în Directiva 2009/156/CE, dar și al normelor legate de bunăstarea animalelor care reglementează circulația, în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1/2005 al Consiliului (21), este necesar ca autoritatea competentă să aibă un singur punct de acces, și anume o bază de date centrală, pentru a verifica detaliile de identificare ale ecvideelor necesare pentru certificare sau controale oficiale.
(32)
Este necesar ca statele membre să poată stabili regimuri specifice pentru identificarea ecvideelor care trăiesc în condiții de sălbăticie sau semisălbăticie în zone sau teritorii definite, inclusiv rezervații naturale, pentru a asigura coerența cu definiția exploatației stabilită în Directiva 92/35/CEE. Cu toate acestea, orice astfel de derogare de la obligația generală de identificare a ecvideelor ar trebui acordată numai în cazul în care aceste populații definite de ecvidee care trăiesc în condiții de sălbăticie sau semisălbăticie sunt separate în mod real de ecvideele destinate oricărei forme de utilizare domestică și rămân nu numai în afara controlului uman în ceea ce privește supraviețuirea și reproducția lor, ci și în afara sferei de aplicare a Directivei 98/58/CE a Consiliului (22) care nu se aplică animalelor care trăiesc în sălbăticie.
(33)
Pentru a verifica identitatea unui ecvideu, documentul de identificare trebuie să conțină în primul rând o descriere de înaltă calitate a ecvideului constând într-o descriere narativă a ecvideului și a marcajelor sale, precum și într-o diagramă detaliată incluzând marcajele individuale și distinctive ale ecvideului.
(34)
Pentru a se garanta faptul că ecvideele sunt descrise corect în documentele de identificare însoțitoare, organismele emitente ar trebui să depună eforturile necesare pentru a urma cele mai bune practici și pentru a instrui personalul responsabil cu descrierea animalelor, de exemplu, urmând orientările furnizate de Fédération Équestre Internationale (Federația Ecvestră Internațională) (23) și de Weatherbys (24).
(35)
Marcajele unui ecvideu și mijloacele de identificare aplicate pentru acesta, care combinate sunt utilizate în scopul verificării identității, nu ar trebui să stabilească doar o legătură fără echivoc între ecvideu și documentul său de identificare, ci ar trebui să arate și faptul că respectivul ecvideu a fost supus procesului de identificare, conform prezentului regulament, astfel încât să nu fie emise mai multe documente de identificare pentru un singur animal. Dispozitivele electronice de identificare („transpondere”) pentru ecvidee sunt deja utilizate pe scară largă la nivel internațional. Această tehnologie ar trebui să fie utilizată pentru a garanta o legătură strânsă între ecvideu și documentul său de identificare, deși ar trebui să fie prevăzute metode alternative care să fie utilizate în scopul verificării identității ecvideului, cu condiția ca respectivele metode alternative să ofere garanții echivalente pentru a preveni emiterea multiplă de documente de identificare.
(36)
Transponderele utilizate pentru marcarea ecvideelor și dispozitivele de citire pentru afișarea codului încorporat în transponder trebuie să respecte standardele convenite la nivel internațional. Aceste standarde prevăd două sisteme diferite vizând asigurarea unicității codului transponderului. Cea mai mare parte a statelor membre a pus în aplicare Regulamentul (CE) nr. 504/2008, astfel încât să utilizeze un cod de țară alfanumeric alcătuit din trei caractere și să gestioneze distribuția transponderelor prin intermediul autorităților lor competente.
(37)
Acest sistem de asigurare a unicității codului transponderului ar trebui să fie integrat în proiectarea bazelor de date menținute de organismele emitente, precum și a bazei de date centrală, fără a aduce prejudicii schimburilor și importurilor în Uniune ale ecvideelor marcate cu un transponder care afișează un cod alfanumeric proiectat diferit.
(38)
Directiva 90/425/CEE a Consiliului (25) prevede controale sanitar-veterinare care trebuie să fie efectuate în ceea ce privește anumite animale și produse la locul lor de destinație. În special, se prevede că destinatarii care apar pe certificatul sau pe documentul prevăzut în respectiva directivă trebuie, la cererea autorității competente a statului membru de destinație și în măsura necesară, să efectueze aceste controale, să raporteze în avans sosirea animalelor și a produselor din alt stat membru și, în special, natura transportului și data preconizată a sosirii. Acest tip de notificare nu este necesar în cazul cailor înregistrați și care sunt însoțiți de documentul de identificare prevăzut în Directiva 90/427/CEE.
(39)
Cu toate că ecvideele trebuie să fie întotdeauna însoțite de documentele de identificare conform legislației în vigoare a Uniunii, este necesar să se prevadă o derogare de la această cerință atunci când păstrarea documentului de identificare pe timpul întregii durate de viață a ecvideului este imposibilă sau puțin practică sau în cazul în care un astfel de document nu a fost emis având în vedere sacrificarea animalului înainte ca acesta să ajungă la vârsta maximă cerută pentru identificare.
(40)
De asemenea, ar trebui să se permită utilizarea, de către statele membre, a unui document de identificare simplificat pentru ecvideele a căror circulație se limitează la teritoriul statului membru în cauză. În mai multe zone, au fost introduse carduri de plastic cu cipuri computerizate integrate („carduri inteligente”) drept dispozitive de stocare a datelor. Ar trebui să fie posibilă emiterea unor astfel de carduri inteligente ca o opțiune în plus pe lângă documentul de identificare, precum și utilizarea acestora în anumite condiții în locul documentului de identificare care însoțește ecvideele înregistrate sau ecvideele destinate reproducției și producției în timpul circulației lor pe teritoriul unui stat membru.
(41)
De asemenea, este necesar să se prevadă cazurile în care documentul de identificare original emis conform prezentului regulament pentru întreaga durată de viață a ecvideului este pierdut, nu mai este lizibil sau conține informații incorecte care nu sunt rezultatul unor practici ilegale. Dispozițiile respective trebuie, pe cât posibil, să excludă deținerea ilegală a mai multor documente de identificare, astfel încât să fie descris corect statutul ecvideului ca animal destinat sacrificării în vederea consumului uman. În cazul în care sunt disponibile informații suficiente și controlabile, se emite un duplicat al documentului de identificare, desemnat ca atare, și care, în general, exclude animalul de la sacrificarea în vederea consumului uman. În alte cazuri, se emite un document de identificare înlocuitor, desemnat ca atare, și care exclude ecvideul de la sacrificarea în vederea consumului uman, care, în plus, ar trebui să definească animalul drept ecvideu destinat reproducției și producției.
(42)
Aceste proceduri ar trebui să se aplice, de asemenea, în cazul ecvideelor care sunt prezentate pentru identificare după expirarea termenului-limită stabilit pentru prima identificare, deoarece practicile și intențiile de natură frauduloasă vizând obținerea unui document de identificare suplimentar nu pot fi excluse.
(43)
În anumite cazuri, în care ecvideele sunt înscrise sau înregistrate pentru înscrierea în registrele genealogice ținute de organizații de ameliorare din țări terțe, sunt necesare dispoziții specifice care să permită ecvideelor să rămână înregistrate în registrul genealogic, garantându-se în același timp excluderea acestora din lanțul alimentar prin înscrieri corespunzătoare în documentele respective de identificare.
(44)
Conform Directivei 2009/156/CE, documentul de identificare este un instrument care vizează restricționarea circulației ecvideelor în cazul apariției unei boli cu declarare obligatorie în exploatația în care acestea sunt ținute sau crescute. Prin urmare, este necesar să se stipuleze suspendarea valabilității respectivului document de identificare pentru circulația animalelor în cazul apariției anumitor boli, printr-o mențiune corespunzătoare introdusă în documentul de identificare.
(45)
În plus, Directiva 2009/156/CE prevede că ecvideele înregistrate, atunci când părăsesc exploatația, sunt identificate prin intermediul unui document de identificare, care trebuie să certifice, în mod special, faptul că ecvideele nu provin dintr-o exploatație care a făcut obiectul anumitor măsuri de interdicție. Prin urmare, este necesar ca secțiunea dedicată din modelul documentului de identificare să devină obligatorie pentru toate ecvideele și să fie reformulată în consecință.
(46)
Dacă decesul ecvideului survine altfel decât prin sacrificarea la abator, documentul de identificare, în cazul în care însoțește carcasa în conformitate cu legislația națională, ar trebui să fie returnat organismului emitent de către autoritatea care supraveghează prelucrarea animalului mort, conform Regulamentului (CE) nr. 1069/2009 al Parlamentului European și al Consiliului (26), sau incinerarea în incineratoare cu capacitate mică la care se face trimitere în capitolul III din anexa III la Regulamentul (UE) nr. 142/2011 al Comisiei (27) și ar trebui garantat faptul că transponderul sau orice metodă alternativă utilizată pentru a verifica identitatea ecvideului nu poate fi reciclat(ă).
(47)
Pentru a preveni intrarea transponderelor în lanțul alimentar, carnea de la ecvideele de la care nu a fost posibilă îndepărtarea transponderului la momentul sacrificării ar trebui să fie declarată improprie pentru consumul uman, în conformitate cu secțiunea II capitolul V din anexa I la Regulamentul (CE) nr. 854/2004. Pentru a facilita localizarea transponderelor implantate, locul de implantare ar trebui să fie standardizat și înregistrat în documentele de identificare.
(48)
În conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 178/2002 al Parlamentului European și al Consiliului (28), animalele vii pregătite în vederea plasării pe piață pentru consumul uman sunt definite drept alimente. Respectivul regulament prevede responsabilități extinse pentru operatorii din sectorul alimentar pe durata tuturor stadiilor de producție alimentară, inclusiv în ceea ce privește trasabilitatea animalelor de la care se obțin produse alimentare.
(49)
Ecvideele pentru reproducție și producție, precum și ecvideele înregistrate pot deveni ecvidee destinate sacrificării astfel cum sunt definite în Directiva 2009/156/CE, într-un anumit stadiu al duratei lor viață. Carnea de solipede, termen sinonim pentru ecvidee, este definită la punctul 1 din anexa I la Regulamentul (CE) nr. 853/2004 al Parlamentului European și al Consiliului (29) de stabilire a unor norme specifice de igienă care se aplică alimentelor de origine animală.
(50)
În urma expirării dispozițiilor tranzitorii de punere în aplicare a Regulamentelor (CE) nr. 853/2004, (CE) nr. 854/2004 și (CE) nr. 882/2004 conform Regulamentului (CE) nr. 2076/2005 al Comisiei (30), cerințele în materie de informații privind lanțul alimentar pentru ecvidee au fost puse în aplicare începând cu 1 ianuarie 2010.
(51)
Regulamentul (CE) nr. 853/2004 prevede ca operatorii de abatoare să primească, să verifice și să acționeze pe baza informațiilor privind lanțul alimentar care furnizează detalii referitoare la originea, evoluția și gestionarea animalelor destinate producției de alimente. Autoritatea competentă poate permite ca informațiile privind lanțul alimentar referitoare la solipedele domestice să fie trimise către abator în același timp cu animalele, nu în avans. Documentul de identificare care însoțește ecvideele destinate sacrificării ar trebui, prin urmare, să facă parte din aceste informații privind lanțul alimentar.
(52)
Regulamentul (CE) nr. 854/2004 prevede că medicul veterinar oficial trebuie să verifice că operatorul din sectorul alimentar și-a îndeplinit obligațiile pentru a garanta faptul că animalele acceptate în vederea sacrificării pentru consumul uman sunt identificate în mod corespunzător.
(53)
Regulamentul (CE) nr. 853/2004 prevede că operatorii din sectorul alimentar trebuie să verifice pașapoartele de însoțire a solipedelor domestice pentru a se asigura faptul că animalul este destinat sacrificării în vederea consumului uman și, dacă acceptă animalul în vederea sacrificării, trebuie să remită pașaportul medicului veterinar oficial.
