РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА
от 15 юли 2013 година
за упълномощаване на някои държави членки да ратифицират или да се присъединят в интерес на Европейския съюз към Протокола за изменение на Виенската конвенция за гражданска отговорност за ядрена вреда от 21 май 1963 г. и да направят декларация относно прилагането на съответните вътрешни правила от правото на Съюза
(2013/434/ЕС)
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 81, параграф 2, във връзка с член 218, параграф 6, буква а) от него,
като взе предвид предложението на Европейската комисия,
като взе предвид одобрението на Европейския парламент,
като има предвид, че:
(1)
Съюзът работи за установяването на общо съдебно пространство въз основа на принципа на взаимно признаване на съдебни решения.
(2)
Протоколът от 12 септември 1997 г. (наричан по-долу „Протоколът от 1997 г.“) за изменение на Виенската конвенция от 21 май 1963 г. за гражданска отговорност за ядрена вреда (наричана по-долу „Виенската конвенция“) беше договорен с оглед на осигуряването на по-добро обезщетение на пострадалите от вреди, причинени от ядрени аварии. Следователно е желателно разпоредбите на Протокола от 1997 г. да се прилагат в държавите членки, които са договарящи се страни по Виенската конвенция.
(3)
Съюзът има изключителна компетентност по отношение на членове XI и XII от Виенската конвенция, изменена с Протокола от 1997 г., доколкото тези разпоредби засягат правилата, установени в Регламент (ЕО) № 44/2001 на Съвета от 22 декември 2000 г. относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (1). От 10 януари 2015 г. Регламент (ЕО) № 44/2001 ще бъде заменен от Регламент (ЕС) № 1215/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2012 г. относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (2). Държавите членки запазват своята компетентност по въпросите, уредени с Протокола от 1997 г., които не засягат правото на Съюза. Предвид предмета и целта на Протокола от 1997 г. приемането на разпоредбите от протокола, които попадат в рамките на компетентност на Съюза, не може да бъде изолирано от разпоредбите, които попадат в рамките на компетентност на държавите членки.
(4)
Виенската конвенция и Протоколът от 1997 г. не са отворени за участие от страна на регионални организации за икономическа интеграция. В резултат на това Съюзът не е в позиция да стане договаряща се страна по Протокола от 1997 г.
(5)
Поради тази причина държавите членки, които са договарящи се страни по Виенската конвенция и не са ратифицирали Протокола от 1997 г. преди присъединяването си към Съюза, следва да бъдат упълномощени да ратифицират или да се присъединят в интерес на Съюза към Протокола от 1997 г.
(6)
Дванадесет от държавите - членки на Съюза, а именно Белгия, Германия, Гърция, Испания, Франция, Италия, Нидерландия, Португалия, Словения, Финландия, Швеция и Обединеното кралство са договарящи се страни по Парижката конвенция от 29 юли 1960 г. за отговорността на трети страни в областта на ядрената енергетика, изменена с Допълнителния протокол от 28 януари 1964 г. и с Протокола от 16 ноември 1982 г. (наричана по-долу „Парижката конвенция“). Парижката конвенция въвежда режим за обезщетение на пострадалите от вреди, причинени от ядрени аварии, основан на принципи, сходни с тези на Виенската конвенция. Протоколът от 12 февруари 2004 г. (наричан по-долу „Протоколът от 2004 г.“) за изменение на Парижката конвенция осигурява по-добро обезщетение за вреди, причинени от ядрени аварии. С решения 2004/294/ЕО (3) и 2007/727/ЕО (4) на Съвета държавите членки, които са договарящи се страни по Парижката конвенция, бяха упълномощени да ратифицират или да се присъединят към Протокола от 2004 г. в интерес на тогавашната Общност. Ето защо има обективно основание това решение да не бъде адресирано към държавите членки, които са договарящи се страни по Парижката конвенция и не са договарящи се страни по Виенската конвенция.
