ДИРЕКТИВА 2014/55/ЕС НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 16 април 2014 година
относно електронното фактуриране при обществените поръчки
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 114 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта за законодателен акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
като взеха предвид становището на Комитета на регионите (2),
в съответствие с обикновената законодателна процедура (3),
като имат предвид, че:
(1)
В държавите членки съществуват и се използват понастоящем няколко глобални, национални, регионални и частни стандарта за електронни фактури. Нито един от тези стандарти не е доминиращ и повечето от тях не са оперативно съвместими едни с други.
(2)
Поради липсата на общ стандарт, когато насърчават използването на електронни фактури при обществените поръчки или ги въвеждат като задължително изискване, държавите членки разработват собствени технически решения, основани на специфични национални стандарти. Следователно броят на различните стандарти, съществуващи едновременно в различните държави членки, се увеличава и е вероятно в бъдеще да продължи да нараства.
(3)
Разнообразието от оперативно несъвместими стандарти води до прекомерна сложност, правна несигурност и допълнителни оперативни разходи за икономическите оператори, които използват електронни фактури в различни държави членки. Икономическите оператори, които желаят да извършват трансгранични дейности по възлагане на обществени поръчки, често трябва да спазват нов стандарт за електронно фактуриране всеки път когато навлизат на нов пазар. Различните правни и технически изисквания по отношение на електронните фактури представляват препятствия пред достъпа до пазара при трансграничните обществени поръчки и пречки пред търговията, тъй като те разколебават икономическите оператори да участват в трансгранични дейности по възлагане на обществени поръчки. Това ограничава основните свободи и оказва по този начин пряко въздействие върху функционирането на вътрешния пазар.
(4)
Вероятно тези пречки пред търговията в рамките на Съюза ще се увеличат в бъдеще, тъй като се разработват все повече оперативно несъвместими национални и частни стандарти и тъй като използването на електронни фактури при обществените поръчки става все по-широко разпространено или задължително в държавите членки.
(5)
Пречките пред трансграничната търговия, произтичащи от съвместното съществуване на няколко правни изисквания и технически стандарти за електронно фактуриране, както и от липсата на оперативна съвместимост, следва да бъдат премахнати или намалени. За да се постигне тази цел, следва да бъде разработен общ европейски стандарт за семантичен модел на данните за основните елементи на електронната фактура („европейски стандарт за електронно фактуриране“). Стандартът следва да определя и описва основните елементи, които трябва да се съдържат винаги в електронната фактура, като по този начин се улесняват изпращането и получаването на електронни фактури между системи, основани на различни технически стандарти. При условие че съществуващите национални технически стандарти не са в противоречие с настоящия европейски стандарт, те не следва да се заменят или използването им не следва да се ограничава от този стандарт, а следва да се запази възможността тези стандарти да продължат да се прилагат успоредно с европейския стандарт.
(6)
Като гарантира семантичната оперативна съвместимост и подобрява правната сигурност, настоящата директива ще насърчи въвеждането на електронното фактуриране при обществените поръчки, като по този начин държавите членки, възлагащите органи, възложителите и икономическите оператори ще могат да извлекат значителни ползи под формата на икономии, въздействие върху околната среда и намаляване на административната тежест.
(7)
Ползите от електронното фактуриране са най-големи, когато създаването, изпращането, предаването, получаването и обработването на фактурата могат да бъдат напълно автоматизирани. Поради тази причина единствено машинно четими фактури, които могат да бъдат обработвани от получателя автоматично и чрез цифрови технологии, следва да се разглеждат като съвместими с европейския стандарт за електронно фактуриране. Обикновен файл с изображение (image file) не следва да се смята за електронна фактура за целите на настоящата директива.
(8)
Целта на оперативната съвместимост е да може информацията да се представя и обработва по съгласуван начин от различните бизнес системи, независимо от използваните от тях технологии, приложения или платформи. Пълната оперативна съвместимост включва способността за оперативно взаимодействие на три отделни нива: по отношение на съдържанието на фактурата (семантично), използвания формат или език (синтактично) и начина на пренос на данните. Семантичната оперативна съвместимост предполага, че електронната фактура съдържа известно количество задължителна информация, като точният смисъл на обменяната информация се запазва и разбира по недвусмислен начин, независимо под каква форма тя е физически представена или предоставена. Синтактичната оперативна съвместимост предполага представянето на елементите на данните от електронната фактура във формат, който може да бъде обменян пряко между изпращача и получателя и може да бъде автоматично обработван. Синтактична оперативна съвместимост може да се постигне по два начина - или чрез използване на общ синтаксис, или чрез установяване на съответствие между различни видове синтаксис.
(9)
Използват се много видове синтаксис. Все по-често синтактичната оперативна съвместимост се постига чрез установяване на съответствие между тях. Този метод е ефективен, ако фактурата съдържа всички изисквани елементи на данните на семантично ниво и значението им е недвусмислено. Тъй като понастоящем това условие често не е изпълнено, е необходимо да се предприемат действия за осигуряване на оперативна съвместимост на семантично ниво. За да се опрости допълнително електронното фактуриране и да се намалят разходите, една от дългосрочните цели следва да бъде ограничаване на видовете използван синтаксис, за предпочитане чрез концентриране върху най-често използваните от тях.
(10)
Стандартизацията на електронното фактуриране допълва също така усилията за насърчаване на въвеждането на електронните обществени поръчки, както е отразено в съответните разпоредби на Директива 2014/24/ЕС на Европейския парламент и на Съвета (4) и Директива 2014/25/ЕС на Европейския парламент и на Съвета (5).
(11)
В заключенията си от 28 - 29 юни 2012 г. и 24 октомври 2013 г. Европейският съвет посочи, че следва да се отдели първостепенно внимание на мерките, насочени към по-нататъшно развитие на трансграничната търговия онлайн и модернизацията на публичните администрации, включително чрез улесняване на прехода към електронно фактуриране и неговото бързо въвеждане.
(12)
В своята резолюция от 20 април 2012 г. Европейският парламент обърна внимание на разпокъсаността на пазара в резултат на националните разпоредби за електронно фактуриране, като подчерта съществените ползи от електронното фактуриране и изтъкна значението на правната сигурност и осигуряването на ясни технически условия и отворени и оперативно съвместими решения за електронно фактуриране, основаващи се на общи законови изисквания, бизнес процеси и технически стандарти. Поради тези причини Европейският парламент призова електронното фактуриране при обществените поръчки да стане задължително преди 2016 г.
(13)
През октомври 2013 г. Многостранният европейски форум по електронното фактуриране, създаден с Решение на Комисията от 2 ноември 2010 г. (6), единодушно прие препоръка относно използването на семантичен модел на данните с цел подпомагане на оперативната съвместимост при електронното фактуриране.
(14)
Настоящата директива следва да се прилага по отношение на електронните фактури, получени от възлагащи органи и възложители и издадени във връзка с изпълнението на договори, за които се прилага Директива 2009/81/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (7), Директива 2014/23/ЕС на Европейския парламент и на Съвета (8), Директива 2014/24/ЕС или Директива 2014/25/ЕС. Настоящата директива следва да обхваща само електронните фактури, издадени от икономическия оператор, на когото е била възложена обществената поръчка или договора за концесия (главния изпълнител). Когато обаче държавите членки, съгласно член 71 от Директива 2014/24/ЕС и член 88 от Директива 2014/25/ЕС, предвиждат пряко плащане на подизпълнители, условията, които се определят в документите на обществената поръчка, следва да включват разпоредби дали да се използва електронно фактуриране при плащанията на подизпълнители. Следва да бъде пояснено, че когато се възлага договор на група икономически оператори, настоящата директива се прилага за електронните фактури, издадени от тази група и от индивидуалните икономически оператори.
(15)
Настоящата директива следва да се прилага и за случаите, когато плащането по договорите за концесия налага фактурите да бъдат издадени от икономическия оператор, на когото е бил възложен договорът за концесия. Понятието „концесии“ е определено в член 5, точка 1 от директива 2014/23/ЕС. Предметът на договорите за концесия е възлагане на строителство или услуги посредством концесия, като насрещната престация по договора се изразява в правото да се извършват строителството или услугите или това право, съчетано с плащане.
(16)
Настоящата директива се прилага в съответствие с разпоредбите на член 346 от Договора за функционирането на Европейския съюз. Настоящата директива не се прилага за електронни фактури, издавани във връзка с изпълнението на договори (обявени за поверителни или придружени от специални мерки за сигурност), които са изключени от обхвата на Директива 2014/23/ЕС, Директива 2014/24/ЕС и Директива 2014/25/ЕС, по силата съответно на член 10, параграф 6, член 15, параграф 3 и член 24, параграф 3от посочените директиви. При същите условия в настоящата директива следва да бъде предвидено специално изключение за електронните фактури, издавани във връзка с изпълнението на такива договори (обявени за поверителни или придружени от специални мерки за сигурност), които попадат в обхвата на Директива 2009/81/ЕО.
(17)
Определенията, които се съдържат в настоящата директива, следва да са в съответствие със законодателството на Съюза в областта на обществените поръчки.
(18)
Комисията следва да прилага съответните разпоредби на Регламент (ЕС) № 1025/2012 на Европейския парламент и на Съвета (9), за да поиска от съответната европейска организация по стандартизация да разработи европейски стандарт за електронно фактуриране. Съгласно съответните разпоредби от Регламент (ЕС) № 1025/2012 решението на Комисията, с което се отправя такова искане, подлежи на процедурата по разглеждане, посочена в Регламент (ЕС) № 182/2011 на Европейския парламент и на Съвета (10).
