РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 20 ноември 2013 година
относно Държавна помощ SA.16237 (C58/02) (ex N118/02), приведена в действие от Франция в полза на SNCM
(нотифицирано под номер C(2013) 7066)
(само текстът на френски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2014/882/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него (1),
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
като прикани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочените членове (2) и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРА
(1)
На 18 февруари 2002 г. Франция уведоми Комисията за проект за помощ за преструктурирането на Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (Национално морско дружество Корсика-Средиземно море, наричано по-нататък SNCM), допълнен на 3 юли 2002 г. (3) Този проект за преструктуриране следваше уведомлението от страна на френските органи от 20 декември 2001 г. за паричен аванс, одобрен от Compagnie Générale Maritime et Financière (Генерална морска и финансова компания, наричана по-нататък CGMF) (4) за SNCM на стойност 22,5 млн. EUR като помощ за оздравяване. С решение от 17 юли 2002 г. (5) (наричано по-нататък решението от 2002 г.) Комисията разреши помощта за оздравяване в полза на SNCM в рамките на предварителната процедура по разглеждане на помощите, предвидена в член 88, параграф 3 от Договора за ЕО. Помощта за преструктуриране, за която е получено уведомление, се състои в рекапитализиране на SNCM чрез CGMF на стойност 76 млн. EUR.
(2)
С писмо от 19 август 2002 г. Комисията уведоми френските органи за решението си да открие официалната процедура по разследване (6) в съответствие с член 88, параграф 2 от Договора за ЕО и член 6 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета (7).
(3)
На 8 октомври 2002 г. (8) френските органи съобщиха на Комисията мнението си относно решението от 19 август 2002 г. (9).
(4)
По искане на френските органи на 24 октомври 2002 г., 3 декември 2002 г. и 25 февруари 2003 г. бяха организирани работни срещи със службите на Комисията.
(5)
В рамките на откриването на процедурата Комисията получи мненията на две предприятия, а именно Corsica Ferries France (наричано по-нататък CFF) на 8 януари 2003 г. (10) и на STIM d’Orbigny от групата Stef-TFE (наричано по-нататък STIM) на 7 януари 2003 г., както и на различни френски териториални общности на 18 декември 2002 г. и на 9 и 10 януари 2003 г. Комисията препрати тези мнения на Франция за коментар с писма от 13 и 16 януари и 5 и 21 февруари 2003 г.
(6)
Френските органи изпратиха на Комисията своите коментари по мненията на CFF и STIM на 13 февруари 2003 г. (11) и на 27 май 2003 г. (12).
(7)
На 16 януари 2003 г. службите на Комисията отправиха искане за допълнителна информация, на което френските органи отговориха на 21 февруари 2003 г.
(8)
С писмо от 10 февруари 2003 г. (13) френските органи представиха аргументи с цел да докажат, че проектът за помощ отговаря изцяло на Насоките на Общността за държавните помощи за оздравяване и преструктуриране на предприятия в затруднение (14) (наричани по-нататък Насоките от 1999 г.).
(9)
На 25 февруари 2003 г. (15) по искане на Комисията френските органи изпратиха копие от споразумението между акционерите, обвързващо SNCM и STIM.
(10)
С Решение 2004/166/ЕО (16) (наричано по-нататък решението от 2003 г.) Комисията одобри, с някои условия, отпускането на помощта за преструктуриране в полза на SNCM, платима на два транша - първият от 66 млн. EUR, а вторият в размер на максимум 10 млн. EUR, като той ще бъде определен в зависимост от нетния резултат, получен от цесиите на активи, осъществени след приемането на решението от 2003 г. Изплащането на първия транш беше разрешено с решението от 2003 г.
(11)
На 13 октомври 2003 г. CFF внесе жалба за отмяна на решението от 2003 г. в Първоинстанционния съд на ЕО (наричан по-нататък Общият съд) (дело T-349/03).
(12)
С Решение 2005/36/ЕО (17) (наричано по-нататък решението от 2004 г.) Комисията заключи, че промените, поискани от Франция на 23 юни 2004 г., а именно да замени кораба Aliso с кораба Asco в списъка на плавателните съдове, които SNCM има разрешение да използва по силата на решението от 2003 г., и продажбата на кораба Aliso вместо на кораба Asco, не са от такова естество, че да поставят под въпрос съвместимостта с общия пазар на помощта за преструктуриране, разрешена с решението от 2003 г.
(13)
С решение от 16 март 2005 г. (наричано по-нататък решението от 2005 г.) (18) Комисията одобри изплащането на втори транш от помощта за преструктуриране на стойност 3,3 млн. EUR, с което общата стойност на разрешената помощ за преструктуриране достигна 69,3 млн. EUR.
(14)
На 15 юни 2005 г. по дело T-349/03 (19) Съдът анулира решението от 2003 г. поради грешна преценка за минималния характер на помощта.
(15)
На 25 октомври 2005 г. (20) френските органи предадоха на Комисията информация относно финансовото състояние на компанията за периода след уведомлението за проекта за помощ за преструктуриране от 18 февруари 2002 г.
(16)
На 17 ноември 2005 г. (21) френските органи предоставиха сведения във връзка с актуализацията на проекта за преструктуриране от 2002 г. и възстановяването на собствения капитал на SNCM (22).
(17)
На 15 март 2006 г. френските органи предоставиха на Комисията обзорен доклад за пазара, бизнес плана (част приходи) и отчет за предварителния резултат от дейността (23). Допълнителни документи бяха представени на службите на Комисията на 28 март 2006 г. и на 7 април 2006 г. (24) В кореспонденцията от 7 април 2006 г. френските органи приканиха Комисията да отчете, че предвид твърдяното естество на „компенсация за обществена услуга“, част от помощта за преструктуриране от 2002 г., по-специално сумата от 53,48 млн. EUR, следва да не се квалифицира като мярка, предприета в рамките на план за преструктуриране, а като мярка, непредставляваща помощ, по смисъла на съдебната практика по делото Altmark (25) или като самостоятелна и независима от плана за преструктуриране мярка по смисъла на член 86, параграф 2 от Договора за ЕО.
(18)
На 21 април 2006 г. съгласно член 4 от Регламент (ЕО) № 139/2004 на Съвета (26) до Комисията беше изпратено уведомление за проект за концентрация, чрез която се предвижда предприятията Veolia Transport (наричано по-нататък VT) (27) и Butler Capital Partners (наричано по-нататък BCP) да придобият съвместно контрола върху SNCM (28). Комисията взе решение да не се противопоставя на операцията, за която е била уведомена, и я обяви за съвместима с общия пазар с решение от 29 май 2006 г. (29).
(19)
На 21 юни 2006 г. (30) френските органи представиха пред Комисията наредбата от 26 май 2006 г. на Министерството на икономиката, финансите и индустрията, с която се одобряват финансовите операции, за които е взето решение от Société nationale des chemins de fer français (наричано по-нататък SNCF), и Декрет № 2006-606 от 26 май 2006 г. относно прехвърлянето на SNCM към частния сектор.
(20)
Сведения относно възлагането на обществена услуга и помощите със социален характер, свързани с обслужването на Корсика, бяха представени на Комисията на 7 юни 2006 г. (31).
(21)
С писмо от 13 септември 2006 г. Комисията съобщи на френските органи решението си да открие официална процедура по разследване в съответствие с член 88, параграф 2 от Договора за ЕО и член 6 от Регламент (ЕО) № 659/1999 относно новите мерки, приведени в действие в полза на SNCM, и плана за преструктуриране, за който е подадено уведомление през 2002 г. (32) (наричано по-нататък решението от 2006 г.).
(22)
На 16 ноември 2006 г. Франция изпрати на Комисията своето мнение след решението от 2006 г. (33).
(23)
Тъй като беше сезирана от някои заинтересовани страни с молба за удължаване с един месец на срока за представяне на мненията им (34), Комисията реши да даде този допълнителен срок на всяка от тях (35).
(24)
Комисията получи мненията на CFF (36) и на STIM (37) и ги предаде на френските органи с писмо от 20 февруари 2007 г. Трето заинтересовано лице също изпрати коментари, които бяха предадени на френските органи и които то оттегли на 28 май 2008 г.
(25)
Френските органи представиха мненията са по коментарите на заинтересованите трети страни на 30 април 2007 г. (38).
(26)
На 20 декември 2007 г. CFF депозира в Комисията жалба срещу SNCM, която допълва изпратената на 15 юни 2007 г. и на 30 ноември 2007 г. информация. Тази жалба касае член 3 от новото споразумение за възлагане на обществена услуга, подписано през юни 2007 г. между териториалната общност на Корсика и групата Compagnie Méridionale de Navigation-SNCM за 2007-2013 г. Според CFF прилагането на тази клауза мобилизира за SNCM нови финансови ресурси от порядъка на 10 млн. EUR за 2007 г. Освен това според CFF компенсацията, изплатена на SNCM във връзка със задълженията за извършване на обществена услуга, представлява държавна помощ, която е и неправомерна, тъй като за нея не е подадено уведомление до Комисията.
(27)
Комисията информира заинтересованите страни за решението си да удължи срока за представяне на мненията на трети страни до 14 март 2008 г.
(28)
Комисията предаде на 26 март 2008 г. мненията на заинтересованите трети страни на Франция, която изпрати коментарите си на 28 март 2008 г., 10 април 2008 г. и 28 април 2008 г.
(29)
С решение от 8 юли 2008 г. Комисията счета, че новите мерки от 2006 г. не представляват държавни помощи по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО, и че мерките, за които е изпратено уведомление през 2002 г., са съвместими с общия пазар.
(30)
Това решение беше частично отменено от Общия съд на 11 септември 2012 г. (39). Общият съд счете, че заключенията на Комисията по отношение на приведените в действие през 2006 г. мерки съдържат явни грешки в преценката. Що се отнася до мерките за преструктуриране от 2002 г., той счете, че анализът им трябва да бъде преразгледан, тъй като отмененото решение се основава на факта, че мерките от 2006 г. не са съдържали елементи на помощ.
(31)
Не беше отменено единствено обявяването за съвместима на помощта от 53,4 млн. EUR като компенсация за задълженията за обществена услуга на SNCM за периода 1991-2001 г. Ето защо този въпрос няма да бъде разглеждан в настоящото решение.
(32)
С оглед на изложеното по-горе Комисията трябва да приеме ново окончателно решение. Не е необходимо да се разглеждат обстоятелства, настъпили след датата на приемане на отмененото решение. Вследствие на отмяната Комисията трябва, от една страна, да прецени дали някои от разглежданите мерки съответстват на поведението на частен инвеститор в условията на пазарна икономика, а от друга страна - доколкото разглежданите мерки представляват държавни помощи, дали условията за съвместимост, изложени в съответните насоки, са изпълнени. В съответствие със съдебната практика на Общия съд (40) за всяко от тези две проучвания Комисията може да вземе предвид само информацията, с която е разполагала към датата на приемане на отмененото решение, т.е. 8 юли 2008 г. (41).
(33)
На 13 ноември 2012 г. с участието на Комисията беше проведена среща между френските органи и представители на SNCM.
(34)
С писма от 6 декември 2012 г. и от 5 февруари 2013 г. френските органи на два пъти поискаха да бъде взето решение процедурата да бъде започната наново поради следните причини: като е уточнил критериите за теста за разумния инвеститор в условията на пазарна икономика, Общият съд е постановил новаторско решение в съдебната практика, което води до необходимост от започване наново на състезателната процедура. С писма от 15 януари и 13 февруари 2013 г. Комисията отхвърли тези искания, като подчерта, че процедурата би могла бъде възобновена от същия момент, в който е допусната незаконосъобразността, и като припомни, че решението за откриване от 2006 г. от своя страна по никакъв начин не е било незаконно. Все пак тя информира френските органи, че имат право да ѝ изпратят допълнителни сведения, които да бъдат разгледани и анализирани, или какъвто и да е документ, който сметнат за подходящ.
(35)
На 16 май 2013 г. френските органи изпратиха на Комисията информационна бележка.
(36)
С писмо от 19 юни 2013 г. SNCM също настоя за решение да се започне наново официалната процедура по разследване по причини, подобни на изложените от френските органи. Комисията отхвърли това искане с писмо от 10 юли 2013 г. Все пак тя информира SNCM, че има право да ѝ изпрати допълнителни сведения, които да бъдат разгледани и анализирани, или какъвто и да е документ, който сметне за подходящ.
(37)
На 27 август 2013 г. SNCM изпрати информационна бележка и нов доклад, свързан с цесията на SNCM.
II. ОПИСАНИЕ
2.1. ПОЛУЧАТЕЛЯТ НА МЕРКИТЕ, ПРЕДМЕТ НА НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ
(38)
Получателят на мерките, предмет на настоящото решение, е SNCM, което обединява няколко дъщерни дружества в морския сектор и което извършва превози по море на пътници и леки и тежкотоварни автомобили по линиите между континентална Франция и Корсика, Италия (Сардиния) и Магреб (Алжир и Тунис).
(39)
SNCM е акционерно дружество, създадено през 1969 г. от сливането на Compagnie générale transatlantique (Трансатлантическа генерална компания) и Compagnie de navigation mixte (Компания за смесено плаване), и двете създадени през 1850 г. Наречена тогава Compagnie générale transméditerranéenne (Генерална транссредиземноморска компания), тя е преименувана в Société nationale maritime Corse-Méditerranée (Национално морско дружество Корсика-Средиземно море) през 1976 г., след като Société nationale des chemins de fer (Френска национална железопътна компания, SNCF) придобива участие в капитала ѝ. Компанията е избрана от френското правителство, за да реализира принципа на териториална цялост с Корсика, по-специално уеднаквяване на тарифите за превозите по море и тарифите на SNCF за железопътния транспорт, въз основа на споразумение, сключено на 31 март 1976 г. за двадесет и пет години. Транспортното обслужване на Корсика вече е било възложено на Compagnie générale transatlantique от френското правителство с предишно споразумение, сключено на 23 декември 1948 г.
(40)
В момента на уведомлението за рекапитализацията през 2002 г. 20 % от SNCM е собственост на SNCF, а 80 % - на CGMF. След отварянето на капитала на SNCM на 30 май 2006 г. (вж. съображение 18 от настоящото решение) BCP и VT притежават съответно 38 % и 28 % от капитала на SNCM, а дяловото участие на CGMF в капитала е 25 % (9 % от капитала е запазен за служителите).
(41)
През 2008 г. основните дъщерни предприятия на SNCM са Compagnie Méridionale de Navigation (Южна мореплавателна компания, CMN) (42), Compagnie Générale de Tourisme et d’Hôtellerie (Генерална компания за туризъм и хотелиерство, CGTH) (43), Aliso Voyage (44), Sud-Cargos (45), Société Aubagnaise de Restauration et d’Approvisionnement (SARA) (46), Ferrytour (47) и Les Comptoirs du Sud (48).
(42)
След цесията на бързоходните кораби Aliso през септември 2004 г. и Asco (49) през май 2005 г. флотата на SNCM се състои от десет кораба (пет фериботни (50), четири смесени (товар и пътници) (51) и един бързоходен кораб (NGV), опериращи главно от Ница) (52), от които седем са собствени (53).
(43)
За по-голяма изчерпателност е уместно да се припомни, че редовните транспортни услуги по море между пристанищата на континентална Франция и Корсика се осигуряват още от 1948 г. като обществена услуга, чиито концесионери между 1976 и 2001 г. са SNCM и CMN по силата на рамково споразумение, сключено първоначално за срок от двадесет и пет години. Съгласно действащите правила на Общността (54) и след тръжна процедура, публикувана на европейско равнище (55), организирана от териториалната общност на Корсика (56), SNCM и CMN спечелват съвместно предоставянето на обществената услуга (Délégation de Service Public, DSP), състояща се в обслужване на Корсика с тръгване от Марсилия, срещу финансови компенсации, за периода 2002-2006 г.
(44)
След като DSP приключва в края на 2006 г., горепосочената обществена услуга по море отново е предмет на тръжна процедура на европейско равнище (57) и възложена на групата SNCM-CMN, считано от 1 май 2007 г. до 31 декември 2013 г. срещу субсидия от около 100 млн. EUR годишно.
(45)
Успоредно с това на всички оператори, обслужващи острова с тръгване от Тулон и Ница, са вменени задължения за честота на обслужването. По тези линии жителите на Корсика, както и други категории пътници, от 2002 до 2013 г. се ползват от социални помощи, отпускани по силата на решенията на Комисията от 2 юли 2002 г. (58) и 24 април 2007 г. (59).
2.2. КОНКУРЕНТНА СРЕДА
(46)
SNCM осъществява дейност основно в две отделни области - за превоз на пътници и за превоз на товари. То обслужва както Корсика и Магреб с тръгване от Франция, така и допълнително Италия и Испания.
2.2.1. Обслужването на Корсика
2.2.1.1. Превоз на пътници
(47)
Обслужването на Корсика по отношение на превоза на пътници е пазар със силно изразен сезонен характер. Той в действителност се характеризира с върхови моменти в сезонните посещения, които може да са до десет пъти повече в сравнение с най-слабите месеци, а това изисква от операторите да разполагат с флота, способна да поеме тези пикове. Половината от оборота се реализира през юли и август. Освен това има и дисбаланс според направлението дори в периоди с върхови моменти: през юли например корабите тръгват от континента пълни, а се връщат почти празни. По тази причина средногодишните коефициенти на запълване на корабите са сравнително ниски.
(48)
SNCM е завареният операторът, който свързва Корсика с континентална Франция. Схематично две трети от неговата дейност се извършват между Марсилия и Корсика в рамките на предоставяне на обществена услуга; третата третина от неговата дейност се състои в осъществяването на връзки от други изходни точки и дестинации (Ница-Корсика, Тулон-Корсика, международни връзки към Сардиния или Магреб).
(49)
SNCM дълго време е било монополист в основната си дейност. Но от 1996 г. дружеството се изправя срещу конкуренция, която бързо се разгръща. Така например дружеството CFF днес е оператор, доминиращ морските връзки между континента и Корсика, а пазарният му дял непрекъснато се увеличава. Въпреки че присъства на този пазар едва от 1996 г., CFF увеличава превоза си на пътници с 44 % годишно между 2000 и 2005 г. и това увеличение е постоянно. Така почти […] (60) % от пътниците по море между континента и Корсика се качват на кораб на CFF, докато само […] (60) % ползват плавателен съд на SNCM, а CMN превозва останалата част от пътниците - […] (60) %.
(50)
Завоюваната от 2000 г. насам позиция на CFF на разглеждания пазар се проявява и по отношение на броя на пътниците, превозвани за един сезон между Корсика и континентална Франция. От представената по-долу графика се вижда, че пазарният дял на CFF се е увеличил от 45 % през 2000 г. до 70 % през 2007 г., а този на SNCM от 53 % е намалял до 26 % за същия период, с разлика от над един милион превозени пътници.
Графика
Брой превозени пътници за един сезон (май-септември)
Източник:
Регионален орган за наблюдение на транспорта на Корсика.
(51)
Другите по-малки конкуренти на SNCM в обслужването на Корсика са Compagnie Méridionale de Navigation (CMN), Moby Lines, Happy Lines и TRIS.
(52)
От 2006 г. насам предлагането на транспортни услуги от страна на SNCM и дяловете му от пазара на връзките с Корсика са редуцирани, като спадът е 8 % от предлагането на места (- 20 % за рейсовете от Ница и - 3 % за тези от Марсилия).
(53)
Проследяването на намаляването на пазарните дялове показва, че връщането на доверието на пътниците, които твърде дълго са били свидетели на стачки и смущения, породени от социалните конфликти през 2004 и 2005 г., и по-конкретно по повод на приватизацията на предприятието, става твърде бавно.
(54)
Пазарът на превоз на пътници по море между континента и Корсика нараства средно с 4 % от 1993 г. насам; този ръст би трябвало да продължи и с увеличение от […] (60) % според очакваното за 2008 г. (към периода на разглеждането на фактите) и с по-умерено темпо през следващите години. Освен това като че ли няма нови оператори, които да търсят развитие на този пазар. В отговор на обявения търг от Службата по транспорт на Корсика за предоставяне на обществена услуга за обслужване по море на някои пристанища на Корсика за периода 2007-2013 г. единствените кандидати са CFF и SNCM-CMN, въпреки че са били възможни и частични участия по дадена линия.
(55)
Колкото до основния конкурент на SNCM, CFF увеличава рязко предлагането на места от 500 000 до 4,5 млн. между 1999 и 2007 г. (30 % от това увеличение е през 2006-2007 г.), което му позволява да увеличи трафика си (от 1,3 млн. през 2005 г. до 1,6 млн. през 2007 г.), както и своя пазарен дял. Тази политика се изразява чрез коефициенти на запълване, които структурно са по-ниски за CFF, отколкото за SNCM, с отклонение от порядъка на 10 процентни пункта през 2007 г. За SNCM средният коефициент на запълване за 2007 г. достига 48 %, което е нормално предвид силната сезонност на пазара (вж. по-горе).
2.2.1.2. Превоз на товари
(56)
По отношение на превозите на товари за Корсика през 2005 г. SNCM притежава около 45 % от пазара по линията от Марсилия-Тулон към Корсика.
(57)
При общия превоз на стоки (непридружавани) SNCM и CMN са почти фактически монопол. В рамките на договора за предоставяне на обществена услуга двете компании осигуряват чести рейсове от Марсилия към всички пристанища на Корсика.
(58)
При придружаваните ремаркета, натоварени върху ферибот, които представляват общо 24 % от трафика на общи товари, измерени в линейни метри, има конкуренция между всички оператори за превоз на пътници. SNCM и CMN държат по-голямата част от придружавания трафик. Другите оператори, по-специално CFF, държат 10 % от него, което представлява 2 % от общия пазар.
(59)
При придружаваните автомобили (61), натоварени върху ферибот (около 24 % от трафика на общи товари през 2003 г.), SNCM и CMN държат по-голямата част от въпросния пазар. Но от 2002 г. CFF започва да развива предлагането и притежава около 15 % от пазара.
2.2.2. Обслужването на Магреб
(60)
Тунис и Алжир са сериозен пазар с около 5 млн. пътници с преобладаващ въздушен транспорт. В този контекст превозите по море представляват около 15 % от потока. Алжир е значителен пазар за превоз на пътници по море с около 560 000 пътника, а Тунис е по-малък пазар с около 250 000 пътника.
(61)
Пазарът на превозите по море от Франция към Магреб отбелязва устойчиво нарастване от порядъка на 13 % между 2001 и 2005 г. Предвид перспективите за нарастване на туризма към този регион се е предвиждало (към периода на разглеждането на фактите) морският транспорт да отбелязва годишен ръст от порядъка на 4 % до към 2010 г.
(62)
В Алжир SNCM се позиционира като вторият пазарен участник след Entreprise Nationale de Transport Maritime de Voyageurs (ENTMV), алжирско публично дружество. Пазарният дял на SNCM се увеличава от 24 % през 2001 г. до 35 % през 2005 г.
(63)
SNCM се позиционира като втори оператор на пазара на транспортни услуги към Тунис след Compagnie tunisienne de navigation (CTN). Въпреки че от 2001 г. SNCM губи пазарен дял в полза на CTN - от 44 % на 39 % през 2004 г., през 2005 г. е регистрирано подобряване (40 %).
2.3. ОПИСАНИЕ НА МЕРКИТЕ, ПРЕДМЕТ НА НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ
2.3.1. Рекапитализацията на SNCM от 2002 г.
(64)
В резултат на решението на Комисията от 17 юли 2002 г. да разреши помощ за оздравяването на SNCM (62), на 18 февруари 2002 г. френските органи уведомиха Комисията относно проект за помощ за преструктурирането на SNCM. Тази мярка се състои в рекапитализация на SNCM чрез неговото дружество майка - CGMF, на стойност 76 млн. EUR, от които 46 млн. EUR разходи за преструктуриране (63). Това увеличение на капитала има за цел да увеличи собствения капитал на SNCM от 30 млн. EUR на 106 млн. EUR.
(65)
Съгласно Насоките от 1999 г. френските органи представиха на Комисията план за преструктуриране (64) на SNCM със следните пет точки:
i)
намаляване на броя на курсовете и преразпределение на корабите му между отделните линии (намаляване на обслужването към Корсика и засилване на обслужването към Магреб). Планът за преструктуриране предвижда намаляване на броя на курсовете от 4 138 (3 835 за SNCM и 303 за дъщерното му предприятие Corsica Marittima) на 3 410 през 2003 г. със следните изменения в обслужването:
-
изменение на рейсовете между Марсилия и Корсика съгласно спецификациите към договора за извършване на обществена услуга 2001-2006 г.;
-
почти пълно оттегляне от връзките между Тулон и Корсика;
-
съкращаване на рейсовете между Ница и Корсика;
-
закриване на линията Ливорно-Бастиа с предназначените активи, действително закрита през 2003 г.;
-
засилване на транспортното обслужване на Алжир и Тунис с корабите Méditerranée, Ile de Beauté и Corse и прекратяване на обслужването по линията Генуа-Тунис;
ii)
съкращаване на неговата флота с четири кораба, което трябва да осигури парични средства в размер на 21 млн. EUR;
iii)
цесия на някои недвижими активи;
iv)
намаляване на персонала (65) с около 12 %, което в комбинация с една разумна политика на заплащане, би трябвало да доведе до съкращаване на разходите за екипажи от 61,8 млн. EUR през 2001 г. до 54,8 млн. EUR средно от 2003 до 2006 г., а разходите за наземен персонал - от 50,3 млн. EUR през 2001 г. до 45,8 млн. EUR за същия период;
v)
закриване на две от дъщерните предприятия му, Compagnie Maritime Toulonnaise и дружеството Corsica Marittima, чиито остатъчни активи да се влеят в SNCM.