(7)
Освен това пет от държавите - членки на Съюза, а именно Ирландия, Кипър, Люксембург, Малта и Австрия, не са договарящи се страни нито по Виенската, нито по Парижката конвенция. Предвид факта, че Протоколът от 1997 г. внася изменения във Виенската конвенция и че Регламент (ЕО) № 44/2001 упълномощава държавите членки, обвързани от посочената конвенция, да продължат да прилагат предвидените в нея правила относно юрисдикцията и относно признаването и изпълнението, има обективно основание настоящото решение да бъде адресирано единствено към държавите членки, които са договарящи се страни по Виенската конвенция. В съответствие с това Ирландия, Кипър, Люксембург, Малта и Австрия следва да продължат да спазват правилата, предвидени в Регламент (ЕО) № 44/2001, и да ги прилагат в областта, която е обхваната от Виенската конвенция и от Протокола от 1997 г. за изменение на тази конвенция.
(8)
В резултат на това разпоредбите на Протокола от 1997 г. ще се прилагат по отношение на Съюза единствено от тези държави членки, които са договарящи се страни по Виенската конвенция към момента на приемане на настоящото решение.
(9)
Правилата за признаване и изпълнение на съдебни решения, определени в член XII от Виенската конвенция и изменени с член 14 от Протокола от 1997 г., не следва да се прилагат с предимство пред правилата, уреждащи процедурата за признаване и изпълнение на съдебни решения, установени с Регламент (ЕО) № 44/2001. Следователно държавите членки, които са упълномощени с настоящото решение да ратифицират или да се присъединят към Протокола от 1997 г., следва да направят декларацията, предвидена в настоящото решение, за да се гарантира прилагането на подходящите правила на Съюза.
(10)
Обединеното кралство и Ирландия, към които се прилага Протокол № 21 относно позицията на Обединеното кралство и Ирландия по отношение на пространството на свобода, сигурност и правосъдие, приложен към Договора за Европейския съюз и Договора за функционирането на Европейския съюз, участват в приемането и прилагането на настоящото решение.
(11)
В съответствие с членове 1 и 2 от Протокол № 22 относно позицията на Дания, приложен към Договора за Европейския съюз и към Договора за функционирането на Европейския съюз, Дания не участва в приемането на това решение и не е обвързана от него, нито от неговото прилагане,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Съветът упълномощава България, Чешката република, Естония, Литва, Унгария, Полша и Словакия да ратифицират или да се присъединят в интерес на Съюза към Протокола от 12 септември 1997 г. за изменение на Виенската конвенция за гражданска отговорност за ядрена вреда от 21 май 1963 г.
Текстът на Протокола от 1997 г. е приложен към настоящото решение.
Член 2
Съветът упълномощава България, Чешката република, Естония, Литва, Унгария, Полша и Словакия да направят следната декларация:
„Съдебните решения по въпроси, уредени с Протокола от 12 септември 1997 г. за изменение на Виенската конвенция за гражданска отговорност за ядрена вреда от 21 май 1963 г., които са постановени от съд на държава - членка на ЕС, която е договаряща се страна по Протокола, се признават и изпълняват в [име на държавата членка, която прави декларацията] в съответствие с приложимите по предмета на делото правила на Европейския съюз.“
Член 3
Настоящото решение влиза в сила в деня след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 4
Адресати на настоящото решение са Република България, Чешката република, Република Естония, Република Литва, Унгария, Република Полша и Словашката република, в съответствие с Договорите.
Съставено в Брюксел на 15 юли 2013 година.
TARYBOS SPRENDIMAS
2013 m. liepos 15 d.