(54)
Având în vedere situația specifică a ecvideelor care se nasc ca animale care se înscriu în rândul speciilor de la care se obțin produse alimentare, dar care nu sunt în toate cazurile crescute în acest scop și în majoritatea cazurilor nu sunt deținute pe întreaga durată a vieții lor de către operatorii din sectorul alimentar, astfel cum sunt definiți la articolul 3 punctul 3 din Regulamentul (CE) nr. 178/2002, este necesar să se prevadă o procedură care să asigure continuitatea între controalele privind documentul de identificare efectuate din motive de sănătate publică și gestionarea respectivului document, în conformitate cu Directiva 2009/156/CE. Prin urmare, existența unei baze de date centrală în fiecare stat membru este fundamentală pentru a verifica anumite detalii legate și conținute de un document de identificare înainte de luarea deciziei de a accepta un animal în vederea sacrificării pentru consumul uman. În cazul în care informațiile privind excluderea de la sacrificarea în vederea consumului uman din secțiunea II din documentul de identificare nu sunt compatibile cu informațiile înregistrate în baza centrală de date, ar trebui să prevaleze informațiile conținute în oricare dintre acestea care duc la excluderea ecvideului de la sacrificarea pentru consumul uman.
(55)
Directiva 96/22/CE al Consiliului (31) se aplică în cazul animalelor de fermă, inclusiv al solipedelor domestice, precum și în cazul animalelor sălbatice care aparțin acelorași specii și care au fost crescute într-o exploatație. Articolul 7 din această directivă permite ca schimburile cu ecvidee înregistrate, cărora le-au fost administrate în scopuri zootehnice medicamente de uz veterinar ce conțin alil trembolon sau substanțe betaagoniste, să aibă loc înainte de sfârșitul perioadei de așteptare, numai dacă sunt îndeplinite condițiile care reglementează administrarea și dacă tipul și data tratamentului sunt menționate pe certificatul sau pe pașaportul care însoțește animalele respective.
(56)
Articolul 2 litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 470/2009 al Parlamentului European și al Consiliului (32) definește animalele de la care se obțin produse alimentare ca „animale selecționate, crescute, păstrate, tăiate sau recoltate în scopul de producere a alimentelor”. Articolul 16 din acest regulament prevede că numai substanțele farmacologic active care sunt clasificate în conformitate cu articolul 14 alineatul (2) litera (a), (b) sau (c) din regulamentul respectiv pot fi administrate animalelor de la care se obțin produse alimentare în cadrul Uniunii, în condițiile în care o astfel de administrare se face în conformitate cu Directiva 2001/82/CE a Parlamentului European și a Consiliului (33).
(57)
Articolul 6 din Directiva 2001/82/CE prevede că un medicament de uz veterinar nu poate face obiectul unei autorizații de introducere pe piață pentru a fi administrat uneia sau mai multor specii de la care se obțin produse alimentare, cu excepția cazului în care substanțele farmacologic active pe care le conține figurează în anexa I, II sau III la Regulamentul (CEE) nr. 2377/90. Normele stabilite în aceste anexe sunt prevăzute în prezent în Regulamentul (UE) nr. 37/2010 al Comisiei (34). Cu toate acestea, prin derogare, un medicament de uz veterinar care conține substanțe farmacologic active care nu sunt incluse în anexa I, II sau III la Regulamentul (CEE) nr. 2377/90 poate fi autorizat pentru anumite animale din familia ecvideelor care au fost declarate, conform legislației Uniunii în materie de sănătate animală, ca nefiind destinate sacrificării pentru consumul uman. Aceste medicamente de uz veterinar nu trebuie nici să includă substanțele active care apar în anexa IV la Regulamentul (CEE) nr. 2377/90, nici să fie destinate utilizării în tratamentul unor afecțiuni, specificate în rezumatul autorizat al caracteristicilor produsului, pentru care este autorizat un medicament de uz veterinar destinat animalelor din familia ecvideelor. Prin urmare, sunt necesare dispoziții care să permită excluderea unui ecvideu de la sacrificarea pentru consumul uman în funcție de decizia proprietarului animalului.
(58)
Articolul 10 alineatele (2) și (3) din Directiva 2001/82/CE prevede în cazul ecvideelor derogări specifice de la articolul 11 din directivă, cu privire la tratamentul animalelor de la care se obțin produse alimentare cu medicamente pentru care au fost stabilite limite maxime de reziduuri pentru alte specii decât speciile-țintă sau cu medicamente autorizate pentru altă afecțiune, cu condiția ca aceste ecvidee să fie identificate conform legislației Uniunii și desemnate în mod specific în documentul de identificare al acestora ca nefiind destinate sacrificării pentru consumul uman sau ca fiind destinate sacrificării pentru consumul uman în urma unei perioade de așteptare de cel puțin șase luni după ce au fost tratate cu substanțe prezentate în Regulamentul (CE) nr. 1950/2006 al Comisiei (35).
(59)
În conformitate cu Directiva 2001/82/CE, statele membre se asigură că proprietarii sau deținătorii de animale de la care se obțin produse alimentare pot oferi dovezi despre achiziționarea, posesia și administrarea de medicamente de uz veterinar acestor animale timp de cinci ani de la administrare, inclusiv atunci când animalul este sacrificat în această perioadă de cinci ani. Prin urmare, pentru punerea în aplicare a acestei legislații este necesar ca sacrificarea unui ecvideu să fie introdusă imediat în baza de date centrală a statului membru în care se află exploatația animalului.
(60)
În scopul menținerii controlului asupra emiterii documentelor de identificare, trebuie să se înregistreze o serie minimă de date relevante cu privire la emiterea unor astfel de documente, într-o bază de date ținută de organismul emitent.
(61)
S-a convenit la nivel mondial între marile asociații crescătoare de cai și organizații sportive asupra sistemului UELN (Numărul universal de identificare a ecvideelor - Universal Equine Life Number). Acesta a fost dezvoltat la inițiativa Federației Internaționale pentru Creșterea Cailor de Concurs (WBFSH - World Breeding Federation for Sport Horses), a Comitetului Internațional pentru Registrul Genealogic (ISBC - International Stud-Book Committee), a Organizației Mondiale a Cailor Arabi (WAHO - World Arabian Horse Organization), a Conferinței Europene a Organizațiilor Cailor Arabi (ECAHO), a Conférence Internationale de l'Anglo-Arabe (CIAA), a Fédération Equestre Internationale (FEI) și a Union Européenne du Trot (UET), iar informațiile cu privire la acest sistem pot fi accesate pe site-ul UELN (36).
(62)
Sistemul UELN este adecvat pentru înregistrarea atât a ecvideelor înregistrate, cât și a ecvideelor destinate reproducției și producției și permite crearea treptată de rețele computerizate pentru a garanta faptul că identitatea animalelor poate fi verificată în conformitate cu articolul 6 din Directiva 90/427/CEE privind ecvideele înregistrate.
(63)
Atunci când codurile se alocă bazelor de date, respectivele coduri și formatul numerelor de identificare înregistrate pentru animale trebuie să fie în perfectă concordanță cu sistemul UELN stabilit. De aceea, este necesar ca lista codurilor UELN alocate să fie consultată înaintea alocării oricărui cod nou unei baze de date.
(64)
Directiva 2009/156/CE prevede ca medicul veterinar oficial să înregistreze numărul de identificare sau numărul documentului de identificare al ecvideului sacrificat și să transmită mai departe autorității competente de la locul de expediere, la cererea acesteia, o confirmare a faptului că animalul a fost sacrificat. Prin urmare, este necesar să se clarifice faptul că în astfel de cazuri documentele de identificare trebuie să fie distruse la locul de sacrificare pentru a preveni utilizarea frauduloasă a documentelor de identificare ale ecvideelor sacrificate.
(65)
Această directivă prevede, de asemenea, că, după sacrificarea cailor înregistrați, care include uciderea în scopul combaterii bolilor, documentele de identificare ale acestora trebuie să fie returnate organismului care le-a emis. Aceste cerințe ar trebui să se aplice, de asemenea, în cazul documentelor de identificare emise pentru ecvideele înregistrate, altele decât caii înregistrați și ecvideele destinate reproducției și producției.
(66)
Pentru a se garanta faptul că bazele de date ale organismelor emitente conțin informații actualizate, este necesar să se stabilească un flux de informații cu privire la decesul sau la pierderea unui animal către baza de date a organismului care a emis documentul și către baza de date centrală din statul membru în care se află exploatația în care a fost ținut ecvideul.
(67)
Înregistrarea unui număr de identificare pe viață compatibil cu sistemul UELN și utilizarea acestuia pentru a identifica autoritățile sau organismele care au emis documentul de identificare ar trebui să faciliteze respectarea acestor cerințe. Atunci când este posibil, statele membre ar trebui să recurgă la organismele de legătură pe care le-au desemnat conform Regulamentului (CE) nr. 882/2004.
(68)
Prin înregistrarea obligatorie a solicitantului unui document de identificare, care este, în termen de mai puțin de 12 luni de la nașterea animalului, crescătorul și, în general, proprietarul animalului pentru care a fost emis un document de identificare, alături de obligația de a notifica organismul emitent cu privire la orice schimbare a reședinței obișnuite a ecvideului într-un alt stat membru, poate fi construit un lanț de informații pentru a urmări un animal atunci când este necesar.
(69)
În conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 504/2008, detaliile de identificare trebuie să fie actualizate în documentul de identificare de către organismul emitent care a emis documentul. Statele membre au raportat reticența proprietarilor de ecvidee de a transmite prin poștă documentul de identificare către organismele emitente în vederea actualizării detaliilor de identificare, cu atât mai mult în cazul în care organismul emitent este situat în străinătate. Această reticență se bazează pe temerile legate de pierderea documentului de identificare și, în consecință, legate de identificarea ecvideelor printr-un document de identificare duplicat sau înlocuitor care exclude animalul de la sacrificarea în vederea consumului uman și care scade în mod substanțial valoarea animalului.
(70)
Pentru a facilita gestionarea documentului de identificare pe întreaga durată de viață a animalului, este necesar să se introducă proceduri de înregistrare a documentului de identificare în statul membru în care se află reședința obișnuită, în special în cazul în care documentul de identificare a fost emis într-un stat membru diferit. Comunicarea necesară cu organismul emitent care a efectuat identificarea inițială este realizată cel mai bine prin schimbul de informații între bazele de date centrale ale statelor membre în cauză.
(71)
În plus, organismele emitente își pot pierde acreditarea sau pot să nu mai fie desemnate, în timp ce documentele de identificare emise rămân valabile în vederea protejării sănătății animale și a sănătății publice. Prin urmare, este necesar să se păstreze informațiile din documentul de identificare într-o bază de date care să fie accesibilă autorităților competente din domeniul sănătății animale, al sănătății publice și al bunăstării animalelor.
(72)
Deoarece în mod normal există mai multe organisme emitente în fiecare stat membru, iar ecvideele circulă frecvent între exploatații și între statele membre și își schimbă statutul de la „ecvidee pentru reproducție și producție” la „ecvidee înregistrate” sau de la animale de la care se obțin produse alimentare la animale care sunt excluse de la sacrificarea în vederea consumului uman și deoarece ecvideele înregistrate pot fi identificate de către o organizație care ține un registru genealogic și care își are sediul într-un alt stat membru, este inevitabil, necesar și adecvat, pentru punerea în aplicare efectivă a Directivelor 90/427/CEE și 2009/156/CE, să se stabilească o bază de date centrală în fiecare stat membru care să conțină înregistrări ale detaliilor de identificare ale tuturor ecvideelor ținute în exploatații situate în statul membru respectiv.
(73)
Cu toate acestea, ar trebui să se permită ca statele membre care au creat o bază de date unică pentru ecvideele înregistrate și o alta pentru ecvideele destinate reproducției și producției să continue să utilizeze un astfel de sistem, cu condiția ca bazele de date să poată comunica, iar autoritățile veterinare să aibă acces deplin la fiecare dintre ele.
(74)
În acest scop, bazele de date centrale din diferite state membre ar trebui să coopereze în conformitate cu Directiva 89/608/CEE a Consiliului (37) pentru a facilita schimbul de date referitoare la animale și la documentele de identificare emise pentru acestea.
(75)
Pentru aplicarea uniformă a legislației Uniunii privind identificarea ecvideelor în statele membre și garantarea clarității și transparenței acesteia, este necesar ca Regulamentul (CE) nr. 504/2008 să fie abrogat și înlocuit cu prezentul regulament.
(76)
În conformitate cu punctul 24 din anexa la Regulamentul (UE) nr. 519/2013 al Comisiei (38), ecvideele care s-au născut în Croația până la 30 iunie 2013 cel târziu și nu au fost identificate conform Regulamentului (CE) nr. 504/2008 trebuie fie identificate în conformitate cu acest din urmă regulament până la 31 decembrie 2014 cel târziu.
