РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 542/2014 НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 15 май 2014 година
за изменение на Регламент (ЕС) № 1215/2012 по отношение на правилата, които се прилагат към Единния патентен съд и Съда на Бенелюкс
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 81, параграф 2, букви а), в) и д) от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта за законодателния акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
в съответствие с обикновената законодателна процедура (2),
като имат предвид, че:
(1)
На 19 февруари 2013 г. Кралство Белгия, Република България, Чешката република, Кралство Дания, Федерална република Германия, Република Естония, Ирландия, Република Гърция, Френската република, Италианската република, Република Кипър, Република Латвия, Република Литва, Великото херцогство Люксембург, Унгария, Република Малта, Кралство Нидерландия, Република Австрия, Португалската република, Румъния, Република Словения, Словашката република, Република Финландия, Кралство Швеция и Обединеното кралство Великобритания и Северна Ирландия подписаха Споразумение относно Единен патентен съд (3) („Споразумението относно ЕПС“). В Споразумението относно ЕПС се предвижда, че то не влиза в сила преди първия ден от четвъртия месец след датата на влизане в сила на измененията на Регламент (ЕС) № 1215/2012 на Европейския парламент и на Съвета (4) по отношение на връзката на посочения регламент със Споразумението относно ЕПС.
(2)
На 15 октомври 2012 г. Кралство Белгия, Великото херцогство Люксембург и Кралство Нидерландия - страни по Договора от 31 март 1965 г. относно създаването и статута на Съда на Бенелюкс („Договора за Съда на Бенелюкс“), подписаха протокол за изменение на този договор. С протокола стана възможно да се прехвърли компетентност на Съда на Бенелюкс по конкретни въпроси, попадащи в приложното поле на Регламент (ЕС) № 1215/2012.
(3)
Необходимо е да се уреди връзката между Регламент (ЕС) № 1215/2012, от една страна, и Споразумението относно ЕПС и Договора за Съда на Бенелюкс, от друга страна, посредством изменения на посочения регламент.
(4)
Единният патентен съд и Съдът на Бенелюкс следва да се считат за съдилища по смисъла на Регламент (ЕС) № 1215/2012, за да се гарантира правна сигурност и предвидимост за ответниците, които могат да бъдат изправени пред тези две съдилища на място на територията на държава членка, различна от определената съгласно правилата на Регламент (ЕС) № 1215/2012.
(5)
Измененията на Регламент (ЕС) № 1215/2012, предвидени в настоящия регламент по отношение на Единния патентен съд, целят установяването на международната компетентност на този съд и не засягат вътрешното разпределение на производствата между отделенията на този съд, нито правилата, предвидени в Споразумението относно ЕПС по отношение на упражняването на компетентност, включително изключителна компетентност, по време на преходния период, предвиден в това споразумение.
(6)
В качеството си на съдилища, които са общи за няколко държави членки, Единният патентен съд и Съдът на Бенелюкс не могат, за разлика от съдилищата в една държава членка, да упражняват своята компетентност въз основа на националното право спрямо ответници, които нямат местоживеене в държава членка. Следователно, за да се даде възможност на тези две съдилища да упражняват компетентност спрямо такива ответници, по отношение на въпросите от компетентността съответно на Единния патентен съд и на Съда на Бенелюкс правилата на Регламент (ЕС) № 1215/2012 следва да се прилагат и спрямо ответници с местоживеене в трети държави. Със съществуващите правила за компетентност на Регламент (ЕС) № 1215/2012 се осигурява тясна връзка между производствата, по отношение на които се прилага посоченият регламент, и територията на държавите членки. Следователно е целесъобразно да се разшири приложното поле на тези правила, така че те да се прилагат за производствата срещу всички ответници, независимо от тяхното местоживеене. При прилагането на правилата относно компетентността, предвидени в Регламент (ЕС) № 1215/2012, Единният патентен съд и Съдът на Бенелюкс (всеки от които е наричан по-долу „общ съд“) следва да прилагат само онези правила, които са подходящи за въпроса, по който им е предоставена компетентност.
