ДЕЛЕГИРАН РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 528/2014 НА КОМИСИЯТА
от 12 март 2014 година
за допълнение на Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета по отношение на регулаторните технически стандарти за риска по опции, различен от делта риска, при стандартизирания подход за пазарен риск
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 г. година относно пруденциалните изисквания за кредитните институции и инвестиционните посредници и за изменение на Регламент (ЕС) № 648/2012 (1), и по-специално член 329, параграф 3, трета алинея, член 352, параграф 6, трета алинея и член 358, параграф 4, трета алинея от него,
като има предвид, че:
(1)
С оглед на мандата, съдържащ се в Регламент (ЕС) № 575/2013 за разработване на набор от методи за отразяване на други рискове освен делта риска в изискванията за собствени средства на институциите, „по начин, който да бъде съразмерен спрямо мащаба и сложността на дейностите на институциите във връзка с опции и варанти“, е целесъобразно да бъдат разработени подходи с различни равнища на сложност и чувствителност към риска, които да бъдат подходящи за различните профили на институции. Следователно е целесъобразно да се предвидят следните три подхода, изброени по нарастваща сложност, за измерване на рисковете, различни от делта риск, свързани с опции и варанти: i) опростен подход; ii) подход „делта плюс“ и iii) сценариен подход. Тази рамка, основаваща се на три подхода, до голяма степен прилага рамката за риска, различен от делта риска, предвидена от Базелския комитет за банков надзор (БКБН), с необходимите корекции, които са продиктувани от разпоредбите на Регламент (ЕС) № 575/2013. По този начин се осигурява по-голяма съгласуваност между правилата на Съюза и международно приетите минимални стандарти.
(2)
Като се има предвид, че е необходимо институциите, които прилагат подхода „делта плюс“, да имат възможността да третират непродължителни опции (non-continuous options) по начин, който е по-добре съобразен с риска, институциите следва да могат при определени условия да съчетават различните подходи за измерване на риска по опциите и варантите не само в рамките на групи, но също така и в рамките на отделни правни субекти. Независимо от това с цел да се избегне възможността институциите да прилагат подходите избирателно в стремежа си да сведат до минимум изискванията за собствените им средства, комбинирането на подходи на индивидуална основа следва да се допуска само при условие, че преди да започнат да използват определен подход институциите посочват обхвата на неговото приложението, така че да го прилагат последователно във времето.
(3)
Свързаните с опции и варанти рискове, различни от делта риска, могат да включват, но не се ограничават до рискове, възникващи от изменения в гама променливата на инструмента, наричани „гама риск“ или „риск от конвекция“, както е посочено в член 4, параграф 1, буква а) от настоящия регламент, рискове, произтичащи от изменения във вега променливата, наречени „вега риск“ или „риск от променливост“, както е посочено в член 4, параграф 1, буква б) от настоящия регламент, рискове, произтичащи от промени в лихвените ставки, посочени като „лихвен риск“ или „rho риск“, нелинейни променливи, които не могат да бъдат отразени от гама риска, и риска от производна корелация при кошница от опции или варанти. От всички тези рискове единствено гама рискът и вега рискът са от такова значение, което оправдава налагането на изисквания за собствени средства дори за институциите с по-сложна дейност и следователно само тези видове рискове следва да бъдат обхванати при изчисляването на изискванията за собствени средства. Съгласно Регламент (ЕС) № 575/2013 институциите трябва да получат предварително разрешение от техните компетентни органи, за да използват вътрешен модел за изчисляване на делта. Използването обаче на подходи за риска, различен от делта риск, трябва да се следи и оценява като част от надзорния преглед и процеса на оценка на институциите, определен съгласно разпоредбите на Директива 2013/36/EС на Европейския парламент и на Съвета (2). Освен това по-голямата сложност на сценарийния подход изисква по-тясно наблюдение от страна на компетентните органи и поради това, използването му от страна на институциите следва да се обвърже с конкретни условия за приложение, както преди първоначалното му използване, така и на текуща основа.
(4)
Като се има предвид, че разпоредбите на член 330 от Регламент (ЕС) № 575/2013 относно третирането на лихвени суапове с размяна на фиксирана срещу плаваща лихва (fixed-to-floating interest-rate swaps) се прилагат само за целите на лихвените рискове, те не следва да се вземат предвид за някои финансови инструменти, като например суапции.
(5)
Разпоредбите в настоящия регламент са тясно свързани, тъй като всички те засягат оценяването на риска, различен от делта риска, по опции и варанти, свързани с различни базови инструменти. С оглед съгласуването на тези разпоредби, които следва да влязат в сила едновременно, както и на осигуряването на възможност за цялостен поглед и лесен достъп до тях на лицата, които трябва да спазват произтичащите от тях задължения, е желателно всички регулаторни технически стандарти, изисквани съгласно Регламент (ЕС) № 575/2013, да бъдат включени в един регламент.
(6)
Настоящият регламент е изготвен въз основа на проектите на регулаторни технически стандарти, предадени на Комисията от Европейския банков орган.
(7)
Европейският банков орган проведе обществени консултации по проектите на регулаторни технически стандарти, залегнали в основата на настоящия регламент, анализира потенциалните разходи и ползи и поиска становище от създадената по силата на член 37 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 на Европейския парламент и на Съвета (3) Група на участниците от банковия сектор,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Определяне на изискванията за собствени средства във връзка с риска, различен от делта риска, по опции и варанти
1. Институциите изчисляват свързаните с пазарния риск изисквания за собствени средства по отношение на риска, различен от делта риска, по опции или варанти в съответствие с изискванията на член 329, параграф 3, член 352, параграф 6 и член 358, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 575/2013, като използват един от следните подходи:
а)
опростения подход, както е посочено в членове 2 и 3 от настоящия регламент;
б)
подхода „делта плюс“, както е посочено в членове 4, 5 и 6 от настоящия регламент;
в)
сценарийния подход, както е посочено в членове 7, 8 и 9 от настоящия регламент.