(77)
Prezentul regulament ar trebui să se aplice începând cu 1 ianuarie 2016 pentru a oferi statelor membre și operatorilor timpul necesar pentru a se adapta la noile norme. Totuși, obligația de a crea și de a gestiona o bază de date centrală ar trebui să se aplice în Grecia, Suedia și Regatul Unit începând cu 1 iulie 2016.
(78)
Măsurile prevăzute de prezentul regulament sunt conforme cu avizul Comitetului permanent pentru plante, animale, produse alimentare și hrană pentru animale și al Comitetului zootehnic permanent,
ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
CAPITOLUL I
OBIECT, DOMENIU DE APLICARE, DEFINIȚII, PRINCIPII GENERALE
Articolul 1
Obiect și domeniu de aplicare
(1) Prezentul regulament stabilește normele privind identificarea ecvideelor:
(a)
născute în Uniune; sau
(b)
puse în liberă circulație în Uniune, în conformitate cu regimul vamal definit la articolul 5 punctul 16 litera (a) din Regulamentul (UE) nr. 952/2013.
(2) Prezentul regulament se aplică fără a aduce atingere Deciziei 96/78/CE.
Articolul 2
Definiții
În sensul prezentului regulament, se aplică următoarele definiții:
(a)
„ecvidee” înseamnă mamifere solipede sălbatice sau domestice din toate speciile din genul Equus al familiei Equidae și încrucișările acestora;
(b)
„exploatație” înseamnă o unitate agricolă sau de antrenament, un grajd sau orice spațiu sau instalație în care sunt ținute sau crescute, în mod obișnuit, ecvidee, indiferent de utilizare, precum și rezervațiile naturale în care ecvideele trăiesc în libertate;
(c)
„deținător” înseamnă orice persoană fizică sau juridică care are în proprietate sau are sarcina de a deține un ecvideu, beneficiind sau nu de o recompensă financiară, permanent sau temporar, inclusiv în timpul transportului, în piețe sau în timpul concursurilor, curselor sau evenimentelor culturale;
(d)
„proprietar” înseamnă persona fizică sau juridică (persoanele fizice sau juridice) care are (au) în proprietate un ecvideu;
(e)
„ecvideu înregistrat” înseamnă:
(i)
orice ecvideu care este înregistrat sau eligibil pentru înscriere într-un registru genealogic, în conformitate cu normele stabilite în conformitate cu articolul 4 alineatul (2) litera (b) din Directiva 90/427/CEE și identificat prin intermediul unui document de identificare prevăzut la articolul 8 alineatul (1) din această directivă; sau
(ii)
cai, inclusiv ponei, înregistrați în cadrul unei asociații sau organizații internaționale care gestionează caii în vederea competițiilor sau a curselor și identificați prin intermediul unui document de identificare emis de sucursala națională a respectivei asociații sau organizații;
(f)
„registru genealogic” înseamnă orice registru, fișier sau modalitate de stocare a datelor:
(i)
care este păstrat fie de o organizație sau de o asociație acreditată sau recunoscută oficial de un stat membru, fie de o agenție oficială a statului membru în cauză; și
(ii)
în care ecvideele sunt fie înscrise, fie înregistrate și eligibile pentru a fi înscrise, cu o mențiune referitoare la toți ascendenții cunoscuți;
(g)
„ecvidee destinate reproducției și producției” înseamnă ecvideele, altele decât cele menționate la literele (e) și (h);
(h)
„ecvidee destinate sacrificării” înseamnă ecvideele destinate a fi transportate fie direct, fie după trecerea lor printr-un centru de colectare autorizat, menționat la articolul 7 din Directiva 2009/156/CE, la abator, pentru a fi sacrificate;
(i)
„autoritate competentă” înseamnă autoritatea centrală a unui stat membru competentă în ceea ce privește organizarea de controale oficiale sau orice altă autoritate căreia i-a fost atribuită respectiva competență, inclusiv autoritatea competentă menționată la articolul 2 litera (h) din Directiva 2009/156/CE;
(j)
„autoritate zootehnică” înseamnă autoritatea centrală a unui stat membru competentă în ceea ce privește punerea în aplicare a Directivei 90/427/CEE sau orice altă autoritate căreia i-a fost atribuită respectiva competență, inclusiv autoritățile menționate la articolul 2 alineatul (1) din Decizia 92/353/CEE;
(k)
„admitere temporară” înseamnă statutul unui cal înregistrat provenind dintr-o țară terță și admis în Uniune pentru o perioadă de mai puțin de 90 de zile conform unei decizii adoptate în conformitate cu articolul 19 litera (b) din Directiva 2009/156/CE;
(l)
„admitere permanentă” înseamnă statutul unui ecvideu originar dintr-o țară terță și importat în Uniune pentru o perioadă egală sau mai mare de 90 de zile;
(m)
„marcaj” înseamnă orice caracteristică vizibilă sau care poate fi vizualizată, proprie unui anumit ecvideu, care este fie ereditară, fie dobândită și care este înregistrată în scopuri de identificare;
(n)
„transponder” înseamnă un dispozitiv pasiv de identificare cu ajutorul frecvenței radio, numai pentru citire, care:
(i)
este conform standardului ISO 11784 și aplică tehnologia Full Duplex (FDX sau FDX-B) sau Half Duplex (HDX); și
(ii)
poate fi citit de un dispozitiv de citire compatibil cu standardul ISO 11785, la o distanță minimă de 12 cm;
(o)
„număr unic de identificare pe viață” înseamnă un cod alfanumeric unic din 15 caractere care cuprinde informații privind un anumit ecvideu, precum și baza de date și țara în care au fost înregistrate pentru prima dată aceste informații conform sistemului de codare UELN (Universal Equine Life Number - Numărul universal de identificare a ecvideelor) și care conține:
(i)
un cod de identificare compatibil cu UELN, din șase caractere, pentru baza de date menționată la articolul 39; urmat de
(ii)
un număr de identificare individual din nouă caractere alocat ecvideului;
(p)
„stat membru indemn de pesta cabalină africană” înseamnă:
(i)
orice stat membru în care nu a existat nicio dovadă clinică, serologică (la ecvideele nevaccinate) sau epidemiologică de pestă cabalină africană pe teritoriul în cauză în ultimii doi ani; și
(ii)
în care nu s-au efectuat vaccinări împotriva acestei boli în ultimele 12 luni;
(q)
„boli cu declarare obligatorie” înseamnă bolile prezentate în anexa I la Directiva 2009/156/CE;
(r)
„medic veterinar oficial” înseamnă medicul veterinar desemnat de autoritatea competentă dintr-un stat membru sau dintr-o țară terță;
(s)
„card inteligent” înseamnă un dispozitiv din plastic cu un cip electronic integrat care are capacitatea să stocheze date și să le transmită electronic sistemelor computerizate compatibile;
(t)
„medic veterinar responsabil” înseamnă medicul veterinar menționat la articolul 10 alineatul (1) din Directiva 2001/82/CE.
Articolul 3
Principii generale și obligația identificării ecvideelor
(1) Ecvideele care trăiesc în unul dintre teritoriile prezentate în anexa I la Regulamentul (CE) nr. 882/2004 trebuie să fie identificate conform prezentului regulament.
(2) În cazul în care deținătorul nu este proprietarul sau unul dintre proprietarii ecvideului, acesta acționează în conformitate cu prezentul regulament în numele proprietarului și în acord cu proprietarul.
(3) Statele membre și organismele emitente menționate la articolul 5 alineatul (1) litera (a) și la articolul 5 alineatul (1) litera (b) pot solicita ca cererea adresată unui organism emitent pentru obținerea unui document de identificare, în conformitate cu articolul 11 sau pentru modificarea datelor de identificare din documentul de identificare existent, astfel cum se prevede la articolul 27, să fie depusă de către proprietar.
(4) Statele membre garantează, după caz, prin controale oficiale în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 882/2004, că deținătorii de ecvidee și organismele emitente își îndeplinesc obligațiile care le revin în temeiul prezentului regulament.
Articolul 4
Sistemul Uniunii de identificare a ecvideelor
(1) În scopul prezentului regulament, sistemul Uniunii de identificare a ecvideelor cuprinde următoarele elemente:
(a)
un document de identificare unic pe durata vieții care, cu excepția cazului unor dispoziții contrare ale organismului emitent sau ale prezentului regulament, rămâne proprietatea organismului emitent care l-a emis și care conține:
(i)
o descriere narativă a ecvideului și înregistrarea marcajelor acestuia;
(ii)
o diagramă care descrie marcajele înregistrate în descrierea narativă;
(iii)
un spațiu pentru înregistrări autorizate care descriu modificările detaliilor de identificare;
(b)
o metodă de verificare a identității care:
(i)
asigură o legătură fără echivoc între documentul de identificare și ecvideul pentru care a fost emis acesta;
(ii)
arată că respectivul ecvideu a făcut deja obiectul unui proces de identificare;
(c)
o bază de date în care sunt înregistrate, în conformitate cu articolul 38, detaliile de identificare privind ecvideul pentru care a fost emis documentul de identificare și informațiile privind deținătorul care a depus cererea pentru documentul de identificare și, în același timp, care îi atribuie animalului numărul unic de identificare pe viață;
(d)
o bază de date centrală creată în conformitate cu articolul 39.
(2) Un ecvideu se consideră a fi identificat în conformitate cu prezentul regulament, numai atunci când este:
(a)
însoțit de un document de identificare emis în conformitate cu una dintre următoarele dispoziții:
(i)
articolul 9, pentru ecvideele născute în Uniune; sau
(ii)
articolul 14, pentru ecvideele importate în Uniune; sau
(iii)
articolul 29 sau articolul 30, atunci când este însoțit de un duplicat al documentului de identificare; sau
(iv)
articolul 32, atunci când este însoțit de un document de identificare înlocuitor; sau
(b)
identificat în conformitate cu:
(i)
articolul 24, în cazul derogărilor pentru circulația sau transportul ecvideelor însoțite de un document temporar; sau
(ii)
articolul 26 alineatul (2), în cazul derogărilor pentru circulația și transportul ecvideelor destinate sacrificării.
CAPITOLUL II
IDENTIFICAREA ECVIDEELOR NĂSCUTE ÎN UNIUNE
Articolul 5
Organismele emitente pentru ecvideele născute în Uniune
(1) Documentul de identificare prevăzut la articolul 7 se emite de către unul dintre următoarele organisme emitente:
(a)
pentru ecvideele înregistrate menționate la articolul 2 litera (e) punctul (i) din prezentul regulament, de către o organizație sau asociație acreditată sau recunoscută oficial în conformitate cu articolul 2 alineatul (1) din Decizia 92/353/CEE sau de către o agenție oficială a unui stat membru care gestionează registrul genealogic în care ecvideul a fost înscris sau a fost înregistrat și în care este eligibil pentru înscriere, în conformitate cu Decizia 96/78/CE;
(b)
pentru caii înregistrați menționați la articolul 2 litera (e) punctul (ii), de către o sucursală națională a unei organizații sau asociații internaționale, care gestionează caii în vederea competițiilor sau a curselor, supervizată de autoritatea competentă a statului membru în care își are sediul;
(c)
pentru ecvideele destinate reproducției și producției menționate la articolul 2 litera (g), de către:
(i)
autoritatea competentă pentru exploatația în care este ținut ecvideul la momentul identificării sale; sau
(ii)
un organism emitent desemnat și supervizat de autoritatea competentă menționată la punctul (i) căruia i-a fost delegată această sarcină.
(2) Autoritatea competentă desemnează numai organismele emitente menționate la alineatul (1) litera (c) punctul (ii) care respectă următoarele condiții:
(a)
trebuie să existe o descriere exactă a sarcinilor și responsabilităților pe care organismul emitent trebuie să le îndeplinească și a condițiilor în care le poate îndeplini;
(b)
trebuie să existe dovada că organismul emitent:
(i)
deține expertiza, echipamentul și infrastructura necesare pentru a îndeplini sarcinile ce i s-au delegat;
(ii)
dispune de un număr suficient de angajați cu calificări și experiență corespunzătoare;
(iii)
este imparțial și nu se află în niciun conflict de interese în ceea ce privește exercitarea sarcinilor care i-au fost delegate;
(iv)
dispune de un document de identificare tip care respectă cerințele prevăzute în prezentul regulament;
(c)
organismul emitent trebuie să coopereze îndeaproape cu autoritatea competentă pentru a preveni și, dacă este necesar, pentru a remedia eventualele cazuri de nerespectare a cerințelor prezentului regulament;
(d)
există o coordonare efectivă și eficace între autoritatea competentă și organismul emitent desemnat.