(7)
Съответният общ съд следва да може да разглежда спорове, които включват ответници от трети държави, въз основа на правилото за субсидиарна компетентност в производства, свързани с нарушение на европейски патент, причиняващо вреди както в рамките на Съюза, така и извън него. Тази субсидиарна компетентност следва да бъде упражнявана, когато имущество, което принадлежи на ответника, се намира на територията на която и да било държава членка - страна по инструмента за създаване на съответния общ съд, и когато спорът е свързан с която и да е такава държава членка в достатъчна степен, например когато ищецът е с местоживеене в тази държава или когато доказателствата във връзка със спора се намират в нея. Когато установява компетентността си, общият съд следва да вземе предвид стойността на въпросното имущество, която не следва да бъде незначителна и която следва да направи изпълнението на съдебното решение възможно, поне отчасти, в държавите членки, които са страни по инструмента за създаване на съответния общ съд.
(8)
Правилата на Регламент (ЕС) № 1215/2012 относно висящ процес (lis pendens) и свързани искове, които имат за цел предотвратяването на успоредни производства и постановяването на противоречиви съдебни решения, следва да се прилагат, когато са предявени искове пред общ съд и пред съд на държава членка, в която Споразумението относно ЕПС или, в зависимост от случая, Договора за Съда на Бенелюкс не се прилага.
(9)
Правилата на Регламент (ЕС) № 1215/2012 относно висящ процес (lis pendens) и свързани искове следва да се прилагат също така в случаите, в които по време на преходния период, предвиден в Споразумението относно ЕПС, искове по някои видове спорове са предявени в Единния патентен съд, от една страна, и в национален съд на държава членка, която е страна по Споразумението относно ЕПС, от друга страна.
(10)
Съдебните решения на Единния патентен съд или на Съда на Бенелюкс следва да се признават и изпълняват в съответствие с Регламент (ЕС) № 1215/2012 и в държава членка, която не е страна по Споразумението относно ЕПС или по Договора за Съда на Бенелюкс, в зависимост от случая.
(11)
Съдебните решения, постановени от съдилищата на държава членка, която не е страна по Споразумението относно ЕПС или по Договора за Съда на Бенелюкс, в зависимост от случая, следва да се признават и изпълняват в друга държава членка в съответствие с Регламент (ЕС) № 1215/2012.
(12)
Поради това Регламент (ЕС) № 1215/2012 следва да бъде съответно изменен.
(13)
Доколкото целта на настоящия регламент не може да бъде постигната в достатъчна степен от държавите членки, а поради обхвата и последиците му може да бъде постигната по-добре на равнището на Съюза, Съюзът може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора за Европейския съюз (ДЕС). В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящият регламент не надхвърля необходимото за постигане на тази цел.
(14)
В съответствие с член 3 и член 4а, параграф 1 от Протокол (№ 21) относно позицията на Обединеното кралство и Ирландия по отношение на пространството на свобода, сигурност и правосъдие, приложен към ДЕС и към Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС), тези държави членки са нотифицирали желанието си да участват в приемането и прилагането на настоящия регламент.
(15)
В съответствие с членове 1 и 2 от Протокол (№ 22) относно позицията на Дания, приложен към ДЕС и към ДФЕС, Дания не участва в приемането на настоящия регламент и не е обвързана от него, нито от неговото прилагане, без да се засяга възможността Дания да прилага измененията на Регламент (ЕС) № 1215/2012, предвидени в настоящия регламент, съгласно член 3 от Споразумението от 19 октомври 2005 г. между Европейската общност и Кралство Дания относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (5),
ПРИЕХА НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
В глава VII на Регламент (ЕС) № 1215/ 2012 се вмъкват следните членове:
„Член 71а
1. За целите на настоящия регламент съд, който е общ за няколко държави членки съгласно параграф 2 („общ съд“), е съд на държава членка, когато съгласно инструмента за неговото създаване същият общ съд упражнява компетентност по въпроси, попадащи в приложното поле на настоящия регламент.
2. За целите на настоящия регламент всяко от следните съдилища представлява общ съд:
а)
Единният патентен съд, създаден със Споразумението относно Единен патентен съд, подписано на 19 февруари 2013 г. („Споразумението относно ЕПС“); и
б)
Съдът на Бенелюкс, създаден с Договора от 31 март 1965 г. относно създаването и статута на Съда на Бенелюкс („Договорът за Съда на Бенелюкс“).