2. Когато изчисляват изискванията за собствени средства на консолидирана основа, институциите могат да използват комбинация от различни подходи. На индивидуална основа институциите могат да комбинират само сценарийния подход и подхода „делта плюс“ при спазване на условията, посочени в членове 4-9.
3. За целите на изчисленията, посочени в параграф 1, институциите предприемат следните стъпки:
а)
разбиват кошниците от опции или варанти на техните основни компоненти;
б)
разбиват горните и долните граници или други опции, които са свързани с лихвените проценти към различни дати, в поредица от независими опции, отнасящи се за различни времеви периоди („caplet“ и „floorlets“);
в)
третират опциите или варантите върху лихвени суапове с размяна на фиксирана срещу плаваща лихва като опции или варанти за частта на суапа с фиксирана лихва;
г)
третират опциите или варантите, които се отнасят до повече от един базов инструменти измежду описаните в член 5, параграф 3, като кошница от опции или варанти, в която всяка опция има един обособен базов инструмент.
Член 2
Условията за прилагане на опростения подход
Институции, които купуват само опции и варанти, могат да използват единствено опростения подход.
Член 3
Определяне на изискванията за собствени средства съгласно опростения подход
1. Институциите, прилагащи опростения подход, изчисляват изискванията за собствените средства във връзка с рискове, различни от делта риск, по кол и пут опции или варанти като по-високата стойност от нула и разликата между следните суми:
а)
брутната сума, както е описано в параграфи 2-5;
б)
рисково претеглената делта еквивалентна сума, която се изчислява като пазарната стойност на базовия инструмент, умножена по коефициента делта и след това умножена по един от следните съответни тегла:
i)
за специфичен и общ риск, свързан с акции, или лихвен риск - теглото в съответствие с част трета, дял IV, глава 2 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
ii)
за стоков риск - теглото съгласно част трета, дял IV, глава 4 от Регламент (ЕС) № 575/2013; както и
iii)
за валутен риск - теглото съгласно част трета, дял IV, глава 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013.
2. За опциите или варантите, които попадат под една от следните две категории, брутната сума, посочена в параграф 1, се определя в съответствие с параграфи 3 - 4:
а)
когато купувачът има безусловното право да закупи базовия актив на предварително определена цена на датата на изтичане на срока или по всяко време преди тази дата и когато продавачът е задължен да изпълни искането на купувача („обикновени кол опции или варанти“);
б)
когато купувачът има безусловното право да продаде базовия актив по същия начин, както е описано в буква а) („обикновени пут опции или варанти“).
3. Брутната сума, посочена в параграф 1, се изчислява като максималната стойност между нула и пазарната стойност на базовата ценна книжа, умножена по размера на изискваните собствени средства във връзка със специфичния и общия пазарен риск за базовия инструмент, минус размера на печалбата, ако има такава, в резултат от незабавното изпълнение на опцията („в пари“), когато е изпълнено едно от следните условия:
а)
опцията или варантът включват право за продажба на базовия актив („дълъг пут“) и са комбинирани с притежаването на дялове в базовия актив („дълга позиция в базовия инструмент“);
б)
опцията или варантът включват право за продажба на базовия актив („дълъг пут“) и са комбинирани с обещанието за продажба на дялове в базисния актив („къса позиция в базовия инструмент“).
4. Когато опцията или варантът включва право на закупуване на базовия актив („дълъг кол“) или право за продажба на базовия актив („дълъг пут“), брутната сума, посочена в параграф 1, е равна на по-малката от следните две суми:
а)
пазарната стойност на базовата ценна книга, умножена по сумата на изискванията за специфичния и общия пазарен риск във връзка с базовия актив;
б)
стойността на позицията, определена по метода на оценяване по пазарни цени или на оценяване по модел, както е предвидено в член 104, параграф 2, букви б) и в) от Регламент (ЕС) № 575/2013 („пазарна стойност на опция или варант“).
5. За всички видове опции или варанти, които нямат характеристиките, посочени в параграф 2, брутната сума, посочена в параграф 1, е пазарната стойност на опцията или варанта.
Член 4
Преглед на определяне на изискванията за собствени средства съгласно подхода „делта плюс“
1. Когато институциите решат да прилагат подхода „делта плюс“ за опции и варанти, чиято гама е постоянна функция в цената на базовия инструмент и чиято вега е постоянна функция в производната променливост („непрекъснати опции и варанти“), изискванията за собствени средства във връзка с рискове, различни от делта риск, по опции или варанти се изчисляват като сбора от:
а)
за опциите и варантите върху облигации изискванията за собствени средства, свързани с частичното производно на коефициента делта по отношение на цената на базовия инструмент, са частичното производно на делта по отношение на доходността до падежа на базовата облигация, а за суапции - частичното производно на коефициента делта по отношение на суаповия процент;
б)
изискването, свързано с първото частично производно на стойността на опция или варант по отношение на производната променливост.
2. Производната променливост се приема да бъде стойността на променливостта във формулата за ценообразуване на опция или варант, при която - предвид определен модел на ценообразуване и нивото на всички други наблюдавани ценови параметри - теоретичната цена на опцията или варанта е равна на тяхната пазарна стойност, като „пазарна стойност“ се разбира по смисъла на член 3, параграф 4.