(3) În cazul în care autoritatea competentă are motive întemeiate pentru a concluziona că un organism emitent se angajează în acte care nu respectă cerințele prevăzute de prezentul regulament, aceasta trebuie să investigheze astfel de acte suspectate de neconformitate. Documentele de identificare nu pot fi emise de organismul emitent înainte ca investigația să fie încheiată și înainte ca existența cazurilor de neconformitate să fie infirmată sau înainte ca aceste cazuri să fie remediate.
(4) În cazul în care, fără a se aduce atingere măsurilor întreprinse în conformitate cu alineatul (3), un organism emitent menționat la alineatul (1) nu respectă cerințele prevăzute în prezentul regulament, autoritatea competentă retrage autorizația de emitere de documente de identificare pentru ecvidee.
În urma retragerii autorizației de emitere de documente de identificare, autoritatea competentă se asigură că ecvideele care se află în responsabilitatea sa sunt identificate în continuare în conformitate cu prezentul regulament și că documentele de identificare returnate sau care se returnează în conformitate cu articolul 34 sunt păstrate de respectiva autoritate competentă sau de un organism emitent căruia i-a fost delegată această sarcină de către autoritatea competentă.
Articolul 6
Informații privind organismele emitente
(1) Statele membre trebuie să stabilească și să mențină la zi lista de organisme emitente menționate la articolul 5 alineatul (1) și să pună această listă la dispoziția celorlalte state membre, a celorlalte organisme emitente și a publicului pe un site stabilit de autoritatea competentă.
(2) Lista la care se face trimitere în alineatul (1) trebuie:
(a)
să includă detaliile de contact necesare pentru respectarea cerințelor prevăzute la articolul 35, la articolul 37 alineatul (4), la articolul 38 alineatul (3) și la articolul 40 alineatul (1);
(b)
să respecte modelul stabilit în secțiunea I capitolul 2 litera (f) din anexa II la Decizia 2009/712/CE și cerințele prevăzute în anexa III la respectiva decizie;
(c)
să fie accesibilă direct prin intermediul unui link internet furnizat Comisiei în conformitate cu alineatul (3) și să fie suficient de intuitivă pentru persoanele care nu sunt vorbitori nativi.
(3) Pentru a ajuta statele membre să pună la dispoziție listele actualizate menționate la alineatul (1), Comisia stabilește un site pentru care fiecare stat membru trebuie să furnizeze un link direct către informațiile solicitate, aflate pe propriul site, prevăzut la alineatul (1).
Articolul 7
Formatul și conținutul documentelor de identificare emise pentru ecvideele născute în Uniune
(1) Ecvideele născute în Uniune trebuie să fie identificate prin intermediul unui document de identificare unic pentru ecvidee emis pentru întreaga durată de viață a ecvideului, în conformitate cu:
(a)
documentul de identificare tip prevăzut în partea 1 din anexa I;
(b)
cerințele suplimentare prevăzute în partea 2 din anexa respectivă.
(2) Organismele emitente se asigură că documentul de identificare conține un număr suficient de pagini cu câmpurile necesare pentru introducerea informațiilor solicitate în următoarele secțiuni specificate în documentul de identificare tip prevăzut în partea 1 din anexa I:
(a)
în cazul ecvideelor înregistrate, cel puțin secțiunile I-IX;
(b)
în cazul ecvideelor destinate reproducției și producției, cel puțin secțiunile I-IV.
(3) Organismele emitente se asigură că ordinea și numerotarea secțiunilor din documentele de identificare prevăzute în partea 1 din anexa I rămân neschimbate și că, pentru secțiunile care oferă spațiu pentru înregistrări multiple, este inclus un număr suficient de pagini în documentul de identificare.
(4) Organismele emitente sunt responsabile pentru gestionarea în condiții de siguranță a documentelor de identificare necompletate și completate de la sediul acestora.
În cazul în care, fără a aduce atingere articolului 4 alineatul (1) litera (a), regulamentul de procedură al unui organism emitent permite acest lucru, organismul emitent se asigură că documentele de identificare menționate la articolul 34 alineatul (1) litera (c) punctul (ii) și la articolul 35 sunt invalidate în mod efectiv pentru a preveni orice utilizare frauduloasă a documentului însuși și a informațiilor pe care le conține, înainte ca documentul să fie înmânat proprietarului în memoria animalului.
(5) Autoritatea competentă, împreună cu autoritatea zootehnică, pot adopta proceduri administrative pentru a garanta armonizarea structurii documentelor de identificare emise de organismele emitente menționate la articolul 5 alineatul (1), sub supervizarea lor, cu condiția respectării cerințelor generale de la alineatele (1), (2) și (3).
Articolul 8
Obligațiile autorității competente în ceea ce privește emiterea de Documente de identificare pentru ecvideele născute în Uniune
Autoritatea zootehnică și autoritatea competentă se asigură că pe teritoriul acestora organismele emitente aflate în responsabilitatea lor:
(a)
emit documente de identificare care respectă cerințele prevăzute la articolul 7 alineatele (1), (2) și (3);
(b)
dispun de sistemele necesare pentru a verifica, atunci când se solicită de către autoritatea competentă, dacă un document de identificare declarat a fi emis de acestea:
(i)
este unic, original și autentic;
(ii)
include, în cazul în care documentele de identificare necompletate sunt tipărite și se află în stoc, un număr de serie imprimat cel puțin pe paginile care conțin secțiunile I, II și III din documentul de identificare.
Articolul 9
Emiterea de documente de identificare pentru ecvideele născute în Uniune
(1) Organismele emitente trebuie să emită numai documente de identificare care:
(a)
respectă cerințele prevăzute la articolul 7 alineatele (1), (2) și (3);
(b)
au secțiunea I completată în mod corespunzător cu informații verificate de către sau în numele organismului emitent indicat în secțiunea I partea A punctul 11;
(c)
au secțiunea IV completată, dacă acest lucru este cerut de legislația națională sau de normele și reglementările organismului emitent menționat la articolul 5 alineatul (1) literele (a) și (b);
(d)
au secțiunea V completată în conformitate cu alineatul (2) din prezentul articol.
(2) Organismul emitent menționat la articolul 5 alineatul (1) litera (a) trebuie să identifice ecvideele înregistrate menționate la articolul 2 litera (e) punctul (i), în conformitate cu normele registrului genealogic, astfel cum se menționează în această dispoziție, și să completeze secțiunea V din documentul de identificare cu informațiile din certificatul de origine menționat la articolul 8 alineatul (1) al doilea paragraf din Directiva 90/427/CEE și în anexa la aceasta.
(3) În conformitate cu principiile organizației sau asociației care a stabilit registrul genealogic de origine al rasei ecvideului înregistrat, secțiunea V din documentul de identificare trebuie să conțină:
(a)
informații complete legate de genealogie;
(b)
secțiunea din registrul genealogic menționată la articolul 2 sau 3 din Decizia 96/78/CE;
(c)
dacă este stabilită, clasa din secțiunea principală a registrului genealogic în care este înscris ecvideul înregistrat.
(4) Pentru înregistrarea unui cal pentru competiții sau curse astfel cum se menționează la articolul 2 litera (e) punctul (ii), organismul emitent menționat la articolul 5 alineatul (1) litera (b) trebuie:
(a)
să emită în conformitate cu alineatul (1) literele (a) și (b) și cu normele respectivului organism emitent un document de identificare care să respecte dispozițiile prevăzute la articolul 7 alineatele (1), (2) și (3); sau
(b)
să recunoască și să valideze documentul de identificare emis pentru calul respectiv, în conformitate cu alineatul (1) din prezentul articol; sau
(c)
să emită un nou document de identificare, în conformitate cu articolul 12 alineatul (3) litera (c).
Articolul 10
Derogare de la completarea anumitor informații în secțiunile I și IV ale documentului de identificare
(1) Prin derogare de la articolul 4 alineatul (1) litera (a) punctul (ii) și de la articolul 9 alineatul (1) litera (b), autoritatea competentă poate autoriza organismele emitente să nu completeze, prin desenare, informațiile menționate la punctele 12-18 din diagrama documentului de identificare, prevăzută în secțiunea I partea B din anexa I, în cazul în care sunt îndeplinite următoarele două condiții:
(a)
un transponder este implantat în conformitate cu articolul 18 sau o metodă alternativă echivalentă autorizată pentru verificarea identității este aplicată în conformitate cu articolul 21;
(b)
o fotografie sau o imagine tipărită ilustrează detalii suficiente pentru a descrie ecvideul.
(2) Organismele emitente menționate la articolul 5 alineatul (1) literele (a) și (b) pot:
(a)
să nu recurgă la derogarea acordată în conformitate cu alineatul (1) din prezentul articol;
(b)
să adapteze documentele de identificare emise în conformitate cu alineatul (1) din prezentul articol la cerințele prevăzute la articolul 9 alineatul (1).
(3) Prin derogare de la articolul 9 alineatul (1) litera (c), informațiile privind proprietarul pot fi furnizate sub forma unui certificat de proprietate sau a unui card de înregistrare înscrise în baza de date creată în conformitate cu articolul 38 care face trimitere la:
(a)
numărul unic de identificare pe viață al ecvideului:
(b)
numărul documentului de identificare, dacă este cazul, și codul transponderului sau o metodă alternativă autorizată de verificare a identității în conformitate cu articolul 21.
Certificatul de proprietate sau cardul de înregistrare prevăzute la primul paragraf trebuie returnate organismului emitent în cazul decesului, vânzării, pierderii, furtului, sacrificării sau uciderii ecvideului.
Articolul 11
Cererile de documente de identificare pentru ecvideele născute în Uniune
(1) Deținătorii depun o cerere de documente de identificare pentru ecvideele născute în Uniune la organismul emitent corespunzător din statul membru în care se află exploatația în care este ținut ecvideul și furnizează toate informațiile necesare pentru a respecta dispozițiile prezentului regulament.
(2) Statele membre stabilesc termenele de depunere a cererii prevăzute la alineatul (1) din prezentul articol necesare pentru a respecta termenul-limită pentru identificare prevăzut la articolul 12 și la articolul 13 alineatul (1).
(3) Prin derogare de la alineatul (1) din prezentul articol și în conformitate cu articolul 1 din Decizia 96/78/CE, deținătorul poate depune cererea prevăzută la alineatul (1) din prezentul articol la organismul emitent corespunzător menționat la articolul 5 alineatul (1) literele (a) și (b), care își are sediul într-un alt stat membru decât acela în care se află exploatația în care este ținut ecvideul.
Articolul 12
Termenul-limită pentru identificarea ecvideelor născute în Uniune
(1) Ecvideele născute în Uniune trebuie să fie identificate printr-un document de identificare emis conform articolului 9 în termen de maximum 12 luni de la data nașterii și, în orice caz, înainte de a părăsi definitiv exploatația în care s-au născut, cu excepția cazului în care o astfel de deplasare are loc în conformitate cu articolul 23 alineatul (2) litera (c), ca mânji sub iapa-mamă, sau în conformitate cu articolul 26 alineatul (2).
(2) Prin derogare de la alineatul (1), statele membre pot decide să limiteze perioada maximă permisă pentru identificarea ecvideului la șase luni sau la anul calendaristic al nașterii.
(3) Prin derogare de la alineatele (1) și (2), un nou document de identificare poate fi emis în conformitate cu articolul 9, în orice moment:
(a)
la cererea autorității competente sau de către aceasta, în cazul în care documentul de identificare existent nu respectă cerințele prevăzute la articolul 7 alineatele (1), (2) și (3) sau anumite detalii de identificare prevăzute în secțiunea I, II sau V nu au fost înregistrate cu acuratețe de către organismul emitent; sau
(b)
în cazul în care un ecvideu destinat reproducției și producției este reclasificat drept ecvideu înregistrat în conformitate cu normele organismului emitent menționat la articolul 5 alineatul (1) litera (a), iar documentul de identificare existent nu poate fi adaptat în consecință; sau
(c)
în cazul în care un cal este reclasificat sau înregistrat drept cal înregistrat, astfel cum este prevăzut la articolul 2 litera (e) punctul (ii), în conformitate cu normele organismului emitent menționat la articolul 5 alineatul (1) litera (b), iar documentul de identificare existent nu poate fi adaptat în consecință; sau
(d)
în cazul în care un document de identificare este emis în conformitate cu articolul 10 alineatul (1) și nu poate fi adaptat la cerințele prevăzute la articolul 9 alineatul (1) conform articolului 10 alineatul (2) litera (b); sau
(e)
în cazurile menționate la articolul 18 alineatele (4) și (5), documentul de identificare existent neputând fi adaptat în consecință; sau
(f)
în cazul în care documentul de identificare este confiscat de către autoritatea competentă, în cadrul unei investigații.
