ДИРЕКТИВА 2013/43/ЕС НА СЪВЕТА
от 22 юли 2013 година
за изменение на Директива 2006/112/ЕО относно общата система на данъка върху добавената стойност по отношение на незадължително и временно прилагане на механизма за обратно начисляване във връзка с доставки на някои стоки и услуги, при които съществува риск от измами
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 113 от него,
като взе предвид предложението на Европейската комисия,
като взе предвид становището на Европейския парламент (1),
като взе предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (2),
в съответствие със специална законодателна процедура,
като има предвид, че:
(1)
В Директива 2006/112/ЕО (3) на Съвета се определя, че данъкът върху добавената стойност (ДДС) е платим от всяко данъчнозадължено лице, извършващо облагаеми доставки на стоки и услуги. В случай на трансгранични сделки и в определени национални сектори с висок риск от измами обаче се предвижда прехвърляне на задължението за плащане на ДДС към лицето, което получава доставката (механизъм за обратно начисляване).
(2)
Предвид сериозния характер на измамите с ДДС на държавите членки следва да се позволи да прилагат временно механизъм, при който задължението за плащане на ДДС по отношение на доставки на определени категории стоки и услуги се прехвърля към лицето, което получава облагаеми доставки на стоки или услуги, включително когато тези категории не са посочени в член 199 от Директива 2006/112/ЕО, нито са предмет на специални дерогации, предоставени на държави членки.
(3)
За тази цел през 2009 г. Комисията представи предложение, в което се съдържаше списък на стоките и услугите, във връзка с които за ограничен срок може да се прилага механизмът за обратно начисляване. Съветът избра да раздели предложението и прие Директива 2010/23/ЕС на Съвета (4), която обаче се ограничаваше само до квотите за емисии на парникови газове предвид факта, че положението с измамите в този сектор изискваше незабавна реакция. В същото време Съветът пое политически ангажимент да продължи преговорите по оставащата част от предложението на Комисията.
(4)
Оттогава насам измами възникнаха и в други сектори и следователно към оставащата част от предложението на Комисията следва да бъдат добавени нови стоки и услуги, що се отнася до предварително определения списък на стоки и услуги, за които може да се прилага механизмът за обратно начисляване. Измами са възникнали по-специално във връзка с доставки на газ и електроенергия, далекосъобщителните услуги, конзоли за видеоигри, таблети и лаптопи, зърнени храни, индустриални култури, включително маслодайни семена и захарно цвекло, както и необработени и полуобработени метали, включително благородни метали.
(5)
Въвеждането на механизъм за обратно начисляване, насочен към посочените стоки и услуги, при които според придобития напоследък опит съществува особено висок риск от измами, за разлика от общото му прилагане, не следва да окаже неблагоприятно въздействие върху основните принципи на системата на ДДС, като например плащането на части.
(6)
Предварително определеният списък, от който държавите членки могат да избират, следва да се ограничава до доставките на стоки и услуги, за които, по най-нови данни, съществува особено висок риск от измами.
(7)
При прилагането на механизма за обратно начисляване държавите членки разполагат със свободата да определят условията за прилагане на механизма, включително да определят праговете, категориите на доставчици или получатели, спрямо които може да се прилага механизмът, и частичното прилагане на механизма за отделните категории.
(8)
Тъй като механизмът за обратно начисляване е временна мярка, която следва да се прилага до въвеждането на по-трайни законодателни решения с оглед системата на ДДС да стане по-устойчива на измами с ДДС, механизмът за обратно начисляване, предвиден по член 199а от Директива 2006/112/ЕО, трябва да се прилага само за ограничен срок.
(9)
С цел да се осигури възможност механизмът за обратно начисляване да се прилага достатъчно дълго, за да бъде ефективен и да позволи последваща оценка, е необходимо установеният понастоящем срок -30 юни 2015 г. - да бъде продължен. По същия начин следва да бъдат определени по-късни дати по отношение на датата на срока за оценка и крайната дата на срока, през който трябва да се докладва за промяна в тенденциите при дейностите с цел измама.