Член 71б
Компетентността на всеки общ съд се определя, както следва:
1)
общият съд е компетентен, когато съгласно настоящия регламент съдилищата на държава членка, която е страна по инструмента за създаване на общия съд, биха били компетентни по въпрос, уреден от този инструмент;
2)
когато ответникът няма местоживеене в държава членка и настоящият регламент не предоставя компетентност спрямо него по друг начин, глава II се прилага, доколкото е уместно, независимо от местоживеенето на ответника.
Може да се подаде молба пред общия съд за временни, включително обезпечителни, мерки, дори ако съдилищата на трета държава са компетентни по съществото на делото;
3)
когато общият съд е компетентен спрямо ответник съгласно точка 2 относно спор, свързан с нарушение на европейски патент, причиняващо вреди в рамките на Съюза, този съд може да упражни компетентност и по отношение на вреди извън Съюза, причинени от това нарушение.
Тази компетентност се предоставя само ако имуществото, което принадлежи на ответника се намира на територията на държава членка, която е страна по инструмента за създаване на общия съд и спорът е свързан в достатъчна степен с тази държава членка.
Член 71в
1. Членове 29-32 се прилагат, когато е предявен иск в общ съд и в съд на държава членка, която не е страна по инструмента за създаване на този общ съд.
2. Членове 29-32 се прилагат, когато по време на преходния период, предвиден в член 83 от Споразумението относно ЕПС, е предявен иск в Единния патентен съд и в съд на държава членка, която е страна по Споразумението относно ЕПС.
Член 71г
Настоящият регламент се прилага по отношение на признаването и изпълнението на:
а)
съдебните решения на общ съд, които трябва да бъдат признати и изпълнени в държава членка, която не е страна по инструмента за създаване на общия съд; и
б)
съдебните решения, постановени от съдилищата на държава членка, която не е страна по инструмента за създаване на общия съд, които трябва да бъдат признати и изпълнени в държава членка - страна по този инструмент.
Когато обаче признаването и изпълнението на съдебно решение, постановено от съответния общ съд, се иска в държава членка - страна по инструмента за създаване на този съд, вместо правилата на настоящия регламент се прилагат правилата на съответния инструмент за признаване и прилагане.“
Член 2
Настоящият регламент влиза в сила в деня след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Прилага се от 10 януари 2015 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко в държавите членки в съответствие с Договорите.
Съставено в Брюксел на 15 май 2014 година.
EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS REGLAMENTAS (ES) Nr. 542/2014
2014 m. gegužės 15 d.
kuriuo dėl taisyklių, taikytinų dėl Bendro patentų teismo ir Beniliukso Teisingumo Teismo, iš dalies keičiamas Reglamentas (ES) Nr. 1215/2012
EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdami į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 81 straipsnio 2 dalies a, c ir e punktus,
atsižvelgdami į Europos Komisijos pasiūlymą,
teisėkūros procedūra priimamo akto projektą perdavus nacionaliniams parlamentams,
atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę (1),
laikydamiesi įprastos teisėkūros procedūros (2),
kadangi:
(1)
