РЕШЕНИЕ № 994/2012/ЕС НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 25 октомври 2012 година
за създаване на механизъм за обмен на информация във връзка с междуправителствени споразумения между държавите членки и трети държави в областта на енергетиката
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 194 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта за законодателния акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
след консултация с Комитета на регионите,
в съответствие с обикновената законодателна процедура (2),
като имат предвид, че:
(1)
Европейският съвет поиска от държавите членки от 1 януари 2012 г. да информират Комисията за всички свои нови и действащи двустранни споразумения с трети държави в областта на енергетиката. Комисията следва да предоставя тази информация на разположение на всички останали държави членки в подходяща форма, като отчита необходимостта от защита на чувствителната търговска информация.
(2)
Член 4 от Договора за Европейския съюз (ДЕС) изисква държавите членки да предприемат всички подходящи мерки, за да гарантират изпълнението на задълженията, произтичащи от Договорите или от актовете на институциите на Съюза. Поради това държавите членки следва да избягват или да отстраняват всякакви несъответствия между правото на Съюза и международните споразумения, сключени между държавите членки и трети държави.
(3)
Правилното функциониране на вътрешния енергиен пазар налага вносът на енергия в Съюза да се урежда изцяло от правилата за създаване на вътрешния енергиен пазар. Неправилното функциониране на вътрешния енергиен пазар поставя Съюза в уязвимо и неизгодно положение по отношение на сигурността на енергийните доставки и намалява потенциалните ползи на този пазар за европейските потребители и промишленост. Високата степен на прозрачност по отношение на споразуменията между държавите членки и трети държави в областта на енергетиката ще позволи на Съюза да предприема координирани действия, в дух на солидарност, за да се гарантира, че тези споразумения съответстват на правото на Съюза и гарантират реална сигурност на енергийните доставки. Тази прозрачност би била от полза за постигането както на по-тясно сътрудничество в рамките на Съюза в областта на външните отношения, свързани с енергетиката, така и на дългосрочните цели на политиката на Съюза в областта на енергетиката, климата и сигурността на енергийните доставки.
(4)
Ето защо следва да бъде създаден нов механизъм за обмен на информация. Той следва да се прилага само за междуправителствените споразумения, които имат последици за вътрешния енергиен пазар или за сигурността на енергийните доставки в Съюза, тъй като тези два въпроса са неразривно свързани. Държавите членки следва да отговарят за първоначалната оценка на това, дали дадено междуправителствено споразумение или друг текст, към който изрично препраща дадено междуправителствено споразумение, има последици за вътрешния енергиен пазар или за сигурността на енергийните доставки в Съюза; при съмнение държавите членки следва да се консултират с Комисията. По принцип споразуменията, които вече не са в сила или не се прилагат, нямат последици за вътрешния енергиен пазар или за сигурността на енергийните доставки в Съюза и поради това този механизъм за обмен на информация не следва да се прилага за тях. Механизмът за обмен на информация следва да обхваща по-специално всички междуправителствени споразумения, които имат последици за доставките на газ, нефт или електроенергия чрез трайно установена инфраструктура или които имат последици за количеството енергия, внасяно в Съюза.
(5)
Междуправителствените споразумения, които трябва да бъдат нотифицирани на Комисията в тяхната цялост съгласно други актове на Съюза, следва да бъдат изключени от механизма за обмен на информация. Въпреки това освобождаването не следва да се прилага по отношение на междуправителствени споразумения с трети държави, които имат последици за развитието и използването на газовата инфраструктура и доставките на газ, които трябва да бъдат предадени на Комисията в съответствие с член 13, параграф 6, буква а) от Регламент (ЕС) № 994/2010 на Европейския парламент и на Съвета от 20 октомври 2010 г. относно мерките за гарантиране на сигурността на доставките на газ (3). Тези споразумения следва да бъдат нотифицирани съгласно правилата, установени в настоящото решение. За да се избегне повторение, следва да се приеме, че с подаването на нотификацията в съответствие с настоящото решение е изпълнено задължението, предвидено в член 13, параграф 6, буква а) от Регламент (ЕС) № 994/2010.
(6)
В приложното поле на настоящото решение не следва да попадат междуправителствени споразумения по въпроси от приложното поле на Договора за създаване на Европейската общност за атомна енергия.
(7)
Настоящото решение не поражда задължения във връзка със споразумения между търговски оператори. То обаче не възпрепятства държавите членки да съобщават на Комисията на доброволна основа търговски споразумения, към които изрично препращат междуправителствени споразумения. Освен това, тъй като е възможно в търговските споразумения да се съдържат регулаторни разпоредби, търговските оператори, които договарят търговски споразумения с оператори от трети държави, следва да имат възможността да искат насоки от Комисията, за да се избегнат възможни стълкновения с правото на Съюза.
(8)
Държавите членки следва да представят на Комисията всички действащи междуправителствени споразумения, независимо дали са влезли в сила или се прилагат временно по смисъла на член 25 от Виенската конвенция за правото на договорите, както и всички нови междуправителствени споразумения.
(9)
По-голямата прозрачност по отношение на бъдещи междуправителствени споразумения, които ще бъдат договорени или се договарят между държавите членки и трети държави в областта на енергетиката, би могла да допринесе за последователността в подходите на държавите членки по отношение на такива споразумения, както и за съответствието с правото на Съюза и за сигурността на енергийните доставки в Съюза. Ето защо държавите членки следва да имат възможността да информират Комисията за преговорите по нови междуправителствени споразумения или изменения на действащи междуправителствени споразумения. Когато държавите членки изберат тази възможност, Комисията следва да бъде редовно информирана за напредъка на преговорите. Държавите членки следва да имат възможността да поканят Комисията да участва в преговорите като наблюдател.
Комисията следва да има и възможността да участва като наблюдател по свое искане, след одобрение от съответната държава членка. Държавите членки следва също така да могат да се обърнат към Комисията за съдействие по време на преговорите с трети държави. В такъв случай Комисията следва да има възможността да даде насоки как да се избегне несъвместимост с правото на Съюза и да обърне внимание на целите на енергийната политика на Съюза и на принципа на солидарност между държавите членки.