(10)
За да се осигури за всички държави членки възможността да прилагат механизма за обратно начисляване, съгласно посоченото по-горе, са необходими определени изменения в Директива 2006/112/ЕО.
(11)
Тъй като целта на предложеното действие, а именно борба с измамите с ДДС посредством временни мерки, които представляват дерогация от съществуващите правила на Съюза, не може да бъде постигната в достатъчна степен от държавите членки и поради това може да бъде по-добре постигната на равнището на Съюза, Съюзът може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора за Европейския съюз. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигане на тази цел.
(12)
Поради това Директива 2006/112/ЕО следва да бъде съответно изменена,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Директива 2006/112/ЕО се изменя, както следва:
1)
В член 193 позоваването на „членове 194-199“ се заменят с позоваване на „членове 194-199б“;
2)
Член 199а се изменя, както следва:
а)
в параграф 1 първото изречение се заменя със следното:
„Държавите членки могат да предвидят, до 31 декември 2018 г. и за минимален срок от две години, лицето - платец на ДДС, да е данъчнозадълженото лице, за което се извършва която и да е от следните доставки:“;
б)
в параграф 1 се добавят следните букви:
„в)
доставки на мобилни телефони, които са устройства, изработени или приспособени за употреба във връзка с лицензирана мрежа и работещи на определени честоти, независимо от това дали се използват за други цели;
г)
доставки на устройства с интегрални схеми като микропроцесори и централни процесори преди интегрирането им в продукти, предназначени за крайния потребител;
д)
доставки на газ и електроенергия за данъчнозадължен дилър съгласно член 38, параграф 2;
е)
доставки на сертификати за газ и електроенергия;
ж)
доставки на далекосъобщителни услуги съгласно член 24, параграф 2;
з)
доставки на конзоли за видеоигри, таблети и лаптопи;
и)
доставки на зърнени храни и индустриални култури, в т.ч. маслодайни семена и захарно цвекло, които обикновено не се използват в непреработен вид за крайно потребление;
й)
доставки на необработени или полуобработени метали, в т.ч. благородни метали, ако не са обхванати от член 199, параграф 1, буква г), специалните договорености относно стоките втора употреба, произведенията на изкуството, колекционерските и антикварните предмети в съответствие с членове 311-343 или специалната схема за инвестиционно злато в съответствие с членове 344-356.“;
в)
вмъкват се следните параграфи:
„1а. Държавите членки могат да определят условията за прилагането на механизма, предвиден параграф 1.
1б. Прилагането на механизма, предвиден в параграф 1, спрямо доставките на стоки и услуги, изброени в букви в)-й) от същия параграф, е обвързано с налагането на целесъобразни и ефективни задължения за отчитане на данъчнозадължените лица, доставящи стоките или услугите, спрямо които се прилага предвиденият в параграф 1 механизъм.“;
г)
параграф 2 се заменя със следното:
„2. Държавите членки уведомяват Комитета по ДДС за прилагането на механизма, предвиден в параграф 1, при въвеждането на такъв механизъм и предоставят на Комитета по ДДС следната информация:
а)
обхвата на мярката за прилагане на механизма, наред с вида и характеристиките на измамата, и подробно описание на придружаващите мерки, включително задълженията за отчитане по отношение на данъчнозадължените лица, както и мерките за контрол;
б)
действията, предприети за информиране на данъчнозадължените лица относно началото на прилагане на механизма;
в)
критериите за оценка, които позволяват сравнение между дейностите с цел измама по отношение на стоките и услугите, посочени в параграф 1, преди и след прилагането на механизма, дейностите с цел измама по отношение на други стоки и услуги преди и след прилагането на механизма, както и за увеличението на други видове дейности с цел измама преди и след прилагането на механизма;
г)
началната дата на мярката за прилагане на механизма и срокът, който трябва да бъде обхванат от нея.“;
д)
в параграф 3, първа алинея, първото изречение се заменя със следното:
„Не по-късно от 30 юни 2017 г. държавите членки, прилагащи предвидения в параграф 1 механизъм, представят на Комисията доклад въз основа на критериите за оценка, предвидени в параграф 2, буква в).“;
е)
в параграф 3, втора алинея, буква а) се заменя със следното:
„а)
въздействието върху дейностите с цел измама във връзка с доставки на стоки или услуги, обхванати от мярката;“;
ж)
параграф 4 се заменя със следното:
„4. Всяка държава членка, която е установила промяна в тенденциите при дейностите с цел измама на своя територия във връзка със стоките или услугите, изброени в параграф 1, от датата на влизането в сила на настоящия член във връзка с такива стоки и услуги, представя на Комисията доклад по този въпрос не по-късно от 30 юни 2017 г.