2013 m. vasario 19 d. Belgijos Karalystė, Bulgarijos Respublika, Čekijos Respublika, Danijos Karalystė, Vokietijos Federacinė Respublika, Estijos Respublika, Airija, Graikijos Respublika, Prancūzijos Respublika, Italijos Respublika, Kipro Respublika, Latvijos Respublika, Lietuvos Respublika, Liuksemburgo Didžioji Hercogystė, Vengrija, Maltos Respublika, Nyderlandų Karalystė, Austrijos Respublika, Portugalijos Respublika, Rumunija, Slovėnijos Respublika, Slovakijos Respublika, Suomijos Respublika, Švedijos Karalystė ir Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė pasirašė Susitarimą dėl bendro patentų teismo (3) (toliau - BPT susitarimas). BPT susitarime nustatyta, kad jis įsigalioja ne anksčiau kaip ketvirto mėnesio po Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1215/2012 (4) pakeitimų dėl to reglamento santykio su BPT susitarimu įsigaliojimo dienos pirmą dieną;
(2)
2012 m. spalio 15 d. Belgijos Karalystė, Liuksemburgo Didžioji Hercogystė ir Nyderlandų Karalystė, kurios yra 1965 m. kovo 31 d. Sutarties dėl Beniliukso Teisingumo Teismo įsteigimo ir statuto (toliau - Beniliukso Teisingumo Teismo sutartis) šalys, pasirašė protokolą, kuriuo ta sutartis buvo iš dalies pakeista. Tuo protokolu sudaryta galimybė perduoti Beniliukso Teisingumo Teismui jurisdikciją konkrečiais klausimais, patenkančiais į Reglamento (ES) Nr. 1215/2012 taikymo sritį;
(3)
reikia sureguliuoti BPT susitarimo ir Beniliukso Teisingumo Teismo sutarties ir Reglamento (ES) Nr. 1215/2012 santykį iš dalies pakeičiant tą reglamentą;
(4)
Bendras patentų teismas ir Beniliukso Teisingumo Teismas turėtų būti laikomi teismais, kaip apibrėžta Reglamente (ES) Nr. 1215/2012, siekiant užtikrinti teisinį tikrumą ir nuspėjamumą atsakovams, kuriems tuose dviejuose teismuose ieškiniai galėtų būti pareiškiami vietoje, esančioje kitoje valstybėje narėje, nei nustatyta pagal Reglamento (ES) Nr. 1215/2012 taisykles;
(5)
šiame reglamente numatytais Reglamento (ES) Nr. 1215/2012 daliniais pakeitimais, susijusiais su Bendru patentų teismu, siekiama nustatyti to teismo tarptautinę jurisdikciją ir jais nedaromas poveikis nei vidiniam bylų paskirstymui tarp to teismo skyrių, nei BPT susitarime nustatytai tvarkai, susijusiai su jurisdikcijos priskyrimu, įskaitant išimtinę jurisdikciją, tame susitarime numatytu pereinamuoju laikotarpiu;
(6)
kaip kelioms valstybėms narėms bendri teismai Bendras patentų teismas ir Beniliukso Teisingumo Teismas priešingai nei vienos valstybės narės teismas, negali turėti jurisdikcijos remdamasis nacionaline teise atsakovų, kurių nuolatinė gyvenamoji vieta (buveinė) yra ne valstybėje narėje, atžvilgiu. Todėl tam, kad tie du teismai galėtų turėti jurisdikciją tokių atsakovų atžvilgiu, Reglamento (ES) Nr. 1215/2012 taisyklės, kiek tai susiję su klausimais, priklausančiais atitinkamai Bendro patentų teismo ir Beniliukso Teisingumo Teismo jurisdikcijai, turėtų būti taikomos ir atsakovams, kurių nuolatinė gyvenamoji vieta (buveinė) yra trečiosiose valstybėse. Reglamente (ES) Nr. 1215/2012 nustatytomis jurisdikcijos taisyklėmis užtikrinta glaudi sąsaja tarp bylos, kuriai taikomas tas reglamentas, ir valstybių narių teritorijos. Todėl yra tinkama išplėsti tų taisyklių taikymą, įtraukiant bylas prieš visus atsakovus, nepriklausomai nuo jų nuolatinės gyvenamosios vietos (buveinės). Taikydami Reglamento (ES) Nr. 1215/2012 jurisdikcijos taisykles, Bendras patentų teismas ir Beniliukso Teisingumo Teismas (toliau atskirai kiekvienas - bendras teismas) turėtų taikyti tik tas taisykles, kurios taikomos ginčo objektui, kurio atžvilgiu jiems suteikta jurisdikcija;
(7)