(10)
Комисията следва да оценява съвместимостта на действащите междуправителствени споразумения с правото на Съюза. В случай на несъвместимост държавите членки следва да предприемат всички необходими мерки, за да намерят подходящо решение с оглед отстраняване на установената несъвместимост.
(11)
За да се гарантира по-голяма прозрачност и да се избегнат възможните стълкновения с правото на Съюза, държавите членки следва да разполагат с възможността да информират Комисията във връзка с ново междуправителствено споразумение с трета държава преди началото или по време на преговорите. Когато държава членка, която е договорила междуправителствено споразумение, е информирала Комисията за това преди приключването на преговорите и ѝ е представила проекта на междуправителственото споразумение, Комисията следва да разполага с възможността да информира тази държава членка за становището си относно съвместимостта на договореното споразумение с правото на Съюза. В съответствие с член 258 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС) Комисията има правото да започне производство за установяване на нарушение, когато прецени, че дадена държава членка не е изпълнила задълженията си по ДФЕС.
(12)
Всички окончателни, ратифицирани междуправителствени споразумения, попадащи в приложното поле на настоящото решение, следва да бъдат изпращани на Комисията, за да може да бъдат информирани всички останали държави членки.
(13)
Комисията следва да предостави на всички останали държави членки достъп до цялата получена от нея информация в защитен електронен формат. Комисията следва да зачита исканията на държавите членки за третиране на предоставената ѝ от тях информация като поверителна. Исканията за поверителност обаче не следва да ограничават достъпа на самата Комисия до поверителна информация, тъй като Комисията се нуждае от изчерпателна информация за целите на извършваната от нея оценка. Комисията следва да отговаря за осигуряване на прилагането на клаузата за поверителност. Исканията за поверителност не следва да засягат правото на достъп до документи, предвидено в Регламент (ЕО) № 1049/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 2001 г. относно публичния достъп до документи на Европейския парламент, на Съвета и на Комисията (4).
(14)
Ако някоя държава членка счита дадено междуправителствено споразумение за поверително, тя следва да предостави обобщена информация за него на Комисията, за да бъдат информирани и останалите държави членки.
(15)
Постоянният обмен на информация за междуправителствените споразумения на равнището на Съюза следва да позволи разработването на най-добри практики. Въз основа на тези най-добри практики Комисията, когато е уместно в сътрудничество с Европейската служба за външна дейност (ЕСВД) по въпросите, свързани с външната политика на Съюза, следва да разработи незадължителни образци на разпоредби, които да се използват в междуправителствените споразумения между държавите членки и трети държави. Използването на тези образци на разпоредби следва да има за цел да се избегнат стълкновения на междуправителствените споразумения с правото на Съюза, по-специално с правото в областта на конкуренцията и правилата за вътрешния енергиен пазар, както и стълкновенията с международните споразумения, сключени от Съюза. Използването им следва да бъде незадължително, а съдържанието им следва да може да се адаптира към всякакви особени обстоятелства.
(16)
Предвид съществуването на вътрешен енергиен пазар и целите на енергийната политика на Съюза държавите членки следва надлежно да отчитат тези цели, когато договарят междуправителствени споразумения в областта на енергетиката, които имат последици за енергийната политика на Съюза.
(17)
По-доброто взаимно познаване на действащите и на нови междуправителствени споразумения следва да спомогне за по-добра координация по въпросите на енергетиката между държавите членки и между държавите членки и Комисията. Тази подобрена координация следва да позволи на държавите членки да се ползват в пълна степен от политическата и икономическата тежест на Съюза, а също така да позволи на Комисията да предлага решения на констатираните проблеми в областта на междуправителствените споразумения.
(18)
Комисията следва да улеснява и насърчава координацията между държавите членки с цел да се увеличи стратегическата роля на Съюза като цяло посредством твърд и ефикасен съгласуван подход към държавите производителки, държавите на транзитно преминаване и държавите потребителки.
(19)
Механизмът за обмен на информация, включително оценките, които се извършват от държавите членки при прилагането му, не засяга прилагането на правилата на Съюза относно нарушенията, държавната помощ и конкуренцията.
(20)
Комисията следва да направи оценка на това, дали настоящото решение е достатъчно и ефективно за целите на осигуряването на съответствие на междуправителствените споразумения с правото на Съюза и на гарантиране на висока степен на координация между държавите членки по отношение на междуправителствените споразумения в областта на енергетиката.
(21)
Тъй като целта на настоящото решение, а именно обменът на информация между държавите членки и Комисията по междуправителствените споразумения в областта на енергетиката, не може да бъде постигната в достатъчна степен от държавите членки, а поради последиците от настоящото решение може да бъде по-добре постигната на равнището на Съюза, Съюзът може да предприеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от ДЕС. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящото решение не надхвърля необходимото за постигането на тази цел,
ПРИЕХА НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Предмет и приложно поле
1. С настоящото решение се създава механизъм за обмен на информация между държавите членки и Комисията във връзка с междуправителствени споразумения в областта на енергетиката по смисъла на член 2 с цел да се подобри функционирането на вътрешния енергиен пазар.
2. Настоящото решение не се прилага за междуправителствени споразумения, за които като цяло вече се прилагат други специални процедури за нотифициране съгласно правото на Съюза.
Независимо от първа алинея настоящото решение се прилага за междуправителствените споразумения, които се предават на Комисията съгласно член 13, параграф 6, буква а) от Регламент (ЕС) № 994/2010.
Член 2
Определения
За целите на настоящото решение се прилагат следните определения:
1)
„междуправителствено споразумение“ означава всяко правно обвързващо споразумение между една или няколко държави членки и една или няколко трети държави, което има последици за действието или функционирането на вътрешния енергиен пазар или за сигурността на енергийните доставки в Съюза; въпреки това, когато такова правно обвързващо споразумение обхваща и други въпроси, „междуправителствено споразумение“ представляват само разпоредбите, които се отнасят до енергетиката, включително общите разпоредби, приложими към свързаните с енергетиката разпоредби;
2)
„действащо междуправителствено споразумение“ означава междуправителствено споразумение, което е влязло в сила или се прилага временно преди влизането в сила на настоящото решение.