3. Изискванията за собствени средства във връзка с риск, различен от делта риска, за непродължителни опции или варанти се определят, както следва:
а)
ако опциите или варантите са били закупени - най-високата стойност между нула и разликата между следните стойности:
i)
пазарната стойност на опцията или варанта по смисъла на член 3, параграф 4;
ii)
рисково претеглената делта еквивалентна сума по смисъла на член 3, параграф 1, буква б);
б)
ако опциите или варантите са били продадени - най-високата стойност между нула и разликата между следните стойности:
i)
съответната пазарна стойност на базовия актив, която се приема да бъде или максималното възможно плащане на датата на изтичане на срока, ако е определено в договора, или пазарната стойност на базовия актив, или ефективната условна стойност, ако в договора не е определено максималното възможно плащане;
ii)
рисково претеглената делта еквивалентна сума по смисъла на член 3, параграф 1, буква б).
4. Стойността на гама и вега, използвани при изчисляването на изискванията за собствени средства, се определя, като се използва подходящ модел за ценообразуване, както е посочено в член 329, параграф 1, член 352, параграф 1 и член 358, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013. Когато стойността на гама или вега не може да бъде изчислена в съответствие с настоящия параграф, изискваните собствени средства във връзка с риска, различен от делта риска, се изчисляват съгласно параграф 3.
Член 5
Определяне на изискванията за собствени средства във връзка с гама риск съгласно подхода „делта плюс“
1. За целите на член 4, параграф 1, буква а) изискванията за собствени средства във връзка с гама риска се изчисляват чрез процес, състоящ се от следната последователност от стъпки:
а)
за всяка отделна опция или варант се изчислява въздействието на гама;
б)
въздействията на гама на отделни опции или варанти, които се отнасят до един и същ вид обособен базов инструмент, се сумират;
в)
абсолютната стойност на сумата от всички отрицателни стойности, произтичащи от изчислението по буква б), дава изискванията за собствени средства във връзка с гама риска. Положителни стойности, произтичащи от изчислението по буква б), не се вземат под внимание.
2. За целите на изчислението по буква а) от параграф 1 въздействията от гама се изчисляват в съответствие с формулата, описана в приложение I.
3. За целите на изчислението по буква б) от параграф 1 вид обособен базов инструмент е:
а)
за лихвени проценти в една и съща валута: всеки матуритетен времеви интервал, както е посочено в таблица 2 от член 339 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
б)
за капиталови инструменти и борсови индекси: всеки пазар, както е определено в правилата, които ще бъдат разработени в съответствие с член 341, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
в)
за чуждестранна валута и злато: всяка двойка валути и злато;
г)
за стоки: считаните за идентични стоки, както е определено в член 357, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 575/2013.
Член 6
Определяне на изискванията за собствени средства във връзка с вега риск съгласно подхода „делта плюс“
За целите на член 4, параграф 1, буква б) изискванията за собствени средства във връзка с гама риска се изчисляват чрез процес, състоящ се от следната последователност от стъпки:
а)
за всяка отделна опция стойността на вега се определя;
б)
за всяка отделна опция се изчислява предполагаема промяна от ± 25 % в производната променливост, като производната променливост се разбира по начина, описан в член 4, параграф 2;
в)
за всяка отделна опция стойността на вега, получена в резултат на изчисленията по буква а), се умножава по предполагаемата промяна в производната променливост, получена вследствие на изчисленията по буква б);
г)
за всека вид обособен базов инструмент, разбиран по начина, описан в член 5, параграф 3, стойностите, получени от изчисленията по буква в), се сумират;
д)
сборът от абсолютните стойности, получени в резултат на изчисленията по буква г), дава общата стойност на изискването за собствени средства във връзка с вега риска.
Член 7
Условия за прилагане на сценарийния подход
Институциите могат да използват сценарийния подход, ако отговарят на всички от следните изисквания:
а)
имат отдел за контрол на риска, който наблюдава риска от портфейла с опции на институциите и съобщава резултатите на ръководството;
б)
уведомяват редовно компетентните органи за предварително определен кръг от експозиции, за които се прилага този подход;
в)
включват резултатите от сценарийния подход във вътрешното докладване пред ръководството на институцията.
За целите на буква в) институциите определят точните позиции, по отношение на които се прилага сценарийният подход, включително типа на продукта или идентифицирания документ и портфейл, конкретния подход за управление на риска, който се прилага за такива позиции, специалното информационно приложение, което се използва за такива позиции, както и обосновка за разпределяне на тези позиции към сценарийния подход спрямо позициите, разпределени към други подходи.
Член 8
Определение на матрицата на сценария при сценарийния подход
1. За всеки вид обособен базисен инструмент, както е посочено в член 5, параграф 3, институцията определя матрица, която съдържа набор от сценарии.
2. Първото измерение на матрицата от сценарии е промените в цената на базисния инструмент над и под неговата текуща стойност. Диапазонът от промени се състои от следното:
а)
за лихвени опции или варанти - плюс/минус предполагаемата промяна в лихвените проценти, определени в колона 5 на таблица 2 от член 339 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
б)
за опции или варанти върху акции или индекси на акции - плюс/минус теглата, посочени в член 343 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
в)
за опции или варанти върху чуждестранна валута и злато - плюс/минус теглата, посочени в член 351 от Регламент (ЕС) № 575/2013, или, когато това е уместно, плюс/минус теглата, посочени в член 354 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
г)
за стоковите опции (варанти) - плюс/минус теглата, посочени в член 360, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕС) № 575/2013.
3. Сценариите за промяна в цената на базовия инструмент се определят посредством мрежа от най-малко седем точки, която включва настоящото наблюдение и разделя диапазонът, определен в параграф 2, на интервали, разположени на еднакво разстояние един от друг.