(19)
Европейският стандарт за електронно фактуриране следва да се основава на съществуващите технически спецификации, разработени в рамките на европейски организации по стандартизация като CEN (CWA 16356-MUG и CWA 16562-CEN BII), и следва да отчита други подходящи технически спецификации, разработени в рамките на международни организации по стандартизация като UN/CEFACT (CII v. 2.0) и ISO (финансова фактура въз основа на методология ISO 20022). При изпълнението на искането за стандартизация съответната европейска организация по стандартизация следва да вземе предвид и резултатите от широкомащабните пилотни проекти в рамките на програмата за подкрепа на политиката по линия на Рамковата програма за конкурентоспособност и иновации, както и техническите спецификации за електронно фактуриране на други органи и организации, които са широко използвани от деловите среди. Европейският стандарт за електронно фактуриране следва също да е съвместим със съществуващите стандарти за плащания, за да може да се извършва автоматично обработване на плащанията.
(20)
В искането си до съответната европейска организация по стандартизация Комисията следва да постави като изискване европейският стандарт за електронно фактуриране да бъде технологично неутрален, за да се избегне всякакво нарушаване на конкуренцията, да бъде съвместим със съответните международни стандарти за електронно фактуриране, за да се избегнат техническите бариери за достъп до пазара за доставчици от трети държави и да се улесни изпращането на електронни фактури от европейски доставчици на купувачи в трети държави, както и да бъде в съответствие с Директива 2006/112/ЕО на Съвета (11). Тъй като в електронните фактури могат да се съдържат лични данни, Комисията следва също да изисква европейският стандарт за електронно фактуриране да е съобразен със защитата на личните данни в съответствие с Директива 95/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (12) и с принципите на защита на данните още при проектирането („data protection by design“), на пропорционалност и на свеждане на данните до минимум. Освен тези минимални изисквания в своето искане до съответната европейска организация по стандартизация Комисията следва да определи допълнителни изисквания за съдържанието на европейския стандарт за електронно фактуриране и краен срок за неговото приемане.
(21)
За да се гарантира, че малките и средните предприятия също могат да се възползват от електронното фактуриране при обществените поръчки, европейският стандарт за електронно фактуриране следва да създаде възможност за въвеждане на удобни за ползване системи за електронно фактуриране, а именно такива, които са разбираеми и лесни за ползване. В това отношение следва да бъде отчетен по-конкретно и фактът, че малките и средните предприятия, както и по-малките възлагащи органи и възложители разполагат с ограничен персонал и ограничени финансови средства.
(22)
Европейският стандарт за електронно фактуриране следва да е подходящ за използване и при търговски сделки между предприятия. Във връзка с това, за да се даде възможност на частните икономически оператори да използват новия стандарт в икономическите отношения помежду си, Комисията следва да гарантира, че стандартът се разработва по начин, който го прави подходящ за използване и в други области извън сферата на обществените поръчки.
(23)
Фактурите, издавани в различните стопански сектори, могат да изискват включването на специфична за тези сектори информация. Въпреки това всички фактури следва да съдържат ограничен брой общи стандартни елементи. Наличието на тези елементи е необходимо, за да може да се провери дали фактурата отразява правилно съответстващата стопанска сделка и да се гарантира, че фактурата е действителна от правна гледна точка. Списък на такива елементи, които се изискват за целите на ДДС, се съдържа в Директива 2006/112/ЕО.Европейският стандарт за електронна фактура следва да съответства на тези елементи на фактурите.
(24)
Европейският стандарт за електронно фактуриране следва да определи семантични елементи на данните, отнасящи се в частност до допълнителни данни за продавача и купувача, идентификатори на процеса, елементи на фактурата, подробни данни за позициите във фактурата, информация за доставките и данни за плащането и неговите условия. Основните елементи на електронната фактура следва да бъдат включени във всяка електронна фактура. Това ще осигури ясното и еднакво прилагане на електронното фактуриране.
(25)
Въпреки че следва да се запази възможността изпращачът на електронната фактура да гарантира автентичността на произхода и достоверността на съдържанието на фактурата по различни начини, включително чрез електронен подпис, с оглед да се осигури съответствие с Директива 2006/112/ЕО, европейският стандарт за електронно фактуриране не следва да съдържа като елемент изискване за електронен подпис.
(26)
С цел да се избегнат прекомерните разходи и прекомерната тежест за възлагащите органи и възложителите, към съответната европейска организация по стандартизация следва да се отправи искане да състави списък с ограничен брой видове синтаксис, които са съвместими с европейския стандарт за електронно фактуриране. Този списък не следва да включва европейския стандарт за електронно фактуриране. Посочените видове синтаксис трябва вече широко и успешно да се използват от икономическите оператори и възлагащите органи. За да се улесни и ускори изпълнението от страна на държавите членки, от съответната европейска организация по стандартизация следва да се изисква да предостави подходящи връзки по отношение на синтаксиса между европейския стандарт за електронно фактуриране и всички включени в списъка видове синтаксис. Връзките по отношение на синтаксиса са насоки за начина, по който стандартът може да бъде представен в различните видове синтаксис. Тази стандартизационна цел следва да допълни европейския стандарт за електронно фактуриране и списъка на видовете синтаксис.
(27)
За да се улесни използването на европейския стандарт за електронно фактуриране, от европейската организация по стандартизация следва също така да се изиска да изготви насоки относно оперативната съвместимост на преноса на данните. Тези насоки не следва да бъдат част от европейския стандарт за електронно фактуриране, нито да са задължителни за възлагащите органи и възложителите.
(28)
Преди въвеждането в държавите членки на европейския стандарт за електронно фактуриране, практическото прилагане на стандарта следва да бъде изпробвано в достатъчна степен. Тази оценка следва да се направи по време на изработването на стандарта. Оценката следва да включва крайни потребители и следва да е насочена по-конкретно към аспектите на практичност и удобство при ползването, както и да демонстрира, че стандартът може да се прилага по икономически изгоден и пропорционален начин.
(29)
Когато европейският стандарт за електронно фактуриране и списъкът на видовете синтаксис, съответстващи на този стандарт, изготвени от съответната европейска организация по стандартизация, отговарят на изискванията, които се съдържат в искането на Комисията до европейската организация по стандартизация, и когато стандартът е бил подложен на изпробване, в Официален вестник на Европейския съюз следва да се публикуват референтният номер на този европейски стандарт за електронно фактуриране и списъкът на видовете синтаксис.
(30)
Разпоредбите относно разработването на стандарта и на други стандартизационни документи, определени в настоящата директива, са в съответствие с разпоредбите на Регламент № 1025/2012. При все това, като се имат предвид специфичните особености на настоящата директива, е целесъобразно да се предвиди решенията за публикуване, за непубликуване или за публикуване с ограничения на референтния номер на стандарта и списъка на видовете синтаксис да се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане. Това обаче не засяга прилагането на съответните разпоредби от Регламент (ЕС) № 1025/2012 относно официалните възражения срещу хармонизираните стандарти.
(31)
Европейските организации по стандартизация правят редовен преглед на стандартите и ги актуализират с цел да се постигне съответствие с технологичното развитие. Тъй като това развитие в сектора на ИКТ е твърде бързо, Комисията следва да може също да поиска от съответната европейска организация по стандартизация да направи преглед на европейския стандарт за електронно фактуриране и да го актуализира, за да се вземе предвид посоченото развитие и да се осигури постоянна оперативна съвместимост.
(32)
За да отговори на технологичното развитие или изискванията на пазара, Комисията следва да може да приема актове за изпълнение за прегледа и актуализирането на списъка на видовете синтаксис. В случай на необходимост от по-сложни адаптации Комисията следва също да може да изисква от съответната европейска организация по стандартизация да прави преглед на списъка на видовете синтаксис и да го актуализира.
(33)
Когато Комисията счете за необходимо да осигури пълна и постоянна оперативна съвместимост, да се съобрази с технологичното развитие или да ограничи броя на видовете синтаксис, които да се използват, тя следва да може да преразгледа вече публикуван списък с видове синтаксис. При това Комисията следва да вземе предвид списъка на видовете синтаксис, който е съставен, преразглеждан и актуализиран от съответната европейска организация по стандартизация.
(34)
При изтичането на сроковете за транспониране, определени в настоящата директива, възлагащите органи и възложителите следва да са задължени да получават и обработват електронни фактури, които са съвместими с европейския стандарт за електронно фактуриране и с който и да е от видовете синтаксис в публикувания от Комисията списък в Официален вестник на Европейския съюз. Следователно възлагащите органи и възложителите не следва да отказват електронни фактури, които отговарят на посочените по-горе условия, единствено на основание, че не са спазени изисквания, различни от изрично предвидените в настоящата директива (например национални или специфични отраслови изисквания, или всякакви допълнителни технически изисквания). Други задължителни основания за отказ, като тези, които са във връзка с условия по договор, обаче не следва да бъдат засегнати от това задължение. Възлагащите органи и възложителите следва във всички случаи да запазят правото си преди плащането на фактурата да проверят дали съдържанието на електронната фактура отразява правилно всички подробности на стопанската сделка (например дали сумата по фактурата е вярна) и дали фактурата е адресирана до правилния получател. Задължението да не се отказват електронни фактури съгласно настоящата директива не засяга Директива 2011/7/ЕС на Европейския парламент и на Съвета (13).
(35)
Настоящата директива следва да задължава единствено получателите на фактура, т.е. възлагащите органи, централните органи за покупки и възложителите, да приемат и обработват електронни фактури. Настоящата директива не следва да засяга правото на изпращача на фактурата да избира между представянето на фактурата в съответствие с европейския стандарт за електронно фактуриране, съгласно национални или други технически стандарти, или на хартиен носител. Настоящата директива обаче не следва да възпрепятства държавите членки да определят, че в рамките на обществените поръчки могат да се представят само електронни фактури. Когато изпращачът реши да представи фактура, като използва европейския стандарт за електронно фактуриране, задължението на получателя за получаване и обработка на фактурата следва да се прилага само ако тя използва един от видовете синтаксис, включени в публикувания от Комисията в Официален вестник на Европейския съюз списък на видовете синтаксис. Това не следва да засяга възможността изпращачът да използва услугите на трета страна, за да осъществи връзка между собствения си синтаксис и един от видовете синтаксис, включени в списъка.