Член 3
Обмен на информация между държавите членки и Комисията
1. До 17 февруари 2013 г. държавите членки представят на Комисията всички действащи междуправителствени споразумения, включително техните приложения и изменения. Когато тези действащи междуправителствени споразумения съдържат изрично препращане към други текстове, държавите членки представят на Комисията и тези други текстове, доколкото те съдържат елементи, имащи последици за функционирането на вътрешния енергиен пазар или за сигурността на енергийните доставки в Съюза. Това задължение обаче не се прилага към споразуменията между търговски оператори.
Действащите междуправителствени споразумения, които към датата на влизане в сила на настоящото решение вече са предадени на Комисията в съответствие с член 13, параграф 6, буква а) от Регламент (ЕС) № 994/2010, се считат за представени за целите на настоящия параграф, при условие че предаването им съответства на изискванията по първа алинея от настоящия параграф. До 17 февруари 2013 г. държавите членки информират Комисията дали някоя част на тези действащи междуправителствени споразумения трябва да се счита за поверителна и дали предоставената информация може да бъде обменяна с други държави членки.
Когато съгласно настоящия параграф дадена държава членка представя на Комисията действащо междуправителствено споразумение, което попада и в приложното поле на член 13, параграф 6, буква а) от Регламент (ЕС) № 994/2010, се приема, че тя е изпълнила задължението за предаване, предвидено в посочения член.
2. Когато след първата си оценка Комисията има резерви относно съвместимостта на споразуменията, представени ѝ съгласно параграф 1, с правото на Съюза, и по-специално с правото на Съюза в областта на конкуренцията и със законодателството на Съюза относно вътрешния енергиен пазар, Комисията информира заинтересованите държави членки за това в срок от 9 месеца от представянето на споразуменията.
3. Преди или по време на преговорите с трета държава по междуправителствено споразумение или по изменение на действащо междуправителствено споразумение дадена държава членка може писмено да информира Комисията за целите на преговорите и разпоредбите, които са предмет на преговорите, като може да съобщи на Комисията и всякаква друга информация от значение. Когато държавата членка изпрати на Комисията такова уведомление за преговори, заинтересованата държава членка информира редовно Комисията за хода на преговорите.
Заинтересованата държава членка посочва на Комисията дали представената съгласно първа алинея информация може да бъде обменяна с всички останали държави членки. В случай че информацията може да бъде обменяна, Комисията предоставя на всички държави членки достъп до получената информация в защитен електронен формат, освен до поверителните части, определени в съответствие с член 4.
4. Ако дадена държава членка изпрати на Комисията уведомление за преговори съгласно параграф 3, Комисията може да ѝ даде насоки как да се избегне несъвместимост на междуправителственото споразумение или изменението на действащо междуправителствено споразумение, което е предмет на преговорите, с правото на Съюза.
5. При ратифициране на междуправителствено споразумение или при изменение на междуправителствено споразумение заинтересованата държава членка представя на Комисията междуправителственото споразумение или изменението, заедно с всякакви приложения към споразумението или изменението.
Когато междуправителственото споразумение или изменението на междуправителствено споразумение препраща изрично към други текстове, държавите членки представят и тези други текстове, доколкото те съдържат елементи, които имат последици за функционирането на вътрешния енергиен пазар или за сигурността на енергийните доставки в Съюза. Това задължение обаче не се прилага за споразуменията между търговски оператори.
6. Без да се засягат параграф 7 от настоящия член и член 4, Комисията предоставя на всички останали държави членки достъп до получените от нея съгласно параграфи 1 и 5 документи в защитен електронен формат.
7. Когато дадена държава членка даде указание на Комисията в съответствие с член 4 да не предоставя достъп на други държави членки до действащо междуправителствено споразумение, изменение на действащо междуправителствено споразумение или ново междуправителствено споразумение, тя предоставя обобщение на представената информация. Това обобщение съдържа най-малкото следната информация относно съответното споразумение или изменение:
а)
предмет;
б)
цел и приложно поле;
в)
срок на действие;
г)
договарящи страни;
д)
информация за основните му елементи.
Комисията предоставя на всички останали държави членки достъп до обобщението в електронен формат.
Член 4
Поверителност
1. Когато предоставя информация на Комисията съгласно член 3, параграфи 1-6, държавата членка може да посочи дали някоя част от информацията, била тя търговска или друга информация, чието разгласяване би могло да навреди на дейностите на участващите страни, трябва да се счита за поверителна и дали предоставената информация може да бъде обменяна с други държави членки. Комисията се съобразява с тези указания.
2. Исканията за поверителност по настоящия член не ограничават достъпа на самата Комисия до поверителна информация. Комисията взема мерки за това достъп до поверителната информация да имат само службите на Комисията, за които е абсолютно необходимо да разполагат с тази информация.
Член 5
Съдействие от Комисията
Когато дадена държава членка изпрати на Комисията уведомление за преговори съгласно член 3, параграф 3, тази държава членка може да поиска съдействие от Комисията за тези преговори.
Комисията може да участва в преговорите като наблюдател по искане на заинтересованата държава или по искане на Комисията и с писменото съгласие на съответната държава членка.
Когато Комисията участва в преговорите като наблюдател, тя може да предостави на заинтересованата държава членка насоки как да се избегне несъвместимостта на междуправителственото споразумение или изменението, предмет на преговорите, с правото на Съюза.
Член 6
Оценка на съвместимостта
1. Когато дадена държава членка договаря междуправителствено споразумение или изменение на действащо междуправителствено споразумение и не е в състояние да стигне въз основа на собствената си оценка до категорично заключение относно съвместимостта с правото на Съюза на междуправителственото споразумение или на изменението, предмет на преговорите, тя информира Комисията за това преди приключването на преговорите и ѝ представя съответния проект на споразумение или на изменение заедно с всички приложения към него.