5. Преди 1 януари 2018 г. Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад за цялостната оценка на въздействието на предвидения в параграф 1 механизъм за борба с измамите.“.
Член 2
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 3
Прилага се до 31 декември 2018 г.
Член 4
Адресати на настоящата директива са държавите членки.
Съставено в Брюксел на 22 юли 2013 година.
DIRECTIVA 2013/43/UE A CONSILIULUI
din 22 iulie 2013
de modificare a Directivei 2006/112/CE privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată în ceea ce privește aplicarea facultativă și temporară a mecanismului de taxare inversă în legătură cu furnizarea anumitor bunuri și servicii care prezintă risc de fraudă
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 113,
având în vedere propunerea Comisiei Europene,
având în vedere avizul Parlamentului European (1),
având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European (2),
hotărând în conformitate cu o procedură legislativă specială,
întrucât:
(1)
Directiva 2006/112/CE a Consiliului (3) specifică faptul că taxa pe valoarea adăugată (TVA) este datorată de orice persoană impozabilă care realizează tranzacții cu bunuri sau servicii impozabile. Cu toate acestea, în cazul tranzacțiilor transfrontaliere și pentru anumite sectoare interne cu grad ridicat de risc se prevede transferul obligației de plată a TVA la persoana către care se face livrarea (mecanismul de taxare inversă).
(2)
Având în vedere gravitatea fraudei din domeniul TVA, ar trebui să li se permită statelor membre să aplice temporar un mecanism prin care obligația de plată a TVA pentru furnizarea anumitor categorii de bunuri și servicii să fie transferată persoanei către care se face livrarea impozabilă de bunuri sau servicii, inclusiv atunci când aceste categorii nu sunt nici enumerate în articolul 199 din Directiva 2006/112/CE și nici nu intră sub incidența unor derogări specifice acordate statelor membre.
(3)
Pentru aceasta, Comisia a prezentat în 2009 o propunere care conține o listă de bunuri și servicii cărora li s-ar putea aplica mecanismul de taxare inversă pentru o perioadă limitată. Consiliul a optat pentru divizarea propunerii și a adoptat Directiva 2010/23/UE a Consiliului (4), care s-a limitat, totuși, numai la certificatele de emisie de gaze cu efect de seră, ținând cont că situația fraudelor în sectorul respectiv necesita o reacție imediată. În același timp, Consiliul s-a angajat politic să continue negocierile privind partea restantă din propunerea Comisiei.
(4)
Ulterior, s-au înregistrat fraude și în alte sectoare și, prin urmare, ar trebui să se adauge noi bunuri și servicii la partea restantă din propunerea Comisiei în ceea ce privește lista predefinită de bunuri și servicii în cazul cărora s-ar putea aplica taxarea inversă. În mod special, au apărut fraude legate de furnizarea de gaze și electricitate, servicii de telecomunicații, console de jocuri, tablete PC și laptopuri, cereale, culturi industriale, inclusiv semințe oleaginoase și sfeclă de zahăr, și metale în stare brută sau semifinisată, inclusiv metale prețioase.
