РЕГЛАМЕНТ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ (ЕС) № 793/2013 НА КОМИСИЯТА
от 20 август 2013 година
за определяне на мерки по отношение на Фарьорските острови с цел опазване на запасите от атлантическо-скандинавска херинга
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Регламент (ЕС) № 1026/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2012 г. относно някои мерки, целящи опазването на рибни запаси, по отношение на държави, позволяващи неустойчив риболов (1), и по-специално член 4 от него,
като има предвид, че:
(1)
Запасите от атлантическо-скандинавска херинга (също наричана „размножаваща се през пролетта норвежка херинга“) са най-големите запаси от херинга в света. Тези запаси са позволявали улов от порядъка на един до два милиона тона. Прекалено интензивната експлоатация обаче, дължаща се на прекомерен улов, доведе до рязко намаляване на запасите и спиране на риболова за повече от две десетилетия - между началото на 70-те и средата на 90-те години на XX век, с изключително тежки последици за флотовете, експлоатиращи запаса.
(2)
След възстановяването на запасите от атлантическо-скандинавска херинга и подновяването на риболова през 1996 г. запасите бяха управлявани въз основа на консултации между петте страни, през чиито изключителни икономически зони (ИИЗ) преминава рибата от този вид при миграционния си цикъл: Руската федерация, Норвегия, Фарьорските острови, Исландия и Европейския съюз (наричани по-долу „крайбрежните държави“).
(3)
От 2007 г. в споразуменията, постигнати в хода на консултациите между крайбрежните държави, бяха включени окончателни правила за споделяне на общия допустим улов и ангажименти за запазване на относителна стабилност на дяловете през идните години. Дяловете от запаса от атлантическо-скандинавска херинга, за които бе достигнато споразумение, възлизаха на 5,16 % за Фарьорските острови, 14,51 % за Исландия, 6,51 % за Съюза, 61 % за Норвегия и 12,82 % за Руската федерация. Освен това крайбрежните държави имат също дългосрочна договореност да извършват преглед и ревизия на одобрените от всички страни споразумения за управление на запаса само съвместно и въз основа на нови научни препоръки и към дадена дата.
(4)
За да се улесни установяването на общия допустим улов, въз основа на наличните научни познания крайбрежните държави договориха и започнаха прилагането на съвместим с принципа на предпазливост дългосрочен план за управление на запаса, чиято цел е да се запази уловът в рамките на допустимите биологични равнища и да се осигури устойчиво рибарство.
(5)
Целта на дългосрочния план за управление беше да се избегне падането на запаса под 2 500 000 тона биомаса и да се положат всички възможни усилия запасът да остане над 5 000 000 тона - равнището, за което се смята, че ще доведе до максимален устойчив улов. Предвиденият начин за постигане на тази цел беше чрез ограничаване на улова по начин, който е съвместим със смъртност от риболов от 0,125. Беше договорено, че ако равнището на биомаса падне под нивото от 5 000 000 тона, смъртността от риболов следва да бъде ограничена, за да се гарантира бързото възстановяване на запаса.
(6)
През септември 2012 г. Международният съвет за изследване на морето (ICES) препоръча в съответствие с принципа на предпазливост, установен в плана за управление, общият допустим улов (ОДУ) за петте крайбрежни държави да не да надвишава 619 000 тона през 2013 г., което е намаление с 26 % в сравнение с определения за 2012 г. ОДУ.
(7)
На консултациите между крайбрежните държави, които се проведоха между октомври 2012 г. и януари 2013 г. с оглед постигане на договореностите за 2013 г., представителите на Фарьорските острови последователно и многократно заявяваха, че отхвърлят продължаването на настоящите споразумения за дяловете. Договореностите за 2013 г. бяха окончателно сключени на 18 януари 2013 г. от само четири крайбрежни държави, за да се запази, доколкото е възможно, съгласуваното управление на запаса от страна на крайбрежните държави. Съгласуваният протокол от консултациите, носещ дата 23 януари 2013 г., гласи: „Делегациите изразяват загрижеността си от това, че Фарьорските острови се оттеглят от Споразумението между крайбрежните държави без предварително уведомление“. С оглед на невъзможността да се достигне до споразумение между петте страни поради оттеглянето на Фарьорските острови от консултациите оставащите четири страни се споразумяха да вземат предвид риболовните интереси на Фарьорските острови, като запазят традиционния им дял, т.е. дела, предоставен на Фарьорските острови съгласно договореностите от 2007 г., който отговаря на 31 000 тона (5,16 % от ОДУ).
(8)
В хода на консултациите на крайбрежните държави до 23 януари 2013 г. представителите на Фарьорските острови не представиха никакво искане за конкретен дял, не отправиха писмено или устно предложение за ново споразумение за определяне на дяловете, не потърсиха контакт с другите четири страни и не положиха никакви усилия за сътрудничество в рамките на обсъжданията за договореност за 2013 г.
(9)
В изявление от 26 март 2013 г. министърът на риболова на Фарьорските острови заяви, че за флота на Фарьорските острови е било едностранно определено ограничение на улова от 105 230 тона, което представлява 17 % от препоръчания ОДУ, или повече от три пъти от дела, който би съответствал на прилагането на предишните договорености, и увеличение от 145 % на дела на Фарьорските острови през 2012 г. Посочената едностранна декларация следва да се оценява в контекста на споменатата по-горе научна препоръка за намаляване на улова с 26 % през 2013 г. С декларацията Фарьорските острови de facto се оттеглиха от съвместно приетия план за управление.
(10)
С тези действия Фарьорските острови се отказаха също от сътрудничество със Съюза и с другите крайбрежни държави в областта на управлението на запаса от атлантическо-скандинавска херинга от общ интерес, а освен това не изпълниха задълженията си по член 61, параграф 2, член 63, параграфи 1 и 2, членове 118, 119 и 300 от Конвенцията на Организацията на обединените нации по морско право от 10 декември 1982 г., както и членове 5 и 6 и член 8, параграфи 1 и 2 от Споразумението на Организацията на обединените нации за прилагане на разпоредбите на Конвенцията на ООН по морско право от 10 декември 1982 г., свързани с опазването и управлението на трансгранично преминаващите и далекомигриращите рибни запаси („Споразумението на ООН за рибните запаси“).
(11)
Ако бъдат постигнати ограниченията на улова, определени от четирите крайбрежни държави и Фарьорските острови, общият улов ще достигне 692 290 тона, което ще бъде прекомерен улов в сравнение с препоръчания ОДУ. Според оценките и предвижданията за улова, направени от ICES при издаване на препоръката за управление за риболовния сезон през 2013 г. (2), такъв улов би довел до намаляване на хвърлящата хайвер биомаса в началото на 2014 г. до равнището от 4 200 000 тона, което е далеч под равнището от 5 000 000 тона, за което се очаква, че ще произведе максимален устойчив улов.