2. В срок от четири седмици от датата на получаване на проекта на споразумение или на изменение, заедно с приложенията към него, Комисията информира съответната държава членка за всички свои резерви относно съвместимостта на проекта на междуправителствено споразумение или на изменение с правото на Съюза. При липса на отговор от страна на Комисията в рамките на посочения срок се счита, че Комисията няма резерви.
3. Когато Комисията информира съгласно параграф 2 заинтересованата държава членка, че има резерви, тя информира заинтересованата държава членка за своето становище относно съвместимостта с правото на Съюза на съответния проект на междуправителствено споразумение или на изменение в срок от 10 седмици от датата на получаване, посочена в параграф 2 („срок за проверка“). Срокът за проверка на съвместимостта може да бъде удължен със съгласието на заинтересованата държава членка. При липса на становище от страна на Комисията в рамките на срока за проверка се счита, че Комисията не е повдигнала никакви възражения.
4. Когато обстоятелствата го изискват, сроковете, посочени в параграфи 2 и 3, се съкращават със съгласието на Комисията.
Член 7
Координация между държавите членки
Комисията улеснява и насърчава координацията между държавите членки с цел:
a)
да прави преглед на тенденциите в областта на междуправителствените споразумения и да се стреми към последователност и съгласуваност във външните отношения на Съюза в областта на енергетиката с държавите производителки, държавите на транзитно преминаване и държавите потребителки;
б)
да набележи общите проблеми при междуправителствените споразумения, да проучи подходящите мерки за решаване на тези проблеми и, когато е целесъобразно, да предложи решения;
в)
въз основа на най-добрите практики и като се консултира с държавите членки, да разработи незадължителни образци на разпоредби, които, ако бъдат използвани, биха подобрили значително съответствието на бъдещите междуправителствени споразумения с правото на Съюза;
г)
да подпомага, когато е целесъобразно, изготвянето на многостранни междуправителствени споразумения с участието на няколко държави членки или на Съюза като цяло.
Член 8
Доклади и преглед
1. До 1 януари 2016 г. Комисията представя на Европейския парламент, Съвета и Европейския икономически и социален комитет доклад за прилагането на настоящото решение.
2. В доклада по-специално се прави оценка на това доколко настоящото решение спомага за осигуряване на съответствие на междуправителствените споразумения с правото на Съюза, както и на висока степен на координация между държавите членки по отношение на междуправителствените споразумения. В него се оценяват и последиците от настоящото решение за преговорите на държавите членки с трети държави, а също и целесъобразността на приложното поле на настоящото решение и предвидените в него процедури.
3. След представянето на първия доклад, посочен в параграф 1 от настоящия член, Комисията докладва на всеки три години на Европейския парламент и на Съвета за информацията, получена съгласно член 3, като надлежно взема предвид разпоредбите на настоящото решение относно поверителността.
Член 9
Влизане в сила
Настоящото решение влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 10
Адресати
Адресати на настоящото решение са държавите членки.
Съставено в Страсбург на 25 октомври 2012 година.
EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS SPRENDIMAS Nr. 994/2012/ES
2012 m. spalio 25 d.
kuriuo nustatomas keitimosi informacija apie tarpvyriausybinius valstybių narių ir trečiųjų šalių energetikos susitarimus mechanizmas
(Tekstas svarbus EEE)
EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdami į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 194 straipsnį,
atsižvelgdami į Europos Komisijos pasiūlymą,
teisėkūros procedūra priimamo akto projektą perdavus nacionaliniams parlamentams,
atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę (1),
pasikonsultavę su Regionų komitetu,
laikydamiesi įprastos teisėkūros procedūros (2),
kadangi:
(1)
Europos Vadovų Taryba paprašė valstybių narių nuo 2012 m. sausio 1 d. informuoti Komisiją apie visus savo naujus ir galiojančius dvišalius susitarimus su trečiosiomis šalimis energijos srityje. Komisija turėtų sudaryti galimybę visoms kitoms valstybėms narėms susipažinti su šia informacija tinkama forma, atsižvelgdama į tai, kad reikia apsaugoti neskelbtiną komercinę informaciją;
(2)
pagal Europos Sąjungos sutarties (toliau - ES sutartis) 4 straipsnį reikalaujama, kad valstybės narės imtųsi visų tinkamų priemonių, kad būtų užtikrintas Sutartimis ar Sąjungos institucijų aktais nustatytų pareigų vykdymas. Todėl valstybės narės turėtų vengti Sąjungos teisės ir tarptautinių susitarimų, sudarytų tarp valstybių narių ir trečiųjų šalių, nesuderinamumo arba turėtų jį pašalinti;