bendras teismas turėtų galėti, remdamasis subsidiarios jurisdikcijos taisykle, nagrinėti ginčus, kuriuose dalyvauja atsakovai iš trečiųjų valstybių, bylose dėl Europos patento pažeidimo, dėl kurio atsirado žala tiek Sąjungoje, tiek už jos ribų. Tokia subsidiari jurisdikcija turėtų būti vykdoma tuo atveju, kai atsakovui priklausantis turtas yra bet kurioje valstybėje narėje, kuri yra akto, kuriuo įsteigtas bendras teismas, šalis, ir kai atitinkamas ginčas yra pakankamai susijęs su bet kuria tokia valstybe nare todėl, kad, pavyzdžiui, joje yra ieškovo nuolatinė gyvenamoji vieta (buveinė) arba su ginču susijusių įrodymų. Nustatydamas savo jurisdikciją bendras teismas turėtų atsižvelgti į atitinkamo turto vertę, kuri neturėtų būti nereikšminga ir turėtų būti tokia, kad būtų galima bent iš dalies vykdyti teismo sprendimą tose valstybėse narėse, kurios yra akto, kuriuo įsteigtas bendras teismas, šalys;
(8)
kai bylos iškeliamos bendrame teisme ir valstybės narės, kurios atžvilgiu netaikomas BPT susitarimas ar, atitinkamu atveju, Beniliukso Teisingumo Teismo sutartis, teisme, turėtų būti taikomos Reglamento (ES) Nr. 1215/2012 taisyklės dėl lis pendens ir susijusių ieškinių, kuriomis siekiama užkirsti kelią lygiagrečiai vykstantiems teismo procesams ir nesuderinamiems teismų sprendimams;
(9)
Reglamento (ES) Nr. 1215/2012 taisyklės dėl lis pendens ir susijusių ieškinių lygiai taip pat turėtų būti taikomos tada, kai BPT susitarime numatytu pereinamuoju laikotarpiu bylos dėl tam tikro pobūdžio ginčų iškeliamos ir Bendrame patentų teisme, ir valstybės narės, kuri yra BPT susitarimo šalis, nacionaliniame teisme;
(10)
Bendro patentų teismo arba Beniliukso Teisingumo Teismo sprendimai valstybėje narėje, kuri nėra atitinkamai BPT susitarimo arba Beniliukso Teisingumo Teismo sutarties, šalis, turėtų būti pripažįstami ir vykdomi, remiantis Reglamentu (ES) Nr. 1215/2012;
(11)
valstybės narės, kuri nėra atitinkamai BPT susitarimo arba Beniliukso Teisingumo Teismo sutarties šalis, teismų sprendimai kitoje valstybėje narėje turėtų būti pripažįstami ir vykdomi, remiantis Reglamentu (ES) Nr. 1215/2012;
(12)
todėl Reglamentas (ES) Nr. 1215/2012 turėtų būti atitinkamai iš dalies pakeistas;
(13)
kadangi šio reglamento tikslo valstybės narės negali deramai pasiekti, o dėl jo masto ir poveikio to tikslo būtų geriau siekti Sąjungos lygiu, laikydamasi Europos Sąjungos sutarties (toliau - ES sutartis) 5 straipsnyje nustatyto subsidiarumo principo Sąjunga gali patvirtinti priemones. Pagal tame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą šiuo reglamentu neviršijama to, kas būtina nurodytam tikslui pasiekti;
(14)
Pagal prie ES sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (toliau - SESV) pridėto Protokolo (Nr. 21) dėl Jungtinės Karalystės ir Airijos pozicijos dėl laisvės, saugumo ir teisingumo erdvės 3 straipsnį ir 4a straipsnio 1 dalį tos valstybės narės pranešė norinčios dalyvauti priimant ir taikant šį reglamentą;
(15)
pagal prie ES sutarties ir SESV pridėto Protokolo (Nr. 22) dėl Danijos pozicijos 1 ir 2 straipsnius Danija nedalyvauja priimant šį reglamentą ir jis jai neprivalomas ir netaikomas; tai nedaro poveikio Danijos galimybei taikyti šiame reglamente nustatytus Reglamento (ES) Nr. 1215/2012 dalinius pakeitimus remiantis 2005 m. spalio 19 d. Europos bendrijos ir Danijos Karalystės susitarimo dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo (5) 3 straipsniu,
PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ:
1 straipsnis
Reglamento (ES) Nr. 1215/2012 VII skyriuje įterpiami šie straipsniai:
„71a straipsnis
1. Šiame reglamente kelioms valstybėms narėms bendras teismas, kaip nurodyta 2 dalyje (toliau - bendras teismas), yra laikomas valstybės narės teismas, kai, remiantis aktu, kuriuo jis įsteigtas, toks bendras teismas turi jurisdikciją klausimais, patenkančiais į šio reglamento taikymo sritį.