(66)
В резултат на мнението, представено от Комисията в решението ѝ от 19 август 2002 г., френските органи описаха в писмото си от 31 януари 2003 г. подобренията, внесени в плана за преструктуриране по следните точки:
-
ангажименти и уточнения в политиката на заплащане,
-
план за съкращаване на разходите за стоки и услуги,
-
ангажимент, че SNCM няма да предизвиква тарифна война с конкурентите си в Корсика.
(67)
По повод последната точка френските органи уточниха, че: „SNCM приема този ангажимент безрезервно, тъй като смята, че една тарифна война няма да отговаря нито на стратегическото му положение, нито на неговия интерес, защото ще доведе до намаляване на приходите му, както и не отговаря на обичайните му практики и начин на действие“.
(68)
В рамките на плана за преструктуриране френските органи представиха на Комисията подробен финансов макет за периода 2002-2007 г. на базата на усреднени хипотези за редица променливи величини (66). Финансовите прогнози показват и връщане към положителните текущи резултати от 2003 г.
Таблица 1
Финансов макет за периода 2002-2007 г.
В милиони EUR
2000 г. изпълнен
2001 г. изпълнен
2002 г. план
2002 г. изпълнен
2003 г. план
2004 г. план
2005 г. план
2006 г. план
2007 г. план
Оборот
204,9
204,1
178
205,8
190,4
192,9
195,2
197,1
193,9
Субсидии за дейността
85,4
86,7
74,5
77,7
69,9
68,8
68,4
67
68,5
Текущ резултат
-14,7
-5,1
1,2
-5,8
6,8
10,6
10,7
8,1
9
Нетен резултат
-6,2
-40,4
23
4,2
12
14
1
3
3
Собствен капитал
67,5
29,7
119
33,8
124
134
145
160
169
Нетни финансови задължения (без лизинг)
135,8
134,5
67,7
144,8
55,2
38,2
57,1
115,7
228,1
Финансова рентабилност
Текущ резултат/оборот+субсидии
-5 %
-2 %
0 %
-2 %
3 %
4 %
4 %
3 %
3 %
Собствен капитал/балансова задлъжнялост
50 %
22 %
176 %
23 %
225 %
351 %
254 %
138 %
74 %
Резултати за 2000, 2001 и 2002 г. съгласно годишните отчети за 2001 и 2002 г. на SNCM.
(69)
Капиталовата вноска от 76 млн. EUR, както и връщането към рентабилност на дейността, предвиждано още от 2003 г., би трябвало според френските органи да направят възможно увеличаването в кратък срок на собствения капитал от нивото му от около 30 млн. EUR в края на 2001 г. до 120 млн. EUR (2003 г.) и после до 160-170 млн. EUR до края на плана (2006-2007 г.). По този начин би трябвало да се намали финансовата задлъжнялост от 145 млн. EUR през 2002 г. до 40-55 млн. EUR от 2003 до 2005 г. В последните години от плана от компанията се предвижда известно увеличаване на задлъжнялостта за обновяване на един или два собствени кораба.
(70)
Френските органи предоставиха и проучване на чувствителността на изчислените резултати по отношение на работните хипотези за трафика по отделните линии. На тази база различните симулации показват, че SNCM би трябвало да намери отново пътя към рентабилността при разглежданите случаи.
(71)
Най-напред френските органи отбелязаха два алтернативни метода, които са отхвърлили поради това, че са много скъпи.
i)
Първият метод на изчисление се състои в събиране на разходите на всички мерки за преструктуриране. Той би дал като резултат необходимо финансиране от 90,9 млн. EUR, като включва:
-
кумулираните загуби от 1991 до 2001 г. - 41,7 млн. EUR (или 29 млн. EUR - цифра, потвърдена с Решение 2002/149/ЕО от 30 октомври 2001 г. (ОВ L 50, 21.2.2002 г., стр. 66), 6,1 млн. EUR за 2000 г. и 6,6 млн. EUR, преди разходите за преструктуриране, за 2001 г.),
-
намаляване на ресурса, съставен от отписаните амортизации между тези две дати, или 24 млн. EUR (позицията намалява от 86 до 62 млн. EUR в баланса за периода, което отразява удължаването от дванадесет на двадесет години на амортизационния период, като най-малкото средство за този ресурс е „лизинг“ за последните доставени бройки),
-
допълнителните приходи от цесията като резултат от това преструктуриране - 21 млн. EUR, което води до намаляване на нуждите от финансиране, и
-
кумулативният ефект на разходите по преструктурирането - 46,2 млн. EUR (вж. бележка под линия 58).
ii)
Вторият метод на изчисление се състои в определянето на размера на собствения капитал, който да бъде изискван от банковите институции за цялата флота, като се знае, че те, за да финансират изобщо закупуването на кораб, искат собствен капитал, отговарящ на 20 до 25 % от стойността на кораба. Направеното от френските органи изчисление на базата на историческата цена на придобиване на флотата от 843 млн. EUR води до необходимост от собствен капитал от 157 до 196 млн. EUR. След приспадане на собствения капитал, наличен в края на 2001 г., този подход показва необходимост от рекапитализация от 101 до 140 млн. EUR.
(72)
Методът, приложен от френските органи в крайна сметка за определяне на стойността на рекапитализацията, се състои в изчисляване на необходимото финансиране на базата на средното съотношение между собствен капитал и финансови задължения, установено през 2000 г. за пет европейски морски компании. Въпреки различията в отчетите на тези предприятия средната стойност, възприета от френските органи е 79 %. Френските органи поддържат тезата, че финансовите прогнози за периода от 2002 до 2007 г. клонят към едно средно съотношение между собствен капитал и финансови задължения от 77 %, със собствен капитал, предвиден да достигне 169 млн. EUR през 2007 г. Такова равнище на собствен капитал трябва да се получи чрез рекапитализация със 76 млн. EUR и с успешното изпълнение на действията, предвидени в плана за преструктуриране.
2.3.2. Мерки, последващи рекапитализацията от 2002 г.
2.3.2.1. Предварителни бележки
(73)
Рекапитализацията и планът за преструктуриране от 2002 г. не доведоха до очакваните резултати и от 2004 г. икономическото и финансовото състояние на SNCM силно се влоши. За това влошаване допринесоха както вътрешни фактори (социални конфликти, недостатъчно и късно постигане на целите за производителност, загуба на пазарен дял), така и фактори извън SNCM (ниска степен на атрактивност на дестинацията Корсика, придобиване на пазарен дял от страна на CFF, управленски грешки от страна на държавата (67)) и повишаването на цените на горивата.
(74)
Така текущият резултат на SNCM достигна -32,6 млн. EUR през 2004 г. и -25,8 млн. EUR през 2005 г. Нетният резултат възлизаше на -29,7 млн. EUR през 2004 г. и на -28,8 млн. EUR през 2005 г.
(75)
Влошаването на икономическото и финансовото състояние на SNCM принуди френските органи да се освободят от активи извън предвиденото в плана за преструктуриране от 2002 г. и изисквано с решението от 2003 г., както и да открият процедура за търсене на частни партньори.
Таблица 2
Списък на активите, прехвърлени от SNCM след 2002 г.
Нетен резултат от цесията
Дата
Цесии, предложени в уведомлението от 2002 г. (в хиляди EUR)
25 165
Aliso
(заместващ Asco съгласно решение от 8.9.2004 г. на Комисията)
(315)
30.9.2004 г.
Napoléon
6 396
6.5.2002 г.
Monte Rotondo
591
31.7.2002 г.
Liberté
10 088
27.1.2003 г.
Недвижим имот Schuman
8 405
20.1.2003 г.
Допълнителни цесии, наложени от Комисията в решението ѝ от 9.7.2003 г. (в хиляди EUR)
5 022
SCI Espace Schuman
765,7
24.6.2003 г.
Southern Trader
2 153
22.7.2003 г.
Someca
1 423,9
30.4.2004 г.
Amadeus
680
12.10.2004 г.
CCM
-
(68)
-
Допълнителни цесии, извършени след решението от юли 2003 г. (в хиляди EUR)
12 600
Asco
7 100
24.5.2005 г.
Sud Cargos
4 300
15.9.2005 г.
Продажба на апартаменти от имотите на SNCM
(заемани преди от персонал на SNCM)
1 200
9.2003 до 2006 г.
ОБЩО (в хиляди EUR)
42 385
2.3.2.2. Мерките след рекапитализацията от 2002 г.
(76)
Процедурата за избор на частен партньор е проведена от 26 януари 2005 г. до края на септември 2005 г.
(77)
На 26 януари и 17 февруари 2005 г. френското правителство обяви, че търси частен партньор за включване в капитала на SNCM с цел да се укрепи финансовата му структура и да го подкрепи в необходимите за развитието му действия.
(78)
След като номинира независимо лице за наблюдение на процедурата за търсене на частен партньор, Агенцията за дяловите участия на държавата („APE“) предостави мандат на банка консултант („HSBC“) за установяване на контакт с потенциалните кандидати.
(79)
В този контекст са установени контакти със седемдесет и двама индустриални и финансови инвеститори с оглед определяне на финансовите условия за оферта с цел да се подкрепи индустриалният проект на компанията и да се запазят работни места и доброто изпълнение на обществената услуга. Двадесет и три от тях са изразили интерес, подписани са петнадесет споразумения за поверителност и са изпратени петнадесет информационни меморандума. Шест предприятия са представили оферти на първия кръг на 5 април 2005 г. и три оферти (Connex, станало след това Veolia Transdev (VT), Caravelle и BCP) са получени за втория кръг на 17 юни 2005 г., както и заявен интерес за миноритарно участие (Comanav). За третия кръг са получени три оферти на 28 юли 2005 г.
(80)
На 14 септември 2005 г. всички предприятия са поканени да подадат своята твърда и окончателна оферта преди 15 септември 2005 г. На тази дата дружеството Connex се отказва и държавните служби получават две твърди оферти за капиталова вноска и за поемане на целия капитал от френските групи BCP и Caravelle.
(81)
На 27 септември 2005 г. Франция публикува съобщение за медиите, в което се посочва, че въз основа на задълбочено разглеждане на двете оферти офертата на групата BCP е предпочетена, тъй като, освен че е най-приемлива от финансова гледна точка, тя отговаря най-добре на интересите на компанията, на обществената услуга и на служителите. В първоначалната оферта на BCP се предлага отрицателна цена от 113 млн. EUR и това представлява най-ниското изчисление на отрицателната цена.
(82)
В тази първоначална оферта на потенциалните купувачи е предвидена изрично възможността те да прецизират своята оферта след извършените одити. Френските органи посочиха, че първоначалната отрицателна цена е преразгледана към повишение след одитите на 16 декември 2005 г. поради обективни елементи, оказващи влияние върху регулаторните и икономическите условия, в които осъществява дейност SNCM, като впоследствие офертата е подадена отново на 15 септември 2005 г. Отрицателната цена е преразгледана на ниво 200 млн. EUR.
(83)
При преговорите между френските органи и евентуалните купувачи, а именно ВСР, асоциирана към групата Connex, което по-късно става Veolia Transdev, дъщерно предприятие на Veolia, тази цифра е фиксирана на 142,5 млн. EUR, увеличена от поемането на част от разходите за осигуряване на излизащите в пенсия служители на SNCM (15,5 млн. EUR).
(84)
След открита, прозрачна и недискриминационна процедура за избор в крайна сметка на 13 октомври 2005 г. е подписан договор между държавата, BCP и VT в много трудна социална и финансова ситуация. VT е индустриалният оператор на SNCM (28 % участие), а BCP е основният акционер с 38 % участие. Държавата се ангажира, по-специално по отношение на наетите служители, да остане акционер в компанията с 25 % участие (69). BCP и VT изготвиха бизнес план за SNCM, който бе представен в Европейската комисия на 7 април 2006 г.
а) Съдържание на меморандума за разбирателство
(85)
Меморандумът за разбирателство, по смисъла на който 75 % от капитала на SNCM е прехвърлен на частни купувачи, е подписан на 16 май 2006 г. между страните (BCP, VT и CGMF).
(86)
В раздел II от меморандума за разбирателство е предвидено, че CGMF се ангажира да одобри, подпише и освободи изцяло увеличение на капитала на SNCM на обща стойност 142,5 млн. EUR.
(87)
В допълнение към увеличението на капитала CGMF се ангажира да предостави на разположение на SNCM под формата на аванс по текуща сметка сумата от 38,5 млн. EUR. Този аванс по текуща сметка, който SNCM ще депозира при секвестър (банка CIC), е предназначен за финансирането на онази част от разходите, наречена „sur générosité“, която ще се получи в допълнение към дължимите суми в приложение на законовите разпоредби и колективните трудови договори при евентуален план за съкращаване на персонал, предприет от новите собственици. Изплащането на компенсации освен обезщетенията, получени съгласно законовите разпоредби и колективните трудови договори, се извършва индивидуално и поименно за служители, които са напуснали предприятието и чийто трудов договор е прекратен.
(88)
Този механизъм е предвиден в член II.2 от протокола за цесия от 16 май 2006 г., в който се посочва, че тази сметка е предназначена „за финансиране на част от стойността на евентуални доброволни напускания или прекратявания на трудови договори […], с което ще се допълват сумите от всякакво естество, които трябва да се платят от работодателя съгласно законовите разпоредби и задълженията по колективните трудови договори“. Секвестърът „има за задача да освобождава средства, когато засегнатите служители, които не са обект на вътрешно преназначаване в групата SNCM, действително ще напуснат дружеството, и да освободи остатъка от заложената сума при завършването на мисията си на секвестър“. Функционирането на тази сметка е предмет на споразумение за секвестър, приложено към меморандума за разбирателство. За да се задейства секвестърът, SNCM трябва да предостави на председателя на CGMF поименен списък на лицата с прекратен трудов договор, заради който се изисква задействане на секвестъра, както и месечното състояние на нетните разходи, включващо изчерпателни изчисления на обезщетенията и разходите, изплатени на засегнатите служители. Същевременно SNCM представя на секвестъра „допълнителните действителни месечни разходи“ с подробна разбивка по служител, които са допълнителни и не включват каквито и да е суми, платими от работодателя по силата на законовите разпоредби и колективните трудови договори. Общата сума на допълнителните мерки на държавата, наречени „sur-générosité“, в никакъв случай не може да превишава 38,5 млн. EUR и в случай че тези допълнителни социални мерки не достигнат този праг три години след реализирането на цесията, излишъкът се връща на държавата.
(89)
Вследствие на тези операции в раздел III от меморандума за разбирателство се предвижда CGMF да отстъпи на частните купувачи акциите си, представляващи 75 % от дружествения капитал на предприятието, и обезпечителния депозит, предназначен за финансиране на онази част от социалния план, която е извън задълженията, произтичащи от законовите разпоредби и колективните трудови договори.
(90)
В раздел III от меморандума за разбирателство се предвижда също допълнително увеличение на капитала с 8,75 млн. EUR от BCP/VT, предоставени на SNCM в зависимост от нуждите му от парични средства. В параграф III.2.7 от меморандума за разбирателство е предвидено стойността на акциите на CGMF да е равна във всеки един момент на първоначалната им номинална стойност, увеличена с […] (60) % от освободената им номинална стойност, умножено по J/365, където J е броят дни от датата на реализацията, след приспадане на каквато и да е получена сума (например дивиденти). Тези условия не са приложими при съдебен надзор или ликвидация по съдебен път на дружеството.
(91)
Меморандумът за разбирателство (раздел III.5) съдържа разтрогваща клауза за цесията на SNCM, която може да се упражни едновременно от купувачите, ако е налице някое от следните събития, доколкото тези хипотези биха могли да поставят под въпрос изпълнимостта на техния бизнес план и възстановяването на жизнеспособността на дружеството:
-
невъзлагане на договора за предоставяне на обществена услуга - обслужване по море на Корсика за периода, започващ на 1 януари 2007 г., или възлагането му при значителни влошени условия,
-
всяко отрицателно решение на Европейската комисия или решение на Общия съд или на Съда на ЕС, като например отхвърляне на операцията или налагане на условия, оказващи съществено въздействие върху стойността на дружеството, в срок от шест години, считано от деня на придобиването от партньорите на правата върху дружеството.
(92)
В раздел VII от меморандума за разбирателство се предвижда CGMF да поеме част от социалните ангажименти на SNCM, като например разходите по взаимноосигурителните дружества на пенсионерите му, на стойност 15,5 млн. EUR, считано от деня на прехвърляне на собствеността на дружеството.
(93)
Начините за управление на дружеството са уточнени в раздел IV от меморандума за разбирателство. Предвидено е да се пристъпи към промяна на начина на управление на SNCM, което ще се преобразува в акционерно дружество със съвет на директорите и надзорен съвет. Последният ще се състои от 10, по-късно от 14 члена. Председателството се упражнява временно от представител на държавата. Ако предоставянето на обществената услуга (DSP) бъде възложено на SNCM, председателят на надзорния съвет ще бъде заместен от представител на BCP. Съветът на директорите има за задача да осигури оперативното управление на SNCM.
(94)
На 26 май 2006 г. френското правителство одобри цесията на SNCM, както и горепосочените мерки.
б) Мерките
(95)
С оглед на гореизложеното меморандумът за разбирателство съдържа три вида държавни мерки, които обосновават разследването в съответствие с правилата на Съюза в областта на държавните помощи:
-
цесията на 75 % от SNCM на отрицателна цена от 158 млн. EUR (капиталова вноска за 142,5 млн. EUR и поемане на разходите по взаимноосигурителните дружества в размер на 15,5 млн. EUR),
-
авансът по текуща сметка от страна на CGMF на стойност 38,5 млн. EUR в полза на освободения персонал на SNCM,
-
увеличението на капитала с 8,75 млн. EUR, записано от CGMF съвместно и едновременно при внасянето на 26,25 млн. EUR, направено от VT и BCP,
-
разтрогващата клауза за цесията (70).
2.4. ОБХВАТ НА НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ
(96)
Настоящото окончателно решение касае мерките, предприети от Франция в полза на SNCM след 18 февруари 2002 г., а именно:
-
остатъкът от капиталовата вноска на CGMF в SNCM в размер на 76 млн. EUR, отпуснати през 2002 г., т.е. 15,81 млн. EUR,
-
отрицателна продажна цена на SNCM от CGMF, равняваща се на 158 млн. EUR,
-
авансът по текуща сметка от страна на CGMF на стойност 38,5 млн. EUR в полза на освободения персонал на SNCM,
-
увеличението на капитала с 8,75 млн. EUR, записано от CGMF.
(97)
Настоящото решение не засяга компенсацията за задълженията за обществена услуга на SNCM за периода 1991-2001 г., чието съответствие е потвърдено с решение на Общия съд от 11 септември 2012 г. (71).
(98)
То не касае разглеждането на финансовите компенсации, получени или които ще бъдат получени от SNCM за задълженията му за обществена услуга за периода 2007-2013 г., които са предмет на друга процедура (72).
(99)
Уместно е да се отбележи, че съдебното решение от 11 ноември 2012 г. е обжалвано два пъти пред Съда, съответно от SNCM и от Франция, в съединени дела C-533/12 P и C-536/12 P. Настоящото решение е прието в изпълнение на обжалваното съдебно решение единствено доколкото последното отменя решението от 8 юли 2008 г. При тези обстоятелства, в случай че разглеждането на жалбите доведе до частична или пълна отмяна на решението от 11 ноември 2012 г., както и до потвърждаването на някои части, отменени с диспозитива на решението от 8 юли 2008 г., настоящото решение би загубило своята сила поради самото съществуване на тези апелативни решения, доколкото се отнася до вече потвърдени мерки.
2.5. ПРИЧИНИ, ДОВЕЛИ ДО ОТКРИВАНЕТО НА ОФИЦИАЛНА ПРОЦЕДУРА ПО РАЗСЛЕДВАНЕ ПРЕЗ 2002 Г. И РАЗШИРЯВАНЕТО ѝ ПРЕЗ 2006 Г.
2.5.1. Откриване на официалната процедура по разследване през 2002 г.
(100)
В решението си за откриване на процедурата от 19 август 2002 г. Комисията, като призна на SNCM статута на предприятие в затруднено положение, изрази съмненията си по отношение на съвместимостта на мярката, за която е получено уведомление, с критериите, изложени в точка 3.2.2 от Насоките от 1999 г., които по това време са в сила.
(101)
Комисията изрази някои съмнения по отношение на плана за преструктуриране предвид липсата на анализ на причините за загубите на предприятието. По-специално Комисията постави въпроси, касаещи връзката между загубите и задълженията за извършване на обществена услуга, въздействието на политиката на купуване на съдове на SNCM върху баланса му и мерките, предвидени за увеличаване на производителността на предприятието.
(102)
Комисията посочва освен това и някои празноти в плана за преструктуриране, по-специално липсата на конкретни мерки за намаляване на разходите за стоки и услуги и липсата на информация за бъдещата тарифна политика на SNCM.
(103)
Комисията постави под въпрос основателността на метода на изчисление, използван от френските органи за установяване на стойността на рекапитализацията, както някои хипотези при финансовите симулации.
2.5.2. Разширяване на официалната процедура по разследване от 2006 г.
(104)
С решението си от 13 септември 2006 г. Комисията реши да разшири официалната процедура по разследване от 2002 г., като обхване мерките, предвидени в рамките на цесията на SNCM към частния сектор.
(105)
При хипотезата, че тази сума бъде квалифицирана като държавна помощ, съвместима с член 86, параграф 2 от Договора за ЕО, Комисията счита, че тя е трябвало да се пресметне в съответствие с Насоките на Общността за държавните помощи за оздравяване и преструктуриране на предприятия в затруднение (наричани по-нататък Насоките от 2004 г.) (73). Доколкото размерът на помощта за преструктуриране е значително по-нисък от заявения през 2002 г. и одобрен през 2003 г., Комисията изрази съмнение дали е целесъобразно да се поддържа целият обем компенсаторни мерки, наложени на SNCM с решението от 2003 г.
(106)
Комисията изрази съмнения и дали се спазват условията, наложени с решението от 2003 г., а именно принципът за price leadership (ценово лидерство) и броят на ротациите по линиите за Корсика.
(107)
Що се отнася до отрицателната цена на цесията на SNCM, Комисията изрази съмнение дали принципът на частния инвеститор в условията на пазарна икономика е в съответствие с рекапитализацията от страна на държавата, предшестваща цесията на SNCM. По-специално Комисията постави под съмнение валидността на изчисленията на разходите за ликвидация, които държавата акционер би трябвало да плати в случай на ликвидация на SNCM.
(108)
Комисията подложи на съмнение факта, че финансовите мерки могат да се обосноват в съответствие с Насоките от 2004 г.
(109)
Тя изрази съмнения също така и за втората рекапитализация от 8,75 млн. EUR, с оглед на спазване на принципите на едновременност между частния и публичния инвеститор и идентичността на условията за извършване по смисъла на съдебната практика.
(110)
Накрая Комисията изрази съмнения и относно факта, че допълнителните социални мерки от 38,5 млн. EUR в помощ на персонала може да донесат косвено предимство за предприятието. Тя подчерта и риска от противоречие, ако допълнителните обезщетения при уволнение се разглеждат като част от рисковете за разумния инвеститор.
III. МНЕНИЕ НА ФРЕНСКИТЕ ОРГАНИ ПО РЕШЕНИЕТО ЗА ОТКРИВАНЕ
3.1. ОТНОСНО РЕКАПИТАЛИЗАЦИЯТА ОТ 2002 г.
(111)
Планът за преструктуриране, за който е подадено уведомление през 2002 г., включва капиталова вноска от 76 млн. EUR, 53,48 млн. от които са компенсация за обществена услуга. Ако се вземе предвид и цесиите на активи, извършени от SNCM (74), размерът на реално отпуснатата помощ възлиза на 69 292 400 EUR. Френските органи считат, че ако сумата от 53,48 млн. EUR е съвместима помощ, сумата на помощта, която трябва да бъде счетена за помощ за преструктуриране съгласно уведомлението от 2002 г., в крайна сметка ще възлезе на 15,81 млн..
3.2. ОТНОСНО МЕРКИТЕ, ПОСЛЕДВАЩИ РЕКАПИТАЛИЗАЦИЯТА ОТ 2002 г.
(112)
Франция припомня преди всичко, че сериозността на социалните движения от 2004-2005 г. и влошаването на икономическото и финансовото състояние на SNCM са принудили държавата акционер да започне през януари 2005 г. процедура за избор на частни инвеститори и да предприеме спешни мерки (конкретно цесията на Asco и на участието в Sud Cargos (75)).
3.2.1. Относно отрицателната цена на цесията на SNCM
(113)
Съгласно действащата тогава съдебна практика на Общността в тази област френските органи приканват Комисията да отчете, че отрицателната цена на цесията на SNCM от 158 млн. EUR не съдържа никаква мярка, която би могла да бъде квалифицирана като помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО, доколкото френската държава има поведение на частен инвеститор в условията на пазарна икономика.
(114)
Най-напред Франция отбеляза, че крайната цена от 158 млн. EUR, която е по-ниска от отрицателната цена, първоначално поискана от купувачите на базата на техния одит на SNCM, е резултат от преговори за прехвърляне на контрола, проведени в рамките на открита, прозрачна и недискриминационна процедура, и в този смисъл цената действително е пазарна.