În cazurile descrise în primul paragraf, documentul de identificare existent este predat organului emitent pentru a fi invalidat, invalidarea documentului de identificare existent și emiterea unui noi document de identificare se înregistrează în baza de date creată în conformitate cu articolul 38.
Articolul 13
Derogările privind identificarea anumitor ecvidee care trăiesc în condiții de sălbăticie sau semisălbăticie
(1) Prin derogare de la articolul 12, autoritatea competentă poate decide ca ecvideele care constituie populații definite care trăiesc în condiții de sălbăticie sau semisălbăticie în anumite zone, care urmează să fie definite de către autoritatea competentă, să fie identificate printr-un document de identificare emis în conformitate cu articolul 9 sau cu articolul 17 alineatul (4), numai atunci când acestea sunt:
(a)
scoase din astfel de populații, cu excepția transferului sub supervizare oficială de la o populație definită la alta; sau
(b)
luate în folosință domestică.
(2) Statele membre care intenționează să recurgă la derogarea prevăzută la alineatul (1) trebuie să notifice Comisia, cu trimitere la prezentul articol, cu privire la populațiile și la zonele în cauză pe care le-au definit în conformitate cu alineatul (1), înainte de a recurge la această derogare.
CAPITOLUL III
IDENTIFICAREA ECVIDEELOR IMPORTATE ÎN UNIUNE
Articolul 14
Identificarea ecvideelor importate în Uniune
Documentele de identificare emise în țări terțe sunt considerate valabile conform prezentului regulament, cu condiția ca acestea să respecte următoarele condiții:
(a)
au fost emise:
(i)
în cazul ecvideelor înregistrate, de către un organism dintr-o țară terță, inclus în lista prevăzută la articolul 3 alineatul (1) din Directiva 94/28/CE, care eliberează certificate de pedigree; sau
(ii)
în cazul unui cal înregistrat, de către o sucursală națională a unei organizații sau asociații internaționale, care gestionează caii în vederea competițiilor sau a curselor și care își are sediul în țara terță a organizației sau a asociației internaționale menționate la articolul 5 alineatul (1) litera (b); sau
(iii)
în toate celelalte cazuri, de către autoritatea competentă din țara terță de origine a ecvideului;
(b)
respectă toate cerințele de la articolul 7 alineatul (2).
Articolul 15
Cererile de documente de identificare pentru ecvideele importate în Uniune
(1) Deținătorul unui ecvideu solicită organismului emitent menționat la articolul 5 alineatul (1) corespunzător pentru categoria de ecvideu emiterea, în conformitate cu articolul 9, a unui document de identificare, în conformitate cu articolul 7, sau înregistrarea documentului de identificare existent în baza de date creată de respectivul organism emitent, în conformitate cu articolul 38 din prezentul regulament, în termen de 30 de zile de la data finalizării plasării sub regim vamal, astfel cum se definește la articolul 5 alineatul (16) litera (a) din Regulamentul (UE) nr. 952/2013, în cazul în care:
(a)
ecvideele sunt importate în Uniune; sau
(b)
autoritatea competentă a transformat admiterea temporară a unui cal înregistrat în conformitate cu o decizie adoptată de către Comisie în temeiul articolului 19 litera (b) din Directiva 2009/156/CE într-o admitere permanentă în conformitate cu articolul 19 litera (c) din respectiva directivă.
(2) În cazul în care documentul de identificare existent menționat la alineatul (1) nu este conform cerințelor prevăzute la articolul 7 alineatul (2), organismul emitent trebuie, la cererea deținătorului:
(a)
să completeze documentul de identificare, astfel încât acesta să respecte cerințele prevăzute la articolul 7 alineatul (2);
(b)
să înregistreze detaliile de identificare ale ecvideului în cauză și informațiile suplimentare în baza de date creată conform articolului 38.
(3) În cazul în care documentul de identificare existent menționat la alineatul (1) nu poate fi modificat pentru a respecta cerințele prevăzute la articolul 7 alineatul (2) din prezentul regulament, acesta nu este considerat valabil în scopuri de identificare în conformitate cu prezentul regulament, iar ecvideele sunt identificate prin emiterea, în conformitate cu articolul 9, a unui nou document de identificare care respectă cerințele prevăzute la articolul 7 alineatele (1), (2) și (3), pe baza documentului de identificare prezentat, care trebuie să furnizeze cel puțin informațiile prevăzute în anexa la Directiva 90/427/CEE.
CAPITOLUL IV
CONTROALE NECESARE ÎNAINTEA EMITERII DOCUMENTELOR DE IDENTIFICARE ȘI METODE DE VERIFICARE A IDENTITĂȚII
Articolul 16
Verificarea documentelor de identificare unice emise pentru ecvidee
(1) Înaintea emiterii unui document de identificare, organismul emitent sau persoana care acționează în numele acestuia trebuie să ia toate măsurile corespunzătoare în scopul:
(a)
verificării faptului că nu s-a emis deja niciun astfel de document de identificare pentru ecvideul în cauză;
(b)
prevenirii emiterii frauduloase de documente de identificare multiple pentru un singur ecvideu.
(2) Măsurile prevăzute la alineatul (1) includ:
(a)
consultarea documentației necesare și a înregistrărilor electronice disponibile;
(b)
estimarea vârstei ecvideului;
(c)
examinarea ecvideului, astfel cum se prevede la articolul 17, în vederea detectării oricărui semn sau a oricărui marcaj care poate indica o eventuală identificare anterioară.
Articolul 17
Măsurile de detectare a identificării anterioare a ecvideelor
(1) Măsurile de detectare a eventualelor semne sau marcaje care pot indica o identificare anterioară, astfel cum se prevede la articolul 16, includ, cel puțin, măsuri de detectare:
(a)
a oricărui transponder implantat anterior, folosind un dispozitiv de citire conform standardului ISO 11785 și capabil să citească cel puțin transponderele HDX și FDX-B, cel puțin atunci când cititorul se află în contact direct cu suprafața corpului în locul unde se implantează de obicei un transponder;
(b)
a oricărui semn clinic care indică faptul că un transponder implantat anterior sau că un marcaj aplicat anterior conform articolului 21 a fost eliminat sau modificat chirurgical;
(c)
a oricărui semn sau indiciu că o metodă alternativă de verificare a identității a fost aplicată ecvideului conform articolului 21.
(2) În cazul în care, în urma unei cereri adresate de deținător, în conformitate cu articolul 11 alineatul (1), măsurile prevăzute la alineatul (1) din prezentul articol relevă existența unui transponder implantat anterior sau a oricărei alte metode alternative de verificare a identității aplicate conform articolului 21 care indică o identificare anterioară completă în conformitate cu articolul 9, organismul emitent:
(a)
emite un document de identificare duplicat sau înlocuitor în conformitate cu articolul 29 sau cu articolul 32, în funcție de informațiile disponibile;
(b)
introduce informațiile respective, adică numărul transponderului sau metoda alternativă de verificare a identității, într-un mod adecvat, în câmpurile din partea A și în diagrama de bază din partea B a secțiunii I din documentul de identificare.
(3) În cazul în care îndepărtarea, neînregistrată într-un document, a unui transponder sau a unei alte metode de verificare a identității menționate la alineatul (1) litera (b) din prezentul articol este confirmată pentru un ecvideu născut în Uniune, organismul emitent emite un document de identificare înlocuitor în conformitate cu articolul 32.
(4) Prin derogare de la alineatul (2) din prezentul articol, autoritatea competentă poate autoriza emiterea unui document de identificare în conformitate cu articolul 9 pentru ecvideele care trăiesc în condiții de sălbăticie sau semisălbăticie menționate la articolul 13 cărora le-a fost implantat un transponder, dar pentru care, conform articolului 13, nu a fost emis un document de identificare, cu condiția ca respectivul cod al transponderului să fi fost înregistrat în momentul implantării în baza de date a organismului emitent responsabil pentru populația de ecvidee.
Articolul 18
Metodele electronice de verificare a identității
(1) Organismul emitent trebuie să asigure că se implantează un transponder în ecvideu la momentul primei identificări în conformitate cu articolul 12.
(2) Transponderul se implantează parenteral, în condiții aseptice, între ceafă și greabăn, la mijlocul ancolurii, în zona ligamentului nucal.
Cu toate acestea, autoritatea competentă poate autoriza implantarea transponderului într-un loc diferit pe gâtul ecvideului, cu condiția ca o astfel de implantare alternativă să nu:
(a)
afecteze bunăstarea ecvideului;
(b)
crească riscul de migrare a transponderului în comparație cu metoda menționată în primul paragraf.
(3) Statele membre stabilesc calificarea minimă necesară intervenției menționate la alineatul (2) sau desemnează persoana („persoana calificată”) sau profesia responsabilă de astfel de operații.
(4) Organismele emitente menționate la articolul 5 alineatul (1) literele (a) și (b) pot solicita ca ecvideele care au fost identificate prin utilizarea unei metode alternative de verificare a identității prevăzute la articolul 21 să fie marcate prin implantarea unui transponder în scopul înscrierii sau înregistrării ecvideelor în registrele genealogice sau al înregistrării cailor înregistrați în scopuri de competiție.
(5) Organismele emitente menționate la articolul 5 alineatul (1) și autoritatea competentă pot solicita ca ecvideul considerat a fi identificat în conformitate cu articolul 4 alineatul (2) și cu articolul 43 alineatul (1) să fie marcat prin implantarea unui transponder în scopul verificării identității, în cazurile în care:
(a)
transponderele implantate anterior și înregistrate au încetat să funcționeze;
(b)
marcajul ereditar sau dobândit, înregistrat ca metodă alternativă de verificare a identității astfel cum se menționează la articolul 21, nu mai este adecvat în acest scop; sau
(c)
autoritatea competentă consideră că acest lucru este necesar pentru asigurarea verificării identității.
Articolul 19
Gestionarea unicității codului afișat de un transponder
(1) Statele membre stabilesc norme, în conformitate cu standardele menționate la articolul 2 litera (n) punctul (i), pentru a asigura unicitatea codurilor afișate de transponderele implantate de către organismele emitente prevăzute la articolul 5 alineatul (1), în cazul în care emit documente de identificare în conformitate cu articolul 9.
(2) Normele stabilite în conformitate cu alineatul (1) se aplică fără a compromite sistemul de identificare stabilit de organismul emitent din alt stat membru care a efectuat identificarea unui ecvideu înregistrat în conformitate cu prezentul regulament.
Articolul 20
Înregistrarea codului unui transponder în documentul de identificare
(1) La implantarea transponderului conform articolului 18, organismul emitent introduce în documentul de identificare următoarele informații:
(a)
în secțiunea I partea A punctul 5, cel puțin ultimele 15 caractere ale codului transmis de transponder și afișate de cititor în urma implantării și, dacă este cazul:
(i)
un autocolant cu un cod de bare, cu condiția ca pagina să fie sigilată ulterior; sau
(ii)
o variantă imprimată a respectivului cod de bare care indică cel puțin ultimele 15 caractere ale codului transmis de transponder;
(b)
la punctul 12 sau 13 din diagrama din secțiunea I partea B, în funcție de partea pe care s-a implantat transponderul, locul în care s-a implantat transponderul în corpul ecvideului și în care a fost citit în urma implantării;
(c)
la punctul 19 din diagrama din secțiunea I partea B, semnătura medicului veterinar sau a persoanei calificate care a efectuat identificarea prin completarea punctului 3 din partea A și diagrama din partea B a secțiunii I și a citit codul afișat de transponder după implantare sau a persoanei care reproduce aceste informații în scopul emiterii unui document de identificare în conformitate cu normele organismului emitent.
(2) Prin derogare de la alineatul (1) litera (a) din prezentul articol, în cazul în care un ecvideu este marcat cu un transponder implantat anterior care nu respectă standardele ISO menționate la articolul 2 litera (n) punctul (i), numele producătorului sau al sistemului de citire trebuie introdus la punctul 5 din secțiunea I partea A din documentul de identificare.