(36)
Беше проведена консултация с Европейския надзорен орган по защита на данните в съответствие с член 28, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 45/2001 на Европейския парламент и на Съвета (14) и на 11 ноември 2013 г. (15) той даде становището си. В становището си той публикува препоръки за гарантиране на достатъчна защита на данните при прилагането на настоящата директива. Посочените препоръки следва да се вземат под внимание при разработването на европейския стандарт за електронно фактуриране и при обработката на личните данни от страна на възлагащите органи и възложителите. По-специално, следва да бъде ясно посочено, че съществуващите закони за защита на данните се прилагат и в сферата на електронното фактуриране и че публикуването на лични данни за целите на прозрачността и отчетността трябва да бъде съобразено по адекватен начин със защитата на правото на личен живот.
(37)
Тъй като Директива 2006/112/ЕО съдържа правила, свързани с фактурирането, включително електронното фактуриране, връзката ѝ с настоящата директива следва да бъде изяснена. Настоящата директива си поставя различна цел, има различен обхват на приложение в сравнение с Директива 2006/112/ЕО и поради това не засяга разпоредбите относно използването на електронни фактури за целите на ДДС, които се съдържат в нея. По-специално член 232 от Директива 2006/112/ЕО урежда отношенията между търговските партньори и има за цел да гарантира, че използването на електронни фактури от изпращача не може да бъде наложено на получателя. Това обаче не следва да засяга правото на държавите членки да въведат задължение за възлагащите органи и възложителите да получават електронни фактури при определени условия.
(38)
С цел да се даде възможност на възлагащите органи и възложителите внимателно да подготвят и предприемат техническите мерки, които вследствие на създаването на европейски стандарт за електронно фактуриране и одобряването на списъка на видовете синтаксис са необходими, за да се съобразят с настоящата директива, и като се има предвид необходимостта от бързо въвеждане на електронното фактуриране, следва да е обосновано да се определи срок за транспониране на директивата от 18 месеца след публикуването на референтния номер на европейския стандарт за електронно фактуриране и на списъка на видовете синтаксис в Официален вестник на Европейския съюз. Чрез дерогация от този общ срок за транспониране и с цел да се улесни въвеждането на електронното фактуриране за някои възлагащи органи, като например местните и регионалните възлагащи органи и публични предприятия, държавите членки следва да могат да отложат прилагането на настоящата директива за нецентралните възлагащи органи и възложители до 30 месеца след публикуването на референтния номер на европейския стандарт за електронно фактуриране и на списъка на видовете синтаксис в Официален вестник на Европейския съюз. Възможността да се отложи прилагането на изискванията на настоящата директива не следва да се прилага за централните органи за покупки.
(39)
За да се улесни изпълнението на изискванията на настоящата директива за възлагащите органи и възложителите, Комисията следва да направи необходимото държавите членки да са изцяло и редовно информирани за напредъка на работата по разработването на стандарта и свързаните с него стандартизационни документи, която ще бъде предприета от съответните европейски организации по стандартизация. Това следва да даде възможност на държавите членки да започнат необходимата подготвителна работа с оглед приключване на изпълнението в рамките на договорените срокове.
(40)
Тъй като възлагащите органи и възложителите ще бъдат в състояние да приемат електронни фактури, които са съвместими със стандарти, различни от европейския стандарт за електронно фактуриране, както и фактури на хартиен носител, освен ако не е предвидено друго в националното законодателство, настоящата директива не поражда никакви допълнителни разходи или тежест за предприятията, включително микро-, малки и средни предприятия по смисъла на Препоръка 2003/361/ЕО на Комисията (16). Освен това Комисията и държавите членки следва да положат всички възможни усилия, за да сведат до минимум разходите, свързани с европейския стандарт за електронно фактуриране, за неговите потребители, и по-специално за микро-, малките и средните предприятия, така че да се улесни въвеждането на този стандарт в рамките на Европейския съюз.
(41)
При изпълнението на настоящата директива държавите членки следва да вземат предвид потребностите на малките и средните предприятия и на по-малките възлагащи органи и възложители, и да предоставят необходимата подкрепа на всички възлагащи органи, възложители и доставчици, за да може да се използва новият европейски стандарт за електронно фактуриране. Освен това следва да се предвидят мерки за обучение, по-специално за малките и средните предприятия.
(42)
За да се улеснят техническите и процедурни адаптации, които трябва да бъдат предприети от всички страни, участващи в процеса на възлагане на обществени поръчки, за да се гарантира успешното изпълнение на настоящата директива, държавите членки следва по възможност да осигурят подпомагане от структурните фондове за всички отговарящи на изискванията възлагащи органи, възложители и малки и средни предприятия.
(43)
За да се гарантират еднакви условия за изпълнение на настоящата директива, на Комисията следва да се предоставят изпълнителни правомощия по отношение на изготвянето, ограничаването и преразглеждането на списъка на видовете синтаксис. Тези правомощия следва да се упражняват в съответствие с Регламент (ЕС) № 182/2011. За приемането на актове за изпълнение относно списъка на видовете синтаксис следва да се използва процедурата по разглеждане, тъй като те са предназначени да улесняват прилагането на европейския стандарт за електронно фактуриране и да осигуряват оперативна съвместимост и бърза реакция по отношение на технологичното развитие. Процедурата по разглеждане следва да се използва и за приемането на актове за изпълнение във връзка с възраженията срещу европейския стандарт за електронно фактуриране, като се има предвид, че посочените актове биха могли да имат последици за задължението за получаване и обработка на електронни фактури.
(44)
Доколкото целите на настоящата директива, а именно премахването на пазарните бариери и пречки пред търговията, които произтичат от наличието на различни национални правила и стандарти, и осигуряването на оперативна съвместимост не могат да бъдат постигнати в достатъчна степен от държавите членки, а следователно могат да бъдат постигнати по-добре на равнището на Съюза, Съюзът може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора за Европейския съюз. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигане на тези цели,
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Обхват
Настоящата директива се прилага по отношение на електронните фактури, издавани във връзка с изпълнението на договори, за които се прилага Директива 2009/81/ЕО, Директива 2014/23/ЕС, Директива 2014/24/ЕС или Директива 2014/25/ЕС.
Настоящата директива не се прилага по отношение на електронните фактури, издавани във връзка с изпълнението на договори, попадащи в обхвата на Директива 2009/81/ЕО, когато възлагането на обществената поръчка и изпълнението на договора са обявени за поверителни или трябва да бъдат придружени от специални мерки за сигурност в съответствие с действащите в държавата членка законови, подзаконови или административни разпоредби, и при условие че държавата членка е определила, че мерки с по-малка степен на намеса не могат да гарантират защитата на засегнатите основни интереси.
Член 2
Определения
За целите на настоящата директива се прилагат следните определения:
1)
„електронна фактура“ означава фактура, която е издадена, предоставена и получена в структуриран електронен формат, който позволява автоматичното ѝ електронно обработване;
2)
„основни елементи на електронната фактура“ означава набор от съществени елементи на информацията, които трябва да се съдържат в електронната фактура, за да се осигури трансгранична оперативна съвместимост, включително необходимата информация, за да се гарантира спазването на правните изисквания;
3)
„семантичен модел на данните“ означава структуриран и логически взаимосвързан набор от термини и техните значения, които определят основните елементи на електронната фактура;
4)
„синтаксис“ означава машинно четим език или диалект, който се използва за представяне на елементите на данните, съдържащи се в електронната фактура;
5)
„връзки по отношение на синтаксиса“ означава насоки за начина, по който семантичният модел на данните за електронната фактура може да бъде представен в различните видове синтаксис;
6)
„възлагащи органи“ означава възлагащи органи съгласно определенията в член 1, точка 17 от Директива 2009/81/ЕО, член 6, параграф 1 от Директива 2014/23/ЕС и член 2, параграф 1, точка 1 от Директива 2014/24/ЕС;
7)
„нецентрални възлагащи органи“ означава нецентрални възлагащи органи съгласно определението в член 2, параграф 1, точка 3 от Директива 2014/24/ЕС;
8)
„централен орган за покупки“ означава централен орган за покупки съгласно определението в член 2, параграф 1, точка 16 от Директива 2014/24/ЕС;
9)
„възложители“ означава възложители съгласно определенията в член 1, точка 17 от Директива 2009/81/ЕО, член 7, параграфи 1 и 2 от Директива 2014/23/ЕС и член 4, параграф 1 от Директива 2014/25/ЕС;
10)
„международен стандарт“ означава международен стандарт, както е определен в член 2, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕС) № 1025/2012;
11)
„европейски стандарт“ означава европейски стандарт, както е определен в член 2, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) № 1025/2012.
Член 3
Създаване на европейски стандарт
1. Комисията отправя искане към съответната европейска организация по стандартизация да изготви европейски стандарт за семантичен модел на данните за основните елементи на електронната фактура („европейски стандарт за електронно фактуриране“).
Комисията изисква европейският стандарт за електронно фактуриране да отговаря най-малко на следните критерии:
-
да бъде технологично неутрален,
-
да бъде съвместим със съответните международни стандарти за електронно фактуриране,
-
да взема под внимание необходимостта от защита на личните данни в съответствие с Директива 95/46/ЕО, подхода за защита на личните данни още при проектирането, както и принципите на пропорционалност, свеждане на данните до минимум и ограничаване до предвидената цел,
-
да съответства на разпоредбите на Директива 2006/112/ЕО,
-
да позволява въвеждането на практични, удобни за ползване, гъвкави и икономически изгодни системи за електронно фактуриране,
-
да отчита специфичните потребности на малките и средните предприятия, както и на нецентралните възлагащи органи и възложители,
-
да бъде подходящ за използване при търговски сделки между предприятия.