(115)
Франция смята, че доколкото търсенето на частен партньор за SNCM е извършено в рамките на открита, прозрачна и недискриминационна конкурентна процедура, чийто резултат е приемането на най-добрата оферта, цената на цесията е пазарна.
(116)
Според френските органи цесията на отрицателна цена от 158 млн. EUR е осъществена при най-благоприятни за държавата условия и в съответствие с действащата тогава съдебна практика на Общността и практиката за вземане на решения на Комисията и не съдържа никакъв елемент на помощ. В действителност Франция смята, че тази отрицателна цена е по-ниска от разходите за ликвидация, която държавата би трябвало да понесе при ликвидация на дружеството.
(117)
Това заключение се налага и с оглед на съдебната практика на Съда на Европейските общности (наричана по-нататък съдебната практика по делото Gröditzer (76)) и на резултата от анализа на действителните ликвидационни разходи на SNCM (решение по делото ABX (77)).
(118)
По отношение на първия метод, базирайки се на съдебната практика по делото Gröditzer, Франция твърди, че това решение би потвърдило оценката на Комисията в нейното решение от 8 юли 1999 г., според което „само ликвидационната стойност […] на активите, […], трябва да се счита като стойност на ликвидацията“ (78).
(119)
В тази връзка в докладите на CGMF (79) и Oddo-Hastings (80) ликвидационната стойност на активите се оценява на минимум 190,3 млн. EUR към 30 септември 2005 г. (81).
(120)
В резултат, доколкото държавата като собственик акционер на едно дружество е отговорна за неговите задължения само до размера на ликвидационната стойност на неговите активи (съдебна практика по делото „Hytasa“ (82)), Франция твърди, че ликвидационната стойност на активите на компанията, изчислена на минимум 190,3 млн. EUR, е по-висока от отрицателната цена на цесията от 158 млн. EUR.
(121)
По втория метод Франция посочва, че той произтича от решение на Комисията относно държавната помощ, приведена в действие от Белгия в полза на ABX Logistics, в което Комисията разглежда една отрицателна цена на цесия, имаща, както и в случая, характер на пазарна цена, като я сравнява с разходите, които държавата акционер действително би понесла в рамките на една ликвидация по споразумение или по съдебен път, определени от експерт - независимо трето лице. Според Франция Комисията признава в това решение валидността на определен брой разходи, произтичащи от действие за попълване на пасивите, поискано от страна на кредиторите, или от ликвидацията на други клонове на групата, ликвидираща свое дъщерно предприятие.
(122)
Въз основа на докладите CGMF и Oddo-Hastings френските органи смятат, че съвкупността от действителните разходи, които Френската република би понесла като акционер, възлизат на 312,1-361 млн. EUR към 30 септември 2005 г. и се разпределят по следния начин:
-
Ø [70-80] (60) млн. EUR съгласно социалния план по колективния трудов договор, който включва всички разходи, свързани с прекратяването на трудовия договор и които съгласно същия са за сметка на предприятието,
-
Ø [30-40] (60) млн. EUR съгласно социалния план извън колективния трудов договор, който обхваща всички разходи, свързани със законовите и регулаторни задължения на SNCM във връзка с уволнението, и косвените разходи, свързани със социалния план по колективния трудов договор,
-
Ø Между [200-210] (60) и [250-260] (60) млн. EUR за изплащане на допълнителни обезщетения за уволнение, които съдията би присъдил да бъдат понесени от държавата в допълнение към обезщетенията, изплатени в рамките на социалния план по и извън колективния трудов договор, в съответствие със съдебната практика Aspocomp Group Oyj на Апелативния съд на Руан от 22 март 2005 г.
(123)
При този метод се отчита рискът, който френската държава би понесла, в случай че получи покана да „покрие пасивите“, ако съдът я счете за фактически управител на SNCM. Френските органи смятат, че рискът от процедура по покриване на пасивите не може да се изключи, особено при наличието на прецедент в Касационния съд на Франция (83). В няколко писма до Комисията френските органи изтъкват, че възможността държавата да бъде осъдена от национален съдия да покрие пасивите на управляваното от нея предприятие е повече от възможен сценарий и че това би трябвало да се отчете при изчисляването на реалната стойност на една евентуална ликвидация на SNCM.
(124)
Към 30 септември 2005 г. остатъчната сума от активите на SNCM (или 190,3 млн. EUR) би била 36,5 млн. EUR след изплащане на привилегированите задължения. Другите елементи на разходите, които се вземат предвид при процедура по покриване на пасивите към държавата, включват разходите по прекратяването на основните експлоатационни договори, свързани с прекратяването на условията по лизинга на корабите и изплащането на негарантираните задължения, което ще доведе до недостиг на активи в размер на 134,4 млн. EUR. Френските органи смятат, че държавата ще бъде осъдена да поеме 85-100 % от тази сума.
(125)
Освен това френските органи смятат, че поради връзката си със SNCM и съгласно друга френска съдебна практика (84) ликвидацията на предприятието би дала основание на съдията да нареди изплащане на обезщетение за пропуснати ползи и загуби на служителите. Тази съдебна практика дава основание на френските органи да смятат, че е повече от възможно даден съдия да определи стойността на допълнителните обезщетения на базата на обезщетенията, които биха били изплатени в рамките на социален план, предложен преди ликвидацията.
(126)
Анализът на действителните разходи, които държавата акционер би понесла, показва, че разходите за държавата при продажба на SNCM на отрицателна цена от 158 млн. EUR са по-ниски от тези, които би понесла при ликвидация на предприятието по съдебен път.
(127)
В заключение френските органи смятат, че тази сума не би могла да бъде квалифицирана като държавна помощ.
3.2.2. Относно съвместната капиталова вноска на акционерите
(128)
Франция смята, че чрез това поемане на дялове тя е действала като разумен инвеститор, защото от една страна се е намесила едновременно и миноритарно заедно с BCP и VT, а от друга страна за това участие е получавано възнаграждение под формата на фиксиран капитал в размер на […] (60) % годишно, което освобождава държавата от риска за изпълнението на бизнес плана. Франция посочва, че този показател на рентабилност е удовлетворяващ за един частен инвеститор (85). Тя уточнява обаче, че няма да се дължи никакво възнаграждение при съдебен надзор или ликвидация по съдебен път на SNCM или при упражняването на разтрогващата клауза от страна на новите собственици.
3.2.3. Относно допълнителните социални мерки (помощ за персонала)
(129)
Франция смята, като се позовава на практиката за вземане на решения на Комисията, по-специално по делото SFP - Société française de production (86), че това финансиране е помощ за персонала, която не носи ползи на предприятието. Прилагането благодарение на публични фондове на допълнителни социални мерки в полза на уволнените служители, без тези мерки да освобождават работодателя от нормалните му задължения, произтичат от социалната политика на държавите членки и не представляват държавна помощ.
3.2.4. Относно премахването на ограниченията, наложени с отмененото решение от 2003 г.
(130)
Френските органи припомнят от една страна, че всички условия, наложени с решението от 2003 г., са били приведени в действие и спазвани през периода 2003-2006 г. От друга страна френските органи смятат, че тези мерки вече не са необходими за предотвратяване на нарушение на конкуренцията и че тяхното поддържане ще противоречи на принципа за пропорционалност по отношение на ограничаването на размера на помощите за преструктуриране, редуцирани до 15,81 млн. EUR. По-специално френските органи смятат, че е целесъобразно премахването на условията, които все още биха намерили приложение, по-специално касаещите забраната за модернизация на флота на SNCM, спазването на принципа за price leadership по отношение на тарифите и поддържането на определена честота на курсовете.
3.3. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(131)
Ако Комисията следва да квалифицира като държавна помощ всички или част от новите мерки, Франция обръща внимание на Комисията върху факта, че новите мерки, като осигуряват възстановяването на жизнеспособността на SNCM, ще направят възможно поддържането на конкуренцията на въпросните пазари и по-специално на пазара за транспортно обслужване на Корсика. Този елемент според Франция е един от принципите на Насоките за оздравяване на предприятие в затруднение, както е посочено от Комисията по настоящото дело (съображение 283 от отмененото ѝ решение), така и от Общия съд в неговото решение от 15 юни 2005 г. (съображение 117). По-специално последният припомня, че Комисията може да прецени, при упражняването на широкото си право на преценка, че присъствието на дадено предприятие е необходимо за предотвратяване на зараждането на една силна олигополна структура на въпросните пазари.
(132)
Относно определянето на евентуални компенсаторни мерки, които да бъдат наложени на SNCM, Франция препоръчва Комисията да се съобрази със структурата на пазара. Така например намаляването на капацитета на SNCM ще доведе до засилване на вече доминантната позиция на CFF на пазара на транспортни услуги за Корсика (87).
(133)
Според френските органи планът за преструктуриране, заедно с актуализацията му, съответства на критериите за съвместимост, формулирани от Комисията в Насоките ѝ от 1999 и 2004 г. Комплексът от мерки, изложен в контекста на приватизацията на SNCM, е трябвало според френските органи да позволи възстановяването в дългосрочен план, още от края на 2009 г., на жизнеспособността на SNCM и да бъде ограничен до необходимия минимум за това възстановяване на жизнеспособността.
IV. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
4.1. ОТНОСНО РЕШЕНИЕТО ЗА ОТКРИВАНЕ НА ОФИЦИАЛНА ПРОЦЕДУРА ПО РАЗСЛЕДВАНЕ ОТ 2002 г.
4.1.1. Мнение на Corsica Ferries (CFF)
(134)
Като оспорва най-напред, че SNCM е предприятие в затруднение по смисъла на Насоките (88), CFF се съмнява в способността на SNCM да стане рентабилно по несубсидираните си линии. CFF констатира, че противно на обявеното в плана за преструктуриране (89), Ливорно все още се обслужва.
(135)
По отношение на съкращаването на разходите CFF изразява съжаление, че няма достъп до някои елементи от плана за преструктуриране, по отношение на който неговите представители са изразили критики (90).
(136)
CFF е на мнение, че изчисленията на френските органи, водещи до сумата от 76 млн. EUR, са чисто фиктивни (91), а съотношението между собствен капитал и финансови задължения, определено от френските органи на 79 %, счита за преувеличено (92). Относно дяловете на SNCM CFF отбелязва, че някои дъщерни предприятия не са от полза за дейностите на морската компания (93).
(137)
В заключение според CFF проектът за помощ има за цел да бъде заобиколено регулирането на каботажа и да се обезсмисли тръжната процедура, обявена за обслужването на Корсика от Марсилия. CFF настоява да не се допусне предвижданата помощ да доведе до по-агресивно търговско предлагане от страна на SNCM. То предлага помощта за преструктуриране да се одобри едва за 2007 г. и само в случай че SNCM загуби следващия търг през 2006 г. - единственият сценарий, при който публичната морска компания би изпаднала в затруднение.
4.1.2. Мнение на STIM
(138)
STIM, основният акционер на CMN, посочва, че участието на SNCM в CMN трябва да се разглежда като чисто финансови активи. Според STIM CMN и SNCM са независими и в конкуренция за линиите, които не са с отправна точка Марсилия, дори ако тези две компании са съвместни изпълнители по договора за предоставяне на обществена услуга.
(139)
В писмото се посочва, че STIM би се ангажирало „да откупи, изцяло или на части, а за предпочитане всички дялове на SNCM в CMN“, чиято стойност по негова преценка е между 15 и 17 млн. EUR, ако Комисията прецени, че при условията, които би могла да наложи в окончателното си решение, „подобна цесия е необходима за уравновесяване на плана за преструктуриране“.
4.1.3. Мнения на представителите на местните общности
(140)
Кметът на Марсилия, председателят на генералния съвет на Bouches-du-Rhône и председателят на регионалния съвет на Provence-Alpes-Côte d’Azur подчертават икономическото значение на SNCM за регионалната икономика.
(141)
Председателят на регионалния съвет на Provence-Alpes-Côte d’Azur добавя, че условията, с които планът за преструктуриране на SNCM би гарантирал жизнеспособността на предприятието, според него изглежда са изпълнени.
(142)
Председателят на изпълнителния съвет на Асамблеята на Корсика е представил решение на тази асамблея от 18 декември 2002 г., в което Асамблеята на Корсика е изказала „благоприятно мнение“ за проекта за рекапитализация на SNCM.
4.1.4. Мнение на Службата по транспорт на Корсика
(143)
Службата отбелязва, че SNCM е единствената компания, способна да отговори на изискванията по договора с оглед на превоза на пътници, и изчезването ѝ „ще доведе незабавно до значително намаляване на услугите“. Тя припомня също така и важността на SNCM за икономиката на Корсика.
4.2. ОТНОСНО РЕШЕНИЕТО ЗА РАЗШИРЯВАНЕ НА ПРОЦЕДУРАТА ОТ 2006 г.
4.2.1. Мнение на Corsica Ferries France (CFF)
(144)
CFF подчертава значението на въпросните финансови суми, техния диспропорционален характер по отношение на оборота на SNCM и факта, че са били изплатени на SNCM преди Комисията да се произнесе за квалификацията им по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО.
(145)
CFF обръща внимание на Комисията върху факта, че подкрепата на френската държава за SNCM има стратегически характер за развитието на CFF. Тези неразрешени мерки ще позволят на SNCM да води твърде агресивна тарифна политика по линиите, на които CFF е позиционирано от 10 години и където, за първи път от своето навлизане, то ще загуби пазарни дялове.
(146)
Що се касае до тръжната процедура за цесията на компанията, CFF смята, че тя не е напълно прозрачна, доколкото избраното предприятие, в случая BCP, вече не е в оперативното ръководство на SNCM, отстъпвайки мястото си на групата VT. Освен това финансовите условия са станали много по-благоприятни за купувачите и CFF се съмнява в принципа на равно третирането на инвеститорите, който би трябвало да е водещ за цялата операция.
(147)
Що се касае до отрицателната цена на цесията от 158 млн. EUR, CFF се съмнява в прилагането в този случай на критерия за разумния инвеститор в условията на пазарна икономика. От друга страна CFF отправя питане дали може да се смята, че въпросната операция е проведена от държавата успоредно със значителната и едновременна интервенция на частните оператори при сравними условия, след като държавата е рекапитализирала компанията преди съвместната рекапитализация на акционерите и новия план за преструктуриране. От друга страна CFF смята, че предвид тежките финансови условия в SNCM, разумният инвеститор би се намесил по-рано, за да не се обезцени инвестицията му (94).
(148)
CFF смята, че сравнението с „ABX Logistics“ не е подходящо. Освен факта, че обстоятелствата по това дело не са приложими към конкретния случай, CFF подчертава един значителен принос на получателя на помощите в това дело, какъвто явно не е случаят с SNCM. Освен това според CFF в решението на Комисията от 2006 г. не са взети предвид разходите, свързани с риска от съдебни действия в рамките на една ликвидация на засегнатото предприятие. По този повод CFF смята, че националната съдебна практика, на която се позовава Франция, за да оправдае разходите, които биха били свързани с ликвидацията на SNCM, не е приложима към конкретния случай. Според CFF Касационният съд в делото за мините и химическите продукти на Salsignes не засяга изобщо пряката отговорност на държавата акционер при ликвидацията на предприятие, в което е акционер, а по-скоро посочва възможността тя да ръководи действие за плащане на социални задължения срещу публично образувание с промишлен и търговски характер, и невъзможността на неговите ръководители да се освободят от задълженията си, като призовава за намесата на публичните власти.
(149)
Що се касае до приложимостта към случая от съдебната практика на Апелативния съд на Руан по делото Aspocomp, CFF посочва, че случаят, който е предмет на тази съдебна практика, при която дружеството майка е осъдено да плати на служителите на дъщерно дружество обезщетения за „неспазване на договор“, утвърден от нея, е твърде различен в сравнение с обстоятелствата по случая на SNCM. Няма риск CGMF или държавата да бъдат осъдени да плащат обезщетения за уволнения при съдебна ликвидация. Освен това CFF се съмнява в цифрите за другите социални разходи поради факта, че те са доста различни при различните експерти, поканени да ги установят.
(150)
CFF смята, че прилагането на съдебната практика на Общността по делата „Gröditzer“ и „Hytasa“ към конкретния случай може само да доведе до заключението, че държавата не е действала като частен инвеститор, доколкото съгласно тази съдебна практика капиталовата вноска на държавата е свързана с продажбата на 75 % от участието ѝ в SNCM, като така се намаляват перспективите за възвръщаемост.
(151)
Накрая, CFF смята, че при сравнението между разходите за ликвидация и разходите за рекапитализация трябва да се отчете стойността на активите, които и в двата случая се прехвърлят на купувача. CFF смята, че стойността на прехвърлените активи варира между 640 млн. EUR и 755 млн. EUR (95) предвид пазарната стойност на флотата, използвана от SNCM, която CFF оценява между 644 и 664 млн. EUR през август 2006 г.
(152)
По отношение на оценката на мерките, последвали рекапитализацията от 2002 г. като помощ за преструктуриране, CFF смята че, ако SNCM отговаря на условията за предприятие в затруднение според Насоките от 2004 г. в периода, предшестващ първата рекапитализация със 142,5 млн. EUR, тази квалификация вече е твърде спорна за периода, предшестващ второто увеличение на капитала с 8,75 млн. EUR, тъй като собственият капитал на предприятието е възстановен.
(153)
Що се касае до жизнеспособността на предприятието, CFF подчертава, че цесията на SNCM е частична и не е неотменяема предвид разтрогващите клаузи, договорени с купувачите. Тези елементи са важни елементи на несигурност по отношение на волята и капацитета на купувачите да оздравят SNCM и следователно „залагат на карта“ перспективите за трайна жизнеспособност на предприятието. CFF посочва, че противно на изискванията в Насоките от 2004 г., френските органи не са предвидили спирането на дейности, които ще останат губещи в структурно отношение дори след преструктурирането (96). CFF изразява своя скептицизъм по отношение на плана за съкращаване на разходите, при положение че флотата на SNCM ще се увеличи (97), и на плана за съкращаване на персонал, като се има предвид провала на социалния план от 2002 г.
(154)
CFF изразява съмненията си по отношение на факта, че новите помощи ще са ограничени до минимум, поради липсата на яснота за това какво покриват социалните разходи от една страна, а от друга - поради съдържанието на протокола от Общото събрание на SNCM от 28 април 2006 г., където е видно, че част от тези помощи биха покрили загубите от дейността на дружеството през 2006 и 2007 г. CFF смята също така, че купувачите на SNCM не допринасят съществено за преструктурирането на предприятието.
(155)
За да се предотврати нежелано нарушаване на конкуренцията, CFF смята, че е необходимо да се преразгледат и уточнят компенсаторните мерки, наложени на SNCM през 2003 г., както и да се добавят нови, свързани с редуцирането на присъствието на SNCM на пазара (98). CFF смята, че част от мерките наложени на SNCM с решението от 2003 г., не са били спазени. SNCM е пристъпило към придобиването на нови кораби в нарушение на член 2 от решението на Комисията от 2003 г. Освен това SNCM не е отстъпило своя дял в CCM в нарушение на член 3 от решението на Комисията. И накрая, SNCM практикува от 2003 г. агресивна тарифна политика с цени под тези на CFF в нарушение на член 4 от същото решение (до 30 % по-евтини билети за еднакви или сравними услуги).
(156)
Що се касае до естеството на втората рекапитализация от 8,75 млн. EUR, CFF смята, че извън едновременността на публичната и частната инвестиция, частната интервенция трябва да бъде значителна и реализирана при сравними условия, така че да се оправдае интервенцията на държавата. В конкретния случай тези две условия не са удовлетворени. От една страна участието на купувачите, тясно свързано с първото увеличение на капитала със 142,5 млн. EUR, не е значително. От друга страна интервенцията на купувачите не е извършена при сравними условия с тези на държавата поради разтрогващите клаузи и очакваната рентабилност от миноритарното участие на CGMF.
(157)
Що се касае до социалните мерки на стойност 38,5 млн. EUR, CFF оспорва квалификацията на тази сума като помощ за персонала. В действителност, макар да е вярно, че тази сума е в полза пряко на служителите на SNCM, CFF подчертава, че тази мярка може да генерира косвен положителен ефект за SNCM, по-специално по отношение на успокояването на социалната атмосфера.
4.2.2. Мнение на STIM
4.2.2.1. Относно мерките, последващи рекапитализацията от 2002 г.
(158)
Що се касае до отрицателната цена на цесията от 158 млн. EUR, STIM смята, че тази цена не е пазарната цена, получена в резултат на открита и недискриминационна конкурентна тръжна процедура, тъй като рекапитализацията е извършена при условия, различни от тези, които по принцип трябва да ръководят един частен инвеститор. STIM счита, че преоцененият счетоводен нетен актив в най-лошия случай би позволил ликвидация без разходи за държавата, дори печалба от ликвидацията, че цената на цесията е неоправдано ниска спрямо стойността на дружеството (оценено от STIM на 350 млн. EUR) и че помощта не е пропорционална на нуждите на дружеството.
(159)
STIM насочва вниманието на Комисията върху прекомерния характер на разтрогващата клауза за прехвърлянето към частния сектор.
(160)
Накрая, STIM оспорва обосноваването на продажбата на отрицателна цена, основаващо се на хипотезата за трудна от социална гледна точка ликвидация, което изглежда нереалистично.
(161)
Що се касае до втората рекапитализация от 8,75 млн. EUR, STIM смята, че за тази капиталова вноска не се спазва принципът на частния инвеститор в условията на пазарна икономика предвид недостатъчните гаранции за възвръщаемост на инвестицията. STIM оспорва аргумента, приведен във връзка с едновременността на частната и публичната инвестиция, за да се отрече квалифицирането на тази вноска като държавна помощ. Една такава едновременност, доколкото е установена, представлява само показател и сама по себе си не би могла да бъде критерий за квалифициране (99). STIM твърди, че тази вноска представлява гаранция, дадена на купувачите от страна на френското правителство, че SNCM ще получи DSP за обслужването на Корсика.
(162)
Що се касае до сумата от 38,5 млн. EUR за помощ за персонала, STIM смята, че в действителност тази сума има за цел да се предоставят средства на SNCM, с които то да спази някои основни аспекти от плана за възстановяване, представен на Комисията, които не са били изпълнени, по-специално намаляване на персонала.
4.2.2.2. Относно съвместимостта с Насоките от 2004 г.
(163)
STIM e на мнение, че получените от SNCM помощи не са ограничени до минимума. Приносът на SNCM и на купувачите към плана за преструктуриране е недостатъчен по отношение на условията, установени в Насоките от 2004 г., и не е ясно дали положението на SNCM е изключително дотолкова, че да оправдае по-малък собствен принос. Освен това STIM подчертава непропорционалния характер на помощите, отпуснати през 2006 г., доколкото те са позволили на SNCM да формира резерви за покриване на бъдещи загуби. Накрая, фактът, че SNCM не е предвидило цесията на активи, които не са необходими за оцеляването на дружеството, противоречи на изискванията, определени в Насоките от 2004 г.
(164)
STIM счита, че предоставените суми са били изплатени в нарушение на принципа на единство, залегнал в Насоките от 2004 г. Влошаването на финансовото състояние на дружеството, както и социалните конфликти, не биха могли да се анализират като изключителни и непредвидени обстоятелства, за които дружеството не носи отговорност.
(165)
Следователно STIM изисква допълнителни компенсации на стойност половината от предоставените помощи, или 98,25 млн. EUR, чрез цесията на допълнителен кораб, както и на преките и косвените участия на SNCM в CMN. В тази връзка STIM твърди, че тези участия не са стратегически по смисъла на Насоките от 2004 г. за държавните помощи за преструктуриране, тъй като те не са „от жизненоважно значение за оцеляването на дружеството“, нито имат характера на неотчуждаем актив.
(166)
STIM изтъква също така, че предполагаемото взаимодействие между SNCM и CMN не съществува, доколкото SNCM няма действителна роля в управлението и развитието на CMN. STIM подчертава, че споразумението на акционерите, свързващо двете дружества, не е в сила от 15 март 2006 г., когато то е било прекратено от CMN, както е било установено от Апелативния съд на Париж.
4.2.3. Мнение на SNCM
(167)
SNCM е предало на Комисията досие, съдържащо преглед на неговото икономическо и конкурентно положение, придружено от правно становище, в което в случай на процедура по ликвидация се оценява рискът от съдебна квалификация на намесата на държавата в качеството ѝ на фактически управител на компанията през периода, предшестващ приватизацията.
(168)
В резултат на запитването от SNCM кантората Baker & McKenzie достига до заключението, че въз основа на документите на дружеството, допълнени с кореспонденцията, оценките и протоколите на контролните органи, държавата има […] (60) решения (100), […] (60) органи (101), […] (60) социални органи (102). Освен това в доклада се подчертава, че […] (60) SNCM (103). Накрая, в същия доклад се посочва, че […] (60) SNCM.
(169)
Въз основа на това експертът на SNCM заключава, че е много вероятно качеството на държавата като фактически управител да би било отбелязано от Търговския съд на Марсилия.
(170)
Освен това от фактите, установени от доклади на Сметната палата, е видно, че грешките в управлението, за които носи отговорност френската държава, фактически управител на SNCM, са допринесли за недостига на активи, установен от SNCM. В доклада се разкриват и следните грешки в управлението: търговският избор […] (60). Щетите, резултат от грешките в управлението на държавата, възлизат на […] (60).