(5)
Introducerea mecanismului de taxare inversă care vizează respectivele bunuri și servicii, care, conform experienței recente, sunt deosebit de expuse la riscul de fraudă, spre deosebire de aplicarea sa generală, nu ar trebui să aibă un impact negativ asupra principiilor fundamentale ale sistemului TVA, precum plata fracționată.
(6)
Lista prestabilită, din care statele membre pot alege, ar trebui să se limiteze la livrările de bunuri și servicii care, potrivit experienței recente, sunt deosebit de expuse la riscul de fraudă.
(7)
În aplicarea mecanismului de taxare inversă, statele membre au libertatea de a stabili condițiile pentru aplicarea mecanismului de taxare inversă, inclusiv stabilirea unor praguri, a categoriilor de furnizori și beneficiari cărora li se poate aplica mecanismul respectiv și în ce privește aplicarea parțială a mecanismului la nivel de categorii.
(8)
Întrucât un mecanism de taxare inversă este o măsură temporară până la adoptarea unor soluții legislative pe termen mai lung care să mărească rezistența sistemului TVA la cazurile de fraudă în domeniul TVA, mecanismul de taxare inversă instituit prin articolul 199a din Directiva 2006/112/CE ar trebui să se aplice numai pentru o perioadă de timp limitată.
(9)
Pentru a se asigura posibilitatea de a se aplica mecanismul taxării inverse pe o durată suficientă pentru a fi eficace și pentru a permite o evaluare ulterioară, este necesar ca termenul inițial, stabilit la 30 iunie 2015, să fie extins. În același mod, data pentru perioada de evaluare și data de încheiere a perioadei în care trebuie să se raporteze o schimbare a situației activităților frauduloase ar trebui să fie amânate.
(10)
Pentru a le oferi tuturor statelor membre posibilitatea de a aplica mecanismul taxării inverse menționat anterior, este necesară o modificare specifică a Directivei 2006/112/CE.
(11)
Deoarece obiectivul acțiunii propuse, și anume combaterea fraudei în materie de TVA prin măsuri temporare de derogare de la normele existente ale Uniunii, nu poate fi realizat într-o măsură suficientă de statele membre și, prin urmare, poate fi mai bine realizat la nivelul Uniunii, Uniunea poate adopta măsuri în conformitate cu principiul subsidiarității, prevăzut la articolul 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană. În conformitate cu principiul proporționalității prevăzut în articolul respectiv, prezenta directivă nu depășește ceea ce este necesar pentru atingerea acestui obiectiv.
(12)
Prin urmare, Directiva 2006/112/CE ar trebui modificată în consecință,
ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
Articolul 1
Directiva 2006/112/CE se modifică după cum urmează:
1.
La articolul 193, trimiterea la „articolele 194 - 199” se înlocuiește cu trimiterea la „articolele 194 - 199b”.
2.
Articolul 199a se modifică după cum urmează:
(a)
la alineatul (1), prima teză se înlocuiește cu următorul text:
„Statele membre pot să prevadă, până la 31 decembrie 2018 și pentru o durată minimă de doi ani, ca persoana obligată la plata TVA să fie persoana impozabilă beneficiară a următoarelor operațiuni:”;
(b)
la alineatul (1) se adaugă următorul text:
„(c)
furnizările de telefoane mobile, și anume dispozitive fabricate sau adaptate pentru utilizarea în conexiune cu o rețea autorizată și care funcționează pe anumite frecvențe, fie că au sau nu vreo altă utilizare;
(d)
furnizările de dispozitive cu circuite integrate, cum ar fi microprocesoare și unități centrale de procesare, înainte de integrarea lor în produse destinate utilizatorului final;
(e)
furnizările de gaze și electricitate către un comerciant persoană impozabilă, astfel cum sunt definite la articolul 38 alineatul (2);
(f)
furnizările de certificate pentru gaze și energie electrică;
(g)
furnizările de servicii de telecomunicații, astfel cum sunt definite la articolul 24 alineatul (2);
(h)
furnizările de console de jocuri, tablete PC și laptopuri;
(i)
furnizările de cereale și culturi industriale, inclusiv semințe oleaginoase și sfeclă de zahăr, care nu sunt în principiu destinate ca atare consumatorilor finali;
(j)
furnizările de metale în stare brută sau semifinisată, inclusiv metale prețioase, în cazul în care acestea nu fac obiectul articolului 199 alineatul (1) litera (d), al regimurilor speciale aplicabile bunurilor de ocazie (second-hand), operelor de artă, obiectelor de colecție și antichităților, în conformitate cu articolele 311 - 343, sau al regimului special pentru aurul de investiții, în conformitate cu articolele 344 - 356.”;
(c)
se introduc următoarele alineate:
„(1a) Statele membre pot stabili condițiile pentru aplicarea mecanismului prevăzut la alineatul (1).