4. Второто измерение на матрицата на сценария се определя от измененията в променливостта. Обхватът на промените в променливостта е между ± 25 % от производната променливост, като производната променливост се разбира, както е посочено в член 4, параграф 2. Този диапазон се разделя на мрежа с най-малко три точки, които включват 0 % промяна и разделят диапазона на интервали, разположени на еднакво разстояние един от друг.
5. Матрицата на сценария се определя от всички възможни комбинации от точки, както е посочено в параграфи 3 и 4. Всяка комбинация представлява един сценарий.
Член 9
Определяне на изискванията за собствени средства съгласно сценарийния подход
Според сценарийния подход изискването за собствени средства във връзка с рискове, различни от делта риска, по опции или варанти се изчислява чрез процес, състоящ се от следната последователност от стъпки:
а)
за всяка отделна опция или варант се прилагат всички сценарии, определени в член 8, за да се изчисли симулираната нетна загуба или печалба, съответстваща на всеки един от сценариите. Тази симулация се извършва чрез използването на методи за пълна преоценка, като измененията на цените се симулират чрез използването на модели за ценообразуване и без да се разчита на местни приблизителни стойности на тези модели;
б)
за всеки вид обособен базов инструмент, както е посочено в член 5, параграф 3, стойностите, получени в резултат от изчислението по буква а) и отнасящи се до отделните сценарии, се сумират;
в)
за всеки вид обособен базов инструмент, както е посочено в член 5, параграф 3, „съответният сценарий“ се изчислява като сценария, при който стойностите, определени чрез изчисленията по буква б), водят до най-голямата загуба или най-ниската печалба, ако няма загуби;
г)
за всеки вид обособен базов инструмент, както е посочено в член 5, параграф 3, изискванията за собствен капитал се изчисляват в съответствие с формулата, описана в приложение II;
д)
общият размер на изискването за собствени средства в случай на риск, различен от делта риска, по опции или варанти е сумата на изискванията за собствени средства, получени от изчислението по буква г), за всички видове обособени базови инструменти, както е посочено в член 5, параграф 3.
Член 10
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 12 март 2014 година.
KOMISIJOS DELEGUOTASIS REGLAMENTAS (ES) Nr. 528/2014
2014 m. kovo 12 d.
kuriuo Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 575/2013 papildomas nuostatomis dėl techninių reguliavimo standartų, taikomų pasirinkimo sandorių ne delta rizikai naudojant standartizuotą rinkos rizikos metodą
(Tekstas svarbus EEE)
EUROPOS KOMISIJA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo,
atsižvelgdama į 2013 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES) Nr. 575/2013 dėl prudencinių reikalavimų kredito įstaigoms ir investicinėms įmonėms ir kuriuo iš dalies keičiamas Reglamentas (ES) Nr. 648/2012 (1), ypač į jo 329 straipsnio 3 dalies trečią pastraipą, 352 straipsnio 6 dalies trečią pastraipą ir 358 straipsnio 4 dalies trečią pastraipą,
kadangi:
(1)
atsižvelgiant į Reglamente (ES) Nr. 575/2013 nustatytą įgaliojimą parengti metodus, pagal kuriuos nustatant nuosavų lėšų reikalavimus „proporcingai įstaigų veiklos, susijusios su pasirinkimo sandoriais ir varantais, mastui ir sudėtingumui“ atsižvelgiama ne tik į delta riziką, bet ir kitų rūšių riziką, būtų tikslinga sukurti skirtingų sudėtingumo lygių ir skirtingo jautrumo rizikai metodus, kurie galėtų tikti skirtingų pobūdžių įstaigoms. Todėl pasirinkimo sandorių ir varantų ne delta rizikai apskaičiuoti tikslinga numatyti šiuos tris didėjančio sudėtingumo tvarka išdėstytus metodus: i) supaprastintas metodas; ii) delta plius metodas; iii) scenarijų metodas. Šia trimis metodais pagrįsta sistema iš esmės įgyvendinama Bazelio bankų priežiūros komiteto (BBPK) ne delta rizikos sistema su būtinais pakeitimais, padarytais siekiant atsižvelgti į Reglamentą (ES) Nr. 575/2013. Papildoma nauda yra tokia, kad užtikrinamas Sąjungos taisyklių ir tarptautiniu mastu sutartų būtiniausių standartų suderinamumas;
(2)
atsižvelgiant į tai, kad delta plius metodą taikančioms įstaigoms būtina suteikti galimybę vertinti pertraukiamus pasirinkimo sandorius jautresniu rizikai būdu, įstaigos turėtų gebėti derinti pasirinkimo sandorių ir varantų rizikos vertinimo metodus tam tikromis sąlygomis ne tik grupėse, bet ir atskiruose juridiniuose subjektuose. Vis dėlto norint, kad įstaigos negalėtų pasirinktinai taikyti metodų savo nuosavų lėšų reikalavimams sumažinti, individualiai metodų derinį reikėtų leisti taikyti tik tuo atveju, jei įstaigos pateikia išsamią informaciją apie kiekvieno metodo taikymo sritį prieš pradėdamos jį taikyti, kad ilgainiui metodas būtų taikomas nuosekliai;