(12)
Освен това новите достъпни за широката общественост научни данни, предоставени от ICES (3) през май 2013 г., потвърждават, че в настоящия си вид дългосрочният план за управление (при който се цели смъртност от риболов от 0,125) е предпазлив, докато увеличаването на целевата смъртност от риболов до стойност 0,15, съвпадаща със смъртността от риболов, която би настъпила при увеличаването на дела на Фарьорските острови, би превърнало плана в непредпазлив със свързания с това риск от изчерпване на запаса.
(13)
Според член 3 от Регламент (ЕС) № 1026/2012 дадена държава може да бъде определена като държава, позволяваща неустойчив риболов, когато: а) не сътрудничи в управлението на запас от общ интерес при пълно спазване на разпоредбите на Конвенцията на ООН по морско право от 10 декември 1982 г. и Споразумението на Организацията на обединените нации за прилагане на разпоредбите на Конвенцията на ООН по морско право от 10 декември 1982 г., свързани с опазването и управлението на трансгранично преминаващите и далекомигриращите рибни запаси от 4 август 1995 г. („Споразумението на ООН за рибните запаси“), или на всякакво друго международно споразумение или норма на международното право; и б) или: i) не е приела необходимите мерки за управление на риболова; или ii) е приела мерки за управление на риболова без необходимото съобразяване с правата, интересите и задълженията на други държави и на Съюза, и тези мерки за управление на риболова, когато се разглеждат съвместно с мерките, предприети от други държави и Съюза, водят до риболовни дейности, които биха могли да причинят неустойчиво състояние на запаса.
(14)
От горните съображения произтича, че Фарьорските острови отговарят на всички критерии, за да бъдат определени като държава, която разрешава неустойчив риболов, поради което Комисията може да приеме мерките, предвидени в Регламент (ЕС) № 1026/2012.
(15)
В съответствие с член 6 от Регламент (ЕС) № 1026/2012 Комисията реши с Решение от 17 май 2013 г. (4) и с писмо от същата дата да уведоми местното правителство на Фарьорските острови и правителството на Дания за намерението си да определи Фарьорските острови като държава, която разрешава неустойчив риболов, като посочи доводи за това определяне и опише възможните мерки, които могат да се вземат в съответствие с посочения регламент. Още същия ден местното правителство на Фарьорските острови потвърди получаването на писмото.
(16)
На 17 юни 2013 г. местното правителство на Фарьорските острови отговори на уведомлението, като оспори изтъкнатите от Комисията доводи със свои собствени аргументи, а именно, че Фарьорските острови не са се оттеглили от консултациите, че поддържат ангажимента си за намиране на договорено решение за поделяне на запаса и че ЕС няма право да прилага мерки за процесуална принуда. Местното правителство на Фарьорските острови обаче не изрази намерение да измени решението си за неустойчивите ограничения на улова за 2013 г., нито обоснова по ясен начин увеличението на ограничението за улова за 2013 г., освен с лишеното от основание „увеличение на запаса през последните години в морските области под юрисдикцията на Фарьорските острови“.
(17)
Комисията проучи съществуващата научна литература по въпроса и намери твърдения само за отделни случаи, в които във водите под юрисдикцията на Фарьорските острови е констатирано присъствие на херинга по-дълго през сезона, но не и източник, който да позволи това явление да се тълкува като постоянно увеличаване на достъпното количество. По отношение на довода на Фарьорските острови, че през 2014 г. запасът ще намалее под максималния устойчив улов (МУУ) при всички случаи, а не в резултат от техния едностранно увеличен дял, следва да се отбележи, че съгласно последните научни препоръки (вж. съображение 12 по-горе) въпреки че запасът може да се възстанови и да достигне МУУ, той ще остане дълго под това равнище и под заплаха от изчерпване, ако настоящата целева смъртност от риболов се увеличи до стойност, еквивалентна на получената в резултат на увеличения дял на Фарьорските острови.
(18)
След подробен анализ на доводите на местното правителство на Фарьорските острови Комисията заключи, че те не опровергават доводите, посочени в нейното уведомление, нито са обективна причина за отказа за сътрудничество, изразен от тази държава. Това заключение, както и нежеланието да се коригират едностранните ограничения за улова за 2013 г., доведоха Комисията до заключението, че Фарьорските острови продължават да отговарят на условията да бъдат определени като държава, позволяваща неустойчив риболов.
(19)
Поради това Комисията е на мнение, че е необходимо да се приемат мерки в съответствие с член 4 от Регламент (ЕС) № 1026/2012.
(20)
Необходимо е мерките да бъдат ефективни и пропорционални, за да се постигне целта за запазване на запаса и да се попречи на Фарьорските острови да се възползват от пазара, пристанищата и съоръженията на Съюза, докато продължават неустойчивия улов на херинга.
(21)
Освен това Комисията оцени въздействието върху околната среда, търговското, икономическото и социалното въздействие в краткосрочен и в дългосрочен план на мерките, които може да бъдат приети в съответствие с член 4, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 1026/2012, както и административната тежест, свързана с тяхното прилагане.
(22)
Въз основа на тази оценка е целесъобразно да се приемат първоначално някои от мерките, изброени в член 4, параграф 1, букви в), г), д) и и) от Регламент (ЕС) № 1026/2012. Ако тези мерки се окажат неефективни и ако Фарьорските острови продължат да позволяват неустойчив риболов, могат да бъдат предприети допълнителни мерки.
(23)
Уловът на херинга на Фарьорските острови, който се извършва от пелагични траулери, може да бъде целеви риболов през студените месеци на годината и смесен риболов през късната пролет и лятото, когато се улавят херинга и скумрия в сходни количества. По време на сезона и двата вида могат да бъдат улавяни от един и същ кораб при едно хвърляне, при един риболовен рейс или една риболовна зона. Затова скумрията е съпътстващ вид за херингата. Следователно, като продължават да улавят и изнасят скумрия, Фарьорските острови по необходимост ще продължават да улавят големи количества херинга, която представлява необходим прилов, дори ако херингата не може да бъде изнасяна за Съюза. Поради това, ако вносът на скумрия не се включи в мерките, ефективността на забраната за внос на херинга като средство за предотвратяване на по-големите щети върху устойчивостта на запаса от херинга ще бъде намалена. Скумрията съжителства с херингата до такава степен, че при улов на скумрия в риболовните зони под контрола на Фарьорските острови винаги има риск от улов на херинга. Поради това всичката скумрия, уловена под контрола на Фарьорските острови, може да е била уловена заедно с херинга. Следователно, за да се гарантира ефективността на търговските мерки, те следва да обхванат както херингата, така и скумрията.