(1b) Aplicarea mecanismului prevăzut la alineatul (1) în cazul furnizării oricărora dintre bunurile sau serviciile menționate la literele (c) - (j) de la alineatul respectiv este condiționată de introducerea unor obligații de raportare adecvate și eficace pentru persoanelor impozabile care furnizează bunurile sau serviciile cărora li se aplică mecanismul prevăzut la alineatul (1).”;
(d)
alineatul (2) se înlocuiește cu următorul text:
„(2) Statele membre informează Comitetul pentru TVA cu privire la aplicarea mecanismului prevăzut la alineatul (1) cu ocazia introducerii unui astfel de mecanism și furnizează Comitetului pentru TVA următoarele informații:
(a)
domeniul de aplicare al măsurii de punere în practică a mecanismului, împreună cu tipul și caracteristicile fraudei, și o descriere detaliată a măsurilor de însoțire, inclusiv orice obligație de raportare a persoanelor impozabile și eventualele măsuri de control;
(b)
măsurile luate pentru a informa persoanele impozabile relevante cu privire la introducerea aplicării mecanismului;
(c)
criteriile de evaluare, pentru a permite compararea activităților frauduloase în legătură cu bunurile și serviciile menționate la alineatul (1) înainte și după aplicarea mecanismului, activitățile frauduloase în legătură cu alte bunuri și servicii înainte și după aplicarea mecanismului și orice intensificare a altor tipuri de activități frauduloase înainte și după aplicarea mecanismului;
(d)
data intrării în vigoare și perioada măsurii de aplicare a mecanismului.”;
(e)
la alineatul (3) primul paragraf, prima teză se înlocuiește cu următorul text:
„Statele membre care aplică mecanismul prevăzut la alineatul (1) trimit un raport Comisiei, pe baza criteriilor de evaluare prevăzute la alineatul (2) litera (c), până la 30 iunie 2017.”;
(f)
la alineatul (3) al doilea paragraf, litera (a) se înlocuiește cu următorul text:
„(a)
impactul activităților frauduloase în legătură cu furnizarea de bunuri sau servicii care fac obiectul acestei măsuri;”;
(g)
alineatul (4) se înlocuiește cu următorul text:
„(4) Fiecare stat membru care, începând cu data intrării în vigoare a prezentului articol, a depistat o modificare a tendințelor activităților frauduloase pe teritoriul său în ceea ce privește bunurile sau serviciile enumerate la alineatul (1), prezintă Comisiei un raport în acest sens până la 30 iunie 2017.
(5) Înainte de 1 ianuarie 2018, Comisia prezintă Parlamentului European și Consiliului un raport de evaluare globală privind efectele mecanismului prevăzut la alineatul (1) asupra combaterii fraudelor.”.
Articolul 2
Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la publicarea în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
Articolul 3
Directiva se aplică până la 31 decembrie 2018.
Articolul 4
Prezenta directivă se adresează statelor membre.
Adoptată la Bruxelles, 22 iulie 2013.