(3)
siekiant, kad energijos vidaus rinka veiktų tinkamai, į Sąjungą importuojama energija turėtų būti visapusiškai reglamentuojama taisyklėmis, kuriomis sukuriama energijos vidaus rinka. Dėl netinkamai veikiančios energijos vidaus rinkos Sąjunga atsiduria pažeidžiamoje ir nepalankioje padėtyje energijos tiekimo saugumo atžvilgiu, ir dėl to sumažėja jos galima nauda Europos vartotojams ir pramonei. Didelis valstybių narių ir trečiųjų šalių energetikos susitarimų skaidrumas leistų Sąjungai solidariai imtis koordinuotų veiksmų, kad būtų užtikrintas tokių susitarimų suderinamumas su Sąjungos teise ir veiksmingai užtikrintas energijos tiekimo saugumas. Toks skaidrumas taip pat būtų naudingas siekiant glaudesnio Sąjungos vidaus bendradarbiavimo išorės santykių energetikos srityje ir ilgalaikių Sąjungos politikos tikslų, susijusių su energetika, klimatu ir energijos tiekimo saugumu;
(4)
todėl turėtų būti nustatytas naujas keitimosi informacija mechanizmas. Jis turėtų būti taikomas tik tarpvyriausybiniams susitarimams, turintiems poveikį energijos vidaus rinkai arba energijos tiekimo saugumui Sąjungoje, nes šios dvi sritys itin glaudžiai susijusios. Už pirminį vertinimą, ar tarpvyriausybinis susitarimas arba kitas tekstas, kuris aiškiai nurodomas tarpvyriausybiniame susitarime, turi poveikį energijos vidaus rinkai ar energijos tiekimo saugumui Sąjungoje, turėtų būti atsakingos valstybės narės; jei kyla abejonių, valstybės narės turėtų konsultuotis su Komisija. Iš esmės susitarimai, kurie jau nebegalioja arba yra nebetaikomi, neturi poveikio energijos vidaus rinkai ar energijos tiekimo saugumui Sąjungoje, todėl šis keitimosi informacija mechanizmas jiems neturėtų būti taikomas. Keitimosi informacija mechanizmas turėtų apimti pirmiausia visus tarpvyriausybinius susitarimus, kurie turi poveikį dujų, naftos arba elektros tiekimui per pastoviąją infrastruktūrą arba kurie turi poveikį į Sąjungą importuojamos energijos kiekiui;
(5)
keitimosi informacija mechanizmas neturėtų būti taikomas tarpvyriausybiniams susitarimams, apie kuriuos visa apimtimi turi būti pranešta Komisijai remiantis kitais Sąjungos teisės aktais. Tačiau tas atleidimas neturėtų būti taikomas tarpvyriausybiniams susitarimams su trečiosiomis šalimis, kurie turi poveikį dujų infrastruktūros vystymui ir naudojimui bei dujų tiekimui ir apie kuriuos turi būti pranešta Komisijai pagal 2010 m. spalio 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 994/2010 dėl dujų tiekimo saugumo užtikrinimo priemonių (3) 13 straipsnio 6 dalies a punktą. Apie tokius susitarimus turėtų būti pranešama pagal šiame sprendime išdėstytas taisykles. Siekiant išvengti dubliavimosi, reikėtų laikyti, kad, pateikus pranešimą pagal šį sprendimą, įvykdoma Reglamento (ES) Nr. 994/2010 13 straipsnio 6 dalies a punkte nustatyta pareiga;
(6)
šis sprendimas neturėtų būti taikomas tarpvyriausybiniams susitarimams tais klausimais, kurie reglamentuojami Europos atominės energijos bendrijos steigimo sutartimi;
(7)
šiuo sprendimu nesukuriama pareigų komercinių ūkio subjektų susitarimų atžvilgiu. Tačiau juo neužkertamas kelias tam, kad valstybės narės savanoriškai praneštų Komisijai apie komercinius susitarimus, kurie aiškiai nurodomi tarpvyriausybiniuose susitarimuose. Be to, kadangi komerciniuose susitarimuose gali būti reguliuojamojo pobūdžio nuostatų, komercinės veiklos vykdytojai, vedantys derybas dėl komercinių susitarimų su trečiųjų šalių veiklos vykdytojais, turėtų turėti galimybę konsultuotis su Komisija, kad išvengtų galimų prieštaravimų Sąjungos teisei;
(8)
valstybės narės turėtų pateikti Komisijai visus galiojančius tarpvyriausybinius susitarimus, neatsižvelgiant į tai, ar jie įsigaliojo ar taikomi laikinai, kaip apibrėžta Vienos konvencijos dėl tarptautinių sutarčių teisės 25 straipsnyje, ir visus naujus tarpvyriausybinius susitarimus;
(9)
didesnis būsimų tarpvyriausybinių susitarimų, dėl kurių bus arba yra deramasi tarp valstybių narių ir trečiųjų šalių, skaidrumas galėtų prisidėti prie valstybių narių požiūrio į tokius susitarimus nuoseklumo, atitikties Sąjungos teisei bei energijos tiekimo saugumo Sąjungoje. Todėl valstybės narės turėtų turėti galimybę pranešti Komisijai apie derybas dėl naujų tarpvyriausybinių susitarimų arba galiojančių tarpvyriausybinių susitarimų pakeitimų. Jei valstybės narės pasirenka tokią galimybę, Komisija turėtų būti reguliariai informuojama apie derybų pažangą. Valstybės narės turėtų turėti galimybę pakviesti Komisiją dalyvauti derybose kaip stebėtoją.