kuriuo tam tikros valstybės narės įgaliojamos dėl Europos Sąjungos interesų ratifikuoti Protokolą, kuriuo iš dalies keičiama 1963 m. gegužės 21 d. Vienos konvencija dėl civilinės atsakomybės už branduolinę žalą, arba prie jo prisijungti ir padaryti pareiškimą dėl atitinkamų Sąjungos teisės vidaus taisyklių taikymo
(2013/434/ES)
EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 81 straipsnio 2 dalį kartu su 218 straipsnio 6 dalies a punktu,
atsižvelgdama į Europos Komisijos pasiūlymą,
atsižvelgdama į Europos Parlamento pritarimą,
kadangi:
(1)
Sąjunga stengiasi sukurti bendrą teisminę erdvę, grindžiamą teismo sprendimų abipusio pripažinimo principu;
(2)
dėl 1997 m. rugsėjo 12 d. Protokolo (toliau - 1997 m. Protokolas), kuriuo iš dalies keičiama 1963 m. gegužės 21 d. Vienos konvencija dėl civilinės atsakomybės už branduolinę žalą (toliau - Vienos konvencija), buvo susitarta siekiant gerinti žalos atlyginimo branduolinių incidentų aukoms priemones. Todėl tikslinga, kad 1997 m. Protokolo nuostatos būtų taikomos valstybėse narėse, kurios yra Vienos konvencijos Susitariančiosios Šalys;
(3)
Sąjunga turi išimtinę kompetenciją Vienos konvencijos, iš dalies pakeistos 1997 m. Protokolu, XI ir XII straipsnių srityse tiek, kiek tos nuostatos daro poveikį taisyklėms, išdėstytoms 2000 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamente (EB) Nr. 44/2001 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo (1). Reglamentas (EB) Nr. 44/2001 nuo 2015 m. sausio 10 d. bus pakeistas 2012 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) Nr. 1215/2012 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo (2). Valstybės narės išlieka kompetentingos spręsti klausimus, kuriems taikomas 1997 m. Protokolas ir kurie neturi poveikio Sąjungos teisei. Atsižvelgiant į 1997 m. Protokolo dalyką ir tikslą, Sąjungos kompetencijai priklausančios Protokolo nuostatos negali būti priimamos atskirai nuo valstybių narių kompetencijai priklausančių nuostatų;
(4)
Vienos konvencijoje ir 1997 m. Protokole negali dalyvauti regioninės ekonominės integracijos organizacijos. Todėl Sąjunga negali tapti 1997 m. Protokolo Susitariančiąja Šalimi;
(5)
todėl valstybės narės, kurios yra Vienos konvencijos Susitariančiosios Šalys ir kurios iki jų įstojimo į Sąjungą neratifikavo 1997 m. Protokolo, turėtų būti įgaliotos dėl Sąjungos interesų ratifikuoti 1997 m. Protokolą arba prie jo prisijungti;
(6)
dvylika Sąjungos valstybių narių, t. y. Belgija, Vokietija, Graikija, Ispanija, Prancūzija, Italija, Nyderlandai, Portugalija, Slovėnija, Suomija, Švedija ir Jungtinė Karalystė, yra 1960 m. liepos 29 d. Paryžiaus konvencijos dėl atsakomybės prieš trečią šalį atominės energijos srityje su pakeitimais, padarytais 1964 m. sausio 28 d. papildomu protokolu ir 1982 m. lapkričio 16 d. protokolu, (toliau - Paryžiaus konvencija) Susitariančiosios Šalys. Paryžiaus konvencijoje nustatyta žalos atlyginimo branduolinių incidentų aukoms tvarka, kuri grindžiama principais, panašiais į Vienos konvencijoje nustatytus principus. Paryžiaus konvenciją iš dalies keičiančiu 2004 m. vasario 12 d. Protokolu (toliau - 2004 m. Protokolas) gerinamos branduolinių incidentų padarytos žalos atlyginimo priemonės. Tarybos sprendimais 2004/294/EB (3) ir 2007/727/EB (4) valstybės narės, kurios yra Paryžiaus konvencijos Susitariančiosios Šalys, buvo įgaliotos tuometinės Bendrijos interesais ratifikuoti 2004 m. Protokolą arba prie jo prisijungti. Todėl objektyviu požiūriu pateisinama, kad šis sprendimas neturėtų būti skirtas toms valstybėms narėms, kurios yra Paryžiaus konvencijos Susitariančiosios Šalys, o ne Vienos konvencijos Susitariančiosios Šalys;