(171)
В този контекст според експерта на SNCM осъждането на държавата да поеме изцяло или отчасти недостига на активи в рамките на процедура по покриване на пасивите не подлежи съмнение предвид изключително силната намеса на държавата в управлението на SNCM, на очевидните ѝ грешки в управлението и на обхвата на нейните финансови ресурси.
(172)
На базата на съответната съдебна практика експертът на SNCM заключава, че ако SNCM е било ликвидирано, държавата без никакво съмнение би била осъдена да поеме за своя сметка всички социални задължения на SNCM. Това би довело до поемане от страна на държавата акционер на една част, оценена между 85 и 100 % от установения недостиг на активи (или между 316,6 и 385,7 млн. EUR). Вследствие на това, решавайки да приватизира SNCM, като предварително подсили неговия собствен капитал със сумата от 158 млн. EUR, държавата е действала като разумен инвеститор.
V. КОМЕНТАРИ НА ФРЕНСКИТЕ ОРГАНИ ПО МНЕНИЯТА НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
5.1. КОМЕНТАРИ НА ФРЕНСКИТЕ ОРГАНИ ПО МНЕНИЯТА НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ ОТНОСНО РЕШЕНИЕТО ЗА ОТКРИВАНЕ НА ОФИЦИАЛНА ПРОЦЕДУРА ПО РАЗСЛЕДВАНЕ ОТ 2002 г.
5.1.1. Относно мнението на cff
(173)
Френските органи посочват, че някои от представените от CFF данни относно предложението на SNCM са неточни.
(174)
Държавата счита, противно на твърденията на CFF, че планът за преструктуриране е бил изготвен по такъв начин, че да позволи възстановяването на SNCM в най-кратки срокове и да създаде условия за неговата жизнеспособност в средносрочен и дългосрочен план. Френските органи уточняват, че важна част от програмата за намаляване на разходите вече е била изпълнена. Плавателните средства са намалени и програмата за цесии на активи се осъществява съгласно промишления план. Обслужването на линиите е подновено и планът за действие за съкращаване на потреблението на стоки и услуги дава първите си резултати. Постепенно се изпълнява частта от промишления план, касаеща заетостта. Освен това през 2001 г. SNCM е заделило 21,3 млн. EUR, предназначени за финансирането на мерките по преструктуриране, и по-специално на плана за запазване на работните места.
(175)
По отношение на определянето на размера на помощта френските органи потвърждават, че съотношение на собствения капитал към общата задлъжнялост от 0,79 е характерно за балансите на повечето морски дружества, освен при наличието на извънредна ситуация. Що се отнася до индекса от 0,497, обявен от CFF за CMN през 2001 г., той е неточен според френските органи, тъй като при него не се вземат предвид разполагаемите средства в актива на баланса. Коригиран с този пропуск, индексът на CMN е 0,557. Според френските органи при всички положения това ниво продължава да бъде недостатъчно за CMN и трудностите по отношение на паричната наличност, изпитани от CMN през 2002 г., са пример за това. CMN е трябвало да заеме до 8 млн. EUR според STIM, за да финансира касов дефицит, непокрит от неговите банки.
5.1.2. Относно Мнението На Stim
(176)
Френските органи твърдят, че участието на SNCM в капитала на CMN не може да бъде анализирано като чисто финансов актив, както твърди STIM. Франция защитава позицията, че участието на SNCM в CMN има силно стратегически характер. В действителност според нея тяхната цесия не само би било лишена от смисъл от икономическа гледна точка, но би представлявала и и сериозна стратегическа грешка.
5.1.3. Относно мненията на представителите на местните общности
(177)
Франция одобрява като цяло съдържанието на писмото на председателя на област Provence-Alpes-Côte d’Azur, но държи въпреки това да отбележи, че противно на това, което се твърди в точка 2 от посоченото писмо (104), предлагането по линията между континентална Франция и Корсика не е „прекалено голямо по отношение на търсенето“ и че тарифната политика на SNCM отговаря на поетите от него задължения да не предизвиква тарифна война и да не бъде „price leader“.
5.2. ОТНОСНО МНЕНИЯТА НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ ПО РЕШЕНИЕТО ОТ 2006 г.
(178)
В общ смисъл Франция отбелязва, че голям брой забележки на STIM и CFF са идентични с коментарите, които дружествата вече са формулирали пред Комисията през 2003 г. По-специално тя подчертава че коментарите на CFF са били представени пред Първоинстанционния съд в рамките на жалба за отмяна на решението на Комисията от 9 юли 2003 г. и в по-голямата си част вече са били отхвърлени както от Комисията, така и от Първоинстанционния съд.
5.2.1. Относно предварителното привеждане в действие на мерките, предвидени в първия план за преструктуриране и неговите изменения
(179)
На общата забележка относно преждевременното прилагане от страна на Франция на мерките, които могат да бъдат квалифицирани като помощи, френските органи отговарят, че въпросното прилагане се обосновава с особения характер на процедурата, а именно отмяната през 2005 г. на положителното решение на Комисията от 9 юли 2003 г., а не с намерението на френските органи да не признаят задълженията си по Договора за ЕО. Всъщност Франция уточнява, че винаги е информирала Комисията за развитието на делото и различните мерки, приети от януари 2005 г. нататък, съгласно принципа на лоялно сътрудничество между държавите членки и Комисията.
(180)
Относно последните мерки френските органи смятат, че тъй като нито една от тях не представлява помощ, член 88, параграф 3 от Договора за ЕО in fine не може да бъде приложен и не съществува никакво задължение за прекратяване на тяхното изпълнение.
5.2.2. Относно мерките, последващи рекапитализацията от 2002 г.
(181)
Що се касае до процеса на цесията, Франция уточнява, че първоначално е предвиждала класически критерии за подбор, базиращи се основно на цената, предложена за остойностяването на акциите на SNCM, и на второ място - на други параметри (промишлен план, социален проект и др.), сред които сумата, която кандидатите са били готови да инвестират в дружеството като рекапитализация. Франция оспорва категорично аргумента, изложен от третите заинтересовани страни, според който процесът по продажба не е бил прозрачен, и напомня, че в конкретния случай самата държава е надхвърлила своите достатъчно силни и задължаващи законови и регулаторни задължения, предвидени в случай на цесия на публични дялове. Франция напомня, че развитието вследствие на предложението на BCP да закупи 100 % от акциите на SNCM, е протекло в много трудни финансови и социални условия и че присъединяването на VT към предложението на BCP не е променило търговските и финансови параметри на операцията (извън разпределението на капитала).
(182)
Относно отрицателната цена от 158 млн. EUR френските органи припомнят, че предвид финансовото състояние на SNCM към 30 септември 2005 г.,дружеството е било продадено на пазарна цена и че продажбата е била икономически по-изгодна, отколкото ликвидацията на дружеството. В тази връзка френските органи уточняват, че прилагането на критерия за частния инвеститор в случай на цесия на дружество, намиращо се близо до ликвидация, не трябва да бъде считано като търсене на „рентабилността на публичната намеса“, а като предотвратяване на по-сериозни загуби, които акционерът би могъл да понесе с извършването на по-скъпа ликвидация.
(183)
Относно платената цена Франция оспорва аргумента, според който SNCM е било прехвърлено на цена, която не отговоря на реалната му стойност. По-специално, тя отхвърля изчисляването на стойността на дружеството на приблизително 350 млн. EUR, направено от STIM, при което се вземат предвид само данните от баланса, които повишават остойностяването на базата на собствения капитал (амортизации, остатъчна добавена стойност на корабите и др.), без да се отчитат данните за пасивите, които биха го намалили. Този метод на изчисление с чисто счетоводен характер не съответства на икономическата реалност на едно морско дружество, каквото е SNCM, с активи, фигуриращи в баланса, но което има и ограничена рентабилност и сериозни пасиви извън баланса.
(184)
Френските органи отхвърлят освен това и аргумента на CFF, че са подценили пазарната стойност на флотата на SNCM, която CFF определя между 406,5 млн. EUR и 426,5 млн. EUR. Френските органи твърдят, че корабите, взети предвид при изчислението на CFF, не отговарят на тези, които SNCM притежава към 30 септември 2005 г. По отношение на липсата на отстъпка, приложена към пазарната стойност на корабите, не се взема предвид контекстът, в който би се извършила една евентуална съдебна ликвидация на тези активи, и накрая, датата, отбелязана при изчисляването на тази пазарна стойност, а именно август 2006 г., не е датата на потенциалната ликвидация на SNCM, която трябва да послужи като референтна дата, която е 30 септември 2005 г. От друга страна Франция отбелязва, че ако се спази предложеното от CFF изчисление, отрицателната цена би била три пъти по-ниска от стойността за ликвидация на активите, изисквана от съдебната практика по делото Gröditzer, което би било по-благоприятно в сравнение с хипотезите, представени на Комисията от френските органи.
(185)
Относно аргумента, изложен от CFF, с който се оспорва прилагането на съдебната практика по делото Gröditzer въз основа на факта, че капиталовата вноска на SNCM от страна на държавата е свързана с продажбата на 75 % от нейното участие, като с толкова се намаляват перспективите за възвръщаема печалба, френските органи напомнят, че отрицателната цена на цесията от 158 млн. EUR отговаря на цесията на целия капитал на SNCM, последвана от нова инвестиция от държавата на стойност 25 % с възвръщаемост от […] (60) % годишно. Следователно Франция счита, че възвръщаемостта на инвестицията остава гарантирана чрез нейното участие като акционер в компанията в размер на 25 %, доколкото това участие се ползва с висока гаранция за възвръщаемост.
(186)
Освен това Франция оспорва и аргумента, изложен от CFF, за неприложимостта в конкретния случай на метода ABX, основаващ се на анализа на действителните разходи по ликвидацията на SNCM и на риска, че държавата би могла да бъде считана за отговорна за пасивите на дружеството при процедура по покриване на пасивите, както е предвидено във френските колективни процедури и потвърдено от националната съдебна практика (решение на Апелативния съд на Руан от 22 март 2005 г.). Въпреки че френските органи смятат, че тяхното поведение като управител на SNCM не би трябвало да бъде квалифицирано като „грешно“ при тази процедура, те настояват за наличието на много висок риск от осъждане на държавата от национален съдия за недостиг на активи на SNCM поради гъвкавите критерии за квалифициране на грешката в управлението по смисъла на член L. 651-2 от Търговския закон и съгласно горепосочената съдебна практика, която може да бъде приложена в настоящия случай.
(187)
По отношение на рекапитализацията от 8,75 млн. EUR Франция напомня, че противно на твърденията на CFF и STIM тази капиталова вноска не представлява държавна помощ предвид едновременността на тази инвестиция, сходния характер на условията по нея и възнаграждението, получено от държавата чрез CGMF, чийто размер е по-висок от средния.
(188)
По-специално френските органи уточняват, че принципът на равнопоставеност на инвеститорите не би бил оспорен от съществуването на разтрогващи клаузи, доколкото те са били предвидени в рамките на цесията на 100 % от SNCM, а не в рамките на последвалата я рекапитализация с 35 млн. EUR.
(189)
Освен това Франция припомня, че размерът на нейната инвестиция е доста по-нисък от този на купувачите, доколкото единствено сумата от 8,75 млн. EUR трябва да бъде сравнявана с направената от купувачите инвестиция (26,25 млн. EUR). В действителност първата рекапитализация от 142,5 млн. EUR трябва да бъде разглеждана само и единствено в рамките на сравнение с ликвидационната цена.
(190)
Накрая Франция оспорва аргумента на STIM относно факта, че тази вноска би съставлявала гаранция за частните купувачи, че SNCM ще получи DSP за обслужване на Корсика. Френските органи изтъкват, че това увеличение на капитала е разумно и независимо от резултатите на дружеството и че предоставянето на DSP на SNCM не би позволило да се подобри очакваната възвръщаемост на тази инвестиция.
(191)
Относно сумата от 38,5 млн. EUR за социални мерки Франция отново изтъква аргумента, според който тези мерки представляват помощ за персонала и че тяхното поемане от страна на държавата не може да бъде считано като предоставяне на непряко предимство на дружеството, тъй като са в допълнение към законовите разпоредби и задълженията, произтичащи от колективните трудови договори на SNCM. Освен това Франция припомня, че тези мерки не биха позволили напускането на служители, за които SNCM би продължило да бъде отговорно в случай на липсата на такива мерки.
(192)
В противовес на аргумента на CFF френските органи уточняват, че сумата от 38,5 млн. EUR не е предназначена за провеждане на съкращенията на персонала, предвидени в социалния план от 2003 г., тъй като въпреки закъснението тези съкращения вече са осъществени на практика. Новият социален план представлява допълнение към първите социални мерки от 2003 г.
5.2.3. Относно съвместимостта с Насоките на Общността
(193)
Франция счита, че като се има предвид гореизложеното, размерът на помощта, която трябва да бъде оценена съгласно Насоките, възлиза на 15,81 млн. EUR.
(194)
Противно на твърденията на CFF френските органи считат, че по отношение на точка 11 от Насоките от 2004 г. първата рекапитализация, при все че е позволила на SNCM да възстанови собствения си капитал, не е причина да загуби характера си на предприятие в затруднение, доколкото тази рекапитализация има за цел да осигури поддържането на дейността на дружеството.
(195)
Франция опровергава твърденията на CFF, според които тя не е трябвало да извършва нови финансови инжекции в дружеството предвид факта, че SNCM е могло да поиска банков кредит. В тази връзка френските органи уточняват, че на 24 август 2005 г. банките са отказали отпускането на нови кредити за оборотни парични средства в полза на SNCM и че от този момент единствената възможна алтернатива е била приватизацията или ликвидацията на дружеството.
(196)
Франция оспорва твърденията на CFF и STIM относно провала на плана за преструктуриране от 2002 г., който, въпреки известно закъснение, е бил изпълнен и е позволил да бъдат постигнати целите през 2005 г. Влошаването на икономическото и финансово състояние на SNCM, дължащо се на външни за дружеството фактори, е довело след това до необходимостта от удължаване на плана, за което е изпратено уведомление през 2002 г., и до въвеждането на нови мерки.
(197)
Франция смята, че SNCM има добри перспективи за възстановяване и че мерките, предвидени от новите акционери, а именно изпълнението на социалния план, възстановяването на транспортните услуги и обновяването на някои кораби, ще позволят да се възвърне жизнеспособността на дружеството. В тази връзка Франция отбелязва, че поради приходите, получени от DSP (около [50-70] (60) % от оборота на SNCM) и предвид значимостта на фиксираните разходи и трудностите при разпределяне на шестте кораба за обслужване на линията Марсилия-Корсика, DSP представлява съществен елемент от стратегията на дружеството и неговата жизнеспособност.
(198)
По отношение на ограничението до минимум на помощта Франция смята, че е ограничила до стриктния минимум разходите за необходимото преструктуриране, за да позволи неговото реализиране. В тази връзка френските органи припомнят, че, както Комисията посочва в решението си от 2003 г., самото дружество е допринесло достатъчно за плана за преструктуриране със свои собствени ресурси чрез цесия на активи на стойност 30,2 млн. EUR. Освен това с оглед на други цесии, извършени от SNCM в размер на 12,2 млн. EUR, общият размер на собствения принос на дружеството достига 42,38 млн. EUR. Франция смята, че този размер е много по-висок от този на собствения принос, необходим за одобряване на помощите за преструктуриране, чийто краен размер възлиза на 15,81 млн. EUR, доколкото останалите мерки не са държавни помощи.
5.2.4. Относно условията, наложени с решение на Комисията от 2003 г., и относно евентуалните нови компенсаторни мерки
(199)
Противно на твърденията на STIM и на CFF френските органи заявяват, че са спазили условията, наложени с решението от 2003 г., с които са били обвързани до края на 2006 г., и по-специално поддържането на флота от 11 кораба и прилагането на тарифи, по-ниски от тези на конкурентите.
(200)
От друга страна Франция смята, че в рамките на новото окончателно решение нивото на компенсаторни мерки, което ще бъде наложено на SNCM, трябва да бъде съответстващо, доколкото размерът на помощите за преструктуриране ще бъде от този момент 15,81 млн. EUR вместо 69,3 млн. EUR.
(201)
В тази връзка Франция оспорва становището на STIM относно възможността Комисията да наложи на SNCM като компенсаторна мярка цесията на неговото участие в CMN. Франция оспорва аргумента на STIM, според който определянето на стратегически активи не би съответствало на Насоките от 2004 г. в сравнение с тези от 1999 г.
(202)
Що се касае до изложените от CFF мерки, целящи намаляването на присъствието на SNCM на пазара, френските органи уточняват, че както всъщност е било посочено от Комисията в решението от 2003 г. (съображение 87), съответните засегнати пазари (Франция-Корсика-Магреб) не се характеризират със свръхкапацитет и че една промяна на конфигурацията на линиите, обслужващи Корсика в рамките и извън DSP, отново ще изложи на риск жизнеспособността на дружеството.
(203)
По отношение на аргумента, изложен от CFF, според който прилагането в полза на SNCM на горепосочените мерки би довело до сериозен риск от изчезването от пазара на континентална Франция-Корсика на неговия основен конкурент, а именно CFF, френските органи изтъкват, че предвид настоящата конфигурация на този пазар, на който CFF има мажоритарно участие, поддържането на конкурентна структура зависи от одобряването на плана за преструктуриране на SNCM и неговото присъствие на въпросния пазар.
VI. ОЦЕНКА НА МЕРКИТЕ
6.1. НАЛИЧИЕ НА ПОМОЩ ПО СМИСЪЛА НА ЧЛЕН 107, ПАРАГРАФ 1 ОТ ДОГОВОРА ЗА ЕО
(204)
Член 107, параграф 1 от ДФЕС гласи, че: „Освен когато е предвидено друго в Договорите, всяка помощ, предоставена от държава членка или чрез ресурси на държава членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите членки, е несъвместима с вътрешния пазар.“
(205)
Квалифицирането на една национална мярка като държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС предполага кумулативното изпълнение на следните условия: 1) въпросната мярка да предоставя избирателно икономическо предимство; 2) това предимство се финансира чрез държавни ресурси; 3) това предимство нарушава или заплашва да наруши конкуренцията и, накрая; 4) това предимство засяга търговията между държавите членки (105).
(206)
Комисията установява, че SNCM е получило държавни ресурси на обща стойност 274,54 млн. EUR (106) чрез CGMF, която е 100 % на държавата.
(207)
Тъй като SNCM осъществява дейност в сектора на морския транспорт, който е отворен към вътрешноевропейската конкуренция, полученото потенциално икономическо предимство може да наруши конкуренцията и да засегне търговията между държавите членки.
(208)
Обстоятелството, че пазарът на каботажни превози към средиземноморските острови до 1 януари 1999 г. е бил временно освободен от прилагането на Регламент (ЕИО) № 3577/92, не позволява a priori да се изключи, че изплатените субсидии за обслужване на каботажните линии между средиземноморските острови в рамките на DSP са могли да засегнат търговията между държавите членки и да нарушат конкуренцията.
(209)
Във всички случаи, дори ако отпуснатите субсидии за обслужване на линиите за каботаж не са засягали търговията и не са нарушавали конкуренцията преди 1 януари 1999 г., положението се е променило след тази дата, тъй като съгласно Регламент № 3577/92 дейностите, свързани с морския каботаж, са отворени за всички оператори на Европейския съюз. Освен това трябва да се подчертае, че SNCM не извършва само крайбрежен транспорт, но осъществява дейност и на международния морски транспортен пазар, който бе либерализиран с Регламент (ЕИО) № 4055/86 (107).
(210)
Следователно Комисията счита, че в конкретния случай трите последни критерия на член 107, параграф 1 от ДФЕС, посочени в съображение 205 от настоящото решение, са изпълнени. Ето защо тя трябва да проучи последователно за всяка мярка наличието на избирателно икономическо предимство в съответствие с решението на Общия съд от 11 септември 2012 г.
6.1.1. Временна рамка на анализа
(211)
В съответствие с практиката на Общия съд (108) Комисията трябва след отмяната на някое от нейните решения да основе своя нов анализ единствено на информацията, с която е разполагала към момента на приемане на отмененото решение, т.е. в този случай към 8 юли 2008 г.
(212)
Последващите събития, които евентуално са настъпили след 8 юли 2008 г., не трябва да бъдат взети под внимание. Измененията или развитието на пазара или на положението, в което се намира получателят на помощта, трябва да бъдат изключени от анализа. По същия начин Комисията не взема предвид периода на изпълнение на плана за преструктуриране след месец юли 2008 г. (109).
(213)
Освен това Комисията няма задължение отново да открие делото, нито дори да го допълни с нови технически експертизи (110). Отмяната на акта слага край на административната процедура, която съдържа няколко етапа, но това не води непременно до отмяна на цялата процедура. Когато, както в този случай, въпреки предприетите действия по разследването, позволяващи изчерпателен анализ на съвместимостта на помощта, извършеният от Комисията анализ се окаже непълен и по този начин доведе до незаконосъобразност на решението, процедурата за замяна на това решение може да бъде започната въз основа на вече осъществените действия по разследване (111).
(214)
Освен това, тъй като Комисията трябва да основе своя нов анализ единствено на информацията, с която е разполагала през юли 2008 г., т.е. информация, за която френските органи и SNCM вече са изразили позиция, не е нужно отново да се прави допитване за техните становища (112). И накрая, правото на трети заинтересовани страни да представят своите мнения било спазено чрез публикуване в Официален вестник на решението за откриване на процедурата (113) и нито една разпоредба от Регламент № 659/1999 не изисква да им се предложи отново тази възможност, когато първоначалният план за преструктуриране се изменя по време на разследването (114).
(215)
Настоящото решение се основава главно на известните факти към 8 юли 2008 г. Допълнително обаче Комисията ще покаже, че ако евентуално вземе предвид информационната бележка на френските органи от 16 май 2013 г. относно посочените факти преди датата 8 юли 2008 г., както и представената от SNCM информация на 27 август 2013 г., това няма да промени заключенията ѝ.
6.1.2. Цесия на SNCM на отрицателна продажна цена от 158 млн. EUR
(216)
В конкретния случай Комисията трябва да проучи дали капиталовата вноска на държавата в размер на 158 млн. EUR, предхождаща цесията на SNCM на частни купувачи, т.е. in fine отрицателната продажна цена на дружеството за еквивалентна сума, не съдържа елементи на държавна помощ.
(217)
Една открита, прозрачна и недискриминационна обществена процедура за избор, в рамките на която държавата прехвърля дружеството след предварителна рекапитализация (за сума, по-голяма от продажната цена), не позволява непременно да се изключи наличието на помощ, от която може да се възползва едновременно приватизираното дружество и неговият купувач (115).
(218)
За да провери дали едно дружество е ползвало икономическо предимство вследствие на капиталовата вноска от държавата, Комисията прилага по принцип критерия за „частния инвеститор, действащ в условията на пазарна икономика“ (наричан по-нататък критерият за частния инвеститор), при условие че получателят не е задължен да възстанови други държавни помощи и тази вноска подлежи на анализ спрямо този критерий. Критерият за частния инвеститор следва принципа на равно третиране на публичния и частния сектор, което произтича от член 345 от ДФЕС. Според този принцип предоставените от държавата капитали на разположение на дадено дружество пряко или косвено при обстоятелства, които съответстват на нормалните условия на пазара, не биха могли да бъдат квалифицирани като държавни помощи (116).
(219)
За тази цел Комисията може по-специално да оцени дали лицето, предоставящо средствата, действа като частен инвеститор, който следва структурна, обща или секторна политика, и е воден от перспективи за дългосрочна рентабилност на инвестираните капитали. Валидността на този подход е призната от Съда на ЕС в рамките на няколко дела (117).
(220)
Съгласно постоянната съдебна практика капиталова вноска, направена от публичен инвеститор при отсъствието на всякаква перспектива за печалба, дори дългосрочна, представлява държавна помощ (118).
(221)
Съдът на ЕС е отбелязал освен това, че един частен инвеститор, който следва структурна, обща или секторна политика и е воден от перспективи за дългосрочна рентабилност, разумно не би си позволил след дългогодишни загуби да направи капиталова вноска, която от икономическа гледна точка е не само по-скъпа от една ликвидация на активите, но и е свързана с продажбата на дружеството, която му отнема всякаква перспектива за печалба, дори и в по-дългосрочен план (119).
(222)
По-конкретно в решението си по дело „Gröditzer“ Съдът е постановил, че с цел определяне на това дали приватизацията на едно дружество срещу отрицателна продажна цена съдържа елементи на държавна помощ: „[е] редно е да се установи дали при сходни обстоятелства един частен инвеститор, чиято големина може да бъде сравнена с тази на органите, управляващи публичния сектор, би могъл да пристъпи към такава голяма капиталова вноска в рамките на продажбата на въпросното дружество или би избрал неговата ликвидация“ (120).
(223)
С оглед на гореизложеното, за да се определи характерът на помощта по въпросната мярка, Комисията трябва „да прецени дали избраното решение от държавата е в абсолютни стойности и по отношение на всяко друго решение, включително ненамесата, най-евтиното, което, ако е така, би довело до заключението, че държавата е действала като частен инвеститор“ (121).
(224)
С други думи Комисията трябва да провери дали изборът да се направи капиталова вноска с такъв размер на практика се оказва по-малко ефективен в сравнение с ликвидацията.