(3)
ne delta rizikos rūšys, susijusios su pasirinkimo sandoriais ir varantais, gali apimti (bet tuo neapsiriboti) riziką, atsirandančią dėl finansinės priemonės gama pokyčių, kuri vadinama „gama rizika“ arba kreivės išgaubtumo rizika, kaip nustatyta šio reglamento 4 straipsnio 1 dalies a punkte, riziką, atsirandančią dėl vega pokyčių, kuri vadinama „vega rizika“ arba kintamumo rizika, kaip nustatyta šio reglamento 4 straipsnio 1 dalies b punkte, riziką, atsirandančią dėl palūkanų normų pokyčių, kuri vadinama palūkanų normų rizika arba „ro rizika“, netiesiškumus, kurių neapima gama rizika, ir numanomos krepšelio pasirinkimo sandorių ar varantų koreliacijos riziką. Iš tų rizikos rūšių tik gama ir vega rizika yra tokio reikšmingumo, kuris pagrindžia nuosavų lėšų kapitalo reikalavimų taikymą net sudėtingesnėse įstaigose, todėl tik tos rizikos rūšys gali būti įtrauktos apskaičiuojant nuosavų lėšų reikalavimus. Reglamente (ES) Nr. 575/2013 reikalaujama, kad įstaigos gautų išankstinį savo kompetentingos institucijos leidimą taikyti vidaus modelį delta dydžiui apskaičiuoti. Tačiau ne delta rizikos metodų taikymas turi būtų stebimas ir vertinamas įstaigų priežiūrinio tikrinimo ir vertinimo procese, kuris nustatytas Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2013/36/ES (2). Be to, atsižvelgiant į didesnį scenarijų metodo sudėtingumą, būtina užtikrinti atidesnę kompetentingų institucijų stebėseną, o tą metodą naudojančios įstaigos turėtų laikytis specialių taikymo sąlygų prieš jį taikydamos pirmą kartą, o vėliau nuolat;
(4)
atsižvelgiant į tai, kad Reglamento (ES) Nr. 575/2013 330 straipsnis dėl fiksuotųjų ir kintamųjų palūkanų normų apsikeitimo sandorių taikomas tik palūkanų normų rizikos tikslais, jis neturėtų būti taikomas tam tikroms finansinėms priemonėms, tokioms kaip pasirinkimo sandoriai dėl apsikeitimo sandorių;
(5)
šio reglamento nuostatos glaudžiai susijusios, nes visos jos nagrinėja pasirinkimo sandorių ir varantų, susijusių su skirtingomis pagrindinėmis pozicijomis, ne delta rizikos vertinimą. Siekiant užtikrinti tų nuostatų, kurios turėtų įsigalioti tuo pat metu, nuoseklumą ir asmenims, kuriems tie įpareigojimai taikomi, sudaryti palankesnes sąlygas visapusiškai juos apžvelgti ir su jais susipažinti vienoje vietoje, pageidautina visus techninius reguliavimo standartus šiuo klausimu, kurių reikalaujama pagal Reglamentą (ES) Nr. 575/2013, pateikti viename reglamente;
(6)
šis reglamentas grindžiamas techninių reguliavimo standartų projektais, kuriuos Komisijai pateikė Europos bankininkystės institucija;
(7)
Europos bankininkystės institucija dėl techninių reguliavimo standartų projektų, kuriais pagrįstas šis reglamentas, surengė atviras viešas konsultacijas, išnagrinėjo galimas susijusias sąnaudas ir naudą ir paprašė Bankininkystės suinteresuotųjų subjektų grupės, įsteigtos pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1093/2010 (3) 37 straipsnį, pateikti savo nuomonę,
PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ:
1 straipsnis
Nuosavų lėšų reikalavimų pasirinkimo sandorių ir varantų ne delta rizikai padengti nustatymas
1. Įstaigos apskaičiuoja nuosavų lėšų reikalavimus rinkos rizikai padengti, susijusius su pasirinkimo sandorių ar varantų ne delta rizika, kaip reikalaujama Reglamento (ES) Nr. 575/2013 329 straipsnio 3 dalyje, 352 straipsnio 6 dalyje ir 358 straipsnio 4 dalyje, pagal vieną iš šių metodų:
(a)
supaprastintą metodą, kaip nustatyta šio reglamento 2 ir 3 straipsniuose;
(b)
delta plius metodą, kaip nustatyta šio reglamento 4, 5 ir 6 straipsniuose;
(c)
scenarijų metodą, kaip nustatyta šio reglamento 7, 8 ir 9 straipsniuose.
2. Kai įstaigos nuosavų lėšų reikalavimus apskaičiuoja konsoliduotai, jos gali derinti įvairius metodus. Individualiu lygmeniu įstaigos gali derinti tik scenarijų metodą ir delta plius metodą, laikydamosi 4-9 straipsniuose nustatytų sąlygų.
3. Atlikdamos 1 dalyje nurodytą skaičiavimą, įstaigos imasi tokių veiksmų:
(a)
išskaido pasirinkimo sandorių ar varantų krepšelius į pagrindines dalis;
(b)
išskaido viršutines ir apatines ribas ar kitus pasirinkimo sandorius, susijusius su skirtingų datų palūkanų normomis, į atskirų pasirinkimo sandorių skirtingais laikotarpiais grandinę;
(c)
vertina pasirinkimo sandorius ar varantus pagal fiksuotųjų ir kintamųjų palūkanų normų apsikeitimo sandorius kaip pasirinkimo sandorius ar varantus pagal apsikeitimo sandorių fiksuotųjų palūkanų sudedamąją dalį;
(d)
vertina pasirinkimo sandorius ar varantus, susijusius su daugiau nei viena 5 straipsnio 3 dalyje nurodyta pagrindine pozicija, kaip pasirinkimo sandorių ar varantų krepšelį, kai kiekvienas pasirinkimo sandoris turi vieną aiškią pagrindinę poziciją.