Комисията отправя искане към съответната европейска организация по стандартизация да предостави списък с ограничен брой видове синтаксис, които са съвместими с европейския стандарт за електронно фактуриране, подходящи връзки по отношение на синтаксиса и насоки относно оперативната съвместимост на преноса на данните, с цел да се улесни използването на този стандарт.
Исканията се приемат в съответствие с процедурата, предвидена в член 10, параграфи 1 - 5 от Регламент (ЕС) № 1025/2012.
Като част от дейността по разработването на стандарта от съответната европейска организация по стандартизация и в рамките на срока, посочен в параграф 2, стандартът се изпробва по отношение на практическото си приложение за крайния потребител. Комисията запазва цялостната отговорност по отношение на процеса на изпробване и гарантира, че по време на изпробването се отделя специално внимание на спазването на критериите за практичност, удобство за ползване и евентуални разходи за въвеждане в съответствие с параграф 1, втора алинея. Комисията представя доклад за резултатите от изпробването на Европейския парламент и на Съвета.
2. Когато европейският стандарт за електронно фактуриране, изготвен в съответствие с искането по параграф 1, отговаря на посочените изисквания и когато е приключил етапът на изпробване в съответствие с петата алинея от параграф 1, Комисията публикува референтния номер на стандарта в Официален вестник на Европейския съюз заедно със списъка на ограничен брой видове синтаксис, изготвен в съответствие с искането по параграф 1. Това публикуване приключва до 27 май 2017 г.
Член 4
Официални възражения срещу европейския стандарт
1. В случаите, когато държава членка или Европейският парламент счете, че европейският стандарт за електронно фактуриране и списъкът на видовете синтаксис не отговарят изцяло на изискванията по член 3, параграф 1, държавата членка или Европейският парламент информира Комисията за това, като представя подробни обяснения, и Комисията решава:
а)
да публикува, да не публикува или да публикува с ограничения референтния номер на европейския стандарт за електронно фактуриране и списъка на съответните видове синтаксис в Официален вестник на Европейския съюз;
б)
да запази, да запази с ограничения или да заличи референтния номер на европейския стандарт за електронно фактуриране и списъка на съответните видове синтаксис в Официален вестник на Европейския съюз.
2. Комисията публикува на своята интернет страница информация за европейския стандарт за електронно фактуриране и списъка на видовете синтаксис, предмет на посоченото в параграф 1 решение.
3. Комисията информира съответната европейска организация по стандартизация за решението, посочено в параграф 1, и при необходимост изисква преразглеждане на европейския стандарт за електронно фактуриране или на списъка на съответните видове синтаксис.
4. Решението, посочено в параграф 1, букви а) и б) от настоящия член, се приема в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена член 10, параграф 2.
Член 5
Запазване и по-нататъшно разработване на европейския стандарт и на списъка с видовете синтаксис
1. За да се вземе предвид технологичното развитие и да се осигури пълна и постоянна оперативна съвместимост в областта на електронното фактуриране при обществените поръчки, Комисията може:
а)
да актуализира или преразглежда европейския стандарт за електронно фактуриране;
б)
да актуализира или преразглежда списъка на видовете синтаксис, публикуван от Комисията в Официален вестник на Европейския съюз.
2. Когато Комисията реши да предприеме действието, посочено в параграф 1, буква а), тя отправя искане до съответната европейска организация по стандартизация. Това искане се отправя съгласно процедурата, посочена в член 3, параграф 1 без да се прилагат сроковете, предвидени там.
3. Член 4 се прилага за всяка актуализация или всяко преразглеждане, предприети в съответствие с параграф 1, буква а).
4. Когато Комисията реши да предприеме действието, посочено в параграф 1, буква б), тя прави това в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 10, параграф 2 или като отправи искане до съответната европейска организация по стандартизация. Това искане се отправя съгласно процедурата, посочена в член 3, параграф 1, без да се прилагат сроковете, предвидени там.
Член 6
Основни елементи на електронната фактура
Сред основните елементи на електронната фактура са:
а)
идентификатори на процеса и на фактурата;
б)
период на фактурата;
в)
данни за продавача;
г)
данни за купувача;
д)
данни за платеца;
е)
данни за данъчния представител на продавача;
ж)
референтен номер на договора;
з)
данни за доставката;
и)
инструкции относно плащането;
й)
информация за отстъпките или таксите;
к)
информация за позициите във фактурата;
л)
обща сума на фактурата;
м)
разбивка за целите на ДДС.
Член 7
Получаване и обработка на електронни фактури
Държавите членки гарантират, че възлагащите органи и възложителите получават и обработват електронни фактури, които са съвместими с европейския стандарт за електронно фактуриране, чийто референтен номер е публикуван в съответствие с член 3, параграф 2, както и с някой от видовете синтаксис в списъка, публикуван в съответствие с член 3, параграф 2.
Член 8
Защита на данните
1. Настоящата директива не засяга приложимото право на Съюза и национално право относно защитата на данните.
2. Ако в правото на Съюза или в националното право не е предвидена друга разпоредба в обратния смисъл и без да се засягат изключенията и ограниченията, предвидени в член 13 от Директива 95/46/ЕО, личните данни, получени за целта на електронното фактуриране, могат да се използват само за тази цел или за съвместими с него цели.
3. Държавите членки гарантират, без да се засягат изключенията и ограниченията, предвидени в член 13 от Директива 95/46/ЕО, че условията за публикуване, с цел прозрачност и отчетност, на лични данни, събрани във връзка с електронното фактуриране, са в съответствие с целите на публикуването и с принципа за защита на правото на личен живот.
Член 9
Използване на електронни фактури за целите на ДДС
Настоящата директива не засяга разпоредбите на Директива 2006/112/ЕО.
Член 10
Процедура на комитет
1. Комисията се подпомага от комитет. Този комитет е комитет по смисъла на Регламент (ЕС) № 182/2011.
2. При позоваване на настоящия параграф се прилага член 5 от Регламент (ЕС) № 182/2011.
Член 11
Транспониране
1. Държавите членки приемат, публикуват и прилагат законовите, подзаконовите и административните мерки, необходими, за да се съобразят с настоящата директива, не по-късно от 27 ноември 2018 г. Те незабавно съобщават на Комисията текста на тези мерки.
2. Чрез дерогация от параграф 1, не по-късно от 18 месеца след публикуването на референтния номер на европейския стандарт за електронно фактуриране в Официален вестник на Европейския съюз, държавите членки приемат, публикуват и прилагат разпоредбите, необходими за спазване на задължението по член 7 за получаване и обработка на електронни фактури.
Държавите членки могат да отлагат прилагането, посочено в първа алинея, по отношение на нецентралните си възлагащи органи и възложители най-късно до 30 месеца след публикуването на референтния номер на европейския стандарт за електронно фактуриране в Официален вестник на Европейския съюз.
След публикуването на референтния номер на европейския стандарт за електронно фактуриране, Комисията публикува в Официален вестник на Европейския съюз крайната дата за привеждане в действие на посочените в първа алинея мерки.
3. Държавите членки съобщават на Комисията текста на основните разпоредби от националното законодателство, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 12
Преглед
Комисията прави преглед на въздействието на настоящата директива върху вътрешния пазар и въвеждането на електронното фактуриране при обществените поръчки и докладва за това на Европейския парламент и на Съвета в рамките на три години от крайния срок за максималното отлагане, определен за нецентралните органи в член 11, параграф 2, втора алинея. По целесъобразност докладът се придружава от оценка на въздействието, свързана с необходимостта от по-нататъшни действия.
Член 13
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 14
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите членки.
Съставено в Страсбург на 16 април 2014 година.
DIRECTIVA 2014/55/UE A PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI A CONSILIULUI
din 16 aprilie 2014
privind facturarea electronică în domeniul achizițiilor publice
(Text cu relevanță pentru SEE)
PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 114,
având în vedere propunerea Comisiei Europene,
după transmiterea proiectului de act legislativ către parlamentele naționale,
având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European (1),
având în vedere avizul Comitetului Regiunilor (2),
hotărând în conformitate cu procedura legislativă ordinară (3),
întrucât:
(1)
În statele membre există și sunt utilizate în prezent diferite standarde globale, naționale, regionale și proprietare privind facturile electronice. Niciunul dintre aceste standarde nu s-a impus, iar majoritatea nu sunt interoperabile.
(2)
În absența unui standard comun, statele membre decid, în cazul în care promovează utilizarea facturilor electronice în domeniul achizițiilor publice sau impun obligativitatea acestora, să elaboreze propriile soluții tehnice bazate pe standarde naționale separate. Prin urmare, numărul de standarde diferite care coexistă în statele membre este în creștere și probabil va continua să crească în viitor.
(3)
Multitudinea de standarde care nu sunt interoperabile are drept rezultat o complexitate excesivă, insecuritate juridică și cheltuieli de funcționare suplimentare pentru operatorii economici care utilizează facturi electronice în cadrul statelor membre. Operatorii economici care doresc să desfășoare activități de achiziții publice transfrontaliere au adesea obligația de a respecta câte un nou standard de facturare electronică de fiecare dată când accesează o piață nouă. Deoarece aceasta descurajează operatorii economici să efectueze activități de achiziții publice transfrontaliere, cerințele juridice și tehnice diferite privind facturile electronice constituie bariere în calea accesului la piață în domeniul achizițiilor publice transfrontaliere și obstacole în calea comerțului. Acestea împiedică exercitarea libertăților fundamentale, având, prin urmare, un efect direct asupra funcționării pieței interne.