6.1.2.1. Относно оценката на разходите по ликвидация
а) Относно вземането предвид на изплащането на допълнителни обезщетения за уволнение
(225)
За целите на изчисляването на разходите по ликвидацията за акционера френските органи считат, че големите групи от предприятия, когато пристъпват към затваряне на обекти или ликвидация на дъщерни предприятия, не могат да не се интересуват от социалните последствия, до които водят тези затваряния или ликвидации. По тази причина те най-често прилагат социални планове, които могат да включват мерки за преквалификация на персонала, съдействие при намиране на друга работа, обезщетения при напускане и действия на местно икономическо равнище, които дори надхвърлят разпоредбите на закона и на колективните трудови договори.
(226)
В този контекст френските органи приемат въз основа на социалния план от 2005 г., основаващ се на социалния план от 2002 г., диапазон от [90 000-100 000] (60) до [120 000-130 000] (60) EUR за служител или общ размер между [200-210] (60) млн. EUR и [250-260] млн. EUR. Френските органи уточняват, че долната граница на горепосочения размер обяснява факта, че цената на референтния социален план е увеличена поради големия брой служители, доближаващи пенсионна възраст, които напускат при изключително благоприятни условия. Освен това взет е предвид и фактът, че контекстът на ликвидацията на дружеството и уволняването на целия персонал не могат да бъдат сравнени с преквалификацията на служителите, позволяваща продължаване на дейността, какъвто е случаят при референтния социален план.
(227)
Накрая, френските органи считат, че дори и да приложат таблицата за анализ, определена от Общия съд в решението му от 15 септември 2012 г., прехвърлянето на контрола на SNCM за отрицателна цена от 158 млн. EUR не съдържа елементи на държавна помощ. На практика те считат, че Комисията разполага с всички необходими сведения, за да отговори на критиките на Общия съд.
(228)
В случая Комисията не споделя този анализ.
(229)
В съответствие с решението на Общия съд (122) изплащането на допълнителни обезщетения за уволнение от частен инвеститор по принцип може да представлява законна и уместна практика според обстоятелствата в конкретния случай, с цел насърчаване на спокойния социален диалог и поддържане на доброто име на дадено дружество или група от дружества. В съответствие с принципа на равно третиране на частния и публичния сектор възможността за изплащане на допълнителни обезщетения за уволнение е открита и за държавите членки при ликвидация на публично предприятие, независимо че задълженията им a priori не надвишават строгия законов и договорен минимум. Все пак Общият съд уточнява, че „(…) поемането на тези допълнителни разходи поради основателни опасения не може да преследва единствено социална или дори политическа цел, тъй като по този начин може да излезе от рамките на теста за частния инвеститор (…). При липса на всякаква, дори дългосрочна, икономическа рационалност, поемането на разходи, които излизат извън строгите законови или договорни задължения, следователно трябва да се счита за държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 ЕО.“ (123).
(230)
Що се отнася до мотива за имиджа на държавата, изтъкнат от френските органи, Общият съд счита, че „(…) защитата на доброто име на държава членка в качеството ѝ на глобален инвеститор в пазарната икономика не може да представлява, при липса на специални обстоятелства и без особено убедителни мотиви, достатъчна обосновка за доказване на дългосрочната икономическа рационалност на поемането на допълнителни разходи като допълнителните обезщетения за уволнение“ (124). Такива специални обстоятелства в случая няма.
(231)
Комисията установява, че след откриването на процедурата френските органи не пристъпват към определяне на икономическите дейности на френската държава, по-специално на географско и секторно равнище, по отношение на които се прецени икономическата рационалност в дългосрочен план на разглежданите мерки, макар и в писмото си от 16 май 2013 г. да посочват, че поведението на държавата трябва да се сравни с това на холдинг с диверсифицирани дейности, който търси максимална печалба и защита на доброто си име като глобално индустриално предприятие, по-специално по отношение на управлението на персонала му.
(232)
Що се отнася до доброто име на CGMF, Комисията отбелязва, че компанията не е имала никакъв друг актив освен SNCM в сектора на морския транспорт. Следователно този аргумент не може да се отнася до нея.
(233)
По отношение на доброто име на държавата акционер френските органи изтъкват съществуването на висок риск от социални конфликти в управляваните от държавата предприятия - не само тези, които в географски план се намират в близост до дейностите на SNCM, но и такива от други сектори, и по-специално този на транспорта. От една страна Комисията отбелязва, че френските органи не доказват реалността на този риск от „заразяване“ на всички държавни предприятия, а от друга счита, че те не доказват също така, че изплащането на допълнителни обезщетения би възпрепятствало възникването на нови стачки. Накрая, Комисията счита, че изключително социалната обосновка на поемането на тези обезщетения от държавата е недостатъчна, за да се изключи наличието на държавна помощ.
(234)
Комисията счита от друга страна, че френските органи не посочват достатъчно обективни и проверими сведения, които да докажат, че изплащането на допълнителни обезщетения за уволнение при сходни обстоятелства е установена практика сред частните предприемачи от същия сектор. Комисията посочва, че просто препращане към ограничен брой социални планове също не може да докаже съществуването на достатъчно установена практика в случаи, сравними с разглеждания, тъй като посочените от френските органи социални планове се отнасят до планове за преструктуриране, а не за ликвидация, и голяма част от тях засягат сектори, които a priori нямат нищо общо с транспортната инфраструктура, като козметичния (Yves Saint-Laurent Haute couture), селскостопанския сектор (Danone) или сектора на електрониката (Hewlett Packard). Освен това в представената от френските органи таблица в информационната бележка от 16 май 2013 г., в която е включен списък със социални планове, се изброяват шест плана след приватизацията на SNCM, които следователно не могат да бъдат приети като основание за поемането на допълнителните обезщетения за уволнение.
(235)
SNCM представя нов списък с пет социални плана в информационната бележка от 27 август 2013 г. Комисията счита, че този списък не позволява да се установи, че изплащането на допълнителни обезщетения за уволнение при сходни обстоятелства е установена практика сред частните предприемачи от същия сектор. Комисията отбелязва най-напред, че от петте посочени плана два засягат SNCM, сред които е и планът, предмет на настоящото решение. Тези два плана не могат да бъдат използвани като обективни елементи за сравнение поради две причини: от една страна SNCM не може да изтъква собствените си предишни практики в тази област, за да обоснове достатъчно добре установеността на тази практика; и от друга страна социалният план от 2002 г. съответства на период, когато SNCM е било все още държавно предприятие, а зададеният от Общия съд критерий за сравнение са частни предприятия от същия сектор. В този смисъл Комисията отбелязва, че социалният план на пристанището в Марсилия не може да бъде приет, тъй като през 2004 г. пристанището е било публично образувание, а не частно предприятие. Накрая, Комисията отбелязва, че последните два посочени социални плана - на Air Lib и на Eurostar - са планове за преструктуриране, а не такива за ликвидация. В допълнение Комисията изтъква, че средното допълнително обезщетение от тези два плана е с над 50 % по-ниско спрямо приетия от SNCM среден размер на допълнителните обезщетения.
(236)
Комисията посочва, че френските органи не са установили, че поведението на френската държава е било мотивирано от разумна вероятност за получаване на косвена материална печалба, дори в дългосрочен план, като се избегне допълнително влошаване на социалната атмосфера в предприятието, тъй като именно при хипотезата за ликвидация предприятието е трябвало да прекрати съществуването си. Що се отнася до хипотезата за по-голяма полза за служителите на други държавни предприятия, тя е недостатъчно обоснована. Още повече, че дори в рамките на логиката на глобален инвеститор, каквато се изтъква от френските органи, предоставянето на много високи обезщетения при напускане на служителите на едно дружество може да усложни евентуалното преструктуриране на останалите дружества, които притежава същият инвеститор. Освен това френските органи не са определили количествено доколко значителни биха били евентуалните социални разходи, с които обосновават плащането на допълнителните обезщетения за уволнение.
(237)
Френските органи също така посочват, че една процедура за ликвидация би била по-дълга и потенциално по-рискована за държавата акционер спрямо цесията на SNCM на отрицателна цена. Комисията отбелязва, че френските органи не са предоставили никакво доказателство за този риск и не са обяснили защо продължителността на процедурата за ликвидация е била взета предвид от частен акционер. Делото Frucona Kosice (125), цитирано от френските органи, не е релевантно към настоящия случай, тъй като се отнася до теста на частен кредитор. Срокът на една процедура за ликвидация е подходящ за анализирането дали държавата в позицията на кредитор на Frucona Kosice е възстановила в максимална степен вземанията си, като е приела частично, но незабавно възстановяване, или дали е трябвало да чака ликвидацията на предприятието. Положението в разглеждания случай е различно, тъй като държавата е в позицията на акционер в SNCM, а не на частен кредитор. Като се има предвид, че в случай на ликвидация на SNCM активите определено не биха били достатъчни за покриването на пасивите, държавата не би могла да възстанови своята вноска. Следователно в този случай не е подходящо да се изтъква срокът на процедурата за ликвидация.
(238)
Френските органи не са доказали, че поемането на разходите по тези допълнителни обезщетения от държавата като частен инвеститор при сценария за ликвидация е било обосновано.
(239)
На този етап от анализа Комисията следва да определи стойността на ликвидацията на SNCM без допълнителни обезщетения за уволнение.
б) Относно стойността на ликвидацията на SNCM
(240)
Съгласно този метод недостатъчното количество на активи е установено, когато икономическата стойност на реалните активи (по принцип по-висока от счетоводната нетна стойност) не покрива икономическата стойност на реалните дългове.
(241)
С цел установяването на недостига на активи в конкретния случай Комисията с помощта на свой експерт (126) е проверила, както е обяснено по-долу, че към 30 септември 2005 г. стойността на активите на SNCM не е била достатъчна, за да удовлетвори привилегированите и непривилегированите кредитори.
(242)
Комисията счита, че стойността на нетните активи е често използван метод за остойностяване на дружествата в сектора на морския транспорт. Освен това тя смята, че този метод е изключително подходящ за ситуацията на SNCM, доколкото неговият основен акционер разполага с един единствен избор, алтернативен на цесията, а именно ликвидация.
(243)
По отношение на другите методи за остойностяване, по-специално на метода на актуализираните оперативни свободни парични потоци, Комисията смята, че предвид факта, че той предполага продължаването на дейността на дружеството, какъвто не е случаят при предвидената хипотеза за ликвидация на SNCM, то той не е актуален в настоящия случай.
(244)
Комисията отбелязва датата 30 септември 2005 г. като референтна дата за оценката на SNCM, която е датата, на която е направен реалният избор между приемане на предложението за възстановяване на дружеството или неговата ликвидация; решението за избора на BCP е взето на 27 септември 2005 г.
i) Относно стойността на активите на SNCM
(245)
Комисията отбелязва, че акционерът на SNCM със сътрудничеството на кантора Ernst & Young е пристъпил към определяне на разходите за ликвидацията на дружеството (горепосоченият доклад CGMF) на 30 септември 2005 г., който е бил повторно разгледан от Oddo Corporate Finance и кантората Paul Hastings. Комисията припомня, че в горепосочения доклад Oddo-Hastings активите на SNCM са оценени на 190,3 млн. EUR.
(246)
Що се отнася до стойността на собствената флота (127), брутната продажна стойност на корабите на SNCM е била оценена от специализирания експерт BRS на 224 млн. EUR на 30 септември 2005 г., а флотата на SNCM е била оценена в доклада Oddo на 150,7 млн. EUR след отстъпки (128), комисиона за търговско посредничество (129) и несигурно събитие (130).
Таблица 3
Сценарии за остойностяване на активите на SNCM към 30 септември 2005 г.
Стойност на активите
в доклада Oddo
в милиони EUR
Стойност на активите
според експерт на Комисията
в милиони EUR
Нематериални активи
-
-
Материални активи
Собствена флота
150,7
151,7
Недвижими имоти
(131)
11,2
11,2
Финансови активи
(132)
32,7
38,3
Нематериални активи
194,6
201,2
Стокова наличност
-
-
Аванси и предплати
-
-
Вземания от клиенти
0,8
0,8
Други вземания
(133)
9,4
9,4
Нетни парични потоци
-14,5
-
Сметки от изравняване
-
-
Други активи
-4,3
10,20
Общо активи
190,3
211,4
Източници:
Доклад Oddo-Hastings, доклад на експерт на Комисията.
(247)
При прочита на горната таблица Комисията констатира, че флотата от кораби съставлява основният елемент от оценката на активите на дружеството. В тази връзка експертът на Комисията е преценил след извършване на сравнителен анализ в подходящото време, че намалението, приложено към брутната продажна цена на корабите и несигурното събитие, са били съвместими. На тази база той е направил заключения, че няма аргументи за отхвърляне на оценката на стойността на флотата, изготвена от държавата.
(248)
По отношение на намалението Комисията смята, че неговото ниво е съвместимо с намаленията, наблюдавани при продажбите на кораби при съдебна ликвидация. Според експерта на Комисията Управлението за морски транспорт, национално белгийско дружество, обслужващо линията Остенде-Рамсгате, е продало например два ферибота за автомобили през 1997 г. с намаления, оценени на 35 % и 45 %. Неотдавна дружеството Festival Cruises е продало три туристически кораба със средна отстъпка от 20 %. Намаленията, прилагани в сходни случаи, са от порядъка на тези, приложени от френските органи в настоящия случай.
(249)
Що се отнася до несигурното събитие, такъв пример не е бил отбелязан на пазара и Комисията смята, че аргументите, оправдаващи прилагането на несигурното събитие са съвместими с ограничения пазар на специализирани кораби, изработени за изключително специфична употреба.
(250)
От друга страна Комисията отбелязва, че нейният независим експерт е ревизирал покачването на стойността на финансовите активи, по-специално стойността на участието на SNCM в CMN (от 21,8 млн. EUR до 28 млн. EUR). В тази връзка, предвид предложението за закупуване на това участие от Stef-TFE за 35,2 млн. EUR, предадено на Комисията в рамките на настоящото разследване, Комисията счита, че оценката на участието на SNCM в CMN в размер на 28 млн. EUR е разумна в контекста на ликвидация на дружеството.
(251)
Относно остойностяването на другите компоненти на активите експертът на Комисията не е изразил конкретно възражение. Той не е отбелязал рубриката „нетни парични потоци“ в активите, тъй като тя е в дефицит. Комисията смята, че тази рубрика трябва да премине към пасивите на дружеството SNCM.
(252)
Като взема предвид извършените промени, Комисията оценява активите на SNCM на 211,4 млн. EUR към 30 септември 2005 г.
ii) Относно оценката на пасивите на SNCM
(253)
Комисията установява, че френските органи оценяват дължимата сума за привилегировани вземания на 153,8 млн. EUR, а на 170,9 млн. EUR - дължимата сума за непривилегировани вземания (без допълнителните обезщетения за уволнение).
(254)
Що се касае по-специално до пасивите на дружеството, френските органи изчисляват цената на социалния план по колективния трудов договор на [70-80] (60) млн. EUR. Разходите по социалния план са определени на индивидуална база и предвид вида на договора (безсрочен договор - CDI и срочен договор - CDD), устава и колективните трудови договори (морски персонал, стационарен персонал и управление), трудовия стаж, позицията и възнаграждението на всеки отделен служител. Този размер покрива неустойките по предизвестия ([20-30] (60) млн. EUR), неустойките по платен отпуск по предизвестие ([0-10] (60) млн. EUR), конвенционални обезщетения за уволнение ([30-40] (60) млн. EUR) и контрибуция Delalande ([0-10] (60) млн. EUR) (134).
(255)
Цената на социалния план извън колективните трудови договори е оценен от френските органи на [30-40] (60) млн. EUR. Този социален план обхваща всички придружаващи мерки, свързани със законовите и регулаторни задължения на SNCM в областта на уволнението (135) и косвените разходи, свързани с социалния план по колективния трудов договор (136).
(256)
Разходите по прекратяване на основните договори за експлоатация засяга основно и включването на банкова гаранция в размер на 7,4 млн. EUR, дадена като гаранция за доброто изпълнение от страна на SNCM на неговите задължения за извършване на обществена услуга, към която се прибавя наказателна санкция, предвидена в договора, в размер на 2 % от референтната финансова компенсация в размер на 63 млн. EUR за 2005 г., или около 1,2 млн. EUR.
(257)
По отношение на нетния пасив, свързан с цесията на кораби на лизинг, (137) френските органи подчертават, че на базата на определени хипотези (138) нетният продукт от цесията е оценен от специализирания експерт BRS на 144,8 млн. EUR към 30 септември 2005 г. след отстъпки, комисиона за търговско посредничество и финансови разходи за пристанище. Спестяванията от данъци и банкови задължения възлизат на 193,5 млн. EUR, като съществува оставаща сума от банкови задължения за корабите, закупени на лизинг, която трябва да бъде възстановена, на стойност 48,7 млн. EUR.
Таблица 4
Сценарии за остойностяване на пасивите на SNCM към 30 септември 2005 г.
Стойност на пасивите
в доклада Oddo
в милиони EUR
Стойност на пасивите
според експерт на Комисията
в милиони EUR
Привилегировани задължения, от които:
Социални и данъчни задължения
[20-30]*
[20-30]*
Финансови задължения, гарантирани с активи
(139)
15,9
15,9
Разходи по социалния план по колективния трудов договор
[70-80]*
[70-80]*
Разходи по пенсионни осигурителни каси
(140)
10,2
10,2
Разходи по процеса на ликвидация
4,7
4,7
Добавени загуби от дейността
(141)
26,5
26,5
Удовлетворяване на привилегировани кредитори
153,8
153,8
Необезпечени задължения
(142)
69,7
84,2
Разходи по социалния план, извън колективния трудов договор
[30-40]*
[30-40]*
Разходи по прекратяване на основните договори за експлоатация
[10-20]*
[10-20]*
Допълнителни разходи, свързани с цесията на корабите, които са на лизинг
48,7
48,7
Удовлетворяване на непривилегировани кредитори
170,9
181,1
Източници:
Доклад Oddo-Hastings, доклад на експерт на Комисията.
(258)
Комисията отбелязва, че социалните пасиви на дружеството съставляват основният елемент от пасивите на SNCM. Що се отнася до цената на социалния план по колективния трудов договор, експертът на Комисията е проверил формулите за изчисляване на всички елементи от плана на базата на извадки и не е установил нито аномалия, нито грешка. Въз основа на тази проверка Комисията смята за разумен размера от [70-80] (60) млн. EUR, изплатени предварително от френските органи за социален план по колективния трудов договор.
(259)
Относно допълнителните загуби от дейността Комисията смята, че оценката е предпазлива с оглед на законодателството, по-специално член L.622-10 от Търговския закон и член 119-2 от Постановление № 85-1388 от 27 декември 1985 г., съгласно които SNCM би могло да бъде задължено от компетентния търговски съд да продължи дейността за срок от два месеца, който срок може да бъде подновен по искане на прокуратурата във връзка с изпълнението на задълженията за предоставяне на обществена услуга.
(260)
Що се отнася до необезпечените задължения, експертът на Комисията не е изразил конкретно възражение. При все това той е коригирал размера от 69,7 млн. EUR на 14,5 млн. EUR вследствие на промяната на рубриката „Нетни парични потоци“ в активите. Комисията оценява, че тази промяна е в съответствие с промените, извършени при оценяването на активите на SNCM.
(261)
По отношение на разходите по социалния план извън колективния трудов договор (без допълнителните обезщетения за уволнение) експертът на Комисията счита, че разходите за съдебни спорове трябва да бъдат [0-5] (60) млн. EUR вместо [0-10] (60) млн. EUR, изплатени предварително от френските органи. По този въпрос, въпреки че Комисията смята за сигурно, че синдикалните организации биха поискали преквалифициране на договорите CDD в договори CDI (143), тя счита от друга страна, че тези изчисления трябва да засягат само и единствено служителите, работещи на CDD, за които този риск е почти сигурен (или 150 CDD). Като се отчита едно месечно брутно възнаграждение в размер на [2 000-2 500] (60) EUR с обезщетение от 9 месечни заплати за първите [100-120] (60) CDD и от 6 месечни заплати за следващите [50-70] (60), размерът възлиза на [0-10] (60) млн. EUR.
(262)
Що се касае до нетните пасиви, свързани с цесията на корабите, които са на лизинг, Комисията смята, че хипотезите, свързани с изчисленията, са оправдани от договорния формализъм на GIE, който ограничава всякакво заместване на SNCM от трети страни и обуславя данъчни предимства за използването на корабите под френски флаг. Освен това несигурното събитие не се прилага в случая на кораби, използвани на лизинг, тъй като тези кораби са продадени от банките кредитори на GIE. В този контекст Комисията счита, че е оправдано да бъдат взети предвид разходите за превоз между 30 септември 2005 г. и датата на действителната цесия на кораба.
(263)
Във връзка с гореизложеното Комисията смята, че към 30 септември 2005 г. привилегированите пасиви на SNCM възлизат на 153,8 млн. EUR, а непривилегированите пасиви на SNCM са 181,1 млн. EUR.
iii) Относно установяването на недостиг на активите
(264)
Като се има предвид горепосоченото, Комисията смята, че към 30 септември 2005 г. стойността на активите на SNCM (или 211,4 млн. EUR) не е била достатъчна за удовлетворяване на привилегированите кредитори (или 153,8 млн. EUR) и на непривилегированите кредитори (181,1 млн. EUR), или 334,9 млн. EUR. Следователно активите не достигат с около 123,5 млн. EUR.
в) Относно вземането предвид на процедура по покриване на пасивите
(265)
Комисията също така разгледа и аргумента на френските органи и на SNCM, според който държавата в качеството ѝ на мажоритарен акционер може да бъде поканена да покрие пасивите в случай на ликвидация на дружеството. Една от заинтересованите страни, CFF, оспорва прилагането на националната съдебна практика, посочена от френските органи към настоящия случай. CFF счита, че по отношение на съдебната практика на Апелативния съд на Руан по делото Aspocom Group Oyj съдията е осъдил финландското дружество майка да заплати обезщетения на служителите от неговото френско дъщерно предприятие, което е било в ликвидация, тъй като тези обезщетения са били предвидени от социален план чрез споразумение в предприятието, потвърдено от дружеството майка, а в крайна сметка не са били изплатени.
(266)
Френските органи смятат, че всички реални разходи, които е трябвало да бъдат поети от държавата в качеството ѝ на акционер чрез CGMF, възлизат на 312,1-361 млн. EUR към 30 септември 2005 г. Те считат също, че в тази оценка се взема предвид рискът държавата да бъде поканена да „покрие пасивите“, ако съдът я счете за фактически управител на SNCM, както и рискът държавата да бъде осъдена да заплати допълнителните обезщетения за уволнение на освободения персонал. Френските органи смятат, че тези рискове трябва да бъдат взети предвид при изчисляването на действителните разходи по евентуална ликвидация на SNCM.
(267)
Следователно възниква въпросът за оценката на всички реални разходи, които Франция би била длъжна да поеме като акционер в случай на съдебна ликвидация на SNCM, за да се определи дали, предвид риска да бъде осъден да поеме тези разходи и предвид техния обем, един частен акционер би предпочел да продаде незабавно своето дъщерно предприятие на отрицателната цена от 158 млн. EUR, отколкото да се изложи на този риск.
(268)
Във френското право назначеният ликвидатор на дружество в съдебна ликвидация има възможността да започне процедура по поемане на отговорност срещу бившите управители на дружеството, наречена „процедура по покриване на пасивите“, в случай на решение за прекратяване на план за възстановяване на дружеството или поставянето му под съдебен надзор, както и в случай на съдебна ликвидация (144).
(269)
Започването на процедура по покриване на пасивите срещу бившите управители на дружеството в ликвидация е мотивирано от необходимостта от възстановяване на имуществото на дружеството, което е една от задачите на назначения ликвидатор.
(270)
В множество писма до Комисията френските органи поддържат становището, че хипотезата за осъждане на държавата от национален съдия за покриване на пасивите на управляваното от нея дружество представлява възможно най-правдоподобният сценарий и че тази хипотеза трябва да бъде отчетена при изчисляването на действителните разходи по евентуална ликвидация на SNCM.
(271)
В писмените си бележки от 28 февруари 2008 г. SNCM е представило доклада Baker & McKenzie, в който се оценяват правните последици от процедура по покриване на пасивите срещу френската държава. В този доклад се заключава, че сезираният по делото търговски съд най-вероятно би отбелязал отговорността на държавата и би я осъдил да поеме за своя сметка всички социални задължения на SNCM.
(272)
Съответното законодателство предвижда, че социалните задължения на дружество в ликвидация могат да бъдат поети от неговите бивши управители от правна и фактическа гледна точка, ако бъдат едновременно спазени четири условия.
i) Признаване на държавата като управител от правна и фактическа гледна точка на дружество в съдебна ликвидация
(273)
Докладът Baker & Mc Kenzie, изпратен от SNCM, предоставя на Комисията анализ, който води до заключението, че […] (60). По същество горепосоченият експертен доклад цели да покаже, че съгласно съответната съдебна практика (145) държавата е допуснала […] (60) нееднократно. По-специално според същия този доклад държавата е взела […] (60) решения. Освен това изглежда, че управителните органи […] (60) предприятието. Накрая, държавата […] (60).
(274)
Комисията констатира, че френските органи в писмените си бележки от 28 март 2008 г. не са изразили резерви […] (60). В своето писмо от 20 ноември 2006 г. самите френски власти посочват, че съдията […] (60) предприятието.