Komisija taip pat turėtų turėti galimybę dalyvauti kaip stebėtoja savo prašymu, jei tam pritaria atitinkama valstybė narė. Be to, valstybės narės turėtų turėti galimybę paprašyti Komisijos padėti joms derybose su trečiosiomis šalimis. Tokiu atveju Komisija turėtų turėti galimybę teikti konsultacijas, kaip išvengti nesuderinamumo su Sąjungos teise, ir atkreipti dėmesį į Sąjungos energetikos politikos tikslus ir valstybių narių solidarumo principą;
(10)
Komisija turėtų įvertinti galiojančių tarpvyriausybinių susitarimų suderinamumą su Sąjungos teise. Jei tie susitarimai nesuderinami su Sąjungos teise, valstybės narės turėtų imtis visų reikalingų veiksmų, kad būtų rastas tinkamas sprendimas nustatytam nesuderinamumui pašalinti;
(11)
siekiant užtikrinti didesnį skaidrumą ir išvengti galimų prieštaravimų Sąjungos teisei, tuo atveju, jei valstybės narės ketina pradėti derybas dėl naujo tarpvyriausybinio susitarimo su trečiąja šalimi, jos turėtų turėti galimybę pranešti apie tai Komisijai prieš derybų pradžią arba jų eigoje. Jei valstybė narė, kuri derasi dėl tarpvyriausybinio susitarimo, pranešė Komisijai prieš užbaigdama derybas ir pateikė jai to tarpvyriausybinio susitarimo projektą, Komisija turėtų turėti galimybę pranešti tai valstybei narei savo nuomonę apie susitarimo, dėl kurio deramasi, suderinamumą su Sąjungos teise. Komisija, vadovaudamasi Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (toliau - SESV) 258 straipsniu, turi teisę pradėti pažeidimo tyrimo procedūrą, jei ji mano, kad valstybė narė neįvykdė savo pareigų pagal SESV;
(12)
visi galutiniai ratifikuoti tarpvyriausybiniai susitarimai, kuriems taikomas šis sprendimas, turėtų būti perduoti Komisijai, kad ši galėtų informuoti visas kitas valstybes nares;
(13)
Komisija turėtų sudaryti galimybę visoms kitoms valstybėms narėms saugiu elektroniniu būdu susipažinti su visa jos gaunama informacija. Komisija turėtų paisyti valstybių narių prašymų užtikrinti jai pateiktos informacijos konfidencialumą. Tačiau prašymai laikytis konfidencialumo neturėtų apriboti pačios Komisijos prieigos prie konfidencialios informacijos, nes Komisijai reikia turėti išsamią informaciją, kad ji galėtų atlikti vertinimus. Komisija turėtų būti atsakinga už tai, kad būtų užtikrintas konfidencialumo išlygos taikymas. Prašymais laikytis konfidencialumo neturėtų būti daromas poveikis teisei susipažinti su dokumentais, kaip numatyta 2001 m. gegužės 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamente (EB) Nr. 1049/2001 dėl visuomenės teisės susipažinti su Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos dokumentais (4);
(14)
jei valstybė narė mano, kad tarpvyriausybinis susitarimas yra konfidencialus, ji turėtų pateikti Komisijai jo santrauką, kad su ta santrauka galėtų susipažinti kitos valstybės narės;
(15)
nuolatinis keitimasis informacija apie tarpvyriausybinius susitarimus Sąjungos lygiu turėtų padėti išvystyti geriausią praktiką. Remdamasi tais geriausios praktikos pavyzdžiais, Komisija, atitinkamais atvejais bendradarbiaudama su Europos išorės santykių tarnyba (toliau - EIVT) Sąjungos išorės politikos klausimais, turėtų parengti neprivalomas standartines nuostatas, kurios galėtų būti vartojamos valstybių narių ir trečiųjų šalių tarpvyriausybiniuose susitarimuose. Vartojant tokias standartines nuostatas turėtų būti siekiama išvengti tarpvyriausybinių susitarimų prieštaravimų Sąjungos teisei, visų pirma konkurencijos teisei ir energijos vidaus rinkos taisyklėms, taip pat Sąjungos sudarytiems tarptautiniams susitarimams. Jos turėtų būti neprivalomos, ir turėtų būti numatyta galimybė jų turinį pritaikyti pagal konkrečias aplinkybes;
(16)
įvertinusios esamą energijos vidaus rinką ir Sąjungos energetikos politikos tikslus, valstybės narės, vesdamos derybas dėl tarpvyriausybinių susitarimų energijos srityje, darančių poveikį Sąjungos energetikos politikai, turėtų deramai atsižvelgti į tuos tikslus;
(17)
užtikrinant, kad abi pusės daugiau žinotų apie galiojančius ir naujus tarpvyriausybinius susitarimus, turėtų būti padedama geriau koordinuoti valstybių narių tarpusavio ir valstybių narių bei Komisijos veiksmus energetikos srityje. Toks geresnis koordinavimas turėtų padėti valstybėms narėms visapusiškai pasinaudoti privalumais, susijusiais su politine ir ekonomine Sąjungos įtaka, ir sudaryti galimybę Komisijai siūlyti problemų, nustatytų tarpvyriausybinių susitarimų srityje, sprendimus;
(18)
Komisija turėtų sudaryti palankesnes sąlygas valstybių narių tarpusavio veiksmų koordinavimui ir jį skatinti, kad būtų sustiprintas bendras strateginis Sąjungos vaidmuo pasitelkus tvirtą ir veiksmingą suderintą požiūrį į gamybos, tranzito ir vartojimo šalis;
(19)
keitimosi informacija mechanizmu, įskaitant vertinimus, kuriuos valstybės narės turi atlikti jį įgyvendindamos, nedaromas poveikis Sąjungos taisyklių dėl pažeidimų, valstybės pagalbos ir konkurencijos taikymui;
(20)
Komisija turėtų įvertinti, ar šis sprendimas yra pakankamas ir veiksmingas užtikrinant tarpvyriausybinių susitarimų atitiktį Sąjungos teisei ir valstybių narių veiksmų, susijusių su tarpvyriausybiniais energetikos susitarimais, aukšto lygio tarpusavio koordinavimą;
(21)
kadangi šio sprendimo tikslo, t. y. užtikrinti, kad valstybės narės ir Komisija keistųsi informacija apie tarpvyriausybinius energetikos srities susitarimus, valstybės narės negali deramai pasiekti ir kadangi dėl šio sprendimo poveikio to tikslo būtų geriau siekti Sąjungos lygmeniu, laikydamasi ES sutarties 5 straipsnyje nustatyto subsidiarumo principo Sąjunga gali patvirtinti priemones. Pagal tame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą šiuo sprendimu neviršijama to, kas būtina nurodytam tikslui pasiekti,
PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
1 straipsnis
Dalykas ir taikymo sritis
1. Šiuo sprendimu nustatomas valstybių narių ir Komisijos keitimosi informacija apie tarpvyriausybinius energetikos susitarimus, kaip apibrėžta 2 straipsnyje, mechanizmas, siekiant užtikrinti optimalų energijos vidaus rinkos veikimą.
2. Šis sprendimas netaikomas tarpvyriausybiniams susitarimams, kuriems visa apimtimi pagal Sąjungos teisę jau taikomos kitos konkrečios pranešimo procedūros.
Nepaisant pirmos pastraipos, šis sprendimas taikomas tarpvyriausybiniams susitarimams, apie kuriuos Komisijai turi būti pranešama pagal Reglamento (ES) Nr. 994/2010 13 straipsnio 6 dalies a punktą.