(4)
Este de așteptat ca aceste obstacole în calea comerțului din interiorul Uniunii să devină mai numeroase în viitor, pe măsură ce se elaborează mai multe standarde naționale și proprietare care nu sunt interoperabile și pe măsură ce utilizarea facturilor electronice în domeniul achizițiilor publice devine mai larg răspândită sau obligatorie în statele membre.
(5)
Obstacolele în calea comerțului transfrontalier care decurg din coexistența diferitelor cerințe juridice și standarde tehnice referitoare la facturarea electronică, precum și din lipsa interoperabilității ar trebui eliminate sau reduse. În vederea atingerii acestui obiectiv, ar trebui elaborat un standard european comun pentru modelul de date semantice al elementelor principale ale unei facturi electronice (denumit în continuare "standardul european privind facturarea electronică"). Acest standard ar trebui să stabilească și să descrie elementele principale pe care ar trebui să le conțină întotdeauna o factură electronică, facilitând astfel trimiterea și primirea de facturi electronice între sisteme bazate pe standarde tehnice diferite. Cu condiția ca acestea să nu fie în contradicție cu acest standard european, standardele tehnice naționale existente nu ar trebui să fie înlocuite și utilizarea lor nu ar trebui limitată de prezentul standard, și ar trebui să se mențină posibilitatea aplicării în continuare a acestora în paralel cu standardul european.
(6)
Prin asigurarea interoperabilității semantice și prin îmbunătățirea securității juridice, prezenta directivă va promova utilizarea facturării electronice în domeniul achizițiilor publice, permițând astfel statelor membre, autorităților contractante, entităților contractante și operatorilor economici să genereze beneficii semnificative în ceea ce privește economiile, impactul asupra mediului și reducerea sarcinilor administrative.
(7)
Beneficiile facturării electronice sunt maximizate atunci când generarea, trimiterea, transmiterea, primirea și prelucrarea unei facturi pot fi automatizate integral. Din acest motiv, doar facturile care pot fi citite automat și care pot fi prelucrate automat și digital de către destinatar ar trebui să fie considerate drept conforme cu standardul european privind facturarea electronică. Un simplu fișier imagine nu ar trebui să fie considerat drept factură electronică în conformitate cu prezenta directivă.
(8)
Obiectivul interoperabilității este de a permite prezentarea și prelucrarea informațiilor într-un mod consecvent între sistemele de gestiune, indiferent de tehnologia, aplicația sau platforma acestora. Interoperabilitatea deplină cuprinde capacitatea de interoperare la trei niveluri distincte: în materie de conținut al facturii (semantică), de format sau limbaj utilizat (sintaxă) și de metodă de transmitere. Interoperabilitatea semantică implică faptul că factura electronică include o anumită cantitate de informație solicitată și că semnificația exactă a informațiilor schimbate este păstrată și bine înțeleasă, într-un mod lipsit de ambiguitate, independent de modul fizic de reprezentare sau transmitere. Interoperabilitatea sintactică implică faptul că elementele de date ale unei facturi electronice se prezintă într-un format care poate fi schimbat direct între emitent și destinatar și care poate fi prelucrat automat. Interoperabilitatea sintactică poate fi asigurată în două moduri alternative, respectiv prin utilizarea unei sintaxe comune sau prin intermediul corelării între diferite sintaxe.
(9)
Se folosește un mare număr de sintaxe. În tot mai mare măsură, interoperabilitatea sintactică se asigură prin corelare. Această metodă este eficace dacă factura conține toate elementele de date necesare la nivel semantic și dacă înțelesul lor este lipsit de ambiguitate. Deoarece de multe ori nu se întâmplă astfel, este nevoie de măsuri de asigurare a interoperabilității la nivel semantic. Pentru a se simplifica în continuare utilizarea facturării electronice și pentru a se reduce costurile, unul dintre obiectivele pe termen lung ar trebui să fie limitarea numărului de sintaxe utilizate, de preferință prin concentrarea asupra celor mai utilizate în mod curent.
(10)
Standardizarea facturării electronice completează de asemenea eforturile de promovare a adoptării achizițiilor electronice astfel cum se reflectă în dispozițiile relevante ale Directivei 2014/24/UE a Parlamentului European și a Consiliului (4) și ale Directivei 2014/25/UE a Parlamentului European și a Consiliului (5).
(11)
În concluziile sale din 28 și 29 iunie 2012 și din 24 octombrie 2013, Consiliul European a declarat că ar trebui să se acorde prioritate măsurilor destinate să dezvolte în continuare comerțul transfrontalier online și modernizarea administrațiilor publice, inclusiv prin facilitarea tranziției către facturarea electronică și prin punerea în aplicare rapidă a acesteia.
(12)
În rezoluția sa din 20 aprilie 2012, Parlamentul European a adus în discuție fragmentarea pieței care rezultă din normele naționale privind facturarea electronică, a subliniat beneficiile substanțiale oferite de facturarea electronică și a insistat pe importanța securității juridice, a unui cadru tehnic clar și a unor soluții de facturare electronică deschise și interoperabile, bazate pe cerințe juridice, procese comerciale și standarde tehnice comune. Din aceste motive, Parlamentul European a solicitat impunerea obligativității facturării electronice în domeniul achizițiilor publice până în 2016.
(13)
Forumul european multipartit privind facturarea electronică (e-facturarea), instituit prin decizia Comisiei din 2 noiembrie 2010 (6), a adoptat în unanimitate, în octombrie 2013, o recomandare privind utilizarea unui model de date semantice pentru a susține interoperabilitatea pentru facturarea electronică.
(14)
Prezenta directivă ar trebui să se aplice facturilor electronice primite de către autoritățile contractante și entitățile contractante și emise ca urmare a executării contractelor cărora li se aplică Directiva 2009/81/CE a Parlamentului European și a Consiliului (7), Directiva 2014/23/UE a Parlamentului European și a Consiliului (8), Directiva 2014/24/UE sau Directiva 2014/25/UE. Numai facturile electronice emise de operatorul economic căruia i s-a atribuit contractul public sau contractul de concesiune (contractorul principal) ar trebui să facă obiectul prezentei directive. Cu toate acestea, atunci când statele membre, în temeiul articolului 71 din Directiva 2014/24/UE și al articolului 88 din Directiva 2014/25/UE, prevăd plata directă către subcontractanți, mecanismele care urmează să fie determinate în documentele de achiziție ar trebui să includă dispoziții privind utilizarea sau nu a facturării electronice în ceea ce privește plățile către subcontractanți. Ar trebui să se clarifice faptul că, atunci când se atribuie un contract unui grup de operatori economici, prezenta directivă se aplică facturilor electronice emise atât de grup, cât și de fiecare operator economic în parte.
(15)
Prezenta directivă ar trebui să se aplice și contractelor de concesiune care implică o plată care necesită emiterea de facturi de către operatorul economic căruia i s-a atribuit contractul de concesiune. Termenul de "concesiuni" este definit la articolul 5 punctul 1 din Directiva 2014/23/UE. Obiectul contractelor de concesiune îl constituie achiziția de lucrări sau servicii prin intermediul unei concesiuni a cărei compensații constă în dreptul de exploatare a lucrărilor sau a serviciilor sau în dreptul de exploatare și o plată.
(16)
Prezenta directivă se aplică sub rezerva articolului 346 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene. Prezenta directivă nu se aplică facturilor electronice emise ca urmare a executării contractelor (declarate secrete sau însoțite de măsuri de securitate speciale) care sunt excluse din domeniul de aplicare al Directivei 2014/23/UE, al Directivei 2014/24/UE și al Directivei 2014/25/UE, în conformitate cu articolul 10 alineatul (6), cu articolul 15 alineatul (3) și, respectiv, cu articolul 24 alineatul (3). În aceleași condiții, ar trebui ca prezenta directivă să prevadă o excludere în mod specific pentru facturile electronice emise ca urmare a executării unor asemenea contracte (declarate secrete sau însoțite de măsuri de securitate speciale) care intră în domeniul de aplicare al Directivei 2009/81/CE.
(17)
Definițiile utilizate în prezenta directivă ar trebui să fie conforme cu legislația Uniunii din domeniul achizițiilor publice.
(18)
Comisia ar trebui să aplice dispozițiile relevante ale Regulamentului (UE) nr. 1025/2012 al Parlamentului European și al Consiliului (9) pentru a solicita organizației de standardizare europene relevante să elaboreze un standard european privind facturarea electronică. În temeiul dispozițiilor relevante din Regulamentul (UE) nr. 1025/2012, decizia Comisiei de stabilire a acestei solicitări face obiectul procedurii de examinare menționate în Regulamentul (UE) nr. 182/2011 al Parlamentului European și al Consiliului (10).
(19)
Standardul european privind facturarea electronică ar trebui să se bazeze pe specificații tehnice existente elaborate în cadrul organizațiilor europene de standardizare precum CEN (CWA 16356-MUG și CWA 16562-CEN BII) și ar trebui să ia în considerare alte specificații tehnice relevante elaborate în cadrul organizațiilor internaționale de standardizare precum ONU/CEFACT (CII v. 2.0) și ISO (factură financiară bazată pe metodologia ISO 20022). În executarea cererii de standardizare, organizația europeană de standardizare relevantă ar trebui să ia în considerare și rezultatele proiectelor-pilot de mare anvergură puse în aplicare în cadrul Programului de sprijinire a politicii din programul-cadru pentru competitivitate și inovare (CIP) și specificațiile tehnice legate de facturarea electronică ale oricăror alte organisme și organizații relevante care sunt utilizate pe scară largă de comunitatea de afaceri. De asemenea, standardul european privind facturarea electronică ar trebui să fie compatibil cu standardele existente privind plățile, astfel încât să permită prelucrarea automată a plăților.