(24)
При оценката на пропорционалността на мерките и по-специално при вземането на решение дали ограниченията на търговията с основния вид, добиван при улова на херинга, следва да се ограничат до определено количество или да бъде забранен всякакъв внос, Комисията разгледа въпроса дали могат да бъдат предвидени по-пропорционални мерки, различни от цялостната забрана на вноса на всички продукти от херинга или скумрия или съдържащи тези видове риба. Бяха разгледани три възможности: i) количествено ограничение за всички продукти, като се ограничи вносът до традиционния обмен, ii) цялостна забрана само на прясна, замразена и консервирана риба, като не се включват преработени продукти, като рибно брашно и рибено масло, и iii) забрана за внос, ограничена до херингата и продуктите от нея. Въпреки че първата от трите възможности може да бъде много ефективна, като се има предвид голямата важност на износа на рибно брашно от Фарьорските острови за ЕС, на сегашния етап тя се възприема като твърде обременителна, особено като се има предвид, че от една страна, тя може да засегне сектори на рибарската промишленост на Фарьорските острови, които не са пряко свързани със сектора на пелагичния риболов, а от друга - че ще създаде голяма административна тежест, свързана с анализа на проби от рибно брашно и рибено масло в специализирани лаборатории с цел определяне на състава им по видове. Третата възможност, както бе посочено по-горе, се смята за неефективна, тъй като нейните възможни икономически последици могат лесно да се неутрализират от износа на скумрия. Ето защо втората възможност предлага най-добър баланс между средствата и желаното им въздействие, като няма по-лесноосъществими мерки за постигане на необходимия резултат.
(25)
При оценката на пропорционалността Комисията разгледа също необходимостта от други мерки освен ограниченията на вноса, а именно ограничения в ползването на пристанища. Тъй като използването на пристанища за зареждане с гориво, разтоварване на сушата, смяна на екипажи, ремонт и почивка е обичайна и необходима дейност, свързана с улова на херинга, Комисията заключи, че тези мерки също са необходими и че не съществуват алтернативни, по-малко ограничителни мерки, които да предотвратят използването от страна на флота на Фарьорските острови на съоръженията на ЕС при извършване на неустойчив улов на херинга.
(26)
При оценката на краткосрочното и дългосрочното въздействие на мерките върху околната среда, търговията, икономиката и обществото, както и на свързаната с прилагането им административна тежест, може да се заключи, че мерките са разумни и че няма да имат неприемливо въздействие или да създадат ненужна административна тежест. Въздействието върху околната среда е положително, тъй като се очаква мерките да подобрят устойчивостта на запаса от херинга. Въздействието върху търговията е умерено, тъй като независимо от незабавното икономическо влияние, което следва да се очаква, в средносрочен план могат да бъдат намерени алтернативни механизми за обмен и в крайна сметка не следва да се очакват затруднения в доставките в рамките на ЕС. Прогнозира се, че икономическото и социалното въздействие ще бъдат умерени в краткосрочен план, тъй като те са свързани с въздействието върху търговията; ако мерките постигнат желаното въздействие, в средносрочен и в дългосрочен план те със сигурност ще имат много положително въздействие върху редица флотове, които са силно зависими от пелагичния улов в икономическо отношение. Административната тежест от мерките ще бъде относително малка, като се има предвид, че повечето средства за контрол, включително персоналът, необходими за прилагане на мерките в държавите членки, вече съществуват.
(27)
На последно място, Комисията разгледа съвместимостта на мерките с международното право и стигна до заключението, че те се вземат с цел запазване на заплашен от изчерпване рибен запас и целят ефективно избягване на неговата свръхексплоатация, тъй като мерките имат за цел запасът от атлантическо-скандинавска херинга да се поддържа в безопасни биологични граници. Мерките се прилагат заедно със собствените мерки на Съюза за опазване (член 5, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) № 1026/2012). По-специално, в съответствие с препоръките на Международния съвет за изследване на морето (ICES), Съюзът намали улова си с 26 % и се съобразява изцяло с условията и ограниченията на дългосрочния план за управление, който беше договорен и приведен в действие от крайбрежните държави през 1999 г., и който през май 2013 г. беше отново потвърден от ICES като съвместим с подхода на предпазливост и като правилен подход за управление, имащ за цел да се поддържа уловът в безопасни биологични граници. Освен това няма убедителни научни данни, които да сочат, че Фарьорските острови имат право върху по-голям дял от запаса на атлантическо-скандинавска херинга, поради което би било целесъобразно те да ограничат улова си в съответствие с препоръките на ICES за 2013 г.
(28)
Следователно мерките, приети на първо време, следва да включват: а) забрана за внос на херинга и скумрия от атлантическо-скандинавските запаси, както и рибни продукти, съдържащи тези риби или приготвени от тях, и б) ограничения за използването на пристанищата на Съюза от кораби, извършващи риболов от запасите на атлантическо-скандинавска херинга и скумрия под контрола на Фарьорските острови, както и от кораби, които превозват риба или рибни продукти с произход от такъв риболов. За да се улесни изпълнението на мерките, приложими към корабите, които извършват риболов от съответните запаси на херинга или скумрия или които превозват риба или рибни продукти с произход от тези запаси, на държавите членки следва да се предостави списък на тези кораби. За да се определи дали херингата или скумрията са уловени под контрола на Фарьорските острови, следва да се използва схемата за сертифициране на улова, предвидена в глава III от Регламент (ЕО) № 1005/2008 на Съвета от 29 септември 2008 г. за създаване на система на Общността за предотвратяване, възпиране и премахване на незаконния, недеклариран и нерегулиран риболов, за изменение на регламенти (ЕИО) № 2847/93, (ЕО) № 1936/2001 и (ЕО) № 601/2004 и за отмяна на регламенти (ЕО) № 1093/94 и (ЕО) № 1447/1999 (5).
(29)
Мерките, предвидени в настоящия регламент, са в съответствие със становището на Комитета по рибарство и аквакултури,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Предмет
С настоящия регламент Фарьорските острови се определят като държава, която позволява неустойчив риболов на запаса от атлантическо-скандинавска херинга и се установяват мерки по отношение на Фарьорските острови с цел да се гарантира запазването в дългосрочен план на този запас.
Член 2
Обхват и цели
Настоящият регламент се прилага към улова на атлантическо-скандинавска херинга, извършван под контрола на Фарьорските острови. С него се цели да се гарантира запазването в дългосрочен план на запаса от атлантическо-скандинавска херинга.