Articolul 21
Autorizarea unor metode alternative de verificare a identității
(1) Prin derogare de la articolul 18 alineatul (1), statele membre pot autoriza metode alternative adecvate de verificare a identității ecvideelor născute în Uniune, inclusiv marcaje, care respectă cerințele prevăzute la articolul 4 alineatul (1) litera (b) și permit verificarea identității ecvideului înregistrat în documentul de identificare.
(2) Statele membre se asigură că:
(a)
metodele alternative de verificare a identității ecvideelor nu se folosesc ca unice mijloace de verificare a identității la majoritatea ecvideelor identificate în conformitate cu prezentul regulament pe teritoriul lor;
(b)
marcajele vizibile aplicate ecvideelor destinate reproducției și producției nu se pot confunda cu cele rezervate pe teritoriul lor pentru utilizarea de către organismele emitente menționate la articolul 5 alineatul (1) litera (a) pentru ecvideele înregistrate;
(c)
orice metodă alternativă autorizată de verificare a identității sau orice combinație a acestor metode oferă cel puțin aceleași garanții ca transponderul implantat în conformitate cu articolul 18;
(d)
informațiile privind metoda alternativă de verificare a identității aplicată unui anumit ecvideu pot fi descrise într-un format care poate fi digitalizat și stocat într-un mod care să faciliteze căutarea într-o bază de date creată în conformitate cu articolul 38.
(3) Statele membre care intenționează să recurgă la derogarea menționată la alineatul (1) trebuie să pună informațiile privind metodele lor alternative autorizate de verificare a identității la dispoziția Comisiei, a celorlalte state membre și a publicului pe site-ul menționat la articolul 6 alineatul (1).
Articolul 22
Obligațiile organismelor emitente și ale deținătorilor care utilizează metode alternative de verificare a identității
(1) Organismul emitent se asigură că se emite un document de identificare pentru un ecvideu doar în cazul în care:
(a)
a fost verificată aplicarea corectă a metodei alternative autorizate de identificare a identității menționate la articolul 21;
(b)
metoda de verificare a identității utilizată este înscrisă în secțiunea I partea A punctul 6 sau 7 sau, după caz, în secțiunea XI din documentul de identificare și este înregistrată în baza de date, în conformitate cu articolul 38 alineatul (1) litera (f).
(2) Atunci când se utilizează o metodă alternativă de verificare a identității, deținătorul furnizează mijloacele de accesare a respectivelor informații de identificare sau suportă, dacă este cazul, costurile sau întârzierile cauzate de verificarea identității ecvideului.
CAPITOLUL V
CIRCULAȚIA ȘI TRANSPORTUL ECVIDEELOR
Articolul 23
Circulația și transportul ecvideelor înregistrate și ale ecvideelor destinate reproducției și producției
(1) Documentele de identificare emise pentru ecvideele înregistrate sau pentru ecvideele destinate reproducției și producției, în conformitate cu articolul 9 alineatul (1), cu articolul 14, cu articolul 29, cu articolul 30 sau cu articolul 32, trebuie să însoțească respectivele ecvidee pentru care au fost emise, în orice moment, inclusiv, în cazul în care legislația națională solicită acest lucru, în timpul transportului carcasei ecvideului pentru prelucrare într-o unitate aprobată în conformitate cu articolul 24 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 1069/2009 sau menționată în capitolul III litera (a) punctul (iii) din anexa III la Regulamentul (UE) nr. 142/2011.
(2) Prin derogare de la alineatul (1), nu este necesar ca documentul de identificare să însoțească ecvideele înregistrate sau ecvideele destinate reproducției și producției atunci când acestea:
(a)
se află în grajduri sau pe pășuni, iar documentul de identificare poate fi prezentat fără întârziere de către deținător;
(b)
sunt călărite, conduse, duse sau preluate temporar, fie:
(i)
în vecinătatea exploatației, pe teritoriul statului membru, astfel încât documentul de identificare să poată fi prezentat fără întârziere; fie
(ii)
în perioada de transhumanță a ecvideelor înspre și dinspre zonele de pășune de vară înregistrate, cu condiția ca documentele de identificare să poată fi prezentate la exploatația de plecare;
(c)
nu sunt înțărcate și însoțesc iapa-mamă sau iapa-surogat;
(d)
participă la un antrenament sau la un test pentru o competiție ecvestră sau la un eveniment pentru care este necesar să părăsească temporar locul antrenamentului, al competiției sau al evenimentului;
(e)
sunt deplasate sau transportate într-o situație de urgență legată de ecvideele însele sau de exploatația în care sunt ținute.
Articolul 24
Derogare pentru circulația sau transportul ecvideelor însoțite de un document temporar
(1) La cererea deținătorului sau la cererea autorității competente, organismul emitent emite un document temporar care indică cel puțin informațiile prevăzute în anexa III, care să permită ecvideelor să fie mutate sau transportate în cadrul aceluiași stat membru pentru o perioadă de maximum 45 de zile, în timp ce documentul de identificare este predat organismului emitent sau autorității competente, în scopul actualizării detaliilor de identificare.
(2) Ecvideele însoțite de un document temporar în conformitate cu alineatul (1) nu sunt mutate într-un abator pentru a fi sacrificate pentru consumul uman.
(3) Prin derogare de la alineatul (1), în cazul în care, în timpul perioadei de 45 de zile prevăzute la alineatul respectiv, un ecvideu urmează să fie transportat într-un alt stat membru sau prin alt stat membru către o țară terță, acesta, indiferent de statutul înregistrării sale, trebuie să fie însoțit, în plus față de documentul temporar menționat la alineatul (1) din prezentul articol, de un certificat de sănătate în conformitate cu anexa III la Directiva 2009/156/CE.
Articolul 25
Derogare pentru circulația cu un card inteligent
(1) Prin derogare de la articolul 23 alineatul (1), autoritatea competentă poate autoriza circulația sau transportul ecvideelor înregistrate sau ale ecvideelor destinate reproducției și producției în cadrul aceluiași stat membru care nu sunt însoțite de documentul de identificare, cu condiția ca acestea să fie însoțite de un card inteligent emis de către același organism emitent care a emis documentul de identificare conținând informațiile prevăzute în anexa II.
(2) Statele membre care folosesc derogarea prevăzută la alineatul (1) din prezentul articol își pot acorda reciproc derogări privind circulația sau transportul ecvideelor înregistrate sau ale ecvideelor destinate reproducției și producției pe teritoriile acestor state.
Acestea trebuie să informeze Comisia cu privire la intenția lor de a acorda astfel de derogări.
Articolul 26
Circulația și transportul ecvideelor destinate sacrificării
(1) Următoarele documente trebuie să însoțească ecvideele destinate sacrificării pe durata circulației sau a transportului acestora către abator:
(a)
documentul de identificare emis în conformitate cu articolul 9 alineatul (1) sau cu articolul 14; sau
(b)
documentul de identificare duplicat emis în conformitate cu articolul 29 sau cu articolul 30, care a făcut obiectul derogării prevăzute la articolul 31.
(2) Prin derogare de la alineatul (1), autoritatea competentă poate autoriza ca ecvideele destinate sacrificării pentru care nu a fost emis un document de identificare în conformitate cu articolul 9 alineatul (1) să fie transportate direct de la exploatația în care s-au născut la abator în același stat membru, cu condiția ca:
(a)
ecvideele destinate sacrificării să aibă cel mult 12 luni și să aibă stele dentare vizibile ale incisivilor laterali temporari;
(b)
să existe o trasabilitate neîntreruptă de la exploatația în care s-au născut până la abator;
(c)
în timpul transportului la abator, ecvideele destinate sacrificării să fie marcate individual în conformitate cu articolul 18 sau cu articolul 21;
(d)
transportul să fie însoțit de informațiile privind lanțul alimentar în conformitate cu secțiunea III din anexa II la Regulamentul (CE) nr. 853/2004, care trebuie să includă o trimitere la marcajul individual menționat la litera (c) din prezentul alineat;
(e)
transponderul sau orice identificator fizic aplicat ecvideului în conformitate cu articolul 21 să fie protejat împotriva utilizării frauduloase ulterioare, în special prin recuperarea, distrugerea sau eliminarea in situ a acestuia.
(3) Articolul 34 alineatul (1) literele (b) și (c) nu se aplică în cazul circulației sau al transportului ecvideelor destinate sacrificării în conformitate cu alineatul (2) din prezentul articol.
CAPITOLUL VI
GESTIONAREA, DUPLICAREA, ÎNLOCUIREA ȘI SUSPENDAREA DOCUMENTELOR DE IDENTIFICARE
Articolul 27
Obligațiile deținătorilor în ceea ce privește gestionarea documentelor de identificare în vederea asigurării continuității identității pe parcursul duratei de viață a ecvideului
(1) Deținătorul unui ecvideu trebuie să se asigure că următoarele detalii de identificare din documentul de identificare sunt în orice moment actualizate și corecte:
(a)
statutul ecvideului în ceea ce privește eligibilitatea sa pentru sacrificarea pentru consumul uman;
(b)
codul transponderului lizibil sau marcajul utilizat ca metodă alternativă de verificare a identității prevăzută la articolul 21;
(c)
statutul, fie de ecvideu înregistrat, fie de ecvideu destinat reproducției și producției;
(d)
informațiile privind proprietarul, în cazul în care acestea sunt impuse de legislația statului membru în care este ținut ecvideul sau de organismul emitent menționat la articolul 5 alineatul (1).
(2) Indiferent de organismul emitent care a emis documentul de identificare, în conformitate cu articolul 9 alineatul (1), cu articolul 14, 29 sau 32, deținătorul unui ecvideu trebuie să se asigure că documentul de identificare este depus la organismul emitent menționat la articolul 5 alineatul (1) corespunzător categoriei ecvideului în statul membru în care se află exploatația ecvideului în scopul furnizării detaliilor de identificare menționate la articolul 38 alineatul (1) în termen de 30 de zile de la:
(a)
emiterea documentului de identificare, în conformitate cu articolul 9 alineatul (1), de către un organism emitent din afara statului membru în care se află exploatația;
(b)
introducerea ecvideului în statul membru în cazul în care exploatația se află în alt stat membru, cu excepția:
(i)
ecvideelor care participă la concursuri, curse, spectacole, antrenament și tracțiune pentru o perioadă de maximum 90 de zile;
(ii)
armăsarilor care rămân în statul membru pentru sezonul de reproducție;
(iii)
femelelor care rămân în statul membru pentru reproducție pentru o perioadă de maximum 90 de zile;
(iv)
ecvideelor aflate într-o unitate sanitar-veterinară din motive medicale;
(v)
ecvideelor destinate sacrificării în termen de 10 zile de la introducerea lor.
(3) În cazul în care apare necesitatea de a actualiza detaliile de identificare prevăzute la articolul 38 alineatul (1) în documentul de identificare, deținătorul trebuie să depună documentul de identificare în termen de 30 de zile de la evenimentul care a afectat detaliile de identificare:
(a)
în cazul ecvideelor înregistrate menționate la articolul 2 litera (e) punctul (i), la organismul emitent menționat la articolul 5 alineatul (1) litera (a), care:
(i)
fie a emis documentul de identificare pentru ecvideul înregistrat în cauză; fie
(ii)
este acreditat în conformitate cu Decizia 92/353/CEE în statul membru în care se află exploatația ecvideului și a stabilit un registru genealogic în care ecvideul poate fi înscris sau înregistrat în conformitate cu Decizia 96/78/CE; sau
(b)
în cazul cailor înregistrați menționați la articolul 2 litera (e) punctul (ii), la organismul emitent menționat la articolul 5 alineatul (1) litera (b), în conformitate cu normele respectivului organism emitent care a emis documentul de identificare pentru calul înregistrat în cauză; sau
(c)
la autoritatea competentă sau la oricare dintre organismele emitente desemnate în conformitate cu prezentul regulament de către autoritatea competentă a statului membru în care se află exploatația ecvideului.
Articolul 28
Obligațiile organismelor emitente în ceea ce privește gestionarea documentelor de identificare în vederea asigurării continuității identității pe parcursul duratei de viață a ecvideului
Organismul emitent menționat la articolul 27 alineatul (3) trebuie:
(a)
să efectueze actualizările necesare ale detaliilor de identificare în documentul de identificare;
(b)
să introducă în secțiunea I partea C din documentul de identificare informațiile necesare privind organismul emitent, care trebuie să conțină cel puțin un cod de identificare al bazei de date compatibil cu UELN, în cazul în care acesta nu a emis inițial documentul de identificare, în conformitate cu articolul la 9 alineatul (1);
(c)
să completeze mențiunile din secțiunea IV din documentul de identificare, în cazul în care mențiunea privind schimbarea proprietarului este solicitată de legislația națională sau de normele organismului emitent;
(d)
să introducă sau să completeze în baza de date pe care a creat-o în conformitate cu articolul 38 înregistrări ale datelor de identificare conținute în documentul de identificare depus;
(e)
să transmită informațiile către baza de date centrală, în conformitate cu articolul 39.