(7)
be to, penkios Sąjungos valstybės narės, t. y. Airija, Kipras, Liuksemburgas, Malta ir Austrija, nėra nei Vienos konvencijos, nei Paryžiaus konvencijos Susitariančiosios Šalys. Atsižvelgiant į tai, kad 1997 m. Protokolu iš dalies keičiama Vienos konvencija ir kad Reglamentu (EB) Nr. 44/2001 valstybės narės, kurioms ta Konvencija yra privaloma, įgaliojamos toliau taikyti joje numatytas jurisdikcijos taisykles bei taisykles dėl pripažinimo ir vykdymo, objektyviu požiūriu pateisinama, kad šis sprendimas turėtų būti skirtas tik toms valstybėms narėms, kurios yra Vienos konvencijos Susitariančiosios Šalys. Todėl Airija, Kipras, Liuksemburgas, Malta ir Austrija turėtų toliau remtis Reglamente (EB) Nr. 44/2001 nustatytomis taisyklėmis ir jas taikyti srityje, kuriai taikoma Vienos konvencija ir 1997 m. Protokolas, kuriuo iš dalies keičiama ta Konvencija;
(8)
taigi, kiek tai susiję su Sąjunga, 1997 m. Protokolo nuostatas taikys tik tos valstybės narės, kurios šio sprendimo priėmimo metu yra Vienos konvencijos Susitariančiosios Šalys;
(9)
Vienos konvencijos XII straipsnyje, iš dalies pakeistame 1997 m. Protokolo 14 straipsniu, nustatytos taisyklės dėl teismo sprendimų pripažinimo ir vykdymo neturėtų būti viršesnės už Reglamentu (EB) Nr. 44/2001 nustatytas taisykles, reglamentuojančias teismo sprendimų pripažinimo ir vykdymo procedūrą. Todėl valstybės narės, kurios šiuo Sprendimu įgaliojamos ratifikuoti 1997 m. Protokolą arba prie jo prisijungti, turėtų padaryti šiame sprendime numatytą pareiškimą, kuriuo užtikrintų atitinkamų Sąjungos taisyklių taikymą;
(10)
Jungtinė Karalystė ir Airija, kurioms taikomas prie Europos Sąjungos sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo pridėtas Protokolas Nr. 21 dėl Jungtinės Karalystės ir Airijos pozicijos dėl laisvės, saugumo ir teisingumo erdvės, dalyvauja priimant šį sprendimą ir jį taikant;
(11)
pagal prie Europos Sąjungos sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo pridėto Protokolo Nr. 22 dėl Danijos pozicijos 1 ir 2 straipsnius Danija nedalyvauja priimant šį Sprendimą ir jis jai nėra privalomas ar taikomas,
PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
1 straipsnis
Taryba įgalioja Bulgariją, Čekiją, Estiją, Lietuvą, Vengriją, Lenkiją ir Slovakiją dėl Sąjungos interesų ratifikuoti 1997 m. rugsėjo 12 d. Protokolą, kuriuo iš dalies keičiama 1963 m. gegužės 21 d. Vienos konvencija dėl civilinės atsakomybės už branduolinę žalą, arba prie jo prisijungti.
1997 m. Protokolo tekstas pridedamas prie šio sprendimo.
2 straipsnis
Taryba įgalioja Bulgariją, Čekiją, Estiją, Lietuvą, Vengriją, Lenkiją ir Slovakiją padaryti šį pareiškimą:
„Teismo sprendimai 1997 m. rugsėjo 12 d. Protokolu, kuriuo iš dalies keičiama 1963 m. gegužės 21 d. Vienos konvencija dėl civilinės atsakomybės už branduolinę žalą, reglamentuojamais klausimais, priimti Europos Sąjungos valstybės narės, kuri yra to Protokolo Susitariančioji Šalis, teismo, pripažįstami ir vykdomi [pareiškimą pateikiančios valstybės narės pavadinimas] vadovaujantis atitinkamomis Europos Sąjungos taisyklėmis šiuo klausimu.“
3 straipsnis
Šis sprendimas įsigalioja kitą dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
4 straipsnis
Šis sprendimas pagal Sutartis skirtas Bulgarijos Respublikai, Čekijos Respublikai, Estijos Respublikai, Lietuvos Respublikai, Vengrijai, Lenkijos Respublikai ir Slovakijos Respublikai.
Priimta Briuselyje 2013 m. liepos 15 d.