Член 3
Определения
За целите на настоящия регламент се прилагат следните определения:
а)
„запас от атлантическо-скандинавска херинга“ означава запасът от херинга (Clupea harengus) от подзони I, II, V, XII и XIV на ICES (Международен съвет за изследване на морето) (6);
б)
„атлантическо-скандинавска херинга“ означава рибата от запаса от атлантическо-скандинавска херинга;
в)
„скумрия“ означава риба от вида Scomber scombrus, която е уловена в зоните, населявани от атлантическо-скандинавска херинга;
г)
„уловена под контрола на Фарьорските острови“ означава уловена от кораби, плаващи под флага на Фарьорските острови, или от кораби, плаващи под контрола на друга държава, на които е разрешено да извършват риболов в изключителната икономическа зона на Фарьорските острови или които са наети от стопански субект от Фарьорските острови или от органи на Фарьорските острови.
Член 4
Определяне
Фарьорските острови се определят като държава, която позволява неустойчив улов на риба от запаса от атлантическо-скандинавска херинга.
Член 5
Мерки
1. Забранява се въвеждането на територията на Съюза, включително за целите на трансбордиране в пристанищата, на посочените в приложението риба или рибни продукти, които се състоят от атлантическо-скандинавска херинга или скумрия, които са приготвени от такава риба или които съдържат такава риба, уловена под контрола на Фарьорските острови.
2. Забранява се използването на пристанищата на Съюза от кораби, плаващи под флага на Фарьорските острови, които извършват улов на атлантическо-скандинавска херинга или скумрия, и от кораби, които превозват риба или рибни продукти с произход от атлантическо-скандинавска херинга или скумрия, уловена от кораби, плаващи под флага на Фарьорските острови, или от кораби, получили разрешение от тази държава, които плават под друг флаг. Тази забрана не се прилага в случаите на непреодолима сила или бедствие по смисъла на член 18 от Конвенцията на ООН по морско право от 1982 г. по отношение на предоставянето на услуги, необходими единствено за справяне с тези ситуации.
Член 6
Изпълнение
1. Компетентните органи на държавите членки използват схемата за сертифициране на улова, предвидена в глава III от Регламент (ЕО) № 1005/2008, за да определят продуктите, обхванати от забраната, установена в член 5, параграф 1 от настоящия регламент.
2. За да се улесни изпълнението на забраната, установена в член 5, параграф 2, на държавите членки се предоставят примерни списъци на корабите, за които има достоверни данни, че са извършвали улов или понастоящем извършват улов на атлантическо-скандинавска херинга или скумрия под контрола на Фарьорските острови.
Член 7
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на седмия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 20 август 2013 година.
KOMISIJOS ĮGYVENDINIMO REGLAMENTAS (ES) Nr. 793/2013
2013 m. rugpjūčio 20 d.
kuriuo nustatomos Farerų Saloms taikomos priemonės, kuriomis siekiama užtikrinti prie Skandinavijos esančios Atlanto vandenyno dalies atlantinių silkių išteklių išsaugojimą
(Tekstas svarbus EEE)
EUROPOS KOMISIJA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo,
atsižvelgdama į 2012 m. spalio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES) Nr. 1026/2012 dėl tam tikrų priemonių siekiant išsaugoti žuvų išteklius, susijusių su valstybėmis, kurios leidžia vykdyti netausiąją žvejybą (1), ypač į jo 4 straipsnį,
kadangi:
(1)
prie Skandinavijos esančios Atlanto vandenyno dalies atlantinių silkių (dar vadinamų norvegiškomis pavasarį neršiančiomis silkėmis) ištekliai - didžiausi pasaulyje atlantinių silkių ištekliai. Sužvejojama nuo vieno iki dviejų milijonų tonų šių išteklių žuvų. Tačiau dėl intensyvaus naudojimo, kurį lėmė pernelyg intensyvi išteklių žvejyba, išteklių drastiškai sumažėjo, jų žvejyba buvo nutraukta daugiau kaip dviem dešimtmečiams (nuo 8-ojo dešimtmečio pradžios iki 10-ojo dešimtmečio vidurio) ir tai turėjo skaudžių pasekmių laivynams, kurie žvejojo šiuos išteklius;
(2)
prie Skandinavijos esančios Atlanto vandenyno dalies atlantinių silkių ištekliams atsinaujinus ir 1996 m. leidus vėl juos žvejoti, pasikonsultavus penkioms šalims, į kurių išskirtinę ekonominę zoną šios rūšies žuvys atplaukia per savo migracijos ciklą: Rusijos Federacijai, Norvegijai, Farerų Saloms, Islandijai ir Europos Sąjungai (toliau - jūrinės valstybės), šiems ištekliams imtos taikyti valdymo priemonės;
(3)
nuo 2007 m. tvarką, dėl kurios susitarta per jūrinių valstybių konsultacijas, sudarė konkrečios taisyklės dėl bendro leidžiamo sužvejoti kiekio (BLSK) pasidalijimo ir įsipareigojimas ateityje kiekvienai tekusias BLSK dalis išlaikyti palyginti pastovias. Susitarta dėl tokių prie Skandinavijos esančios Atlanto vandenyno dalies atlantinių silkių išteklių BLSK dalių: 5,16 % Farerų Saloms, 14,51 % Islandijai, 6,51 % Sąjungai, 61 % Norvegijai ir 12,82 % Rusijos Federacijai. Be to, jūrinės valstybės taip pat turėjo sudariusios ilgalaikį susitarimą peržiūrėti ir persvarstyti bendrai sutartus valdymo susitarimus tik bendrai ir remdamosi moksline rekomendacija ir iki tam tikros datos;
(4)
siekdamos palengvinti bendro leidžiamo sužvejoti kiekio nustatymą, jūrinės valstybės, remdamosi turimomis mokslinėmis žiniomis, bendrai parengė ir įgyvendino ilgalaikį valdymo planą, kuriame laikomasi atsargumo principo, kuriuo siekiama žvejojant neviršyti saugių biologinių ribų ir kuris parengtas taip, kad būtų užtikrinta tausioji žvejyba;