2 straipsnis
Terminų apibrėžtys
Šiame sprendime vartojamų terminų apibrėžtys:
1) tarpvyriausybinis susitarimas- teisiškai privalomas vienos ar kelių valstybių narių susitarimas su viena ar keliomis trečiosiomis šalimis, darantis poveikį energijos vidaus rinkos veikimui ar funkcionavimui arba energijos tiekimo saugumui Sąjungoje, arba, jei toks teisiškai privalomas susitarimas apima ir kitus klausimus - tik tos nuostatos, kurios susijusios su energija, įskaitant toms su energija susijusioms nuostatoms taikomas bendrąsias nuostatas;
2) galiojantis tarpvyriausybinis susitarimas- tarpvyriausybinis susitarimas, įsigaliojęs arba laikinai taikomas iki šio sprendimo įsigaliojimo dienos.
3 straipsnis
Valstybių narių ir Komisijos keitimasis informacija
1. Valstybės narės ne vėliau kaip 2013 m. vasario 17 d. pateikia Komisijai visus galiojančius tarpvyriausybinius susitarimus, įskaitant tų susitarimų priedus ir pakeitimus. Jei tuose galiojančiuose tarpvyriausybiniuose susitarimuose aiškiai daroma nuoroda į kitus tekstus, valstybės narės pateikia Komisijai ir tuos kitus tekstus, jei juose yra nuostatų, darančių poveikį energijos vidaus rinkos veikimui arba energijos tiekimo saugumui Sąjungoje. Tačiau ta pareiga netaikoma komercinių ūkio subjektų susitarimams.
Taikant šią dalį laikoma, kad galiojantys tarpvyriausybiniai susitarimai, apie kuriuos jau pranešta Komisijai pagal Reglamento (ES) Nr. 994/2010 13 straipsnio 6 dalies a punktą šio sprendimo įsigaliojimo dieną, jau yra pateikti, su sąlyga, kad tas pranešimas atitinka šios dalies pirmos pastraipos reikalavimus. Valstybės narės ne vėliau kaip 2013 m. vasario 17 d. praneša Komisijai, ar kuri nors iš tokių tarpvyriausybinių susitarimų dalis laikytina konfidencialia ir ar pateikta informacija galima dalytis su kitomis valstybėmis narėmis.
Jei, remiantis šia dalimi, valstybė narė praneša Komisijai apie galiojančius tarpvyriausybinius susitarimus, kuriems taip pat taikomas Reglamento (ES) Nr. 994/2010 13 straipsnio 6 dalies a punktas, laikoma, kad tame straipsnyje nustatyta pareiga pranešti yra įvykdyta.
2. Jei atlikus pirmąjį vertinimą Komisijai kyla abejonių dėl pagal 1 dalį jai pateiktų susitarimų suderinamumo su Sąjungos teise, visų pirma Sąjungos konkurencijos teise bei teisės aktais dėl energijos vidaus rinkos, Komisija per 9 mėnesius nuo tų susitarimų pateikimo atitinkamai informuoja atitinkamas valstybes nares.
3. Prieš derybas su trečiąja šalimi dėl tarpvyriausybinio susitarimo arba dėl galiojančio tarpvyriausybinio susitarimo pakeitimo ar jų metu valstybė narė gali raštu informuoti Komisiją apie derybų tikslus ir nuostatas, dėl kurių deramasi, taip pat pateikti bet kokią kitą svarbią informaciją Komisijai. Jei valstybė narė pateikia Komisijai tokį pranešimą apie derybas, ta valstybė narė reguliariai praneša Komisijai apie derybų eigą.
Atitinkama valstybė narė nurodo Komisijai, ar pagal pirmą pastraipą pateikta informacija galima dalintis su visomis kitomis valstybėmis narėmis. Jei informacija dalintis galima, Komisija sudaro galimybę visoms valstybėms narėms saugiu elektroniniu būdu susipažinti su jos gauta informacija, išskyrus pagal 4 straipsnį nustatytas konfidencialias dalis.
4. Jei valstybė narė pateikia Komisijai pranešimą apie derybas pagal 3 dalį, Komisija gali jai teikti patarimus, kaip išvengti tarpvyriausybinio susitarimo arba galiojančio tarpvyriausybinio susitarimo pakeitimo, dėl kurio deramasi, nesuderinamumo su Sąjungos teise.
5. Ratifikavus tarpvyriausybinį susitarimą arba tarpvyriausybinio susitarimo pakeitimą, atitinkama valstybė narė tarpvyriausybinį susitarimą arba jo pakeitimą, įskaitant susitarimo arba jo pakeitimo priedus, pateikia Komisijai.
Jei tarpvyriausybiniame susitarime arba tarpvyriausybinio susitarimo pakeitime aiškiai daroma nuoroda į kitus tekstus, valstybės narės pateikia ir tuos kitus tekstus, jei juose yra nuostatų, darančių poveikį energijos vidaus rinkos veikimui arba energijos tiekimo saugumui Sąjungoje. Tačiau ta pareiga netaikoma komercinių ūkio subjektų susitarimams.
6. Nedarant poveikio šio straipsnio 7 daliai ir 4 straipsniui, Komisija sudaro galimybę visoms kitoms valstybėms narėms saugiu elektroniniu būdu susipažinti su jos pagal 1 ir 5 dalis gautais dokumentais.
7. Jei valstybė narė pagal 4 straipsnį nurodo Komisijai nesuteikti galimybės kitoms valstybėms narėms susipažinti su galiojančiu tarpvyriausybiniu susitarimu, galiojančio tarpvyriausybinio susitarimo pakeitimu arba nauju tarpvyriausybiniu susitarimu, ji pateikia perduotos informacijos santrauką. Toje santraukoje nurodoma bent ši informacija apie atitinkamą susitarimą ar pakeitimą:
a)
dalykas;
b
tikslas ir taikymo sritis;
c)
galiojimo trukmė;
d)
susitariančiosios šalys;
e)
informacija apie pagrindinius aspektus.
Komisija sudaro galimybę visoms kitoms valstybėms narėms elektroniniu būdu susipažinti su santraukomis.