(20)
În solicitarea sa adresată organizației de standardizare europene relevante, Comisia ar trebui să ceară ca acest standard european privind facturarea electronică să fie neutru din punct de vedere tehnologic, pentru a se evita orice denaturare a concurenței, să fie compatibil cu standardele internaționale relevante privind facturarea electronică, pentru a preveni apariția unor bariere de natură tehnică în calea accesului la piață al furnizorilor din țări terțe și a facilita trimiterea de facturi electronice cumpărătorilor din țări terțe de către furnizorii europeni, precum și să respecte Directiva 2006/112/CE a Consiliului (11). Întrucât facturile electronice pot conține date cu caracter personal, Comisia ar trebui să solicite, de asemenea, ca standardul european privind facturarea electronică să țină cont de protecția datelor cu caracter personal în conformitate cu Directiva 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului (12), precum și principiile protecției datelor începând cu momentul conceperii, al proporționalității și al minimizării datelor. Pe lângă aceste cerințe minime, Comisia ar trebui să stabilească, în solicitarea sa adresată organizației de standardizare europene relevante, cerințe suplimentare cu privire la conținutul unui astfel de standard european privind facturarea electronică și un termen-limită pentru adoptarea acestuia.
(21)
Pentru a se asigura faptul că întreprinderile mici și mijlocii pot beneficia, de asemenea, de facturare electronică în ceea ce privește achizițiile publice, standardul european privind facturarea electronică ar trebui să permită crearea de sisteme de facturare electronică accesibile pentru utilizatori, și anume sisteme care să fie ușor de înțeles și ușor de utilizat. În acest sens, ar trebui să se ia, de asemenea, în considerare faptul că întreprinderile mici și mijlocii, în special, precum și autoritățile contractante și entitățile contractante de dimensiuni mai mici dispun de personal și resurse financiare limitate.
(22)
Standardul european privind facturarea electronică ar trebui, de asemenea, să fie adecvat pentru utilizarea în tranzacții comerciale între întreprinderi. Prin urmare, pentru a le permite operatorilor economici privați să utilizeze noul standard în relațiile lor comerciale reciproce, Comisia ar trebui să se asigure că standardul nu este elaborat într-un mod care îl face adecvat numai pentru a fi folosit în domeniul achizițiilor publice.
(23)
Facturile emise în diferite sectoare comerciale pot necesita includerea de informații specifice sectoarelor respective. Cu toate acestea, ar trebui să se includă în toate facturile un număr limitat de elemente standard comune. Prezența acestor elemente este indispensabilă pentru a se verifica dacă factura reflectă în mod corespunzător tranzacția comercială subiacentă și pentru a se asigura valabilitatea juridică a facturii. Directiva 2006/112/CE prevede o listă de astfel de elemente necesare în scopuri de TVA. Standardul european privind facturarea electronică ar trebui să se coreleze cu acest set de elemente.
(24)
Standardul european privind facturarea electronică ar trebui să definească elementele de date semantice referitoare, în special, la datele complementare ale vânzătorului și cumpărătorului, identificatorii de proces, atributele facturii, detaliile privind elementele facturii, informațiile privind livrarea și detaliile și termenii plății. Elementele principale ale unei facturi electronice ar trebui să figureze pe toate facturile electronice. Acest lucru ar trebui să asigure aplicarea clară și uniformă a facturării electronice.
(25)
În timp ce emitentul unei facturi electronice ar trebui să continue să beneficieze de posibilitatea de a garanta autenticitatea originii și integritatea conținutului facturii prin mai multe metode, inclusiv prin intermediul unei semnături electronice, pentru asigurarea respectării Directivei 2006/112/CE, standardul european privind facturarea electronică nu ar trebui să conțină ca element o cerință de semnătură electronică.
(26)
Pentru evitarea costurilor și a sarcinii excesive pentru autoritățile contractante și entitățile contractante, ar trebui să se solicite organizației de standardizare europene relevante să identifice o listă care să conțină un număr limitat de sintaxe care se conformează standardului european privind facturarea electronică. Această listă nu ar trebui să facă parte din standardul european privind facturarea electronică. Sintaxele identificate trebuie să fie deja utilizate pe scară largă și cu succes de operatorii economici și de autoritățile contractante. Pentru a facilita și a accelera punerea în aplicare de către statele membre, organizațiilor de standardizare relevante ar trebui să li se solicite să furnizeze legături sintactice corespunzătoare între standardul european privind facturarea electronică și toate sintaxele identificate pe listă. Legăturile sintactice sunt orientări cu privire la modul în care standardul ar putea fi reprezentat în cadrul diferitelor sintaxe. Acest document de standardizare ar trebui să completeze standardul european privind facturarea electronică și lista sintaxelor.
(27)
Pentru facilitarea utilizării standardului european privind facturarea electronică, organizației de standardizare europene ar trebui să i se solicite, de asemenea, să redacteze orientări privind interoperabilitatea transmisiei. Aceste orientări nu ar trebui să facă parte din standardul european privind facturarea electronică sau să fie obligatorii pentru autoritățile contractante și pentru entitățile contractante.
(28)
Înainte de introducerea standardului european privind facturarea electronică în statele membre, aplicarea practică a standardului ar trebui să fie testată suficient. Această evaluare ar trebui să fie realizată pe parcursul elaborării standardului. Evaluarea respectivă ar trebui să implice utilizatorii finali și ar trebui să abordeze, în special, aspectele practice și ușurința în utilizare, precum și să demonstreze că standardul poate fi pus în aplicare într-un mod proporționat și eficient din punctul de vedere al costurilor.
(29)
În cazul în care standardul european privind facturarea electronică și lista sintaxelor conforme cu standardul redactate de organizația de standardizare europeană relevantă îndeplinesc cerințele cuprinse în solicitarea Comisiei adresată organizației de standardizare europene și în cazul în care standardul a fost testat, referința standardului european privind facturarea electronică și lista sintaxelor ar trebui să fie publicate în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
(30)
Dispozițiile privind dezvoltarea standardului și a celorlalte documente de standardizare prevăzute de prezenta directivă sunt conforme cu dispozițiile relevante din Regulamentul (UE) nr. 1025/2012. Totuși, ținând seama de particularitățile prezentei directive, este necesar să se prevadă ca deciziile de a publica, de a nu publica sau de a publica parțial referințele standardului și lista sintaxelor să se adopte în conformitate cu procedura de examinare. Acest lucru nu ar trebui să aducă atingere aplicării dispozițiilor relevante din Regulamentul (UE) nr. 1025/2012 referitoare la obiecțiile formale împotriva standardelor armonizate.
(31)
Organizațiile de standardizare europene revizuiesc și actualizează periodic standardele pentru a răspunde evoluțiilor tehnologice. Având în vedere natura rapidă a acestor evoluții în sectorul TIC, Comisia ar trebui să poată solicita, de asemenea, ca organizația de standardizare europeană relevantă să revizuiască și să actualizeze standardul european privind facturarea electronică pentru a ține cont de aceste evoluții și pentru a asigura continuitatea interoperabilității.
(32)
Pentru a răspunde evoluțiilor tehnologice sau cerințelor pieței, Comisia ar trebui să fie în măsură să adopte un act de punere în aplicare în ceea ce privește revizuirea și actualizarea listei sintaxelor. În cazul unor adaptări mai complexe, Comisia ar trebui să poată solicita, de asemenea, ca organizația de standardizare europeană relevantă să revizuiască și să actualizeze lista sintaxelor.
(33)
Atunci când consideră că este necesar să asigure interoperabilitatea deplină și neîntreruptă, să ia în considerare evoluțiile tehnologice sau să limiteze numărul de sintaxe care trebuie utilizate, Comisia ar trebui să fie în măsură să revizuiască o listă a sintaxelor deja publicată. În acest sens, Comisia ar trebui să țină cont de lista sintaxelor identificată, revizuită și actualizată de organizația de standardizare europeană relevantă.
(34)
La expirarea termenelor de transpunere prevăzute de prezenta directivă, autoritățile contractante și entitățile contractante ar trebui să fie obligate să primească și să prelucreze facturi electronice conforme cu standardul european privind facturarea electronică și cu oricare dintre sintaxele de pe lista publicată de către Comisie în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene. Prin urmare, autoritățile contractante și entitățile contractante nu ar trebui să refuze facturile electronice care îndeplinesc condițiile sus-menționate doar pe motiv de neconformitate cu alte cerințe decât cele prevăzute în mod specific de prezenta directivă (de exemplu, cerințe specifice la nivel național sau la nivel de sector, ori cerințe tehnice suplimentare de orice natură). Totuși, această obligație nu ar trebui să aibă nicio incidență asupra altor motive imperative de refuz (de exemplu, motive referitoare la condițiile contractuale). Înainte de a plăti factura, autoritățile contractante și entitățile contractante ar trebui, în orice caz, să aibă posibilitatea de a verifica dacă conținutul facturii electronice reflectă în mod corect tranzacția comercială subiacentă (de exemplu, dacă valoarea facturii este corectă)și dacă factura a fost adresată destinatarului corect. Obligația de a nu refuza facturi electronice în conformitate cu prezenta directivă nu aduce atingere Directivei 2011/7/UE a Parlamentului European și a Consiliului (13).