Articolul 29
Emiterea documentelor de identificare duplicat
(1) Un document de identificare duplicat trebuie emis de organismul emitent menționat la articolul 5 alineatul (1) în cazul în care:
(a)
documentul de identificare original este pierdut, iar identitatea animalului poate fi stabilită, în special cu ajutorul codului transmis de transponder sau al metodei alternative de verificare a identității, în conformitate cu articolul 21; sau
(b)
animalul nu a fost identificat în termenele stabilite la articolul 12, la articolul 14 sau la articolul 43 alineatul (2), cu condiția ca adeverința de montă să fie disponibilă și femela-mamă sau, în cazul transferului de embrioni, femela-receptoare să fie identificată în conformitate cu prezentul regulament; sau
(c)
autoritatea competentă deține dovada că anumite detalii de identificare din documentul de identificare existent nu sunt compatibile cu ecvideul corespunzător, iar dispozițiile articolului 12 alineatul (3) litera (a) nu pot fi aplicate.
(2) În cazurile descrise la alineatul (1), organismul emitent menționat la articolul 5 alineatul (1) trebuie, la cererea deținătorului sau la cererea autorității competente:
(a)
să aplice animalului, dacă este necesar, un transponder în conformitate cu articolul 18 sau o metodă autorizată de verificare a identității, în conformitate cu articolul 21;
(b)
să emită un document de identificare duplicat marcat ca atare în mod clar („document de identificare duplicat”), cu o trimitere la numărul unic de identificare pe viață înregistrat în baza de date a organismului emitent care:
(i)
a efectuat prima identificare a animalului și a emis documentul de identificare original pierdut; sau
(ii)
emite documentul de identificare duplicat pentru un animal menționat la alineatul (1) litera (b);
(c)
să clasifice ecvideul în secțiunea II partea II din documentul de identificare duplicat ca nefiind destinat sacrificării pentru consumul uman.
(3) Detaliile documentului de identificare duplicat emis în conformitate cu alineatul (2) se înregistrează în baza de date prevăzută la articolul 38 cu o referire la numărul unic de identificare pe viață și se transmit către baza de date centrală, în conformitate cu articolul 39.
(4) În cazul în care documentul de identificare pierdut a fost emis în conformitate cu articolul 9 alineatul (1) de un organism emitent menționat la articolul 5 alineatul (1) care nu mai există, documentul de identificare duplicat se emite în conformitate cu alineatul (2) din prezentul articol de un organism emitent menționat la articolul 5 alineatul (1) din statul membru în care se află exploatația ecvideului.
Articolul 30
Emiterea documentelor de identificare duplicat pentru ecvideele importate în Uniune
Prin derogare de la articolul 29 alineatul (2), în cazul în care documentul de identificare original pierdut a fost emis de un organism emitent menționat la articolul 14 litera (a) dintr-o țară terță, un nou document de identificare poate fi emis de respectivul organism emitent din țara terță, cu condiția ca noul document de identificare să fie:
(a)
transmis de către organismul emitent menționat la articolul 14 litera (a) către organismul emitent menționat la articolul 29 alineatul (2), în cazul în care este marcat ca document de identificare duplicat, animalul este clasificat în conformitate cu articolul 29 alineatul (2) litera (c), iar informațiile sunt introduse în baza de date, în conformitate cu articolul 29 alineatul (3);
(b)
transmis deținătorului sau, în cazul în care există dispoziții specifice în legislația statului membru în care se află ecvideul, proprietarului, de către organismul emitent sau autoritatea competentă din statul membru în care se află exploatația ecvideului.
Articolul 31
Suspendarea statutului de ecvidee destinate sacrificării pentru consumul uman
(1) Prin derogare de la articolul 29 alineatul (2) litera (c) și articolul 30 și cu excepția cazului descris la articolul 43 alineatul (2), autoritatea competentă poate decide să suspende statutul de ecvideu destinat sacrificării pentru consumul uman pentru o perioadă de șase luni, în cazul în care:
(a)
deținătorul poate demonstra în mod corespunzător în termen de 30 de zile de la data declarată a pierderii documentului de identificare că statutul de ecvideu destinat sacrificării pentru consumul uman nu a fost compromis de un tratament medical;
(b)
cererea privind identificarea se efectuează în conformitate cu articolul 1 alineatul (1) a doua liniuță din Decizia 96/78/CE în cursul primului an de viață, dar după expirarea perioadei maxime admise menționate la articolul 12 alineatul (2) din prezentul regulament.
(2) În cazul descris la alineatul (1), autoritatea competentă trebuie să introducă data de începere a perioadei de suspendare de șase luni în prima coloană din secțiunea II partea III din documentul de identificare duplicat și să completeze a treia coloană.
Articolul 32
Emiterea documentelor de identificare înlocuitoare
(1) Un document de identificare înlocuitor trebuie emis de organismul emitent menționat la articolul 5 alineatul (1) în cazul în care:
(a)
documentul de identificare original este pierdut; și
(i)
identitatea animalului nu poate fi stabilită;
(ii)
nu există niciun indiciu sau dovadă care să ateste că pentru animalul în cauză a fost anterior emis un document de identificare de către un organism emitent, astfel cum se menționează la articolul 5 alineatul (1);
(b)
animalul nu a fost identificat în termenele stabilite la articolul 12 alineatul (1) sau (2), la articolul 14 sau la articolul 43 alineatul (2).
(2) În cazurile descrise la alineatul (1), un organism emitent astfel cum se menționează la articolul 5 alineatul (1) litera (c) responsabil cu zona în care se află exploatația ecvideului trebuie, la cererea deținătorului sau la cererea autorității competente:
(a)
să implanteze un transponder în animal, în conformitate cu articolul 18, sau să aplice o metodă alternativă de verificare de identității, în conformitate cu articolul 21;
(b)
să emită un document de identificare înlocuitor marcat în mod clar ca atare („document de identificare înlocuitor”), cu o trimitere la numărul unic de identificare pe viață nou atribuit, corespunzător înregistrării în baza de date a informațiilor din respectivul document de identificare înlocuitor;
(c)
să clasifice ecvideul în secțiunea II partea II din documentul de identificare înlocuitor ca nefiind destinat sacrificării pentru consumul uman.
(3) Detaliile referitoare la documentul de identificare înlocuitor emis în conformitate cu alineatul (2) din prezentul articol se introduc în baza de date menționată la articolul 38 luând în calcul numărul unic de identificare pe viață și se transmit către baza de date centrală, în conformitate cu articolul 39.
Articolul 33
Suspendarea validității documentului de identificare în scopul circulației
Medicul veterinar oficial suspendă valabilitatea documentului de identificare în scopul circulației ecvideelor introducând datele corespunzătoare în secțiunea III a acestuia în cazul în care un ecvideu este ținut sau provine dintr-o exploatație care:
(a)
face obiectul unei măsuri de interdicție conform articolului 4 alineatul (5) din Directiva 2009/156/CE; sau
(b)
se situează într-un stat membru care nu este indemn de pesta cabalină africană sau într-o parte a teritoriului unui stat membru considerată, în conformitate cu articolul 5 alineatul (2) din Directiva 2009/156/CE, drept infectată cu pesta cabalină africană.
CAPITOLUL VII
DECESUL ECVIDEELOR, ECVIDEELE DESTINATE SACRIFICĂRII PENTRU CONSUMUL UMAN ȘI FIȘA DE MEDICAȚIE
Articolul 34
Obligațiile medicului veterinar oficial și ale autorității competente în cazul sacrificării sau al decesului ecvideului
(1) În cazul decesului sau al sacrificării ecvideului, trebuie luate următoarele măsuri:
(a)
transponderul trebuie să fie protejat împotriva utilizării frauduloase ulterioare, în special prin recuperarea, distrugerea sau eliminarea acestuia in situ;
(b)
documentul de identificare se anulează cel puțin prin aplicarea ștampilei „anulat” pe toate paginile sau prin perforarea tuturor paginilor cu găuri cu diametru corespunzător, nu mai mici decât cele create de un perforator standard;
(c)
făcând trimitere la numărul unic de identificare pe viață al ecvideului:
(i)
documentul de identificare trebuie să fie distrus sub supervizare oficială la abatorul unde a fost sacrificat animalul și se transmite o confirmare organismului emitent, fie direct, fie prin punctul de contact menționat la articolul 36 alineatul (2), incluzând informații privind data sacrificării animalului la abator și data distrugerii documentului de identificare; sau
(ii)
documentul de identificare anulat trebuie să fie returnat organismului emitent indicat în secțiunea I partea A punctul 11 din documentul de identificare sau în secțiunea I partea C după actualizare în conformitate cu articolul 28 litera (b), fie direct, fie prin punctul de contact menționat la articolul 36 alineatul (2), împreună cu informații privind data sacrificării animalului sau a uciderii acestuia în scopul combaterii bolilor.
(2) Măsurile prevăzute la alineatul (1) trebuie efectuate de către sau sub supervizarea:
(a)
medicului veterinar oficial:
(i)
în cazul sacrificării sau uciderii în scopul combaterii bolilor, în conformitate articolul 4 alineatul (4) litera (a) al doilea paragraf din Directiva 2009/156/CE; sau
(ii)
ca urmare a sacrificării, în conformitate cu articolul 7 alineatul (3) din Directiva 2009/156/CE; sau
(b)
autorității competente definite la articolul 3 alineatul (10) din Regulamentul (CE) nr. 1069/2009, în cazul eliminării sau prelucrării unei carcase care a fost însoțită de documentul de identificare, în conformitate cu legislația națională menționată la articolul 23 alineatul (1) din prezentul regulament, în cadrul:
(i)
unei unități autorizate în conformitate cu articolul 24 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 1069/2009; sau
(ii)
unei instalații de incinerare de capacitate mică menționate în capitolul III litera (a) punctul (iii) din anexa III la Regulamentul (UE) nr. 142/2011.
(3) În cazul în care, în conformitate cu alineatul (1) litera (a) din prezentul articol, transponderul nu poate fi recuperat de la ecvideul sacrificat pentru consumul uman, medicul veterinar oficial trebuie să declare carnea sau partea de carne care conține transponderul improprie pentru consumul uman în conformitate cu capitolul V alineatul (1) litera (n) din secțiunea II a anexei I la Regulamentul (CE) nr. 854/2004.
Articolul 35
Obligația deținătorului și a organismului emitent În caz de deces sau de pierdere a ecvideului
(1) În toate cazurile care presupun decesul sau pierderea, inclusiv furtul ecvideului care nu sunt menționate la articolul 34, deținătorul trebuie să returneze documentul de identificare organismului emitent corespunzător, menționat în secțiunea I partea A sau actualizat în secțiunea I partea C în conformitate cu articolul 28 litera (b), în termen de 30 de zile de la decesul sau pierderea ecvideului.
(2) Organismul emitent care a primit informații cu privire la decesul sau la pierderea unui ecvideu, în conformitate cu articolul 34 sau cu alineatul (1) din prezentul articol, acționează în conformitate cu literele (d) și (e) din articolul 28.
Articolul 36
Obligațiile statelor membre pentru a asigura fluxul de informații după decesul unui ecvideu
(1) Statele membre pun în aplicare proceduri pentru a returna organismului emitent documentele de identificare invalidate, conform articolului 34 alineatul (1) litera (c) punctul (ii).
(2) Statele membre pot stabili un punct de contact pentru a primi confirmarea menționată la articolul 34 alineatul (1) litera (c) punctul (i) sau documentele de identificare menționate la articolul 34 alineatul (1) litera (c) punctul (ii) în vederea distribuirii ulterioare către organismele emitente respective de pe teritoriul acestora.
Respectivul punct de contact poate fi un organism de legătură menționat la articolul 35 din Regulamentul (CE) nr. 882/2004.
(3) Dacă este cazul, în conformitate cu alineatul (2), detaliile referitoare la punctul de contact, care pot fi incluse în baza de date centrală prevăzută la articolul 39, se pun la dispoziția celorlalte state membre și a publicului pe site-ul menționat la articolul 6 alineatul (1).