(5)
šio ilgalaikio valdymo plano tikslas - siekti, kad išteklių biomasės dydis nebūtų mažesnis negu 2 500 000 t, ir dėti visas pastangas, kad jis viršytų 5 000 000 t, t. y. dydį, kuris, kaip manoma, užtikrintų didžiausią galimą tausiosios žvejybos laimikį. To siekiama ribojant žvejybą tokiu būdu, kad būtų užtikrintas mirtingumo dėl žvejybos koeficientas 0,125. Susitarta, kad biomasės dydžiui tapus mažesniam negu 5 000 000 t, mirtingumo dėl žvejybos koeficientas turėtų būti sumažintas siekiant užtikrinti spartų išteklių atsinaujinimą;
(6)
2012 m. rugsėjo mėn. Tarptautinė jūrų tyrinėjimo taryba (ICES), vadovaudamasi valdymo plane nustatytu atsargumo principu, rekomendavo, kad 2013 m. penkioms jūrinėms valstybėms nustatytas bendras leidžiamas sužvejoti kiekis neviršytų 619 000 t, o tai yra 26 % mažiau, palyginti su 2012 m. nustatytu BLSK;
(7)
per pakrantės valstybių konsultacijas, vykusias nuo 2012 m. spalio mėn. iki 2013 m. sausio mėn., per kurias buvo siekiama susitarti dėl tvarkos, kuri bus taikoma 2013 m., Farerų Salų atstovai ne kartą pareiškė, jog jie atsisako toliau laikytis dabartinės pasidalijimo tvarkos. Dėl tvarkos, kuri bus taikoma 2013 m., galiausiai susitarta 2013 m. sausio 18 d., tačiau susitarė tik keturios jūrinės valstybės siekdamos, kad jūrinės valstybės ir toliau kuo labiau koordinuotai valdytų išteklius. Šių konsultacijų 2013 m. sausio 23 d. suderintame protokole teigiama, kad: „Delegacijos išreiškė susirūpinimą, kad Farerų Salos nebetaiko jūrinių valstybių susitarimo apie tai iš anksto nepranešusios“. Kadangi Farerų Salų atstovams pasitraukus iš konsultacijų buvo neįmanoma pasiekti penkių šalių susitarimo dėl tvarkos, likusios keturios šalys tarpusavyje susitarė atsižvelgti į Farerų Salų žvejybos interesus ir atidėti jų tradicinę BLSK dalį, t. y. dalį, kuri Farerų Saloms priklausė pagal 2007 m. tvarką ir kuri sudarė 31 000 tonų (5,16 % BLSK);
(8)
per pakrantės valstybių konsultacijas, vykusias iki 2013 m. sausio 23 d., Farerų Salų atstovai nepateikė jokio reikalavimo dėl konkrečios BLSK dalies, nepateikė jokio pasiūlymo raštu ar žodžiu dėl naujos pasidalijimo tvarkos, nesiekė dalyvauti konsultacijose su kitomis keturiomis šalimis ir nedėjo jokių pastangų bendradarbiauti aptariant tvarką, kuri bus taikoma 2013 m.;
(9)
Farerų Salų Žuvininkystės ministras 2013 m. kovo 26 d. padarė pareiškimą, kad Farerų Salų laivynui vienašališkai nustatytas leidžiamas sužvejoti kiekis - 105 230 tonų; tai sudaro 17 % rekomenduojamo BLSK arba daugiau nei tris kartus viršija BLSK dalį pagal anksčiau sutartą tvarką ir tai yra 145 % padidėjimas, palyginti su jų 2012 m. BLSK dalimi. Tą vienašališką pareiškimą reikėtų vertinti atsižvelgiant į pirmiau minėtą mokslinę rekomendaciją 2013 m. 26 % sumažinti sužvejotų žuvų kiekį. Tuo pareiškimu Farerų Salos de facto atsisakė vykdyti bendrai sutartą valdymo planą;
(10)
šiais veiksmais Farerų Salos nebendradarbiauja su Sąjunga ir kitomis jūrinėmis valstybėmis valdant bendro intereso žuvų išteklius (prie Skandinavijos esančios Atlanto vandenyno dalies atlantinių silkių išteklius) ir nesilaiko įsipareigojimų pagal 1982 m. gruodžio 10 d. Jungtinių Tautų jūrų teisės konvencijos (UNCLOS) 61 straipsnio 2 dalį, 63 straipsnio 1 ir 2 dalis, 118, 119 ir 300 straipsnius bei Jungtinių Tautų susitarimo dėl 1982 m. gruodžio 10 d. Jungtinių Tautų jūrų teisės konvencijos nuostatų, susijusių su vienos valstybės ribas viršijančių žuvų išteklių ir toli migruojančių žuvų išteklių apsauga ir valdymu, įgyvendinimo (JT susitarimas dėl žuvų išteklių) 5 ir 6 straipsnius, 8 straipsnio 1 ir 2 dalis;
(11)
jei būtų pasiektas keturių jūrinių valstybių ir Farerų Salų nustatytas leidžiamas sužvejoti kiekis, tuomet bendras sužvejotų žuvų kiekis pasiektų 692 290 t ir tai būtų pernelyg intensyvi žvejyba, palyginti su rekomenduojamu BLSK. Pagal ICES vertinimus ir sužvejotų žuvų kiekio prognozes, pateiktus kartu su rekomendacijomis dėl 2013 m. žvejybos sezono valdymo (2), dėl tokio sužvejotų žuvų kiekio 2014 m. pradžioje išteklių neršiančių žuvų biomasė būtų 4 200 000 t, taigi gerokai mažesnė negu 5 000 000 t dydis, kuris, kaip manoma, užtikrintų didžiausią galimą tausiosios žvejybos laimikį;
(12)
be to, nauji viešai prieinami moksliniai įrodymai, kuriuos ICES pateikė 2013 m. gegužės mėn. (3), patvirtina, kad toks ilgalaikis valdymo planas, koks parengtas dabar (kuriuo siekiama mirtingumo dėl žvejybos koeficiento 0,125), yra atsargus, tačiau padidinus mirtingumo dėl žvejybos koeficientą iki 0,15 (taip nutiktų dėl didesnės Farerų Salų BLSK dalies) planas taptų neatsargus ir atsirastų didesnė išteklių išeikvojimo rizika;
(13)
pagal Reglamento (ES) Nr. 1026/2012 3 straipsnį valstybę galima laikyti valstybe, kuri leidžia vykdyti netausiąją žvejybą, jeigu: a) ji nebendradarbiauja valdant bendro intereso žuvų išteklius ir laikantis visų 1982 m. gruodžio 10 d. Jungtinių Tautų jūrų teisės konvencijos (UNCLOS) ir 1995 m. rugpjūčio 4 d. Susitarimo dėl 1982 m. gruodžio 10 d. Jungtinių Tautų jūrų teisės konvencijos nuostatų, susijusių su vienos valstybės ribas viršijančių žuvų išteklių ir toli migruojančių žuvų išteklių apsauga ir valdymu, įgyvendinimo (UNFSA) ar bet kokio kito tarptautinio susitarimo nuostatų ar tarptautinės teisės normų ir b) arba i) ji nepriima reikalingų žvejybos valdymo priemonių, arba ii) žvejybos valdymo priemones ji priima tinkamai neatsižvelgusi į kitų valstybių ir Sąjungos teises, interesus ir pareigas ir dėl tų žvejybos valdymo priemonių, jas taikant kartu su priemonėmis, kurių ėmėsi kitos valstybės ir Sąjunga, žvejybos veikla galėtų lemti žuvų išteklių netausią būklę;