(35)
Directiva ar trebui doar să oblige destinatarii unei facturi, și anume autoritățile contractante, organismele centrale de achiziție și entitățile contractante, să accepte facturile electronice și să le prelucreze. Prezenta directivă nu ar trebui să aducă atingere dreptului emitentului facturii de a alege între transmiterea acesteia în conformitate cu standardul european privind facturarea electronică, transmiterea în conformitate cu standardele naționale sau cu alte standarde tehnice sau transmiterea pe suport de hârtie. Cu toate acestea, prezenta directivă nu ar trebui să împiedice statele membre să dispună că se pot transmite numai facturi electronice în cadrul achizițiilor publice. În cazul în care emitentul alege să transmită factura în conformitate cu standardul european privind facturarea electronică, destinatarul are obligația de a o primi și prelucra numai în cazul în care factura este redactată într-una dintre sintaxele incluse pe lista sintaxelor publicată de către Comisie în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene. Acest lucru nu ar trebui să aducă atingere emitentului care utilizează serviciile unui terț pentru a traduce propria sintaxă într-una dintre cele de pe listă.
(36)
Autoritatea Europeană pentru Protecția Datelor a fost consultată în conformitate cu articolul 28 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 45/2001 al Parlamentului European și al Consiliului (14) și a emis un aviz la 11 noiembrie 2013 (15). În avizul său au fost publicate recomandările privind asigurarea protecției datelor în cadrul aplicării prezentei directive. În momentul elaborării standardului european pentru facturarea electronică și al prelucrării datelor cu caracter personal de către autoritățile contractante și entitățile contractante ar trebui să se țină seama de aceste recomandări. În special, ar trebui clarificat faptul că legile existente privind protecția datelor cu caracter personal se aplică și în domeniul facturării electronice, iar publicarea datelor cu caracter personal cu scopul de a crea transparență și de tragere la răspundere trebuie să se afle într-un raport echilibrat față de protecția sferei private.
(37)
Întrucât Directiva 2006/112/CE conține norme privind facturarea, inclusiv facturarea electronică, relația sa cu prezenta directivă ar trebui clarificată. Prezenta directivă urmărește un obiectiv diferit, are un domeniu de aplicare diferit față de Directiva 2006/112/CE și, prin urmare, nu aduce atingere dispozițiilor privind utilizarea facturilor electronice în scopuri de TVA cuprinse în directiva respectivă. În mod special, articolul 232 din Directiva 2006/112/CE guvernează relațiile între părțile participante la tranzacție și urmărește să se asigure că nu se poate impune destinatarului utilizarea facturilor electronice de către emitent. Totuși, aceasta nu ar trebui să aducă atingere dreptului statelor membre de a impune autorităților contractante și entităților contractante obligația de a primi facturi electronice în anumite condiții.
(38)
Pentru a permite autorităților contractante și entităților contractante să se pregătească în mod corespunzător și să ia măsurile tehnice care, în urma instituirii standardului european privind facturarea electronică și a aprobării listei sintaxelor, sunt necesare pentru conformarea cu prezenta directivă și având în vedere necesitatea punerii rapide în aplicare a facturării electronice, ar trebui considerat justificat un termen de transpunere de 18 luni de la publicarea referinței standardului european privind facturarea electronică și listei sintaxelor în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene. Prin derogare de la acest termen general de transpunere și pentru a facilita adoptarea facturării electronice de către anumite autorități contractante, precum autoritățile contractante la nivel local și regional și întreprinderile publice, statele membre ar trebui să poată amâna aplicarea prezentei directive pentru autoritățile contractante de la nivel inferior celui central și pentru entitățile contractante până la 30 de luni după publicarea referinței standardului european privind facturarea electronică și listei sintaxelor în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene. Această posibilitate de amânare a aplicării cerințelor prezentei directive nu ar trebui să se aplice organismelor centrale de achiziție.
(39)
Pentru a facilita punerea în aplicare a cerințelor prezentei directive de către autoritățile contractante și entitățile contractante, Comisia ar trebui să se asigure că statele membre sunt informate pe deplin și în mod periodic în ceea ce privește progresele înregistrate în activitățile pe care organizațiile europene de standardizare relevante trebuie să le întreprindă pentru a dezvolta standardul și documentele de standardizare conexe. Acest lucru ar trebui să permită statelor membre să efectueze lucrările de pregătire necesare în vederea finalizării punerii în aplicare în termenele convenite.
(40)
Având în vedere că autoritățile contractante și entitățile contractante vor fi în măsură să accepte facturile electronice care respectă alte standarde decât standardul european privind facturarea electronică, precum și facturile pe suport de hârtie, cu excepția cazului în care se prevede altfel în legislația națională, prezenta directivă nu introduce alte costuri sau sarcini suplimentare pentru întreprinderi, inclusiv microîntreprinderi și întreprinderi mici și mijlocii în sensul Recomandării 2003/361/CE a Comisiei (16). În plus, Comisia și statele membre ar trebui să întreprindă toate eforturile pentru reducerea la minimum a costului standardului european privind facturarea electronică pentru utilizatorii săi, în special pentru microîntreprinderi și pentru întreprinderile mici și mijlocii, astfel încât să faciliteze utilizarea sa în întreaga Uniune Europeană.
(41)
La punerea în aplicare a prezentei directive, statele membre ar trebui să aibă în vedere necesitățile întreprinderilor mici și mijlocii și ale autorităților contractante și entităților contractante de dimensiuni mai mici și să ofere sprijinul necesar tuturor autorităților contractante, entităților contractante și furnizorilor, astfel încât noul standard european privind facturarea electronică să poată fi folosit. În plus, ar trebui prevăzute acțiuni de formare, în special pentru întreprinderile mici și mijlocii.
(42)
În vederea facilitării adaptărilor tehnice și procedurale care trebuie efectuate de toate părțile implicate în domeniul achizițiilor publice, pentru a asigura punerea în aplicare cu succes a prezentei directive, statele membre ar trebui, în măsura în care acest lucru este posibil, să pună asistența prin fondurile structurale la dispoziția tuturor autorităților contractante, entităților contractante și întreprinderilor mici și mijlocii eligibile.
(43)
Pentru a asigura condiții uniforme pentru punerea în aplicare a prezentei directive, în ceea ce privește elaborarea, restrângerea și revizuirea listei sintaxelor, ar trebui conferite competențe de executare Comisiei. Competențele respective ar trebui exercitate în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 182/2011. Pentru adoptarea actelor de punere în aplicare referitoare la lista sintaxelor ar trebui să se aplice procedura de examinare, având în vedere faptul că acestea folosesc la facilitarea aplicării standardului european privind facturarea electronică și asigură interoperabilitatea și răspunsul rapid la evoluțiile tehnologice. Procedura de examinare ar trebui utilizată și pentru adoptarea actelor de punere în aplicare în ceea ce privește obiecțiile cu privire la standardul european privind facturarea electronică, având în vedere că actele respective ar putea avea consecințe asupra obligației de a primi și a prelucra facturi electronice.
(44)
Deoarece obiectivele prezentei directive, și anume eliminarea barierelor existente pe piață și a obstacolelor în calea comerțului care decurg din existența unor norme și standarde naționale diferite, precum și asigurarea interoperabilității, nu pot fi realizate în mod satisfăcător de către statele membre, dar, prin urmare, pot fi realizate mai bine la nivelul Uniunii, aceasta poate adopta măsuri în conformitate cu principiul subsidiarității astfel cum este definit la articolul 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană. În conformitate cu principiul proporționalității, astfel cum este definit la articolul menționat, prezenta directivă nu depășește ceea ce este necesar pentru realizarea obiectivelor menționate,
ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
Articolul 1
Domeniu de aplicare
Prezenta directivă se aplică în cazul facturilor electronice emise ca urmare a executării contractelor cărora li se aplică Directiva 2009/81/CE, Directiva 2014/23/UE, Directiva 2014/24/UE sau Directiva 2014/25/UE.
Prezenta directivă nu se aplică facturilor electronice emise ca urmare a executării contractelor care intră în domeniul de aplicare al Directivei 2009/81/CE, în cazul în care achiziția și executarea contractului sunt declarate secrete sau trebuie să fie însoțite de măsuri de siguranță speciale, în conformitate cu actele cu putere de lege sau actele administrative în vigoare într-un stat membru și cu condiția ca statul membru să fi stabilit că interesele esențiale în cauză nu pot fi garantate prin măsuri mai puțin invazive.
Articolul 2
Definiții
În sensul prezentei directive, se aplică următoarele definiții:
1.
„factură electronică” înseamnă o factură emisă, transmisă și primită într-un format electronic structurat care permite prelucrarea sa automată și electronică;
2.
„elemente principale ale unei facturi electronice” înseamnă un ansamblu de componente esențiale de informații pe care trebuie să le conțină o factură electronică pentru a permite interoperabilitatea transfrontalieră, inclusiv informațiile necesare pentru a asigura conformitatea juridică;
3.
„model de date semantice” înseamnă un set de termeni structurat și interconectat în mod logic, precum și semnificațiile acestora, care precizează elementele principale ale unei facturi electronice;
4.
„sintaxă” înseamnă limbajul sau dialectul care poate fi citit automat, utilizat pentru reprezentarea elementelor de date incluse într-o factură electronică;
5.
„legături sintactice” înseamnă orientări cu privire la modul în care un model de date semantice pentru o factură electronică ar putea fi reprezentat în diferitele sintaxe;
6.
„autorități contractante” înseamnă autorități contractante astfel cum sunt definite la articolul 1 punctul 17 din Directiva 2009/81/CE, la articolul 6 alineatul (1) din Directiva 2014/23/UE și la articolul 2 alineatul (1) punctul 1 din Directiva 2014/24/UE;
7.
„autorități contractante regionale și locale” înseamnă autoritățile contractante regionale și locale, astfel cum sunt definite la articolul 2 alineatul (1) punctul 3 din Directiva 2014/24/UE;
8.
„organism central de achiziție” înseamnă un organism central de achiziție, astfel cum este definit la articolul 2 alineatul (1) punctul 16 din Directiva 2014/24/UE;
9.