Articolul 37
Ecvidee destinate sacrificării pentru consumul uman și înregistrarea medicației
(1) Un ecvideu se consideră a fi destinat sacrificării pentru consumul uman, cu excepția cazului în care este, în conformitate cu prezentul regulament, declarat în mod irevocabil ca nefiind destinat acestui scop în secțiunea II partea II din documentul de identificare, prin:
(a)
semnătura voluntară a proprietarului, avizată de organismul emitent; sau
(b)
semnătura deținătorului și a medicului veterinar responsabil care acționează în conformitate cu articolul 10 alineatul (2) din Directiva 2001/82/CE; sau
(c)
înscrierea efectuată de organismul emitent, atunci când eliberează un document de identificare duplicat, în conformitate cu articolul 29 sau 30 sau un document de identificare înlocuitor în conformitate cu articolul 32.
(2) Înainte de orice tratament în conformitate cu articolul 10 alineatul (2) din Directiva 2001/82/CE sau de orice tratament prin utilizarea unui medicament autorizat în conformitate cu articolul 6 alineatul (3) din respectiva directivă, medicul veterinar responsabil conform articolului 10 alineatul (1) din Directiva 2001/82/CE stabilește statutul ecvideului:
(a)
destinat sacrificării pentru consumul uman, acesta fiind cazul implicit; sau
(b)
nu este destinat sacrificării pentru consumul uman, în conformitate cu secțiunea II partea II din documentul de identificare.
(3) În cazul în care tratamentul menționat la alineatul (2) din prezentul articol nu este permis pentru un ecvideu destinat sacrificării pentru consumul uman, medicul veterinar responsabil, conform articolului 10 alineatul (1) din Directiva 2001/82/CE, asigură că în conformitate cu derogarea prevăzută la articolul 10 alineatul (2) din Directiva 2001/82/CE ecvideul în cauză este, înainte de tratament, declarat în mod irevocabil ca nefiind destinat sacrificării pentru consumul uman prin:
(a)
completarea și semnarea secțiunii II partea II din documentul de identificare; și
(b)
anularea secțiunii II partea III din documentul de identificare, în conformitate cu instrucțiunile prevăzute în secțiunea II partea III.
(4) După aplicarea măsurilor prevăzute la alineatul (3), deținătorul ecvideului depune documentul de identificare la un organism emitent în statul membru în care se află exploatația ecvideului sau furnizează informații online în cazul în care este stabilit un astfel de acces la baza de date, în termen maxim de 14 zile de la data semnării în secțiunea II partea II din documentul de identificare.
(5) Prin derogare de la alineatul (4), un stat membru poate adopta măsuri care să asigure că medicul veterinar responsabil notifică măsurile efectuate în conformitate cu alineatul (3) în termen de 14 zile de la data semnării secțiunii II partea II din documentul de identificare:
(a)
fie direct către organismul emitent menționat la alineatul (4), furnizând informațiile necesare pentru ca organismul emitent să poată actualiza configurarea bazei de date, în conformitate cu articolul 39; fie
(b)
direct către baza de date centrală creată în conformitate cu articolul 39, atunci când se asigură faptul că informațiile vor fi încorporate în baza de date creată în conformitate cu articolul 38 de către organismul emitent menționat la alineatul (4).
(6) În cazul în care un ecvideu este tratat în condițiile menționate la articolul 10 alineatul (3) din Directiva 2001/82/CE, medicul veterinar responsabil trebuie să introducă în secțiunea II partea III din documentul de identificare detaliile necesare ale medicamentului care conține substanțele indispensabile sau care aduc un beneficiu clinic tratamentului ecvideelor enumerate în Regulamentul (CE) nr. 1950/2006.
Medicul veterinar responsabil trebuie să introducă data ultimei administrări, conform prescripției, a respectivului medicament și, conform articolului 11 alineatul (4) din Directiva 2001/82/CE, să informeze deținătorul cu privire la data la care expiră perioada de așteptare stabilită conform articolului 10 alineatul (3) din directiva menționată anterior.
CAPITOLUL VIII
ÎNREGISTRAREA DATELOR ȘI SANCȚIUNI
Articolul 38
Bază de date
(1) În momentul emiterii documentului de identificare sau al înregistrării documentelor de identificare emise anterior, organismul emitent trebuie să înregistreze în baza sa de date cel puțin următoarele informații privind ecvideul:
(a)
numărul unic de identificare pe viață;
(b)
specia;
(c)
sexul;
(d)
culoarea;
(e)
data (zz/ll/aaaa) nașterii declarată de deținătorul menționat la litera (i);
(f)
dacă este cazul, cel puțin ultimele 15 caractere ale codului transmis de transponder sau codul transmis de un dispozitiv de identificare cu ajutorul frecvenței radio, care nu este în conformitate cu standardul ISO 11784, alături de informațiile privind sistemul de citire impus, sau metoda alternativă de verificare a identității aplicată în conformitate cu articolul 21;
(g)
țara de naștere declarată de deținătorul menționat la litera (i);
(h)
data emiterii și orice modificare a documentului de identificare;
(i)
numele și adresa deținătorului care a depus cererea menționată la articolul 11 alineatul (1), articolul 15 alineatul (1), articolul 29 alineatul (2) sau articolul 32 alineatul (2) sau, după caz, care a depus documentul de identificare menționat la articolul 27 alineatul (3);
(j)
statutul de ecvideu înregistrat sau ecvideu destinat reproducției și producției;
(k)
numele animalului (numele inițial și, după caz, numele comercial) declarat de deținătorul menționat la litera (i);
(l)
statutul cunoscut al animalului ca nefiind destinat sacrificării pentru consumul uman;
(m)
numărul de serie, în cazul în care un astfel de număr de serie se aplică documentului de identificare menționat la articolul 9 alineatele (1) și (3), precum și orice informație privind documente de identificare noi, duplicate sau înlocuitoare emise în conformitate cu articolul 12 alineatul (3), articolul 29, articolul 30 sau articolul 32;
(n)
țara în care se află exploatația ecvideului declarată de deținătorul menționat la litera (i);
(o)
data notificată a decesului sau a pierderii animalului declarată de deținătorul menționat la litera (i) sau data sacrificării.
(2) Organismul emitent păstrează informațiile menționate la alineatul (1) din prezentul articol în baza sa de date pentru o perioadă de cel puțin 35 de ani sau pentru o perioadă de cel puțin doi ani de la data comunicării decesului ecvideului în conformitate cu articolul 34.
(3) În termen de maximum 15 zile de la data înregistrării informațiilor menționate la alineatul (1) din prezentul articol, organismul emitent menționat în respectivul alineat transmite informațiile menționate la literele (a)-(j) și (l)-(o) ale respectivului alineat bazei de date centrală create în conformitate cu articolul 39 în statul membru:
(a)
în care organismul emitent este acreditat, recunoscut sau desemnat sau își are sediul, în conformitate cu articolul 5 alineatul (1);
(b)
în care s-a născut ecvideul.
Articolul 39
Crearea unei baze de date centrale
(1) Statele membre creează o bază de date centrală în scopurile prezentului regulament.
(2) Prin derogare de la alineatul (1), o bază de date centrală nu este necesară în statele membre care dispun de o bază de date unică pentru ecvideele înregistrate și de o bază de date unică pentru ecvideele destinate reproducției și producției, cu condiția ca:
(a)
ambele baze de date să poată comunica eficient între ele și să poată coopera cu bazele de date centrale, în conformitate cu articolul 40, pentru a actualiza detaliile de identificare pentru ecvidee, în cazul modificării statutului lor în ecvidee înregistrate sau ecvidee destinate reproducției și producției;
(b)
autoritatea competentă să aibă acces direct la oricare dintre aceste baze de date.
(3) Statele membre pun la dispoziția celorlalte state membre și a publicului pe un site prevăzut la articolul 6 alineatul (1) denumirea, adresa și detaliile de contact ale bazelor lor de date centrale.
Articolul 40
Administrarea bazelor de date centrale și cooperarea
(1) Fiecare stat membru se asigură că organismele emitente menționate la articolul 5 alineatul (1) includ informațiile menționate la articolul 28 litera (e) și la articolul 38 alineatul (1) privind ecvideele identificate pe teritoriul acestuia în baza de date centrală sau că bazele de date ale organismelor emitente de pe teritoriul acestuia sunt puse în rețea cu respectiva bază de date centrală.
(2) Statele membre cooperează în ceea ce privește administrarea bazelor de date centrale ale acestora, în conformitate cu Directiva 89/608/CEE, și se asigură că:
(a)
în conformitate cu articolul 28 din prezentul regulament, baza de date centrală comunică, făcând referire la numărul unic de identificare pe viață, orice modificare a detaliilor de identificare menționate la articolul 38 alineatul (1) bazei de date centrale a statului membru în care a fost emis documentul de identificare;
(b)
autorităților competente ale altor state membre li se acordă acces gratuit la un set minim de informații conținute în baza de date centrală pentru a verifica dacă un cod de transponder, un număr unic de identificare pe viață sau un număr de pașaport au fost înregistrate în aceasta.
Articolul 41
Sancțiuni
Statele membre stabilesc normele privind sancțiunile aplicabile pentru încălcarea dispozițiilor prezentului regulament și iau toate măsurile necesare pentru a garanta punerea în aplicare a acestora. Sancțiunile prevăzute trebuie să fie eficiente, proporționale și să aibă efect de descurajare. Statele membre notifică aceste dispoziții Comisiei până la 1 ianuarie 2016 și informează fără întârziere Comisia cu privire la modificările ulterioare ale acestora.
CAPITOLUL IX
DISPOZIȚII TRANZITORII ȘI FINALE
Articolul 42
Abrogare
Regulamentul (CE) nr. 504/2008 se abrogă începând cu 1 ianuarie 2016.
Trimiterile la regulamentul abrogat se interpretează ca trimiteri la prezentul regulament.
Articolul 43
Dispoziții tranzitorii
(1) Prin derogare de la articolul 4 alineatul (2), următoarele ecvidee se consideră ca fiind identificate conform prezentului regulament:
(a)
ecvideele născute până cel târziu la 30 iunie 2009 și identificate până la această dată, în conformitate cu Deciziile 93/623/CEE sau 2000/68/CE, cu condiția ca documentele de identificare emise pentru aceste ecvidee:
(i)
să fi fost înregistrate în conformitate cu articolul 21 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 504/2008 până cel târziu la 31 decembrie 2009; și
(ii)
să conțină o secțiune care să corespundă secțiunii IX din documentul de identificare tip prevăzut în anexa la Decizia 93/623/CE, iar partea III-A din documentul de identificare să fie completată în cazul în care sunt introduse informații în partea III-B a acestuia;
(b)
ecvideele născute până cel târziu la 30 iunie 2009, dar neidentificate până la această dată, în conformitate cu Deciziile 93/623/CEE sau 2000/68/CE, cu condiția ca acestea să fi fost identificate în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 504/2008 până cel târziu la 31 decembrie 2009;
(c)
ecvideele identificate în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 504/2008 până la 31 decembrie 2015.
(2) Ecvideele născute în Uniune sau importate în Uniune dintr-o țară terță după 30 iunie 2009 și care nu au fost identificate în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 504/2008 până la 31 decembrie 2015 trebuie să fie identificate în conformitate cu articolul 29 sau 32 din prezentul regulament, în funcție de informațiile disponibile referitoare la identitatea lor, și se clasifică în partea II din secțiunea II a documentului de identificare duplicat ca nefiind destinate sacrificării pentru consumul uman.
(3) Prin derogare de la articolul 13 alineatul (2), nu este necesar ca statele membre care au acordat derogări în conformitate cu articolul 7 din Regulamentul (CE) nr. 504/2008 înainte de 1 ianuarie 2016 și care au notificat Comisia în consecință înainte de această dată să transmită Comisiei o nouă notificare.
(4) Statele membre care nu au creat o bază de date centralizată conform articolului 39 trebuie să instituie o bază de date centrală, în conformitate cu articolul 39 și să se asigure că este operațională în conformitate cu articolul 40 până cel târziu la 30 iunie 2016.
Articolul 44
Intrarea în vigoare
Prezentul regulament intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
Se aplică începând cu 1 ianuarie 2016. Totuși, articolul 39 se aplică începând cu 1 iulie 2016 în statele membre care nu au creat o bază de date centrală operațională până la 1 ianuarie în 2016.
Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.
Adoptat la Bruxelles, 17 februarie 2015.