(14)
remiantis pirmiau išdėstytais argumentais, Farerų Salos atitinka visus kriterijus pagal kuriuos ji gali būti laikoma valstybe, kuri leidžia vykdyti netausiąją žvejybą, todėl Komisija gali priimti Reglamente (ES) Nr. 1026/2012 numatytas priemones;
(15)
Komisija nusprendė pagal Reglamento (ES) Nr. 1026/2012 6 straipsnį Farerų Salų vietos Vyriausybei ir Danijos Vyriausybei 2013 m. gegužės 17 d. sprendimu (4) ir tos pačios dienos raštu pranešti apie savo ketinimą Farerų Salas priskirti prie valstybių, kurios leidžia vykdyti netausiąją žvejybą, nurodydama tokio priskyrimo priežastis ir apibūdindama galimas priemones, kurių galima imtis pagal tą reglamentą. Farerų Salų vietos Vyriausybė tą pačią dieną patvirtino raštą gavusi;
(16)
iki 2013 m. birželio 17 d. Farerų Salų vietos Vyriausybė atsakė į pranešimą užginčydama Komisijos pateiktus argumentus ir pateikdama savo argumentus, esą jie nepasitraukė iš konsultacijų, kad jie tebėra įsipareigoję derybų keliu rasti sprendimą dėl išteklių pasidalijimo, ir kad ES neturi teisės naudoti prievartos priemonių. Tačiau nenurodė ketinantys pakeisti savo sprendimą dėl 2013 metams nustatyto netausaus leidžiamo sužvejoti kiekio ir nepateikė jokio aiškaus tokio didelio 2013 m. leidžiamo sužvejoti kiekio pagrindimo, išskyrus nepagrįstą teiginį, kad „pastaraisiais metais Farerų Salų jurisdikcijai priklausančiose jūrų zonose šių išteklių aptinkama daugiau“;
(17)
Komisija išnagrinėjo esamą mokslinę literatūrą šia tema ir rado tik teiginius apie retkarčiais Farerų Salų vandenyse sezono metu ilgesnį laikotarpį būnančias atlantines silkes, tačiau nerado jokių nuorodų, kurios leistų šį reiškinį vertinti kaip stabilų ar nuolatinį jų kiekio padidėjimą. Kalbant apie Farerų Salų pateiktą argumentą, kad 2014 m. išteklių dydis bet kuriuo atveju, o ne dėl jų vienašališkai padidintos BLSK dalies, bus mažesnis nei tas, kuris užtikrina didžiausią galimą tausiosios žvejybos laimikį, reikėtų pažymėti, kad, remiantis naujausiomis mokslinėmis rekomendacijomis (žr. 12 konstatuojamąją dalį), nors ištekliai gali atsinaujinti iki tokio dydžio, kuris užtikrina didžiausią galimą tausiosios žvejybos laimikį, jie ilgiau išliks žemiau to lygio ir bus didesnė išteklių išeikvojimo rizika, jei dabartinis mirtingumo dėl žvejybos koeficientas bus padidintas iki vertės, kuri tolygi vertei, kuri būtų pasiekta dėl didesnės Farerų Salų BLSK dalies;
(18)
kruopščiai išanalizavusi Farerų Salų vietos Vyriausybės pateiktus argumentus Komisija padarė išvadą, kad argumentai nepanaikina priežasčių, dėl kurių Komisija pateikė pranešimą, ir nėra objektyvios priežasties, kad jais būtų galima pateisinti šios šalies bendradarbiavimo stoką. Remdamasi ta išvada ir dėl Farerų Salų nenoro pakeisti 2013 metams vienašališkai nustatytą leidžiamą sužvejoti kiekį, Komisija padarė išvadą, kad Farerų Salos ir toliau atitinka kriterijus, pagal kuriuos ji gali būti laikoma valstybe, kuri leidžia vykdyti netausiąją žvejybą;
(19)
todėl Komisija mano, kad būtina priimti priemones pagal Reglamento (ES) Nr. 1026/2012 4 straipsnį;
(20)
tos priemonės turi būti veiksmingos ir proporcingos, kad būtų pasiektas išteklių išsaugojimo tikslas ir kad būtų užkirstas kelias Farerų Saloms pasinaudoti Sąjungos rinkų, uostų ir įrenginių teikiamais privalumais siekiant toliau vykdyti netausiąją atlantinių silkių žvejybą;
(21)
be to, Komisija įvertino priemonių, kurias galima priimti pagal Reglamento (ES) Nr. 1026/2012 4 straipsnio 1 dalį, trumpalaikį ir ilgalaikį poveikį aplinkai, prekybai ir ekonomikai bei jų socialinį poveikį, taip pat su jų įgyvendinimu susijusią administracinę naštą;
(22)
remiantis tuo vertinimu tikslinga visų pirma priimti tam tikras Reglamento (ES) Nr. 1026/2012 4 straipsnio 1 dalies c, d, e ir i punktuose išvardytas priemones. Jei šios priemonės būtų neveiksmingos ir jei Farerų Salos ir toliau leistų vykdyti netausiąją žvejybą, būtų galima nustatyti papildomas priemones;
(23)
šaltesniais metų mėnesiais Farerų Salų įvairiagyliais tralais vykdoma atlantinių silkių žvejyba gali būti laikoma specializuota žvejyba, tačiau vėlyvą pavasarį ir vasarą, kai sužvejojami panašūs atlantinių silkių ir atlantinių skumbrių kiekiai - mišriąja žvejyba. Sezono metu abi rūšis galima sužvejoti tuo pačiu laivu, tuo pačiu žvejybos įrankio traukimu per tą patį žvejybos reisą arba tose pačiose žvejybos vietose. Taigi, atlantinė skumbrė yra su atlantine silke susijusi rūšis. Dėl šios priežasties, žvejodamos ir eksportuodamos atlantines skumbres, Farerų Salos ir toliau sužvejos daug atlantinių silkių, kurios yra neišvengiama priegauda, net jei atlantinių silkių ir nebūtų galima eksportuoti į Sąjungą. Todėl, neįtraukus atlantinių skumbrių importo į priemones, sumažėtų draudimo importuoti atlantines silkes, kaip priemonės, kuria siekiama užkirsti kelią tolesnei žalai atlantinių silkių išteklių tvarumui, efektyvumas. Atlantinės skumbrės laikosi kartu su atlantinėmis silkėmis taip glaudžiai, kad žvejojant atlantines skumbres Farerų Salų kontroliuojamuose žvejybos rajonuose visada yra pavojus sužvejoti ir atlantines silkes. Taigi, yra tikimybė, kad visos atlantinės skumbrės, sužvejotos kontroliuojant Farerų Saloms, yra sužvejotos kartu su atlantinėmis silkėmis. Todėl tam, kad prekybos priemonės būtų veiksmingos, jos turėtų apimti ir atlantines silkes, ir atlantines skumbres;