„entități contractante” înseamnă entități contractante astfel cum sunt definite la articolul 1 punctul 17 din Directiva 2009/81/CE, la articolul 7 alineatele (1) și (2) din Directiva 2014/23/UE și la articolul 4 alineatul (1) din Directiva 2014/25/UE;
10.
„standard internațional” înseamnă un standard internațional astfel cum este definit la articolul 2 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (UE) nr. 1025/2012;
11.
„standard european” înseamnă un standard european, astfel cum sunt definite la articolul 2 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) nr. 1025/2012.
Articolul 3
Instituirea unui standard european
(1) Comisia solicită organizației de standardizare europene relevante să elaboreze un standard european pentru modelul de date semantice al elementelor principale ale unei facturi electronice (denumit în continuare „standardul european privind facturarea electronică”).
Comisia solicită ca standardul european privind facturarea electronică să respecte cel puțin următoarele criterii:
-
să fie neutru din punct de vedere tehnologic;
-
să fie compatibil cu standardele internaționale relevante privind facturarea electronică;
-
să aibă în vedere necesitatea protecției datelor cu caracter personal în conformitate cu Directiva 95/46/CE, o abordare de „protecție a datelor începând cu momentul conceperii” și principiile proporționalității, reducerii la minimum a datelor și limitării scopului;
-
să fie în concordanță cu dispozițiile relevante din Directiva 2006/112/CE;
-
să permită crearea unor sisteme de facturare electronică practice, ușor de utilizat, flexibile și eficiente din punctul de vedere al costurilor;
-
să ia în considerare necesitățile speciale ale întreprinderilor mici și mijlocii, precum și ale autorităților contractante regionale și locale și ale entităților contractante;
-
să fie adecvat pentru utilizarea în tranzacții comerciale între întreprinderi.
Comisia solicită organizației de standardizare europene relevante să furnizeze o listă cu un număr limitat de sintaxe conforme cu standardul european privind facturarea electronică, legăturile sintactice adecvate și orientări privind interoperabilitatea transmiterii, pentru a facilita utilizarea acestui standard.
Solicitările se adoptă în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 10 alineatele (1)-(5) din Regulamentul (UE) nr. 1025/2012.
Ca parte a activității de dezvoltare a standardului de către organizația de standardizare europeană, și în termenul prevăzut la alineatul (2), standardul se testează în ceea ce privește aplicarea lui practică la nivel de utilizator final. Comisia păstrează responsabilitatea globală în ceea ce privește testarea și se asigură că, în timpul efectuării testului, se ține seama în mod deosebit de respectarea criteriilor precum caracterul practic, ușurința în utilizare și eventualele costuri de punere în aplicare în conformitate cu alineatul (1) paragraful al doilea. Comisia transmite Parlamentului European și Consiliului un raport cu privire la rezultatele testului.
(2) În cazul în care standardul european privind facturarea electronică, redactat în conformitate cu solicitarea menționată la alineatul (1), îndeplinește cerințele prevăzute în acesta, și după încheierea etapei de testare în conformitate cu alineatul (1) paragraful al cincilea, Comisia publică referința standardului în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene, împreună cu lista cu un număr limitat de sintaxe întocmită în conformitate cu solicitarea menționată la alineatul (1). Publicarea respectivă se finalizează până la 27 mai 2017.
Articolul 4
Obiecții formale împotriva standardului european
(1) În cazul în care un stat membru sau Parlamentul European consideră că standardul european privind facturarea electronică și lista sintaxelor nu răspund în întregime cerințelor prevăzute la articolul 3 alineatul (1), acesta informează Comisia în consecință, furnizând o explicație detaliată, iar Comisia decide:
(a)
să publice, să nu publice sau să publice cu restricții referințele standardului european privind facturarea electronică și lista sintaxelor în cauză în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene;
(b)
să mențină, să mențină cu restricții referințele standardului european privind facturarea electronică și respectiva listă a sintaxelor în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene sau să le retragă din acesta.
(2) Comisia publică pe site-ul său de internet informații privind standardul european privind facturarea electronică și lista sintaxelor care au făcut obiectul deciziei menționate la alineatul (1).
(3) Comisia informează organizația de standardizare europeană în cauză cu privire la decizia menționată la alineatul (1) și, după caz, solicită revizuirea standardului european privind facturarea electronică sau a listei sintaxelor în cauză.
(4) Decizia menționată la alineatul (1) literele (a) și (b) se adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la articolul 10 alineatul (2).
Articolul 5
Actualizarea și dezvoltarea în continuare a standardului european și a listei sintaxelor
(1) Pentru a lua în considerare evoluțiile tehnologice și a asigura deplina interoperabilitate continuă în privința facturării electronice în domeniul achizițiilor publice, Comisia poate:
(a)
să actualizeze sau să revizuiască standardul european privind facturarea electronică;
(b)
să actualizeze sau să revizuiască lista sintaxelor publicată de Comisie în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
(2) În cazul în care decide să desfășoare acțiunile menționate la alineatul (1) litera (a), Comisia transmite o solicitare organizației de standardizare europene. Solicitarea respectivă se formulează în conformitate cu procedura menționată la articolul 3 alineatul (1), fără a aplica termenele prevăzute la articolul respectiv.
(3) Articolul 4 se aplică pentru orice actualizare sau revizuire efectuată în conformitate cu alineatul (1) litera (a).
(4) În cazul în care Comisia decide să desfășoare acțiunile menționate la alineatul (1) litera (b), aceasta face acest lucru fie în conformitate cu procedura de examinare menționată la articolul 10 alineatul (2), fie înaintând o solicitare organizației de standardizare europene relevante. Solicitarea respectivă se formulează în conformitate cu procedura menționată la articolul 3 alineatul (1) fără a aplica termenele prevăzute la articolul respectiv.
Articolul 6
Elementele principale ale unei facturi electronice
Elementele principale ale unei facturi electronice sunt, printre altele:
(a)
identificatorii de proces și de factură;
(b)
perioada facturii;
(c)
informații privind vânzătorul;
(d)
informații privind cumpărătorul;
(e)
informații privind beneficiarul plății;
(f)
informații privind reprezentantul fiscal al vânzătorului;
(g)
referirea la contract;
(h)
detalii privind livrarea;
(i)
instrucțiuni de plată;
(j)
informații privind creditări sau debitări;
(k)
informații privind pozițiile de pe factură;
(l)
totalurile facturii;
(m)
defalcarea TVA.
Articolul 7
Primirea și prelucrarea facturilor electronice
Statele membre se asigură că autoritățile contractante și entitățile contractante primesc și prelucrează facturi electronice conforme cu standardul european privind facturarea electronică a cărui referință s-a publicat în temeiul articolului 3 alineatul (2) și cu oricare dintre sintaxele de pe lista publicată în temeiul articolului 3 alineatul (2).
Articolul 8
Protecția datelor
(1) Prezenta directivă nu aduce atingere dreptului Uniunii și dreptului intern privind protecția datelor aplicabile.
(2) Sub rezerva oricăror dispoziții contrare din dreptul Uniunii sau din dreptul intern și fără a se aduce atingere excepțiilor și restricțiilor prevăzute la articolul 13 din Directiva 95/46/CE, datele cu caracter personal obținute în scopul prelucrării facturilor electronice pot fi folosite exclusiv în acest scop sau în scopuri compatibile cu acesta.
(3) Fără a se aduce atingere excepțiilor și restricțiilor prevăzute la articolul 13 din Directiva 95/46/CE, statele membre se asigură că modalitățile de publicare, în scopul asigurării transparenței și a tragerii la răspundere, a datelor cu caracter personal care au fost colectate în cadrul facturării electronice sunt în concordanță cu scopul publicării și protecției sferei private.
Articolul 9
Utilizarea facturilor electronice în scopuri de TVA
Prezenta directivă nu aduce atingere dispozițiilor Directivei 2006/112/CE.
Articolul 10
Procedura comitetului
(1) Comisia este asistată de un comitet. Respectivul comitet este un comitet în înțelesul Regulamentului (UE) nr. 182/2011.
(2) În cazul în care se face trimitere la prezentul alineat, se aplică articolul 5 din Regulamentul (UE) nr. 182/2011.
Articolul 11
Transpunere
(1) Statele membre adoptă, publică și aplică actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 27 noiembrie 2018. Statele membre comunică de îndată Comisiei textul acestor dispoziții.
(2) Prin derogare de la alineatul (1), cel târziu la 18 luni de la publicarea referinței standardului european privind facturarea electronică în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene, statele membre adoptă, publică și aplică dispozițiile necesare pentru a se conforma obligației cuprinse la articolul 7 de a primi și a prelucra facturi electronice.
Statele membre pot amâna aplicarea menționată la primul paragraf în ceea ce privește autoritățile lor contractante regionale și locale și entitățile contractante până la cel târziu 30 de luni de la publicarea referinței standardului european privind facturarea electronică în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
După publicarea referinței standardului european privind facturarea electronică, Comisia publică data finală pentru intrarea în vigoare a măsurilor menționate la primul paragraf în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
(3) Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre textele principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
Articolul 12
Revizuire
Comisia revizuiește efectele pe care prezenta directivă le are asupra pieței interne și asupra adoptării facturării electronice în domeniul achizițiilor publice și prezintă un raport în această privință Parlamentului European și Consiliului în cadrul termenului de amânare de trei ani stabilit pentru autoritățile regionale și locale la articolul 11 alineatul (2) al doilea paragraf. După caz, raportul este însoțit de o evaluare a impactului cu privire la necesitatea unor acțiuni suplimentare.
Articolul 13
Intrarea în vigoare
Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
Articolul 14
Destinatari
Prezenta directivă se adresează statelor membre.
Adoptată la Strasbourg, 16 aprilie 2014.