(275)
При все това Комисията е на мнение, че декларацията на френските органи от 20 ноември 2006 г., направена в рамките на дело за държавна помощ, не е достатъчна сама по себе си, за да се установи de jure дали един съдия би счел националните органи за фактически управители на дружеството получател на въпросните мерки и най-вече доколко такава възможност реално може да стане факт.
(276)
Преди всичко по отношение на спорните решения далеч не е установено, че вземането на окончателно решение от държавата се отдалечава в значителна степен от практиката, следвана при управлението от нейна страна на участията ѝ. Дори в доклада Baker & Mc Kenzie се припомня съществуването на повтарящо се противоречие по отношение на желаната степен на намеса на държавата в управлението на участията ѝ и се посочва значителната роля в общия случай на […] (60).
(277)
В националната съдебна практика, посочена от държавата и от SNCM, не се обяснява пряко подобен род положение. Основните обяснени случаи засягат местните общности, а решението по делото BRGM от 6 февруари 2001 г. се отнася до промишлено-търговско публично образувание.
(278)
Във всеки случай далеч не е установено, че държавата в качеството ѝ на публична власт трябва да се счита за фактически управител.
ii) Съществуването на една или повече грешки в управлението от страна на френската държава, фактически управител на дружество в съдебна ликвидация
(279)
В конкретния случай Комисията отбелязва, че в доклада на експерта на SNCM въз основа на списък от фактически данни, който не е изчерпателен, са посочени редица данни, за да покаже, че държавата, […] (60), е допуснала грешки в управлението.
(280)
По-специално е отбелязано, че френската държава е допуснала грешки при инвестициите, свързани с […] (60) SNCM. Освен това държавата е допуснала и многобройни грешки в управлението по отношение на мащабността […] (60) SNCM.
(281)
В писмото си от 30 април 2007 г. френските органи са оценили като много висок риска от осъждане на държавата за поемане на отговорност предвид критериите за квалифициране на грешката при управление по смисъла на член L.651-2 от Търговския закон.
(282)
Комисията отново счита, че тази декларация от 30 април 2007 г., направена в рамките на процедура в областта на държавните помощи, не е достатъчна сама по себе си, за да се установи de jure дали един съдия би счел, че националните органи са допуснали твърдяните грешки, и най-вече да се определи степента на вероятност от такава възможност. Това важи в още по-голяма степен, тъй като френските органи оспорват самото съществуване на грешки в управлението, които са необходими за прилагането на процедура по покриване на пасивите.
(283)
Като цяло се забелязва, че SNCM и френските органи се придържат до голяма степен към доста стари решения относно управлението. Ето защо докладът Baker & Mc Kenzie е насочен към […] (60), реализирани до 2000 г. В него с увереност се прави позоваване на доклади на Сметната палата за финансовите години 1993-1999. Основните твърдяни грешки в управлението са допуснати в средата на 90-те години на 20 в. Кредиторите на SNCM са били информирани за този начин на управление, когато са му отпускали кредити. Тоест те най-малко неявно са приели риска, свързан с този вид управление. Няма данни, че отговорността на държавата е можело да бъде успешно поискана за покриване на пасивите в подобна ситуация.
(284)
Освен това твърдяните грешки в управлението биха могли да се обяснят с избора на политики от публичните власти, като няма данни, че този избор на политики е можел да се квалифицира като грешки в управлението по смисъла на съдебната практика относно покриването на пасивите.
(285)
На последно място, в доклада Baker & Mc Kenzie липсва достоверност, тъй като в него се счита, че положението на SNCM може да се дължи на грешки във външната комуникация, допуснати от държавата по повод положението на SNCM. От този доклад е видно единствено, че държавата посочва положение, което е било вече известно. Следователно поведението на държавата не изглежда като грешка в управлението.
iii) Установяване на недостиг на активи
(286)
В настоящия случай Комисията констатира, че докладът Oddo-Hastings показва недостиг на активи в размер на 134,4 млн. EUR към 30 септември 2005 г., изчислен от една страна като разликата между стойността на активите на SNCM (190,3 млн. EUR) и от друга страна - стойността на пасивите на дружеството (привилегировани и непривилегировани задължения, оценени съответно на 153,8 млн. EUR и на 170,9 млн. EUR).
(287)
Комисията е оценила недостига на активи на SNCM на 123,5 млн. EUR към 30 септември 2005 г. (срв. съображение 264).
iv) Съществуване на причинно-следствена връзка между грешките и установения недостиг на активи
(288)
Според френските органи управителят на юридическо лице може да бъде обявен за отговорен на основание на член L.624-3 от Търговския закон дори ако грешката в управлението, допусната от него, е само една от причините за недостига на активи и може да бъде осъден да заплати всички или част от социалните задължения дори ако грешката е причина само за част от тях (146). Според френските органи френската държава ще бъде задължена да заплати една част в размер между 85 % и 100 % от установения недостиг на активите, или между 114,3 млн. EUR и 134,4 млн. EUR.
(289)
Този анализ не почива на никакво солидно основание. Всъщност, доколкото твърдяните грешки в управлението се основават на взети в средата на 90-те години на 20 в. решения и след като са породили незабавен свръхразход за SNCM, е много трудно това да се определи като причина за недостига на активи през 2005 г., особено след като между тези две дати са се случили много събития.
(290)
Освен това дори и да изглежда, че няма автоматична връзка между размера на отпуснатото обезщетение за покриване на пасивите и размера на натрупаните пасиви в резултат на грешка в управлението от страна на управителя (при положение, че е установена), това означава също, че съдията може да реши да определи сумата, с която да бъде осъден управителят, на много по-ниска стойност от установения недостиг на активи (147).
(291)
Обратно на това, което изглежда френските органи (и SNCM) считат, нищо не сочи, че разглежданите решения са считани от съдията по процедурата за покриване на пасивите като толкова тежки решения, че да оправдаят поемането от страна на публичните власти на значителна част от установените пасиви. Съгласно разгледаните твърдения става въпрос за решения с протекционистка визия, взети в рамките на политиката (като повечето се отнасят за десетилетие преди това), или по-скорошни решения, за да се спести на служителите задължението за повишаване на производителността или за да се направи опит да се възстанови по-добра социална атмосфера.
v) Определяне на евентуално поемане на допълнителните обезщетения за уволнение при хипотезата за съдебна ликвидация на SNCM
(292)
Според френските органи, в допълнение към недостига на активи, предвид съответната съдебна практика (148) даден съдия със сигурност би осъдил държавата да изплати допълнителните обезщетения за уволнение (т.е. между [200-210] (60) и [250-260] млн. EUR). Според френските органи всички реални разходи, които държавата в качеството си на акционер би могла да бъде задължена да заплати, са между 212,1 млн. EUR и 361 млн. EUR.
(293)
Френските органи уточняват, че в последните съдебни решения френските съдилища са осъдили правния и фактически управител да поеме, освен недостига на активите, допълнителните обезщетения за уволнение, изчислени на базата на социалния план, изготвен от дружеството преди ликвидацията.
(294)
Френските органи посочват, че по делото Aspocomp френското дружество Aspocomp SAS, дъщерно предприятие, собственост на 99 % на финландското дружество Aspocomp Group Oyj, е сключило споразумение в предприятието на 18 януари 2002 г., в което се описват условията за обезщетение по социален план за 210 служители от общо 550. В това споразумение е бил посочен размерът на компенсационните и допълнителните обезщетения, както и помощите при доброволно напускане. Вследствие промяна на стратегията на групата дружеството майка Aspocomp Group Oyj е взело решение на 21 февруари 2002 г. да спре финансирането на дъщерно предприятие Aspocomp SAS и по този начин е предизвикало обявяването във фалит на този дъщерно предприятие. Това решение de facto го е затруднило да изпълнява задълженията си, поети в рамките на посоченото споразумение, и го е принудило да уволни целия останал персонал.
(295)
В този контекст съдебното решение на Апелативния съд на Руан е потвърдило решението на колегията по трудовоправни дела в Еврьо и по тази начин е задължило дружеството Aspocomp Group Oyj, което притежава 99 % от своето дъщерно дружество, да изплати: i) на засегнатите от споразумението служители всички компенсационни и допълнителни обезщетения, предвидени в това единствено споразумение, както и всички обезщетения за пропуснати ползи и загуби за уволнение без реална и сериозна причина, и ii) на служителите, уволнени вследствие на обявяването на дружество Aspocomp в несъстоятелност - еквивалентните обезщетения, като в него се счита, че с неспазването на поетите ангажименти дружеството майка е показало нелоялно поведение и сериозно лекомислие.
(296)
Макар и Франция също да се позовава на съдебното решение от 19 април 2005 г. на търговската колегия от Касационния съд (149), за да подкрепи теорията си, Комисията не вижда в това решение нито един решаващ факт по отношение на настоящия спор. Касационният съд на практика се ограничава до това да отбележи, че един апелативен съд не е характеризирал в достатъчна степен de jure смесването на имуществото между дружеството майка и неговото дъщерно предприятие. При всички положения Комисията установява, че свързаните със съдебната практика Aspocomp факти не са същите като тези в разглеждания случай. В последния не е налице неспазване на ангажиментите от страна на CGMF по отношение на изплащането на допълнителни обезщетения за уволнение.
(297)
Трябва да се отбележи, че SNCM и френските органи обръщат внимание на факта, че един социален план […] (60). Твърде съмнително е, че […] (60) може да се счита като грешка в управлението, която да доведе до поемане на отговорност от страна на държавата към служителите […] (60). Дори и да се предположи, че извънредно […] (60), държавата е можела да поеме отговорност към служителите и да им предостави право на платено от нея обезщетение (150), предоставянето на такова право би било само по себе си предимство, предоставено на предприятието SNCM, и следователно държавна помощ, поради аналогични доводи като изложените по-долу по повод мерките за помощ за персонала в размер на 38,5 млн. EUR. Тази мярка е можела до известна степен да успокои социалната атмосфера в предприятието.
vi) Заключение относно вземането предвид на процедура по покриване на пасивите
(298)
Не е установено в достатъчна степен de jure, че френските органи са щели, с достатъчна степен на вероятност, да бъдат осъдени от национална юрисдикция да платят обезщетения при покриване на пасивите, и още по-малко, че при подобно отсъждане би била превишена отрицателната цена, за която SNCM е било „продадено“.
(299)
Също така трябва да се отчете фактът, че действията на държавата, дори и да се предположи, че в случая е била лош управител, са имали за цел да защитят националните индустрии и услуги, включително SNCM и служителите му, като се избегне по-специално да им се налагат промени, които в социален план е можело да получат лош отзвук. На практика дори и публичните субекти, включително държавата, да могат да се считат при определени обстоятелства за фактически управители на едно предприятие, нищо не сочи, че процедурата по покриване на пасивите е можело да се използва за обяснение на политическия избор на държавата, особено при подобни обстоятелства. В случая не са налице обстоятелствата от делото Aspocomp, което изобщо не се е отнасяло до подобна проблематика.
(300)
Във всеки случай Комисията счита, че понастоящем френските органи не могат да изтъкнат политически избор, направен в миналото, за да обосноват публични намеси, предназначени да коригират последици от по-ранни намеси. Обратното, тези две намеси, а именно от миналото и новите публични намеси, се анализират като две кумулативни нарушения на конкуренцията. Поемането на отговорност от страна на държавата за покриване на пасивите отново би позволило на държавата да признае, че е допуснала грешки в управлението на предприятието, за да се обоснове, че финансовата вноска не е държавна помощ, което от своя страна би довело ново нарушение на конкуренцията. Тогава държавата би изтъкнала собствените си грешки в управлението, за да обоснове допълнителна финансова вноска, в противоречие с общия принцип, според който собствената грешка не може да се изтъква като причина (151).
(301)
Не по-малко изкуствено би било да се разделя поведението на държавата като „лош управител“ (при положение, че е установено) и поведението на държавата, която спасява зле управляваното от нея предприятие. Допускане на грешка в управлението не се включва в нормалното поведение на разумния частен инвеститор в условията на пазарна икономика. Ето защо механизмът за спасяване, който не може да се раздели от тази грешка, също не се вписва в това последно поведение.
(302)
Приемането на теорията на френските органи и на SNCM също така би позволило на държавата да предостави гаранция на предприятие, като допусне съзнателно „грешка в управлението“, което по никакъв начин не може да бъде допустимо в областта на помощите.
(303)
В разглеждания случай поведението, което би ангажирало отговорността на държавата, според защитаваната от SNCM и френските органи теория, е поведение на държавата, действаща като на публична власт, а не като акционер. Като се има предвид, че един разумен частен акционер не би взел решения въз основа на политически и държавни съображения, рискът от покриване на пасивите в резултат на такива решения не може да се вземе предвид при тест за разумен частен инвеститор в условията на пазарна икономика (152).
(304)
Френските органи припомнят, че в решението си по делото АВХ от 7 декември 2005 г. Комисията предвижда да отчете факта, че „в определени изключителни случаи, някои национални законодателства предвиждат възможността за трети страни да се обърнат срещу акционерите на ликвидирано дружество, а именно ако тези акционери могат да бъдат считани като [заличено в текста] и/или допуснали сериозни грешки при управлението“ (153).
(305)
Въпреки това Комисията припомня, че понятието за помощ трябва да се преценява обективно, и отбелязва, че в решението за откриване относно същото дело, се уточнява, че „[в] крайна сметка, дори при малко вероятната хипотеза, когато всички изисквани от националното право условия за поемане на отговорност […] са изпълнени, това не би изключило характера на държавна помощ на тези намеси в полза на дъщерно предприятие“ (154).
(306)
В случая Комисията смята, че френските органи не са опровергали достатъчно ясно съмненията на Комисията, че е твърде вероятно отговорността на акционера на SNCM да бъде оспорена.
(307)
При тези обстоятелства и след като отхвърля вземането предвид на допълнителните обезщетения за уволнение (срв. съображение 225 и следващи), Комисията заключава, че държавата не би имала никакви разходи за ликвидацията на SNCM. Комисията счита, че на държавата в качеството ѝ на акционер не може да бъде наложено да поеме разходите за ликвидацията, тъй като рискът за акционера е обвързан от стойността на вноската му в дружествения капитал на предприятието.
6.1.2.2. Заключение
(308)
Комисията счита, че един частен инвеститор би отдал приоритет на най-изгодното финансово решение, т.е. ликвидацията на SNCM. Ето защо тя заключава, че отрицателната цена от 158 млн. EUR представлява държавна помощ.
6.1.3. Капиталова вноска на CGMF на стойност 8,75 млн. EUR
(309)
В мнението си след решението за откриване френските органи посочват, че рекапитализацията от 8,75 млн. EUR от държавата е била извършена едновременно с вноската от частните инвеститори. Те обясняват, че съвпадението се подсилва от поемането от страна на държавата на миноритарна част спрямо пазарно внесения мажоритарен дял. Освен това те считат, че нормата на възвращаемост на вноската на държавата, или […] (60) % годишно, представлява адекватна дългосрочна рентабилност на инвестираните капитали от частен инвеститор. В информационната бележка от 16 май 2013 г. те считат също така, че свързаните с разтрогващата клауза рискове се компенсират с възможността за изкупуване от частните акционери.
(310)
Понастоящем вноската на държавата трябва да се сравнява с вноската на частните купувачи, възлизаща на 26,25 млн. EUR. Както е посочено в раздел 6.1.2, вноската на държавата се равнява на 158 млн. EUR, към които се добавят 38,5 млн. помощ за персонала и 15,81 млн., изплатени съгласно плана от 2002 г., както е видно от раздели 6.1.4 и 6.1.5.
(311)
Всички мерки от 2006 г. се съдържат в меморандума за разбирателство. Страните по този меморандум, CGMF, BCP и VT, са приели реализирането на вноската от 158 млн., на аванса по текущата сметка от 38,5 млн. и на увеличението на капитала с 8,75 млн. EUR в същия документ. В случая трите мерки представляват една и съща операция с цел приватизация на SNCM. В съответствие с посоченото от Общия съд в точка 125 от решението от 11 септември 2012 г.„тази вноска в капитала [от 8,75 млн. EUR] се вписва в общ протокол за продажба, резултат от единни преговори, в който вноските на купувачите са насрещната престация за обременителни задължения под различни форми на френската държава“. Следователно трите горепосочени мерки трябва да се считат като цяло за вноска в капитала на SNCM от държавата и да се сравняват с вноската на частните инвеститори, за да се оцени доколко е значителна или не тяхната намеса.
(312)
Като се има предвид гореизложеното, Комисията заключава, че вноската на частните акционери, т.е. 10,6 % от общата вноска, не може да се счита за значителна.
(313)
Както беше посочено и в съображение 311, трите разглеждани мерки представляват една и съща операция за приватизация. Следователно Комисията счита, че публичните и частните капиталови вноски са направени едновременно.
(314)
Що се отнася до критерия за вноските, направени при сравними условия, най-напред Комисията отбелязва, че заинтересованите страни, CCF и STIM, са поставили под съмнение значителния характер на частната намеса и най-вече наличието на сравними условия между публичното инвестиране и частните инвеститори поради съществуването на разтрогваща клауза.
(315)
Комисията счита, че условията за това увеличение на капитала сами по себе си показват, че рисковете, поети от частните и публичните инвеститори, не са еднакви. Съществуването и условията на разтрогващата клауза за цесията са показателни сами по себе си, че положението на частните инвеститори и на публичния инвеститор не е едно и също в случай на настъпване на изброените в клаузата условия. Съгласно меморандума за разбирателство частните инвеститори могат да се оттеглят и да изтеглят вноската си в случай на отрицателно решение от страна на Комисията, на Общия съд или на Съда или при неподновяване на предоставянето на обществена поръчка. Тази последна част от разтрогващата клауза санкционира още по-сериозно държавата, защото засяга основното ядро от дейността на SNCM. На практика SNCM е операторът, който исторически свързва Корсика с континентална Франция. Схематично две трети от неговата дейност се извършват между Марсилия и Корсика в рамките на предоставяне на обществена услуга. По този начин частните инвеститори са защитени чрез разтрогващата клауза срещу търговски риск за повечето от дейностите на SNCM. Така този риск се поема само от държавата.
(316)
Прилагането на горепосочената разтрогваща клауза би довело от една страна до задължение всички вноски на купувачите да бъдат възстановени от SNCM в полза на тези частни инвеститори. От друга страна CGMF би се оказала отново собственик на 100 % от капитала на SNCM, като рискът от ликвидация и съответно загубата на съществена част от публичните инвестиции значително би се увеличил.
(317)
Що се отнася до ангажимента за изкупуване от частните акционери, той не може да бъде изпълнен от CGMF в случай на съдебен надзор или ликвидация на SNCM. Това потвърждава, че при възникване на трудности тази възможност не може да се използва и рисковете се поемат главно от CGMF, т.е. държавата. Ето защо Комисията счита, че ангажиментът за изкупуване не може да са анализира като компенсаторна мярка за разтрогващата клауза.
(318)
Впрочем Комисията не може да приеме аргумента на френските органи, според който меморандумът за разбирателство съдържа редица гаранции за защита на инвестирането от страна на държавата. Всъщност наложените на купувачите задължения не включват поети от тях допълнителни рискове или трудности, които да ги поставят в ситуация, сравнима с тази на CGMF. Те целят единствено да се гарантира, че през периода, през който разтрогващата клауза може да се задейства от частните купувачи, последните не извършват никаква правна промяна в SNCM и изпълняват само необходимите действия за прилагането на бизнес плана и социалния пакт.
(319)
Освен това, както подчертава Общият съд в решението от 11 септември 2012 г., единствено анализът за изчислената рентабилност не е достатъчен, за да се заключи, че инвестицията е била направена от държавата при пазарни условия, доколкото рисковете не са равностойно поделени между публичния акционер и частните акционери.
(320)
Дори и условието за инвестиция pari passu да не е изпълнено, мярката все пак може да е съответствие с принципа на частния инвеститор в условията на пазарна икономика. В такъв случай би следвало да се докаже, че поведението на държавата е било такова, каквото би приел разумен частен инвеститор в подобна ситуация, например въз основа на предварителни анализи на рентабилността на инвестицията. Френските органи обаче не предоставят никакво доказателство за такъв предварителен анализ. Последните едва впоследствие посочват в мнението си, че фиксираната норма на възвръщаемост от […] (60) % е била подходяща за частен инвеститор, като я сравняват с доходността от една OAT (асимилируема облигация на трезора), емитирана от държавата, с доходност към онзи период между 3,72 % и 3,95 %. Но те не предоставят анализ, доказващ, че равнището от 10 % е било приемливо за частен инвеститор, като се имат предвид поетите от държавата рискове, например риска, свързан с разтрогващата клауза, и рисковете, свързани с положението на предприятието.
(321)
Нормата от […] (60) % се прилага единствено към капиталовата вноска в размер на 8,75 млн. EUR, но в подобен анализ следва да е отчетена общата вноска на държавата, приета в меморандума. Като се има предвид, че не е налице възвръщаемост, свързана с отрицателната цена от 158 млн. EUR или аванса по текущата сметка от 38,5 млн. EUR, възвръщаемостта на цялата инвестиция на държавата в SNCM в момента на приватизацията от 2006 г. е очевидно по-ниска от доходността на една OAT. Поради произтичащите рискове един частен инвеститор в условията на пазарна икономика не би приел подобно равнище на възвръщаемост.
(322)
С оглед на гореизложените съображения Комисията смята, че критериите, установени от съдебната практика за автоматично изключване на характеристиките на помощ на въпросната мярка, не са изпълнени. Следователно Комисията смята, че капиталовата вноска на държавата в размер на 8,75 млн. EUR не предоставя икономическо предимство на SNCM, доколкото е реализирана паралелно с вливане на частни капитали при несравними условия по смисъла на съдебната практика на Съюза. Следователно разглежданата мярка представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
6.1.4. Мерки за помощ за персонала (38,5 млн. EUR)
(323)
Френските органи считат, че това финансиране представлява помощ за персонала, което не носи печалба на дружеството, и следователно не е държавна помощ. Заинтересованите страни, CCF и STIM, оспорват квалифицирането на тази мярка като помощ за персонала, тъй като считат по-специално, че тази мярка може да има положителни непреки последици за SNCM.
(324)
Комисията счита, че фактът, че преките получатели на помощта за персонала са служителите, не е достатъчен, за да се докаже липсата на помощ в полза на техния работодател. Общият съд уточнява следното: „[…] фактът, че преките получатели на помощта за лицата са служителите, не е достатъчен, за да се докаже липсата на помощ в полза на техния работодател.“ (155).
(325)
Както посочва Общият съд и в точка 138 от решението от 11 септември 2012 г., „[…] за да се провери дали тези помощи за лицата представляват помощ по смисъла на член 87, параграф 1 ЕО, трябва да се определи дали SNCM получава непряко икономическо предимство, което му позволява да не трябва да понася разходите, които нормално би трябвало да бъдат отчислени от собствените му финансови ресурси, и по този начин пречи на пазарните механизми да породят нормалните си последици“.
(326)
Комисията отбелязва, че съгласно меморандума за разбирателство тази мярка е ангажимент на държавата към частните инвеститори за финансиране на „частта от разходите при евентуални доброволни напускания или прекратяване на трудови договори (независимо от естеството им), наречена „sur générosité“, с която ще се допълват всякакви други суми, които работодателят трябва да плати (…)“. В съответствие с посоченото от Общия съд в точка 145 от решението от 11 септември 2012 г. съществуването на тези помощи за персонала в протокола „за продажба“ изглежда показва, че те създават предимство. Страните са се възползвали от него, защото са можели да извлекат определени ползи.
(327)
Следователно естеството на тези помощи е такова, че може да създаде икономическо предимство в полза на SNCM, като му позволи да не понесе всички разходи при евентуално и бъдещо напускане някои служители. Ако държавата освободи едно предприятие от подобни разходи, това представлява предимство за него. Комисията припомня, че тези допълнителни социални мерки целят да облекчат изпълнението на плановете за уволнение, необходими да постигането на целите на предприятието, и че те не произтичат от правно задължение. В този случай честотата на социалните движения в SNCM показва, че при въвеждането на социален план в това предприятие почти неизменно се стига до стачки и други синдикални действия. Тези допълнителни социални мерки несъмнено представляват предимство за SNCM.
(328)
Следователно Комисията смята, че тази мярка представлява помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
6.1.5. Сумата от 15,81 млн. евро, изплатена като помощ за преструктуриране през 2002 г.
(329)
Мерките от 2006 г. водят до съществено увеличение на размера на помощта за преструктуриране, разгледана съгласно плана от 2002 г., възлизаща на 69,29 млн. EUR, което се разглежда като изменение на плана за преструктуриране и на разходите по него. Всъщност към момента на предвиждане на приватизацията планът за преструктуриране е бил все още в изпълнение. Тези цели за възстановяване на жизнеспособността на SNCM обаче не са били постигнати. Общият съд посочва, че „[в] това отношение всъщност следва да се отбележи, че решението от 2006 г. изрично посочва факта, че при наличие на елементи на помощ за преструктурирането в плана от 2006 г. последните трябва да бъдат анализирани съвместно с помощта за преструктуриране в плана от 2002 г. (…)“ (156). Общият съд подчертава, че този анализ е бил извършен „с основание“. Сумата от 69,29 млн. съответства на сумата от 66 млн. EUR, предоставени през 2002 г. като първи транш по плана за преструктуриране, и 3,29 млн. помощи, отпуснати през 2005 г. като втори транш.