2 straipsnis
Supaprastinto metodo taikymo sąlygos
Įstaigos, kurios tik įsigyja pasirinkimo sandorius ir varantus, gali taikyti tik supaprastintą metodą.
3 straipsnis
Nuosavų lėšų reikalavimų nustatymas pagal supaprastintą metodą
1. Supaprastintą metodą taikančios įstaigos apskaičiuoja nuosavų lėšų reikalavimus, susijusius su pasirinkimo pirkti ir pasirinkimo parduoti sandorių ar varantų ne delta rizikos rūšimis, kaip didesnę sumą nuo nulio iki skirtumo tarp šių verčių:
(a)
bendra suma, kaip nurodyta 2-5 dalyse;
(b)
pagal riziką įvertinta delta koeficiento suma, kuri apskaičiuojama kaip pagrindinės priemonės rinkos vertė, padauginta iš delta koeficiento ir vieno iš šių atitinkamų koeficientų:
i)
esant specialiajai ir bendrajai nuosavybės vertybinių popierių kainos rizikai arba palūkanų normos rizikai pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 trečios dalies IV antraštinės dalies 2 skyrių;
ii)
esant biržos prekių kainos rizikai pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 trečios dalies IV antraštinės dalies 4 skyrių; ir
iii)
esant užsienio valiutos kurso rizikai pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 trečios dalies IV antraštinės dalies 3 skyrių.
2. Pasirinkimo sandorių ar varantų, priskiriamų prie vienos iš toliau nurodytų dviejų kategorijų, atveju bendra suma, nurodyta 1 dalyje, yra nustatoma pagal 3-4 dalis:
(a)
kai pirkėjas turi besąlygišką teisę pirkti pagrindinį turtą iš anksto nustatyta kaina galiojimo pabaigos datą arba bet kuriuo metu prieš galiojimo pabaigos datą ir kai pardavėjas yra įsipareigojęs įvykdyti pirkėjo reikalavimus („paprasti pasirinkimo pirkti sandoriai ar varantai“);
(b)
kai pirkėjas turi besąlygišką teisę parduoti pagrindinį turtą tokiu pačiu būdu, kaip aprašyta a punkte („paprasti pasirinkimo parduoti sandoriai ar varantai“).
3. 1 dalyje nurodyta bendra suma apskaičiuojama kaip didžiausia suma nuo nulio iki pagrindinio vertybinio popieriaus rinkos vertės, padauginta iš specialiųjų ir bendrųjų rinkos rizikos nuosavų lėšų reikalavimų pagrindinei pozicijai atėmus pelno, jei yra, sumą, susidarančią dėl skubaus pasirinkimo sandorio įvykdymo („didelės piniginės vertės pasirinkimo sandoriai“), kai įvykdoma viena iš šių sąlygų:
(a)
pasirinkimo sandoris ar varantas apima teisę parduoti pagrindinį turtą („ilgasis pardavimas“) ir yra sujungtas su turimomis pagrindinio turto dalimis („ilgoji pozicija pagrindinėje priemonėje“);
(b)
pasirinkimo sandoris ar varantas apima teisę įsigyti pagrindinį turtą („ilgasis pirkimas“) ir yra sujungtas su pažadu parduoti turimas pagrindinės priemonės dalis („trumpoji pozicija pagrindiniame turte“).
4. Kai pasirinkimo sandoris ar varantas apima teisę įsigyti pagrindinį turtą („ilgasis pirkimas“) arba teisę parduoti pagrindinį turtą („ilgasis pardavimas“), 1 dalyje nurodyta bendra suma yra mažesnioji iš šių dviejų sumų:
(a)
pagrindinio vertybinio popieriaus rinkos vertė, padauginta iš specialiosios ir bendrosios rinkos rizikos reikalavimų pagrindiniam turtui;
(b)
pagal vertinimo rinkos kainomis metodą arba vertinimo pagal modelį metodą nustatyta pozicijos vertė, kaip nurodyta Reglamento (ES) Nr. 575/2013 104 straipsnio 2 dalies b ir c punktuose („pasirinkimo sandorio ar varanto rinkos vertė“).
5. Visų pasirinkimo sandorių ar varantų, nepasižyminčių 2 dalyje nurodytomis savybėmis, 1 dalyje nurodyta bendra suma yra pasirinkimo sandorio ar varanto rinkos vertė.
4 straipsnis
Nuosavų lėšų reikalavimų nustatymo pagal delta plius metodą apžvalga
1. Kai įstaigos pasirinktinai taiko delta plius metodą, pasirinkimo sandorių ir varantų, kurių gama koeficientas yra pastovi pagrindinės pozicijos kainos funkcija, o vega koeficientas yra pastovi numanomo kintamumo funkcija („nepertraukiamo pasirinkimo sandoriai ir varantai“), atveju nuosavų lėšų reikalavimai pasirinkimo sandorių ar varantų ne delta rizikai padengti apskaičiuojama kaip šių reikalavimų suma:
(a)
nuosavų lėšų reikalavimai, susiję su delta daline išvestine atsižvelgiant į pagrindinės pozicijos kainą, kuri obligacijų pasirinkimo sandorių ar varantų atveju yra delta dalinė išvestinė atsižvelgiant į pagrindinės obligacijos pelningumą pasibaigus terminui, o pasirinkimo sandorių dėl apsikeitimo sandorių atveju - delta dalinė išvestinė atsižvelgiant į apsikeitimo sandorio normas;
(b)
reikalavimas, susijęs su pasirinkimo sandorio ar varanto vertės pirmąja daline išvestine, atsižvelgiant į numanomą kintamumą.