(24)
vertindama priemonių proporcingumą ir visų pirma spręsdama, ar pagrindinių rūšių, sužvejojamų žvejojant atlantines silkes, prekybos apribojimai turėtų būti siejami su tam tikru ribojamu kiekiu, ar turėtų būti uždraustas visas jų importas, Komisija išnagrinėjo, ar alternatyvios priemonės, o ne visų produktų iš atlantinių silkių arba iš atlantinių skumbrių arba į kurių sudėtį jos įeina, visiškas importo draudimas, galėtų būti laikomos proporcingesnėmis. Buvo įvertintos trys galimos alternatyvos: i) visiems produktams taikomas kiekybinis ribojimas, importas galimas tik tradicinių mainų atveju, ii) visiškas šviežios, užšaldytos ir konservuotos žuvies importo uždraudimas, netaikant šio draudimo įmantresniems produktams, tokiems kaip žuvų miltai ar aliejus, ir iii) importo uždraudimas, taikomas tik atlantinėms silkėms ir produktams iš atlantinių silkių. Nors pirmoji iš šių trijų galimybių galėtų būti labai veiksminga dėl žuvų miltų eksporto iš Farerų Salų į ES svarbos, šiame etape ji laikoma pernelyg apsunkinančia, visų pirma atsižvelgiant į tai, kad, viena vertus, tai paveiktų Farerų Salų žvejybos pramonės sektorius, kurie nėra tiesiogiai susiję su pelaginių žuvų žvejyba ir, kita vertus, taip būtų užkrauta didelė administracinė našta, susijusi su žuvų miltų ir aliejaus mėginių analize specializuotose laboratorijose siekiant nustatyti jų sudėtį pagal žuvų rūšis. Kaip minėta pirmiau, trečioji alternatyva laikoma neefektyvia, nes jos galimą ekonominį poveikį gali lengvai kompensuoti atlantinių skumbrių eksportas. Todėl pagal antrą alternatyvą užtikrinama geriausia priemonių ir jų pageidaujamo poveikio pusiausvyra ir nėra paprastesnių priemonių pageidaujamam rezultatui pasiekti;
(25)
vertindama proporcingumą Komisija taip pat išnagrinėjo, ar reikalingos kitos priemonės, ne tik importo apribojimai, visų pirma apribojimai naudotis uostais. Kadangi uostų naudojimas degalų atsargoms papildyti, kroviniams iškrauti, įgulai pasikeisti, remonto darbams ir poilsiui yra įprasta ir būtina veikla, susijusi su atlantinių silkių žvejyba, Komisija padarė išvadą, kad tokios priemonės taip pat yra būtinos ir negalima taikyti švelnesnių ribojamųjų priemonių, kad būtų užkirstas kelias Farerų Saloms pasinaudoti ES įrenginių teikiamais privalumais vykdant netausiąją atlantinių silkių žvejybą;
(26)
vertinant priemonių trumpalaikį ir ilgalaikį poveikį aplinkai, prekybai ir ekonomikai bei jų socialinį poveikį, taip pat su jų įgyvendinimu susijusią administracinę naštą, galima daryti išvadą, kad priemonės yra pagrįstos, neturės nepageidaujamo poveikio ir nebus užkrauta bereikalingos naštos. Priemonių poveikis aplinkai yra didelis, nes tikimasi, kad jos padės pagerinti atlantinių silkių išteklių tvarumą. Priemonių poveikis prekybai bus nedidelis, nes, nors tikimasi greito ekonominio poveikio, vidutinės trukmės laikotarpiu galima nustatyti alternatyvius mainų mechanizmus ir tikimasi, kad galiausiai ES nepajus pasiūlos trūkumo. Tikimasi, kad trumpuoju laikotarpiu ekonominis ir socialinis poveikis bus nedidelis, kadangi jis bus susijęs su poveikiu prekybai; tačiau vidutinės trukmės ir ilguoju laikotarpiais, jei taikant priemones bus pasiektas norimas poveikis, jis bus labai teigiamas, ypač laivynams, kurių ekonominė priklausomybė nuo pelaginių žuvų yra didelė. Priemonių taikymo administracinė našta bus palyginti nedidelė, jei atsižvelgsime į tai, kad kontrolės priemonės, įskaitant darbuotojus, kurių reikia priemonių vykdymui užtikrinti, valstybėse narėse jau egzistuoja;
(27)
galiausiai Komisija išnagrinėjo priemonių suderinamumą su tarptautine teise ir padarė išvadą, kad jos yra susijusios su žuvų išteklių, kuriems netausiai naudojant gresia pereikvojimas, išsaugojimu; jomis siekiama, kad išteklių pereikvojimo vengimas būtų veiksmingas, nes priemonėmis siekiama neviršyti prie Skandinavijos esančios Atlanto vandenyno dalies atlantinių silkių išteklių saugių biologinių ribų. Priemonės įsigaliojo kartu su Sąjungos taikomomis išsaugojimo priemonėmis (Reglamento (ES) Nr. 1026/2012 5 straipsnio 1 dalies b punktas. Visų pirma, atsižvelgusi į Tarptautinės jūrų tyrinėjimo tarybos (ICES) rekomendaciją, Sąjunga sumažino savo sužvejojamą kiekį 26 %; taip pat visiškai taiko ilgalaikio valdymo plano, dėl kurio jūrinės valstybės susitarė 1999 m. ir nuo tada jį taiko ir kurį 2013 m. gegužės mėn. patvirtino ICES kaip derantį su atsargumo principu ir valdymo principu, kai žvejojant laikomasi saugių biologinių ribų, sąlygas ir apribojimus. Be to, nėra įtikinamo mokslinio įrodymo, pagal kurį Farerų Salos turėtų teisę į didesnę prie Skandinavijos esančios Atlanto vandenyno dalies esančių atlantinių silkių išteklių dalį; taigi, būtų buvę tinkama sumažinti jų kvotas, kaip tai rekomenduoja ICES 2013 m.;
(28)