(330)
От общата стойност на отпуснатите помощи по плана за преструктуриране от 2002 г. 53,4 млн. са свързани с предоставянето на обществена услуга. След като Общият съд потвърждава правомерността на тази помощ в решението си от 11 септември 2012 г., Комисията трябва да разгледа едновременно съвместимостта на самата помощ за преструктуриране - 15,81 млн. EUR, предоставени по време на преструктурирането през 2002 г., и съвместимостта на всички мерки от 2006 г. спрямо Насоките от 2004 г.
6.2. РАЗГЛЕЖДАНЕ НА СЪВМЕСТИМОСТТА НА ПОМОЩТА ЗА ПРЕСТРУКТУРИРАНЕ, ИЗПЛАТЕНА ПРЕЗ 2002 И 2006 г.
6.2.1. Насоки, които да бъдат взети предвид
(331)
Комисията отбелязва, че планът за преструктуриране от 2002 г. е бил разгледан в съответствие с Насоките от 1999 г. Тя посочва още, че новите мерки от 2006 г., включващи плана от 2002 г., са след датата на влизането в сила на новите Насоки от 2004 г. и са приведени в действие преди Комисията да даде съответното разрешение.
(332)
В съответствие с преходните правила, предвидени в Насоките от 2004 г. (157), тези насоки се прилагат, когато става въпрос за неправомерна помощ, отчасти предоставена след влизането им в сила.
(333)
Следователно, тъй като мерките от 2006 г. представляват помощи, те се вписват в операциите за преструктуриране, започнати през 2002 г. и се анализират заедно с последните. Съвместимостта на всички тези помощи ще бъде разгледана в съответствие с Насоките от 2004 г.
6.2.2. Характер на предприятие в затруднение
(334)
За да може да получи помощ за преструктуриране, предприятието трябва да е квалифицирано като предприятие в затруднение по смисъла на Насоките.
(335)
В конкретния случай Комисията припомня, че е констатирала, че това условие е било изпълнено, както в решението на Комисията от 17 юли 2002 г. относно помощта за оздравяване на SNCM (158), така и в това от 19 август 2002 г., с което се открива официалната процедура по разследване на проекта за рекапитализация, въз основа на годишния баланс на SNCM за 2001 г.
(336)
За целите на настоящото решение Комисията провери дали SNCM отговаря на тези условия въз основа на годишния баланс на предприятието за 2002 г. Следователно собствените капитали извън регламентираните провизии (159) остават винаги отрицателни на равнище от -26,5 млн. EUR за 2002 г., след като са били -30,7 млн. EUR през 2001 г. Подобно ниво показва липса на повече от половината дружествен капитал на предприятието, от който повече от една четвърт е бил загубен през последните дванадесет месеца след уведомлението, като по този начин се доказва наличието на условието, описано в точка 5, буква а) от Насоките.
(337)
Освен динамиката на дружествения капитал Комисията установи, че:
-
между 2001 г. и 2002 г. текущият резултат преди данъци се е променил от - 5,1 млн. EUR през 2001 г. на - 5,8 млн. EUR през 2002 г., като нетните загуби през 2002 г. са били намалени единствено чрез продажба на някои кораби,
-
способността за самофинансиране на SNCM, достигаща 39,2 млн. EUR в края на 2001 г., е сведена до 35,7 млн. EUR в края на 2002 г.,
-
нетните финансови задължения извън кредитите по договорите са се променили от 135,8 млн. EUR на 144,8 млн. EUR между 2000 и 2002 г.,
-
финансовите разходи (лихви и подобни разходи) са се променили от 7,0 млн. EUR през 2000 г. на 9,503 млн. EUR през 2002 г.
(338)
От друга страна френските органи са потвърдили пред Комисията, че банките вече са отказвали да заемат пари на SNCM поради задлъжнялостта, въпреки че последното е предложило да даде като гаранция последните си кораби, които нямат ипотека или подобни тежести.
(339)
Накрая, договорът за DSP не е променил с нищо този анализ. Ако този договор е трябвало нормално да позволи на SNCM, заедно с успеха на плана за преструктуриране, да постигне след време положителни резултати от дейността, не може да се отрече, че острата липса на собствен капитал, нарастващото задлъжняване и стойността на оперативните мерки в плана за преструктуриране ще доведат след известно време до преустановяване на плащането за SNCM.
(340)
Тъй като преструктурирането се извършва между 2002 и 2006 г., е необходимо да се провери дали SNCM отговаря на това условие през този период, и по-специално в момента на вземане на решение за ново вливане на публични средства.
(341)
В решението от 2003 г. се отбелязва, че SNCM отговаря на този критерий за финансовите години 2001 и 2002 (160).
(342)
По-нататък е уместно да се провери дали SNCM все още отговаря на това условие за финансовите години 2003-2005, т.е. последният счетоводен период преди въвеждането на новите мерки от 2006 г. във връзка с приватизацията на SNCM.
(343)
Както беше посочено в съображение 73 и следващи, положението на SNCM се влошава значително през 2004 и 2005 г. Текущият му резултат възлиза на - 32,6 млн. EUR през 2004 г. и на - 25,8 млн. EUR през 2005 г. Нетният резултат възлиза на - 29,7 млн. EUR през 2004 г. и на - 28,8 млн. EUR през 2005 г. Собственият капитал през 2005 г. (- 1,7 милион) отбелязва намаление с 25,5 млн. спрямо 2004 г. Това намаление съответства на липсата на повече от половината дружествен капитал на предприятието, от който повече от една четвърт е загубен през последните дванадесет месеца след уведомлението, като по този начин доказва наличието на условието, описано в точка 10, буква а) от Насоките от 2004 г.
(344)
С оглед на горепосоченото Комисията счита, че SNCM може да бъде квалифицирано като предприятие в затруднение по смисъла на Насоките от 2004 г.
6.2.2.1. Собственият принос
(345)
В съответствие с точка 43 от Насоките „Размерът и интензитетът на помощта трябва да бъдат сведени до минимума на разходите по преструктурирането, необходими за неговото осъществяване в светлината на съществуващите финансови ресурси на дружеството, неговите акционери или бизнес групата, към която то принадлежи. Подобна оценка ще взема предвид и всяка помощ за оздравяване, предоставена преди това. От получателите на помощ се очаква да направят значителен принос към плана за преструктуриране от техните собствени ресурси включително чрез продажбата на активи на предприятието, които не са от жизненоважно значение за неговото оцеляване, или чрез външно финансиране при пазарни условия. Подобен принос е признак, че пазарите вярват във възможността за възстановяване на жизнеспособността. Приносът трябва да е действителен, т.е. наличен, без да включва очаквани бъдещи печалби като парични потоци, а също така трябва да е възможно най-голям.“
(346)
В точка 44 от Насоките се уточнява, че „Обикновено Комисията ще приема за уместни следните нива на принос (19) при преструктуриране: поне 25 % за малки предприятия, поне 40 % за средни и поне 50 % за големи предприятия. При изключителни обстоятелства и в случаи на големи затруднения, които трябва да бъдат доказани от държавата членка, Комисията може да приеме и по-нисък принос.“
(347)
В точка 7 от Насоките се посочва също така, че „е подходящо да се потвърди с още по-голяма яснота принципът, че [значителният принос от страна на получателя по преструктурирането] трябва да е реален и несвързан с помощ. Приносът на получателя има двойна цел: от една страна, да потвърди, че пазарите (собственици, кредитори) са убедени във възможността на възвръщане на жизнеспособността в рамките на един разумен период. От друга страна, той осигурява ограничаването на помощта за преструктуриране до минималното необходимо за възстановяване на жизнеспособността, като същевременно се ограничава нарушаването на конкуренцията. […].“
(348)
В съдебната практика се потвърждава също така, че собственият принос трябва да показва, че пазарите вярват във възможността за възстановяване на жизнеспособността (161). Комисията подчертава, че това изискване е особено уместно по отношение на SNCM поради положението на дружеството от 2002 г. насам. Комисията припомня, че първоначалните мерки за преструктуриране от 2002 г. не са довели до прогнозираните резултати. Някои от тях не са били спазени или постигнати (вж. съображение (351)). Тъй като SNCM не е било в състояние да въведе изцяло тези първи мерки за преструктуриране, от 2004 г. икономическото му и финансово положение е продължило да се влошава (срв. съображения (73)-(75)).
(349)
Разходите по преструктурирането са възлизали на 46 млн. EUR през 2002 г. По отношение на мерките от 2006 г. Комисията счита, че размерът на разходите за преструктуриране съответства на сумата на помощта (162) - 202,55 млн. EUR, към които се добавя увеличението на капитала от частните партньори - 26,25 млн. EUR, или общо 274,8 млн. EUR. Собственият принос се състои от 42,385 млн. нетна цесия на активи и 26,25 млн. увеличение на капитала от частните партньори, т.е. общ собствен принос от 68,635 млн. EUR. Следователно, като се отчитат новите мерки от 2006 г., собственият принос достига 25 %, докато Насоките изискват принос от най-малко 50 %. Комисията уточнява, че френските органи не са изтъкнали изключителни обстоятелства и случаи на големи затруднения, за да може Комисията да приеме по-нисък реален собствен принос. При всички положения Комисията счита, че в настоящия случай не са налице изключителни обстоятелства, които да оправдаят намалението на равнището на изискуемия собствен принос в съответствие с Насоките от 2004 г.
(350)
По тази причина Комисията счита, че собственият принос на SNCM, предназначен за преструктуриране, остава недостатъчен с оглед на разпоредбите на Насоките.
6.2.2.2. Възстановяване на дългосрочната жизнеспособност
(351)
В решението за откриване Комисията е изразила съмнения по отношение на възстановяването на дългосрочната жизнеспособност на SNCM, по-специално с оглед на следните факти:
-
SNCM не е предвиждало закриване на всички дейности, водещи до загуба,
-
успехът на плана за преструктуриране е бил тясно свързан с възлагането на DSP между Марсилия и Корсика за периода между 1 януари 2007 г. и 31 декември 2012 г.,
-
прогнозите за съкращения на екипажа съгласно плана от 2002 г. не са били спазени и увеличението на производителността с 10 % не е било постигнато,
-
недостатъчното съкращение на 400 работни места, равностойни на пълно работно време, и мерки за производителност, предвидени с плана от 2006 г., поради разлики с плана от 2002 г.
(352)
Френските органи отговарят, че промяната на акционерите и привеждането в действие на трите мерки от плана за приватизация са щели да позволят на SNCM да развие дейността си на стабилна основа, и че дефицитът при някои от дейностите му е можело да бъде преодолян.
(353)
Комисията констатира, че предвидените с плана от 2002 г. мерки не са били изпълнени докрай, което е довело до силно влошаване на резултатите на дружеството през 2004 и 2005 г. През 2006 г. увеличението на оборота с 20 млн. EUR и увеличението на компенсацията за обществената услуга с 9 млн. EUR не са позволили възстановяване на резултата от дейността, тъй като повишаването на цената на горивото и нарастването на оперативните разходи са били много по-високи от очакваното. Експертът на Комисията е установил, че изпълнението на бизнес плана на купувачите е бил значително забавен от няколко събития (163), и е заключил, че е имало опасност кумулираните загуби да бъдат много по-големи от първоначално предвижданите за 2007 г.
(354)
Ето защо Комисията счита, че отговорите на френските органи не са разсеяли всички нейни съмнения. Свързването на жизнеспособността с предоставянето на обществената поръчка за 2007-2013 г. и привеждането в действие на трите мерки от плана за приватизация, чиято правомерност и съвместимост с вътрешния пазар не са били потвърдени, изглежда рисковано. Достоверността на един план за възстановяване на дългосрочната жизнеспособност на едно предприятие най-малко предполага, че възприетите хипотези са реалистични. В настоящия случай успехът на плана се основава почти изключително на настъпването на две хипотетични събития, които SNCM не може да управлява. Впрочем, като се има предвид финансовото положение на SNCM по това време, Комисията си задава въпрос относно възможностите му да финансира необходимото обновяване на някои от своите фериботи. Обновяването е представено от френските органи като позволяващо да се постигнат целите за възстановяване на жизнеспособността.
(355)
Ето защо Комисията счита, че условието за възстановяване на дългосрочната жизнеспособност, което се изисква от Насоките, не е изпълнено.
6.2.2.3. Предотвратяване на прекомерно нарушаване на конкуренцията (компенсаторни мерки)
(356)
В отмененото решение от 2008 г. се посочват четири компенсаторни мерки:
-
закриване на дъщерното предприятие Corsica Marittima (82 000 пътници през 2000 г.), което е било натоварено с осигуряване на връзките между Италия и Корсика, и следователно оттегляне на групата SNCM от пазара на транспортните услуги между Италия и Корсика,
-
почти пълно оттегляне на SNCM от връзките между Тулон и Корсика, пазар, който през 2002 г. е наброявал не по-малко от 460 000 пътници,
-
ограничаване на общия брой предлагани места и броя на ротациите, извършвани ежегодно от SNCM, считано от 2003 г., и по-специално по линията Ница-Корсика,
-
продажбата на четири кораба.
(357)
Комисията би желала да припомни, че тези мерки са били предложени от френските органи по отношение на сумата от 15,81 млн. помощ, която съответства на помощта за преструктуриране, отпусната през 2002 г.
(358)
След отмяната на решението от 2008 г. с решението от 11 септември 2012 г. общият размер на помощта достига над 210 млн. EUR. Комисията счита, че тези нейни съмнения не са могли да бъдат разсеяни поради следните причини.
(359)
Що се отнася до продажбата на четирите кораба, предвидена по време на преструктурирането от 2002 г., Комисията отбелязва, че тези цесии са били частично компенсирани чрез доставката на Danielle Casanova през юни 2002 г., на смесените кораби за товари и пътници Paglia Orba и Pascal Paoli през 2003 г.
(360)
Що се отнася до закриването на Corsica Marittima, в точка 40 от Насоките се уточнява по-специално, че „[о]тписването и закриването на дейности, носещи загуби, които при всяко положение ще са необходими за възстановяване на жизнеспособността, няма да се разглеждат като намаляване на капацитета или присъствие на пазара с оглед компенсаторните мерки“. Следователно закриването на дъщерно предприятие Corsica Marittima, осъществяло дейност на загуба от създаването си през 1990 г., не може да се квалифицира като компенсаторна мярка, а по-скоро като мярка, включена във възстановяването на дългосрочната жизнеспособност.
(361)
Същата тази логика е приложима и към обслужването на линиите между Корсика и Ница. Комисията отбелязва, че SNCM притежава миноритарен пазарен дял, тъй като Corsica Ferries France притежава 70 % от пазарните дялове (164). Според доклада Stephens заминаващият трафик от Ница, и по-специално през летния период, се характеризира със силно търсене. От друга страна търсене извън летния сезон по тази линия също е налице. Текущият резултат за тази линия обаче е бил с дефицит между 2004 и 2007 г. Следователно тази мярка не може да се квалифицира като компенсаторна мярка, а по-скоро като мярка, допринасяща за възстановяването на дългосрочната жизнеспособност.
(362)
Комисията отбелязва също така, че пътническият трафик между Корсика и пристанището на Тулон значително е нараснал, като от по-малко от 200 000 пътника годишно през 1999 г. е достигнал почти 1 милион през 2007 г. (165). Следователно оттеглянето почти изцяло на SNCM от обслужването на тази линия би могло да се квалифицира като компенсаторна мярка. Комисията отбелязва обаче, че линията Тулон-Корсика е най-маловажната за SNCM по отношение на пътниците.
(363)
Независимо от това, дори и тази мярка да е била квалифицира като компенсаторна, Комисията я счита за твърде недостатъчна. В точка 40 от Насоките е посочено, че „(м)ерките трябва да са пропорционални на нарушаващото въздействие на помощта (…)“. Както вече беше припомнено в съображения (341) и (342), Комисията установява, че тези мерки са били предложени от френските органи по отношение на сумата от 15,81 млн. помощ, която съответства на помощта за преструктуриране, отпусната през 2002 г. Тъй като общата сума на помощта оттогава възлиза на около 218 млн. EUR, Комисията счита, че предложените мерки са недостатъчни по отношение на нарушението на конкуренцията, получено в резултат на отпускането на тези помощи.
(364)
Следователно Комисията констатира, че съмненията по отношение на квалифицирането на тези мерки като компенсаторни мерки или като мерки, необходими за възстановяване на жизнеспособността, не са били разсеяни. При всички положения предложените мерки продължават да са крайно недостатъчни.
(365)
Френските органи изтъкват риска от монопол в полза на CFF, ако SNCM не съществува. Комисията счита, че френските органи не са успели да докажат в достатъчна степен съществуването и сериозността на този риск. Превозът на пътници и на товари между континентална Франция и Корсика е отворен и конкурентен пазар за всички оператори, които обслужват Средиземно море. Този пазар се характеризира и с липса на пречки за достъпа до него. Независимо от това позицията на Corsica Ferries не е такава, че да се оправдае нарушаването на конкуренцията посредством спорни мерки.
(366)
Като се има предвид гореизложеното, Комисията заключава, че предложените мерки не отговарят на критериите, изброени в точки 38-42 от Насоките.
VII. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
7.1. НЕСЪВМЕСТИМОСТ И ВЪЗСТАНОВЯВАНЕ НА КАПИТАЛОВАТА ВНОСКА, ЗА КОЯТО ФРЕНСКИТЕ ОРГАНИ СА ПОДАЛИ УВЕДОМЛЕНИЕ ПРЕЗ 2002 Г., И НА ТРИТЕ НОВИ МЕРКИ, ПРИВЕДЕНИ В ДЕЙСТВИЕ ОТ ФРЕНСКИТЕ ОРГАНИ ПРЕЗ 2006 г.
(367)
Капиталовата вноска от 15,81 млн. EUR, за която френските органи са подали уведомление през 2002 г., и трите нови мерки, приведени в действие от същите органи през 2006 г., а именно цесията на 100 % от SNCM при отрицателна цена от 158 млн. EUR, увеличението на капитала с 8,75 млн. EUR, записано от CGMF, и авансът по текущата сметка от 38,5 млн. EUR в полза на служителите на SNCM, представляват помощи по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС. Тези помощи са несъвместими с вътрешния пазар.
(368)
Комисията припомня, че в съответствие с член 14, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 659/1999 всяка неправомерна и несъвместима с вътрешния пазар помощ трябва да бъде възстановена от получателя.
(369)
За целите на възстановяването, в съответствие с глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004 на Комисията (166), френските органи трябва също така да добавят към размера на помощта лихвите за възстановяване, начислени от датата, на която разглежданата помощ е била предоставена на предприятието, до действителното ѝ възстановяване (167).
7.2. НЕСЪВМЕСТИМОСТ И ВЪЗСТАНОВЯВАНЕ НА ПОМОЩТА ЗА ОЗДРАВЯВАНЕ
(370)
Ако мерките, за които е подадено уведомление за помощ за преструктуриране, не отговарят на предвидените в Насоките условия за съвместимост, следва да се отчетат последиците от тази несъвместимост по отношение на помощта за оздравяване, разрешена на SNCM от френските органи и предмет на решението на Комисията от 17 юли 2002 г., и да се изиска тя да бъде възстановена.
(371)
На 19 ноември 2002 г. френските органи изпратиха на Комисията копие от споразуменията за парични аванси между SNCM и CGMF, както и доказателствата за изплащане на аванса от CGMF на SNCM чрез два превода на 13 май и 14 юни 2002 г.,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Капиталовата вноска от 15,81 млн. EUR и трите нови мерки, приведени в действие от френските органи през 2006 г., а именно цесията в размер на 75 % от SNCM при отрицателна цена от 158 млн. EUR, увеличението на капитала с 8,75 млн. EUR, записано от CGMF, и авансът по текуща сметка от 38,5 млн. EUR в полза на служителите на SNCM, приведени в действие от Франция в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС в полза на SNCM, представляват неправомерна държавна помощ, несъвместима с вътрешния пазар.
Член 2
1. От Франция се изисква да си възстанови от получателя помощта, посочена в член 1.
2. Сумите, които следва да бъдат възстановени, включват лихви от датата, на която са били предоставени на получателя, до действителното им възстановяване.
3. Лихвите се изчисляват с натрупване в съответствие с глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004 и с Регламент (ЕО) № 271/2008 на Комисията (168) за изменение на Регламент (ЕО) № 794/2004.
Член 3
1. Възстановяването на помощта, посочена в член 1, се извършва незабавно и ефективно.
2. Франция осигурява изпълнението на настоящото решение в срок от четири месеца от датата, на която е уведомена за него.
Член 4
1. В срок от два месеца от уведомяването за настоящото решение Франция предоставя на Комисията следната информация:
а)
общата сума (главница и лихви), която трябва да бъде възстановена от получателя;
б)
подробно описание на предприетите и планираните мерки за спазване на настоящото решение;
в)
документи, които доказват, че на получателя е наредено да върне помощта.
2. Франция информира Комисията за напредъка на националните мерки, предприети за изпълнение на настоящото решение, до пълното възстановяване на помощта, посочена в член 1. При поискване от страна на Комисията тя незабавно предоставя информация за вече предприетите и планираните мерки за изпълнение на настоящото решение. Тя предоставя и подробна информация за размера на помощта и лихвите за възстановяване, които са вече възстановени от получателя.
Член 5
Адресат на настоящото решение е Френската република.
Съставено в Брюксел на 20 ноември 2013 година.
KOMISIJOS SPRENDIMAS
2013 m. lapkričio 20 d.