2. Numanomas kintamumas turi būti kintamumo vertė pasirinkimo sandorio ar varanto kainodaros formulėje, kurioje, atsižvelgiant į tam tikrą kainodaros modelį ir visų kitų matomų kainodaros parametrų lygį, teorinė pasirinkimo sandorio ar varanto kaina lygi jos rinkos vertei, kai „rinkos vertė“ suprantama taip, kaip nurodyta 3 straipsnio 4 dalyje.
3. Nuosavų lėšų reikalavimai ne delta rizikai, susijusiai su pertraukiamais pasirinkimo sandoriais ar varantais, padengti nustatomi taip:
(a)
įsigijus pasirinkimo sandorius ar varantus, kaip didžiausia suma nuo nulio iki skirtumo tarp šių verčių:
i)
pasirinkimo sandorio ar varanto rinkos vertė pagal 3 straipsnio 4 dalį;
ii)
pagal riziką įvertinta delta koeficiento suma pagal 3 straipsnio 1 dalies b punktą;
(b)
pardavus pasirinkimo sandorius ar varantus, kaip didžiausia suma nuo nulio iki skirtumo tarp šių sumų:
i)
atitinkama pagrindinio turto rinkos vertė, kuri imama kaip didžiausia galima mokėjimo suma galiojimo pabaigos datą, jei ji nustatyta sutartyje, arba pagrindinio turto rinkos vertė ar faktinė tariamoji vertė, jei didžiausia galima mokėjimo suma sutartyje nenustatyta;
ii)
pagal riziką įvertinta delta koeficiento suma pagal 3 straipsnio 1 dalies b punktą.
4. Nuosavų lėšų reikalavimams apskaičiuoti naudojama gama ir vega koeficientų vertė apskaičiuojama naudojant tinkamą kainodaros modelį, kaip nurodyta Reglamento Nr. 575/2013 329 straipsnio 1 dalyje, 352 straipsnio 1 dalyje ir 358 straipsnio 3 dalyje. Jei pagal šią dalį negalima apskaičiuoti gama ar vega koeficientų, kapitalo reikalavimas ne delta rizikai padengti apskaičiuojamas pagal 3 dalį.
5 straipsnis
Nuosavų lėšų reikalavimų gama rizikai padengti nustatymas pagal delta plius metodą
1. 4 straipsnio 1 dalies a punkto tikslais nuosavų lėšų reikalavimai gama rizikai padengti apskaičiuojami pagal tokią veiksmų seką:
(a)
kiekvieno atskiro pasirinkimo sandorio ar varanto atveju apskaičiuojamas gama koeficiento poveikis;
(b)
susumuojami atskirų pasirinkimo sandorių ar varantų, grindžiamų tos pačios aiškios rūšies pagrindine pozicija, gama koeficiento poveikiai;
(c)
visų neigiamų verčių, gautų atliekant b veiksmą, sumos absoliuti vertė yra nuosavų lėšų reikalavimai gama rizikai padengti. Teigiamos vertės, gautos atliekant b veiksmą, neįtraukiamos.
2. 1 dalies a punkte nurodyto veiksmo tikslais gama koeficiento poveikiai apskaičiuojami pagal I priede nurodytą formulę.
3. 1 dalies b punkte nurodyto veiksmo tikslais aiški pagrindinės pozicijos rūšis yra:
(a)
palūkanų normų ta pačia valiuta atveju: kiekviena terminų grupė, kaip nustatyta Reglamento (ES) Nr. 575/2013 339 straipsnio 2 lentelėje;
(b)
nuosavybės vertybinių popierių ir akcijų indeksų atveju: kiekviena rinka, kaip apibrėžta taisyklėse, kurios turi būti parengtos pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 341 straipsnio 3 dalį;
(c)
užsienio valiutų ir aukso atveju: kiekviena valiutų pora ir auksas;
(d)
biržos prekių atveju: biržos prekės, kurios laikomos tapačiomis, kaip apibrėžta Reglamento (ES) Nr. 575/2013 357 straipsnio 4 dalyje.
6 straipsnis
Nuosavų lėšų reikalavimų vega rizikai padengti nustatymas pagal delta plius metodą
4 straipsnio 1 dalies b punkto tikslais nuosavų lėšų reikalavimai vega rizikai padengti apskaičiuojami pagal tokią veiksmų seką:
(a)
kiekvieno atskiro pasirinkimo sandorio atveju nustatoma vega koeficiento vertė;
(b)
kiekvieno atskiro pasirinkimo sandorio atveju apskaičiuojamas tikėtinas numanomo kintamumo pokytis pridedant arba atimant 25 %, kai numanomas kintamumas suprantamas pagal 4 straipsnio 2 dalį;
(c)
kiekvieno atskiro pasirinkimo sandorio atveju vega koeficiento vertė, gauta atliekant a punkte nurodytą veiksmą, dauginama iš numanomo kintamumo tikėtino pokyčio, gauto atliekant b punkte nurodytą veiksmą;
(d)
kiekvienos aiškios pagrindinės pozicijos rūšies, suprantamos pagal 5 straipsnio 3 dalį, atveju susumuojamos vertės, gautos atliekant c punkte nurodytą veiksmą;
(e)
atliekant d punkte nurodytą veiksmą gautų absoliučių verčių suma yra bendras nuosavų lėšų reikalavimas vega rizikai padengti.