2. Šiame reglamente kiekvienas iš toliau nurodytų teismų yra bendras teismas:
a)
Bendras patentų teismas, įsteigtas Susitarimu dėl bendro patentų teismo, pasirašytu 2013 m. vasario 19 d. (toliau - BPT susitarimas); ir
b)
Beniliukso Teisingumo Teismas, įsteigtas 1965 m. kovo 31 d. Sutartimi dėl Beniliukso Teisingumo Teismo įsteigimo ir statuto (toliau - Beniliukso Teisingumo Teismo sutartis).
71b straipsnis
Bendro teismo jurisdikcija nustatoma kaip nurodyta toliau:
1.
bendras teismas turi jurisdikciją, kai pagal šį reglamentą valstybės narės, kuri yra akto, kuriuo įsteigtas bendras teismas, šalis, teismai turėtų jurisdikciją klausimu, patenkančiu į to akto taikymo sritį;
2.
kai atsakovo nuolatinė gyvenamoji vieta (buveinė) nėra valstybėje narėje ir šiuo reglamentu jurisdikcija jo atžvilgiu nėra kitaip priskirta, kai tinkama taikomas II skyrius, nepriklausomai nuo atsakovo nuolatinės gyvenamosios vietos (buveinės).
Bendram teismui gali būti pateiktas prašymas taikyti laikinąsias, įskaitant apsaugos, priemones, net jeigu trečiosios valstybės teismai turi jurisdikciją nagrinėti bylą iš esmės;
3.
kai bendras teismas turi jurisdikciją atsakovo atžvilgiu pagal 2 punktą ginče, susijusiame su Europos patento pažeidimu, dėl kurio atsiranda žala Sąjungoje, tas teismas taip pat gali vykdyti jurisdikciją, susijusią su žala, atsiradusia dėl tokio pažeidimo už Sąjungos ribų.
Tokia jurisdikcija gali būti nustatyta tik tuo atveju, jeigu atsakovui priklausantis turtas yra bet kurioje valstybėje narėje, kuri yra akto, kuriuo įsteigtas tas bendras teismas, šalis, ir tas ginčas yra pakankamai susijęs su bet kuria tokia valstybe nare.
71c straipsnis
1. Kai byla iškeliama bendrame teisme ir valstybės narės, kuri nėra akto, kuriuo įsteigtas bendras teismas, šalis, teisme, taikomi 29-32 straipsniai.
2. Kai BPT susitarimo 83 straipsnyje nurodytu pereinamuoju laikotarpiu byla iškeliama Bendrame patentų teisme ir valstybės narės, kuri yra BPT susitarimo šalis, teisme, taikomi 29-32 straipsniai.
71d straipsnis
Šis reglamentas taikomas pripažįstant ir vykdant:
a)
bendro teismo sprendimus, kurie turi būti pripažįstami ir vykdomi valstybėje narėje, kuri nėra akto, kuriuo įsteigtas bendras teismas, šalis; ir
b)
valstybės narės, kuri nėra akto, kuriuo įsteigtas bendras teismas, šalis, teismų sprendimus, kurie turi būti pripažįstami ir vykdomi valstybėje narėje, kuri yra to akto šalis.
Tačiau, jei bendro teismo sprendimo pripažinimo ir vykdymo siekiama valstybėje narėje, kuri yra akto, kuriuo įsteigtas bendras teismas, šalis, taikomos ne šio reglamento taisyklės, o bet kurios to akto taisyklės dėl pripažinimo ir vykdymo.“
2 straipsnis
Šis reglamentas įsigalioja kitą dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
Jis taikomas nuo 2015 m. sausio 10 d.
Šis reglamentas pagal Sutartis privalomas visas ir tiesiogiai taikomas valstybėse narėse.
Priimta Briuselyje 2014 m. gegužės 15 d.