todėl priemonės, kurias reikia priimti pirmiausia, turėtų apimti: a) draudimą importuoti prie Skandinavijos esančios Atlanto vandenyno dalies atlantinių silkių ir atlantinių skumbrių išteklių žuvis bei žuvininkystės produktus, pagamintus iš tokių žuvų arba kurių sudėtyje yra tokių žuvų, ir b) apribojimus laivams, Farerų Saloms kontroliuojant žvejojantiems prie Skandinavijos esančios Atlanto vandenyno dalies atlantinių silkių arba atlantinių skumbrių išteklius, ir laivams, gabenantiems taip sužvejotas žuvis arba iš jų pagamintus žuvininkystės produktus, naudotis Sąjungos uostais. Siekiant palengvinti priemonių, taikomų laivams, žvejojantiems atitinkamus atlantinių silkių ar atlantinių skumbrių išteklius, arba laivams, gabenantiems šias žuvis arba iš šių išteklių pagamintus žuvininkystės produktus, vykdymo užtikrinimą, valstybėms narėms reikėtų pateikti tokių laivų sąrašus. Siekiant nustatyti, ar atlantinės silkės arba atlantinės skumbrės sužvejotos Farerų Saloms kontroliuojant, reikėtų pasinaudoti 2008 m. rugsėjo 29 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1005/2008, nustatančio Bendrijos sistemą, kuria siekiama užkirsti kelią neteisėtai, nedeklaruojamai ir nereglamentuojamai žvejybai, atgrasyti nuo jos ir ją panaikinti, iš dalies keičiančio reglamentus (EEB) Nr. 2847/93, (EB) Nr. 1936/2001 ir (EB) Nr. 601/2004 bei panaikinančio reglamentus (EB) Nr. 1093/94 ir (EB) Nr. 1447/1999 (5), III skyriuje nustatyta sugautų žuvų kiekio sertifikavimo sistema;
(29)
šiame reglamente numatytos priemonės atitinka Žuvininkystės ir akvakultūros vadybos komiteto nuomonę,
PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ:
1 straipsnis
Dalykas
Šiuo reglamentu Farerų Salos pripažįstamos valstybe, kuri leidžia vykdyti netausiąją prie Skandinavijos esančios Atlanto vandenyno dalies atlantinių silkių išteklių žvejybą, ir nustatomos Farerų Saloms taikomos priemonės, kuriomis siekiama užtikrinti tų išteklių ilgalaikį išsaugojimą.
2 straipsnis
Taikymo sritis ir tikslai
Šis reglamentas taikomas prie Skandinavijos esančios Atlanto vandenyno dalies atlantinių silkių išteklių žvejybai, kurią kontroliuoja Farerų Salos. Jo tikslas - užtikrinti prie Skandinavijos esančios Atlanto vandenyno dalies atlantinių silkių išteklių ilgalaikį tvarumą.
3 straipsnis
Apibrėžtys
Šiame reglamente vartojamų terminų apibrėžtys:
a)
prie Skandinavijos esančios Atlanto vandenyno dalies atlantinių silkių ištekliai - atlantinių silkių (Clupea harengus) ištekliai ICES (Tarptautinė jūros tyrinėjimo taryba) I, II, V, XII ir XIV parajoniuose (6);
b)
prie Skandinavijos esančios Atlanto vandenyno dalies atlantinės silkės - prie Skandinavijos esančios Atlanto vandenyno dalies atlantinių silkių išteklių žuvys;
c)
atlantinės skumbrės - Scomber scombrus rūšies žuvys, sužvejotos rajonuose, kuriuose yra prie Skandinavijos esančios Atlanto vandenyno dalies atlantinių silkių;
d)
sužvejotos Farerų Saloms kontroliuojant - sužvejotos su Farerų Salų vėliava plaukiojančių laivų, su kitos valstybės vėliava plaukiojančių laivų, kuriems buvo leista žvejoti Farerų Salų išskirtinėje ekonominėje zonoje, arba Farerų Salų įmonių arba Farerų Salų valdžios institucijų frachtuojamų laivų.
4 straipsnis
Priskyrimas
Farerų Salos laikomos valstybe, kuri leidžia vykdyti prie Skandinavijos esančios Atlanto vandenyno dalies atlantinių silkių išteklių netausiąją žvejybą.
5 straipsnis
Priemonės
1. Draudžiama į Sąjungos teritoriją įvežti, įskaitant perkrovimo uostuose tikslais, priede nustatytas žuvis ar žuvininkystės produktus, kuriuos sudaro prie Skandinavijos esančios Atlanto vandenyno dalies atlantinės silkės arba atlantinės skumbrės, sužvejotos Farerų Saloms kontroliuojant, kurie yra iš šių žuvų pagaminti arba į kurių sudėtį jos įeina.
2. Draudžiama naudotis Sąjungos uostais su Farerų Salų vėliava plaukiojantiems laivams, žvejojantiems prie Skandinavijos esančios Atlanto vandenyno dalies atlantines silkes arba atlantines skumbres ir laivams, gabenantiems iš prie Skandinavijos esančios Atlanto vandenyno dalies atlantinių silkių arba atlantinių skumbrių pagamintus žuvininkystės produktus, kuriuos sužvejojo su tos valstybės vėliava plaukiojantys laivai arba laivai, kuriems ta valstybė suteikė leidimą vykdyti tokią žvejybą, nors jie ir plaukioja su kitos valstybės vėliava. Šis draudimas netaikomas nenugalimos jėgos arba nelaimės atvejais, kaip apibrėžta 1982 m. Jungtinių Tautų jūros teisės konvencijos 18 straipsnyje, kad būtų suteiktos paslaugos, kurių būtinai reikia padėčiai ištaisyti.
6 straipsnis
Įgyvendinimas
1. Valstybių narių kompetentingos institucijos naudojasi Reglamento (EB) Nr. 1005/2008 III skyriuje nustatyta sugautų žuvų kiekio sertifikavimo sistema, kad nustatytų produktus, kuriems taikomas šio reglamento 5 straipsnio 1 dalyje nustatytas draudimas.
2. Siekdamos palengvinti 5 straipsnio 2 dalyje nustatyto draudimo įgyvendinimą, valstybės narės aprūpinamos orientacinio pobūdžio laivų, kurie, remiantis patikimais duomenų šaltiniais, Farerų Saloms kontroliuojant žvejojo arba dabar žvejoja prie Skandinavijos esančios Atlanto vandenyno dalies atlantines silkes arba atlantines skumbres, sąrašais.
7 straipsnis
Įsigaliojimas
Šis reglamentas įsigalioja septintą dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
Šis reglamentas privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse.
Priimta Briuselyje 2013 m. rugpjūčio 20 d.