7 straipsnis
Scenarijų metodo taikymo sąlygos
Įstaigos gali naudoti scenarijų metodą, jei jos įvykdo visus šiuos reikalavimus:
(a)
yra įsteigusios rizikos kontrolės padalinį, kuris stebi įstaigų pasirinkimo sandorių portfelio riziką ir apie rezultatus praneša vadovybei;
(b)
kompetentingoms institucijoms pranešė apie iš anksto nustatytą pozicijų, kurias ilgainiui nuosekliai turi apimti šis metodas, apimtį;
(c)
įtraukia scenarijų metodo rezultatus į įstaigos vadovybei teikiamas vidaus ataskaitas.
c punkto tikslais įstaigos apibrėžia tikslias pozicijas, kurioms taikomas scenarijų metodas, įskaitant produkto rūšį arba nustatytą prekybinių operacijų sąrašą ir portfelį, tokioms pozicijoms taikomą aiškų rizikos valdymo metodą ir IT programą bei tų pozicijų priskyrimo scenarijų metodui pagrindimą pozicijų, kurios priskiriamos kitiems metodams, atžvilgiu.
8 straipsnis
Scenarijaus matricos apibrėžtis pagal scenarijų metodą
1. Kiekvienos aiškios pagrindinės pozicijos rūšies, kaip nurodyta 5 straipsnio 3 dalyje, atveju įstaiga apibrėžia scenarijaus matricą, apimančią keletą scenarijų.
2. Pirmasis scenarijaus matricos matmuo yra pagrindinės pozicijos kainų pokyčiai aukščiau arba žemiau jos dabartinės vertės. Pokyčių apimtis yra tokia:
(a)
palūkanų normų pasirinkimo sandorių ar varantų atveju, pridedant arba atimant tikėtiną palūkanų normų pasikeitimą, nustatytą Reglamento (ES) Nr. 575/2013 339 straipsnio 2 lentelės 5 skiltyje;
(b)
nuosavybės priemonių ar akcijų indeksų pasirinkimo sandorių ar varantų atveju, pridedant arba atimant koeficientą, nurodytą Reglamento (ES) Nr. 575/2013 343 straipsnyje;
(c)
užsienio valiutos ir aukso pasirinkimo sandorių ar varantų atveju, pridedant arba atimant koeficientą, nurodytą Reglamento (ES) Nr. 575/2013 351 straipsnyje, arba, kai tinkama, pridedant arba atimant koeficientą, nurodytą Reglamento (ES) Nr. 575/2013 354 straipsnyje;
(d)
biržos prekių pasirinkimo sandorių (varantų) atveju, pridedant arba atimant koeficientą, nurodytą Reglamento (ES) Nr. 575/2013 360 straipsnio 1 dalies a punkte.
3. Pagrindinės pozicijos kainos pokyčių scenarijai apibrėžiami mažiausiai septynių tašku tinkleliu, apimančiu esamus stebėjimo rezultatus ir padalijančiu 2 dalyje nurodytą apimtį į tolygiai išdėstytus intervalus.
4. Antrasis scenarijaus matricos matmuo apibrėžiamas kintamumo pokyčiais. Kintamumo pokyčių apimtis turi neperžengti numanomo kintamumo pridedant ar atimant 25 % ribų, kai numanomas kintamumas suprantamas taip, kaip nurodyta 4 straipsnio 2 dalyje. Ta apimtis dalijama į mažiausiai trijų taškų, apimančių 0 % pokytį, tinklelį, kai apimtis padalijama į tolygiai išdėstytus intervalus.
5. Scenarijaus matrica nustatoma naudojant visus įmanomus taškų derinius, kaip nurodyta 3 ir 4 dalyse. Kiekvienas derinys atitinka vieną scenarijų.
9 straipsnis
Nuosavų lėšų reikalavimų nustatymas pagal scenarijų metodą
Pagal scenarijų metodą nuosavų lėšų reikalavimai pasirinkimo sandorių ar varantų ne delta rizikai padengti apskaičiuojami pagal tokią veiksmų seką:
(a)
kiekvieno atskiro pasirinkimo sandorio ar varanto atveju visi 8 straipsnyje nurodyti scenarijai taikomi modeliuotiems gryniesiems nuostoliams ar grynajam pelnui apskaičiuoti pagal kiekvieną scenarijų. Tas modeliavimas atliekamas naudojant visiško perkainojimo metodus, kai kainų pokyčiai modeliuojami taikant kainodaros modelius ir nenaudojant vietos apytikrių šių modelių reikšmių;
(b)
kiekvienos aiškios pagrindinės pozicijos rūšies, kaip nurodyta 5 straipsnio 3 dalyje, atveju agreguojamos vertės, gautos atliekant a punkte nurodytą skaičiavimą taikant atskirą scenarijų;
(c)
kiekvienos aiškios pagrindinės pozicijos rūšies, kaip nurodyta 5 straipsnio 3 dalyje, atveju „atitinkamas scenarijus“ apskaičiuojamas kaip scenarijus, pagal kurį atliekant b veiksmą nustatytos vertės pavirsta didžiausiais nuostoliais arba, jei nuostolių nėra, mažiausiu pelnu;
(d)
kiekvienos aiškios pagrindinės pozicijos rūšies, kaip nurodyta 5 straipsnio 3 dalyje, atveju nuosavų lėšų reikalavimai apskaičiuojami pagal II priede nurodytą formulę;
(e)
bendras nuosavų lėšų reikalavimas pasirinkimo sandorių ar varantų ne delta rizikos atveju yra nuosavų lėšų reikalavimų, gautų atliekant d punkte nurodytą skaičiavimą visų aiškių pagrindinių pozicijų rūšių atveju, kaip nurodyta 5 straipsnio 3 dalyje, suma.
10 straipsnis
Įsigaliojimas
Šis reglamentas įsigalioja dvidešimtą dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
Šis reglamentas privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse.
Priimta Briuselyje 2014 m. kovo 12 d.