4 straipsnis
Konfidencialumas
1. Valstybė narė, teikdama informaciją Komisijai pagal 3 straipsnio 1-6 dalis, gali nurodyti, ar kuri nors informacijos - komercinės ar kitos informacijos - dalis, kurią atskleidus būtų padaryta žala susijusių šalių veiklai, turi būti laikoma konfidencialia ir ar suteikta informacija gali būti dalijamasi su kitomis valstybėmis narėmis. Komisija laikosi tokių nurodymų.
2. Prašymai laikytis konfidencialumo pagal šį straipsnį neriboja pačios Komisijos prieigos prie konfidencialios informacijos. Komisija užtikrina, kad prieiga prie konfidencialios informacijos būtų suteikiama tik Komisijos tarnyboms, kurioms neabejotinai būtina susipažinti su turima informacija.
5 straipsnis
Komisijos pagalba
Jei valstybė narė pagal 3 straipsnio 3 dalį praneša Komisijai apie derybas su trečiąja šalimi, ta valstybė narė gali paprašyti Komisijos pagalbos tose derybose.
Atitinkamos valstybės narės prašymu arba Komisijos prašymu ir gavus atitinkamos valstybės narės raštišką sutikimą Komisija derybose gali dalyvauti kaip stebėtoja.
Jei Komisija dalyvauja derybose kaip stebėtoja, ji gali atitinkamai valstybei narei teikti patarimus, kaip išvengti tarpvyriausybinio susitarimo ar jo pakeitimo, dėl kurio deramasi, nesuderinamumo su Sąjungos teise.
6 straipsnis
Suderinamumo vertinimas
1. Jei valstybė narė, vedanti derybas dėl tarpvyriausybinio susitarimo arba dėl galiojančio tarpvyriausybinio susitarimo pakeitimo, remdamasi savo pačios vertinimu nėra pajėgi padaryti tvirtos išvados, ar tarpvyriausybinis susitarimas arba jo pakeitimas, dėl kurio deramasi, yra suderinamas su Sąjungos teise, ji, prieš užbaigdama derybas, praneša apie tai Komisijai ir pateikia jai atitinkamo susitarimo ar jo pakeitimo projektą kartu su visais jų priedais.
2. Komisija per keturias savaites nuo susitarimo ar jo pakeitimo projekto, įskaitant visus priedus, gavimo atitinkamai valstybei narei praneša apie abejones, kurių ji gali turėti dėl tarpvyriausybinio susitarimo ar jo pakeitimo projekto suderinamumo su Sąjungos teise. Jei Komisija per tą laikotarpį atsakymo nepateikia, laikoma, kad Komisija prieštaravimų neturi.
3. Jei Komisija pagal 2 dalį praneša atitinkamai valstybei narei, kad jai kyla abejonių, apie savo nuomonę dėl susitarimo ar jo atitinkamo pakeitimo projekto suderinamumo su Sąjungos teise ji atitinkamai valstybei narei praneša per 10 savaičių nuo 2 dalyje nurodytos gavimo dienos (toliau - nagrinėjimo laikotarpis). Atitinkamai valstybei narei pritarus, nagrinėjimo laikotarpis gali būti pratęstas. Jei Komisija per nagrinėjimo laikotarpį nuomonės nepateikia, laikoma, kad Komisija prieštaravimų neturi.
4. Jei aplinkybės tai pateisina, 2 ir 3 dalyse nurodyti laikotarpiai sutrumpinami suderinus tai su Komisija.
7 straipsnis
Valstybių narių veiksmų tarpusavio koordinavimas
Komisija sudaro palankesnes sąlygas valstybių narių veiksmų tarpusavio koordinavimui ir jį skatina, kad būtų galima:
a)
peržiūrėti pokyčius, susijusius su tarpvyriausybiniais susitarimais, ir siekti Sąjungos išorės santykių energetikos srityje su gamybos, tranzito ir vartojimo šalimis nuoseklumo ir darnos;
b)
nustatyti bendras problemas, susijusias su tarpvyriausybiniais susitarimais, ir apsvarstyti, kokių tinkamų veiksmų būtų galima imtis toms problemoms spręsti, taip pat atitinkamais atvejais pasiūlyti sprendimų;
c)
geriausios praktikos ir konsultacijų su valstybėmis narėmis pagrindu parengti neprivalomas standartines nuostatas, kurios, jei būtų taikomos, labai pagerintų būsimų tarpvyriausybinių susitarimų atitiktį Sąjungos teisei;
d)
atitinkamais atvejais remti daugiašalių tarpvyriausybinių susitarimų, kurie apima kelias valstybes nares ar visą Sąjungą, rengimą.
8 straipsnis
Ataskaitų teikimas ir peržiūra
1. Komisija ne vėliau kaip 2016 m. sausio 1 d. pateikia šio sprendimo taikymo ataskaitą Europos Parlamentui, Tarybai bei Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui.
2. Ataskaitoje visų pirma įvertinama, kokiu mastu šiuo sprendimu skatinama tarpvyriausybinių susitarimų atitiktis Sąjungos teisei ir valstybių narių veiksmų, susijusių su tarpvyriausybiniais susitarimais, aukšto lygio tarpusavio koordinavimas. Joje taip pat įvertinamas šio sprendimo poveikis valstybių narių deryboms su trečiosiomis šalimis ir tai, ar šio sprendimo taikymo sritis bei jame nustatytos procedūros yra tinkamos.
3. Po pirmos ataskaitos pateikimo, kaip nurodyta šio straipsnio 1 dalyje, Komisija kas trejus metus Europos Parlamentui ir Tarybai teikia ataskaitas apie informaciją, gautą pagal 3 straipsnį, deramai atsižvelgdama į šio sprendimo nuostatas dėl konfidencialumo.
9 straipsnis
Įsigaliojimas
Šis sprendimas įsigalioja dvidešimtą dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
10 straipsnis
Adresatai
Šis sprendimas skirtas valstybėms narėms.
Priimta Strasbūre 2012 m. spalio 25 d.