dėl valstybės pagalbos Nr. SA 16237 (C58/02) (ex N118/02), kurią Prancūzija suteikė bendrovei SNCM
(pranešta dokumentu Nr. C(2013) 7066)
(Tekstas autentiškas tik prancūzų kalba)
(Tekstas svarbus EEE)
(2014/882/ES)
EUROPOS KOMISIJA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 108 straipsnio (1) 2 dalies pirmą pastraipą,
atsižvelgdama į Europos ekonominės erdvės susitarimą, ypač į jo 62 straipsnio 1 dalies a punktą,
pakvietusi suinteresuotąsias šalis pateikti savo pastabas pagal minėtus straipsnius (2) ir atsižvelgdama į tas pastabas,
kadangi:
I. PROCEDŪRA
1)
2002 m. vasario 18 d. Prancūzija Komisijai pranešė apie restruktūrizavimo pagalbos bendrovei Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (toliau - SNCM) planą, kuris buvo papildytas 2002 m. liepos 3 d. (3). Šis restruktūrizavimo planas pateiktas gavus 2001 m. gruodžio 20 d. Prancūzijos institucijų pranešimą apie 22,5 mln. EUR avansą grynaisiais pinigais, kurį kaip sanavimo pagalbą bendrovė Compagnie Générale Maritime et Financière (toliau - CGMF) (4) suteikė bendrovei SNCM. 2002 m. liepos 17 d. sprendimu (5) (toliau - 2002 m. sprendimas) Komisija pagal EB sutarties 88 straipsnio 3 dalyje nustatytą pirminę pagalbos tyrimo procedūrą bendrovei SNCM skirtai sanavimo pagalbai pritarė. Restruktūrizavimo pagalba, apie kurią pranešta, apėmė SNCM rekapitalizavimą, vykdomą per CGMF pervedant 76 mln. EUR;
2)
2002 m. rugpjūčio 19 d. raštu Komisija Prancūzijos institucijoms pranešė, kad priimtas sprendimas pradėti oficialią tyrimo procedūrą (6); šis sprendimas priimtas taikant EB sutarties 88 straipsnio 2 dalį ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 659/1999 (7) 6 straipsnį;
3)
2002 m. spalio 8 d. (8) Prancūzijos institucijos Komisijai pateikė savo pastabas dėl 2002 m. rugpjūčio 19 d. sprendimo (9);
4)
Prancūzijos institucijų prašymu 2002 m. spalio 24 d., 2002 m. gruodžio 3 d. ir 2003 m. vasario 25 d. buvo surengti darbo susitikimai su Komisijos tarnybomis;
5)
pradėjusi vykdyti procedūrą Komisija gavo dviejų įmonių pastabas - 2003 m. sausio 8 d. jas pateikė įmonė Corsica Ferries France (toliau - CFF) (10), o 2003 m. sausio 7 d. - STIM d’Orbigny (grupė Stef-TFE) (toliau -STIM), taip pat įvairių Prancūzijos vietos ir regionų valdžios institucijų pastabas, pateiktas 2002 m. gruodžio 18 d. ir 2003 m. sausio 9 bei 10 d. 2003 m. sausio 13 bei 16 d. ir vasario 5 bei 21 d. raštais Komisija perdavė šias pastabas Prancūzijai ir paprašė pateikti pastabas dėl jų;
6)
Prancūzijos institucijos pastabas dėl CFF ir STIM pastabų Komisijai pateikė 2003 m. vasario 13 d. (11) ir gegužės 27 d. (12);
7)
2003 m. sausio 16 d. Komisijos tarnybos nusiuntė prašymą pateikti papildomą informaciją, į kurį Prancūzijos institucijos atsakė 2003 m. vasario 21 d.;
8)
2003 m. vasario 10 d. rašte (13) Prancūzijos institucijos pateikė argumentų siekdamos įrodyti, kad pagalbos plane visapusiškai laikomasi Bendrijos gairių dėl valstybės pagalbos sunkumus patiriančioms įmonėms sanuoti ir restruktūrizuoti (14) (toliau -1999 m. gairės);
9)
2003 m. vasario 25 d. (15) Prancūzijos institucijos Komisijos prašymu perdavė akcininkų susitarimo, kurio privalo laikytis SNCM ir STIM, kopiją;
10)
Sprendimu 2004/166/EB (toliau -2003 m. sprendimas) (16) Komisija su tam tikromis išlygomis pritarė, kad restruktūrizavimo pagalba bendrovei SNCM būtų suteikta sumą išmokant dviem dalimis: viena dalis - 66 mln. EUR, kita - ne didesnė negu 10 mln. EUR (ją reikės nustatyti pagal grynąsias pajamas, gautas po to, kai priėmus 2003 m. sprendimą parduota turto). Išmokėti pirmąją dalį buvo leista 2003 m. sprendimu;
11)
2003 m. spalio 13 d. CFF Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismui (toliau - Bendrasis Teismas) pateikė ieškinį dėl 2003 m. sprendimo panaikinimo (toliau - byla T-349/03);
12)
Sprendimu 2005/36/EB (toliau - 2004 m. sprendimas) (17) Komisija nusprendė, kad, jos nuomone, dėl pakeitimų, kuriuos 2004 m. birželio 23 d. paprašė atlikti Prancūzija, t. y. dėl to, kad laivų, kuriuos bendrovei SNCM leista naudoti priėmus 2003 m. sprendimą, sąraše laivas Aliso pakeičiamas laivu Asco ir kad Aliso parduodamas vietoj Asco, nekyla abejonių, jog restruktūrizavimo pagalba, kurią leista skirti 2003 m. sprendimu, yra suderinama su bendrąja rinka;
13)
2005 m. kovo 16 d. sprendimu (toliau - 2005 m. sprendimas) (18) Komisija leido išmokėti antrąją restruktūrizavimo pagalbos dalį - 3,3 mln. EUR, taigi visa restruktūrizavimo pagalbos, kurią leista teikti, suma pasiekė 69,3 mln. EUR;
14)
2005 m. birželio 15 d. byloje T-349/03 (19) Bendrasis Teismas 2003 m. sprendimą panaikino, nes buvo klaidingai įvertinta mažiausia pagalba;
15)
2005 m. spalio 25 d. (20) Prancūzijos institucijos Komisijai pateikė informaciją apie bendrovės finansinę padėtį, susidariusią po to, kai 2002 m. vasario 18 d. pranešta apie restruktūrizavimo pagalbos planą;
16)
2005 m. lapkričio 17 d. (21) Prancūzijos institucijos pateikė duomenis, susijusius su 2002 m. restruktūrizavimo plano atnaujinimu ir nuosavo SNCM kapitalo atkūrimu (22);
17)
2006 m. kovo 15 d. Prancūzijos institucijos Komisijai pateikė rinkos analizės santrauką, verslo planą (duomenis apie pajamas) ir prognozuojamo pelno (nuostolio) ataskaitą (23). 2006 m. kovo 28 d. ir 2006 m. balandžio 7 d. Komisijos tarnyboms pateikta papildomų dokumentų (24). Be to, šiuose dokumentuose Prancūzijos institucijos paragino Komisiją laikytis nuostatos, kad 2002 m. restruktūrizavimo pagalbos dalis, būtent 53,48 mln. EUR, yra kompensacija už viešąją paslaugą, todėl ją reikėtų laikyti ne pagal restruktūrizavimo planą priimta priemone, o suma, kuri nėra pagalba pagal Sprendimą Altmark (25), arba laikyti atskira ir su restruktūrizavimo planu nesusijusia priemone pagal EB sutarties 86 straipsnio 2 dalį;
18)
2006 m. balandžio 21 d. Komisijai buvo pranešta apie bendrovių susijungimo planą, pagal kurį įmonės Veolia Transport (toliau - VT) (26) ir Butler Capital Partners (toliau - BCP) įgijo teisę bendrai kontroliuoti SNCM (27); apie šį planą pranešta pagal Tarybos reglamento (EB) Nr. 139/2004 (28) 4 straipsnį. 2006 m. gegužės 29 d. Komisija priėmė sprendimą (29) neprieštarauti susijungimui, apie kurį pranešta, ir paskelbti, kad jis suderinamas su bendrąja rinka;
19)
2006 m. birželio 21 d. (30) Prancūzijos institucijos Komisijai pateikė 2006 m. gegužės 26 d. Ekonomikos, finansų ir pramonės ministerijos nutarimą, kuriuo patvirtinamos bendrovės Société nationale des chemins de fer français (toliau - SNCF) nustatytos finansinės operacijos, ir 2006 m. gegužės 26 d. Dekretą Nr. 2006-606 dėl SNCM perėjimo į privatųjį sektorių;
20)
2006 m. birželio 7 d. Komisijai buvo pateikta informacija apie įgaliojimą teikti viešąsias paslaugas ir socialinę pagalbą, susijusią su maršrutais į Korsiką (31);
21)
2006 m. rugsėjo 13 d. raštu Komisija Prancūzijos institucijoms pranešė apie sprendimą pradėti EB sutarties 88 straipsnio 2 dalyje ir Reglamento (EB) Nr. 659/1999 6 straipsnyje nustatytą oficialią tyrimo procedūrą, susijusią su įgyvendintomis naujomis priemonėmis, naudingomis bendrovei SNCM, ir restruktūrizavimo planu, apie kurį pranešta 2002 m. (32) (toliau - 2006 m. sprendimas);
22)
2006 m. lapkričio 16 d. Prancūzija Komisijai pateikė savo pastabas, susijusias su 2006 m. sprendimu (33);
23)
gavusi kai kurių suinteresuotųjų šalių prašymus vienu mėnesiu pratęsti pastabų pateikimo terminą (34), Komisija šį terminą nusprendė pratęsti visoms suinteresuotosioms šalims (35);
24)
Komisija gavo CFF (36) ir STIM (37) pastabas, kurios 2007 m. vasario 20 d. raštu buvo perduotos Prancūzijos institucijoms. Savo pastabas taip pat pateikė viena suinteresuotoji trečioji šalis (jos irgi perduotos Prancūzijos institucijoms), kuri 2008 m. gegužės 28 d. jas atsiėmė;
25)
2007 m. balandžio 30 d. raštu (38) Prancūzijos institucijos pateikė pastabas dėl suinteresuotųjų trečiųjų šalių pastabų;
26)
2007 m. gruodžio 20 d. CFF Komisijai pateikė skundą dėl SNCM, kuriuo papildoma 2007 m. birželio 15 d. ir lapkričio 30 d. raštuose pateikta informacija. Šis skundas susijęs su naujos 2007-2013 m. įgaliojimo teikti viešąsias paslaugas sutarties, kurią 2007 m. birželio mėn. pasirašė Korsikos teritorinė bendrija (pranc. Collectivité territoriale de Corse) ir grupė Compagnie Méridionale de Navigation-SNCM, 3 straipsniu. CFF nuomone, taikant šią nuostatą 2007 m. sutelkta apie 10 mln. EUR naujų bendrovei SNCM skirtų finansinių išteklių. Be to, pasak CFF, už viešųjų paslaugų įsipareigojimus bendrovei SNCM išmokėta kompensacija yra valstybės pagalba, kuri taip pat neteisėta, nes apie ją nepranešta Komisijai;
27)
Komisija suinteresuotosioms šalims pranešė, kad nustatytą trečiųjų šalių pastabų pateikimo terminą nusprendė pratęsti iki 2008 m. kovo 14 d;
28)
2008 m. kovo 26 d. Komisija suinteresuotųjų trečiųjų šalių pastabas perdavė Prancūzijai, kuri savo komentarus pateikė 2008 m. kovo 28 d., balandžio 10 d. ir balandžio 28 d.;
29)
2008 m. liepos 8 d. sprendime Komisija nurodė mananti, kad naujos 2006 m. priemonės nėra valstybės pagalba pagal EB sutarties 87 straipsnio 1 dalį, o priemonės, apie kurias pranešta 2002 m., yra su bendrąja rinka suderinama pagalba;
30)
2012 m. rugsėjo 11 d. Bendrasis Teismas šį sprendimą iš dalies panaikino (39). Bendrasis Teismas nusprendė, kad Komisijos išvadose dėl 2006 m. įgyvendintų priemonių padaryta akivaizdi vertinimo klaida. Dėl 2002 m. restruktūrizavimo priemonių jis nusprendė, kad jų analizę reikia peržiūrėti, nes panaikintas sprendimas pagrįstas tuo, kad 2006 m. priemonės nėra pagalba;
31)
nebuvo panaikinta tik sprendimo nuostata, kuria 53,4 mln. EUR pagalba, suteikta kaip kompensacija už SNCM prisiimtus 1991-2001 m. viešųjų paslaugų įsipareigojimus, pripažinta suderinama. Todėl minėtos pagalbos suderinamumas šiame sprendime nebus aptariamas;
32)
taigi Komisija privalo priimti naują galutinį sprendimą. Aplinkybės, susiklosčiusios po panaikinto sprendimo priėmimo dienos, neturi būti nagrinėjamos. Iš tikrųjų panaikinus sprendimą Komisija turi įvertinti, viena vertus, ar tam tikros aptariamos priemonės atitinka neformalaus rinkos ekonomikos investuotojo veiksmus, kita vertus, jeigu nagrinėjamos priemonės yra valstybės pagalba, ar atitinkamose gairėse nustatytos suderinamumo sąlygos yra įgyvendintos. Pagal Bendrojo Teismo praktiką (40) nagrinėdama šiuos du klausimus Komisija gali atsižvelgti tik į informaciją, kurią ji turėjo panaikinto sprendimo priėmimo dieną - 2008 m. liepos 8 d. (41);
33)
2012 m. lapkričio 13 d. įvyko Komisijos, Prancūzijos institucijų ir SNCM atstovų susitikimas;
34)
2012 m. gruodžio 6 d. ir 2013 m. vasario 5 d. raštais Prancūzijos institucijos du kartus paprašė priimti sprendimą procedūrą pradėti iš naujo, nes: nurodęs apdairaus rinkos ekonomikos investuotojo taikymo kriterijus Bendrasis Teismas esą priėmė novatorišką teismų praktikos sprendimą, dėl kurio prieštaravimų procedūrą būtina pradėti iš naujo. 2013 m. sausio 15 d. ir vasario 13 d. raštais Komisija šiuos prašymus atmetė pabrėžusi, kad procedūra iš naujo gali būti pradėta nuo to konkretaus momento, kai buvo padarytas pažeidimas; ji priminė, kad 2006 m. sprendimu pradėti procedūrą nepadarytas joks pažeidimas. Tačiau Komisija Prancūzijos institucijoms taip pat pranešė, kad jos Komisijai gali pateikti bet kokią papildomą informaciją (svarstymus, analizes) arba bet kokį, jų nuomone, tinkamą dokumentą;
35)
2013 m. gegužės 16 d. Prancūzijos institucijos Komisijai atsiuntė informacinį pranešimą;
36)
2013 m. birželio 19 d. raštu SNCM, nurodžiusi priežastis, panašias į pateiktąsias Prancūzijos institucijų, taip pat paprašė priimti sprendimą oficialią tyrimo procedūrą pradėti iš naujo. 2013 m. liepos 10 d. raštu Komisija šį prašymą atmetė. Tačiau ji SNCM taip pat pranešė, kad bendrovė Komisijai gali pateikti bet kokią papildomą informaciją (svarstymus, analizes) arba bet kokį, jos nuomone, tinkamą dokumentą;
37)
2013 m. rugpjūčio 27 d. SNCM atsiuntė informacinį pranešimą ir naują SNCM pardavimo ataskaitą;
II. APRAŠYMAS
2.1. SUBJEKTAS, KURIAM TAIKOMOS ŠIAME SPRENDIME APTARIAMOS PRIEMONĖS
38)
subjektas, kuriam taikomos šiame sprendime aptariamos priemonės, yra bendrovė SNCM, į kurią įeina kelios jūrų sektoriuje veikiančios patronuojamosios bendrovės ir kuri teikia jūrų transporto paslaugas - maršrutais, kuriais žemyninė Prancūzija sujungiama su Korsika, Italija (Sardinija) ir Magribu (Alžyru ir Tunisu), plukdo keleivius, lengvuosius automobilius ir sunkiasvores krovinines transporto priemones;
39)
SNCM - tai akcinė bendrovė, įsteigta 1969 m. susijungus dviem 1 850 m. įsteigtoms bendrovėms: Compagnie générale transatlantique ir Compagnie de navigation mixte. Tuo metu ji vadinosi Compagnie générale transméditerranéenne, o 1976 m., po to, kai bendrovė Société nationale des chemins de fer (SNCF) tapo jos akcinio kapitalo dalininke, buvo pervadinta Société nationale maritime Corse-Méditerranée. Iš tikrųjų šią bendrovę Prancūzijos Vyriausybė pasirinko siekdama įgyvendinti teritorinio tęstinumo su Korsika principą, t. y. pagal 1976 m. kovo 31 d. sutartį, sudarytą 25-erių metų laikotarpiui, suvienodinti jūrų transporto tarifus ir SNCF taikomus geležinkelių transporto tarifus. Ankstesne sutartimi, sudaryta 1948 m. gruodžio 23 d., Prancūzijos Vyriausybė bendrovę Compagnie générale transatlantique jau buvo įpareigojusi vykdyti maršrutus į Korsiką;
40)
tuo metu, kai 2002 m. pranešta apie rekapitalizavimą, 20 % SNCM kapitalo priklausė SNCF, 80 % - CGMF. Bendrovės BCP et VT, pasinaudojusios 2006 m. gegužės 30 d. suteikta galimybe įsigyti SNCM kapitalo (žr. šio sprendimo 18 punktą), valdo atitinkamai 38 ir 28 % SNCM kapitalo; CGMF išsaugojo 25 % šio kapitalo (9 % jo skirta darbuotojams);
41)
2008 m. pagrindinės SNCM patronuojamosios bendrovės buvo Compagnie Méridionale de Navigation (toliau - CMN) (42), Compagnie Générale de Tourisme et d’Hôtellerie (CGTH) (43), Aliso Voyage (44), Sud-Cargos (45), Société Aubagnaise de Restauration et d’Approvisionnement (SARA) (46), Ferrytour (47) ir Les Comptoirs du Sud (48);
42)
2004 m. rugsėjo mėn. pardavus greitąjį laivą Aliso, o 2005 m. gegužės mėn. - greitąjį laivą Asco (49), SNCM laivyną sudaro dešimt laivų (penki keleivių ir automobilių keltai (50), keturi mišraus tipo laivai (krovininiai ir keleiviniai) (51) ir vienas greitasis laivas, paprastai išplaukiantis iš Nicos (52); septyni iš šių laivų priklauso bendrovei SNCM (53);
43)
siekiant pateikti išsamią informaciją primintina, kad reguliariosios jūrų transporto paslaugos iš žemyninės Prancūzijos uostų į Korsikos uostus ir atgal nuo 1948 m. buvo teikiamos kaip viešosios paslaugos; pagal bendrąją sutartį, kuri iš pradžių sudaryta 25-erių metų laikotarpiui, SNCM ir CMN šias paslaugas kaip koncesininkės teikė 1976-2001 m. Vadovaujantis galiojančiomis Bendrijos taisyklėmis (54) ir surengus Europos masto konkursą (55) (jį rengė Korsikos teritorinė bendrija (56)), SNCM ir CMN kartu buvo įgaliotos viešąsias paslaugas maršrutu Marselis-Korsika teikti 2002-2006 m., už tai jos gavo finansines kompensacijas;
44)
2006 m. pabaigoje, baigiantis įgaliojimui teikti viešąsias paslaugas, buvo paskelbtas naujas Europos masto konkursas minėtoms jūrų transporto viešosioms paslaugoms teikti (57); šias paslaugas už maždaug 100 mln. EUR metinę subsidiją 2007 m. gegužės 1 d.-2013 m. gruodžio 31 d. pavesta teikti grupei SNCM-CMN;
45)
visiems maršrutais Tulonas-Korsika ir Nica-Korsika paslaugas teikiantiems veiklos vykdytojams taip pat buvo nustatyti su paslaugų teikimo dažnumu susiję įpareigojimai. Šiais maršrutais keliaujantiems Korsikos gyventojams ir kitoms grupėms priskiriamiems keleiviams 2002-2013 m. skiriama socialinė parama, nustatyta pagal 2002 m. liepos 2 d. (58) ir 2007 m. balandžio 24 d. (59) Komisijos sprendimus;
2.2. KONKURENCINĖ APLINKA
46)
SNCM iš esmės veikia dviejuose atskiruose sektoriuose - keleivių vežimo ir krovinių vežimo. Ji vykdo maršrutus iš Prancūzijos į Korsiką ir Magribą, taip pat vykdo papildomus maršrutus į Italiją ir Ispaniją;
2.2.1. Maršrutai į Korsiką
2.2.1.1. Keleivių vežimas
47)
keleivių vežimo į Korsiką rinka labai priklauso nuo metų laikų. Iš tikrųjų šiai rinkai būdinga tai, kad tam tikru metų laiku keleivių srautai būna labai dideli - jie gali būti iki dešimt kartų didesni už mėnesio, kurį keliauja mažiausiai keleivių, srautus; taigi veiklos vykdytojai privalo turėti daug laivų, kad patenkintų šią paklausą. Pusė apyvartos lėšų gaunama liepos ir rugpjūčio mėnesiais. Be to, keleivių srautai skiriasi atsižvelgiant į maršruto kryptį, netgi tuo laikotarpiu, kai jie būna didžiausi: pavyzdžiui, liepos mėn. keleiviai plūsta iš žemyno, o į žemyną laivai grįžta pustuščiai. Todėl vidutiniai metiniai laivų apkrovos rodikliai yra palyginti maži;
48)
SNCM - tai rinkos senbuvė, teikianti paslaugas maršrutais, kuriais Korsika sujungiama su žemynine Prancūzija. Pagal įgaliojimą teikti viešąsias paslaugas du trečdaliai šios bendrovės veiklos apima maršrutus Marselis-Korsika ir Korsika-Marselis, o vienas trečdalis - maršrutus, susijusius su kitomis išvykimo ar atvykimo vietomis (Nica-Korsika, Tulonas-Korsika, tarptautinius maršrutus Sardinijos ar Magribo kryptimis);
49)
vykdydama savo pagrindinę veiklą SNCM ilgai buvo monopolininkė. Tačiau nuo 1996 m. ji patiria labai greitai didėjančią konkurenciją. Pavyzdžiui, bendrovė CFF šiuo metu yra paslaugų teikimo jūrų maršrutais, kuriais žemynas sujungiamas su Korsika, lyderė, ir jos rinkos dalis vis didėja. Nors CFF šioje rinkoje veikia tik nuo 1996 m., jos vežamų keleivių srautas 2000-2005 m. didėjo 44 % per metus ir toliau auga. Antai 2008 m. beveik […] (60) proc. keleivių, keliaujančių jūra iš žemyno į Korsiką ir atvirkščiai, plaukė CFF priklausančiais laivais ir tik […] (60) proc. - SCNM priklausančiais laivais; bendrovės CMN laivais plaukė likusieji keleiviai, t. y. […] (60) proc.;
50)
tai, kokią padėtį atitinkamoje rinkoje CFF užėmė nuo 2000 m., taip pat matyti atsižvelgiant į keleivių, kiekvieną sezoną vežtų maršrutais, kuriais Korsika sujungiama su žemynine Prancūzija, skaičių. Iš toliau pateikto grafiko matyti, kad CFF užimama rinkos dalis nuo 45 % 2000 m. padidėjo iki 70 % 2007 m., o SNCM rinkos dalis tuo pačiu laikotarpiu sumažėjo nuo 53 % iki 26 % (SNCM plukdė daugiau kaip milijonu keleivių mažiau);
Grafikas
Keleivių, kiekvieną sezoną (gegužės-rugsėjo mėn.) vežtų maršrutais, kuriais žemyninė Prancūzija sujungiama su Korsika, skaičius (2000-2007 m. sezonai)
Šaltinis:
Korsikos regioninis transporto stebėjimo centras
51)
kiti nedideli SNCM konkurentai maršrutų į Korsiką rinkoje yra Compagnie Méridionale de Navigation (CMN), Moby Lines, Happy Lines ir TRIS;
52)
nuo 2006 m. SNCM pasiūla ir jos užimamos rinkos dalys, susijusios su maršrutais į Korsiką, sumažėjo; kartu 8 % sumažėjo ir vietų pasiūla (teikiant paslaugas maršrutais iš Nicos ji sumažėjo 20 %, o maršrutais iš Marselio - 3 %);
53)
tačiau tai, kad SNCM užimamos rinkos dalys toliau mažėja, rodo, jog keleivių pasitikėjimas, kuriam labai neigiamą poveikį padarė dėl 2004 ir 2005 m. socialinių konfliktų, kilusių privatizuojant įmonę, vykę streikai ir neramumai, susigrąžinamas labai lėtai;
54)
keleivių vežimo jūra maršrutais, kuriais žemynas sujungiamas su Korsika, rinka nuo 1993 m. didėjo vidutiniškai 4 % kasmet ir toliau turėtų didėti; numatoma, kad 2008 m. (tai faktams nagrinėti tinkamas laikotarpis) ji taip pat padidės […] (60) proc., o vėliau turėtų didėti lėčiau. Tačiau neatrodo, kad šioje rinkoje stengtųsi įsitvirtinti naujų dalyvių. Korsikos transporto tarnybai (pranc. Office des Transports de Corse) paskelbus konkursą dėl įgaliojimo 2007-2013 m. teikti viešąsias jūrų transporto paslaugas maršrutais, apimančiais kai kuriuos Korsikos uostus, be bendrovių CFF ir SNCM-CMN, kiti kandidatai paraiškų nepateikė, nors paraiškas buvo leidžiama teikti ir dėl dalies paslaugų teikimo aptariamais maršrutais;
55)
pagrindinė SNCM konkurentė, bendrovė CFF, 1999-2007 m. labai padidino keleivių vietų pasiūlą: nuo 500 000 iki 4,5 mln. (30 % ši pasiūla padidėjo 2006-2007 m.), ir tai leido jai padidinti savo keleivių srautą (nuo 1,3 mln. 2005 m. iki 1,6 mln. 2007 m.) bei užimamą rinkos dalį. Tačiau ir laikantis tokios politikos CFF laivų apkrovos rodikliai struktūriškai yra mažesni nei SNCM; 2007 m. šis skirtumas buvo apie 10 procentinių punktų. Vidutinė SNCM laivų apkrova 2007 m. buvo 48 % - atsižvelgiant į tai, kad ši rinka labai priklausoma nuo metų laikų (žr. pirmiau), tai yra normalu;
2.2.1.2. Krovinių vežimas
56)
aptariant su Korsika susijusį krovinių srautą pažymėtina, kad 2005 m. SNCM priklausė apie 45 % rinkos, apimančios maršrutus Marselis-Korsika ir Tulonas-Korsika;
57)
atsižvelgiant į bendrųjų (nelydimų) krovinių srautą, SNCM ir CMN padėtis iš tikrųjų yra beveik monopolinė. Pagal įgaliojimo teikti viešąsias paslaugas sutartį abi bendrovės iš Marselio dažnai teikia paslaugas į visus Korsikos uostus;
58)
dėl keltais plukdomų lydimų priekabų, iš viso sudarančių 24 % bendrųjų krovinių srauto matuojant linijiniais metrais, pažymėtina, kad visi keleivius plukdantys veiklos vykdytojai konkuruoja tarpusavyje. SNCM ir CMN taip pat tenka didžioji lydimų krovinių srauto dalis. Kitiems veiklos vykdytojams, pirmiausia CFF, tenka 10 % šių krovinių srauto, t. y. 2 % visos rinkos;
59)
aptariant keltais plukdomas lydimas motorines transporto priemones (61) (2003 m. jos sudarė apie 24 % bendrųjų krovinių srauto) pažymėtina, kad SNCM ir CMN taip pat priklauso didžioji šios rinkos dalis. Tačiau nuo 2002 m. CFF padidino pasiūlą ir dabar jai priklauso apie 15 % rinkos;
2.2.2. Paslaugų teikimas Magribo maršrutais
60)
Tuniso ir Alžyro rinka didelė - ją sudaro maždaug 5 mln. keleivių, vyrauja oro transportas. Jūrų transportui tenka apie 15 % transporto srautų. Alžyro laivybos rinka didelė, ją sudaro maždaug 560 000 keleivių, o Tuniso rinka mažesnė - apie 250 000 keleivių;
61)
2001-2005 m. jūrų transporto rinka, susijusi su maršrutais, kuriais iš Prancūzijos plukdoma Magribo kryptimi, labai padidėjo (apie 13 %). Atsižvelgiant į turistų, vykstančių į šį regioną, srauto didėjimo perspektyvas buvo numatyta (faktams nagrinėti tinkamu laikotarpiu), kad jūrų transporto apimtis iki 2010 m. kasmet turėtų didėti maždaug 4 %;
62)
Alžyre SNCM įsitvirtinusi kaip antras pagal dydį rinkos dalyvis (pirmasis - Alžyro valstybinė įmonė Entreprise Nationale de Transport Maritime de Voyageurs (ENTMV). SNCM užimama rinkos dalis nuo 24 % 2001 m. padidėjo iki 35 % 2005 m.;
63)
rinkoje, susijusioje su maršrutais Tuniso kryptimi, SNCM įsitvirtinusi kaip antra pagal dydį veiklos vykdytoja (pirmoji - bendrovė Compagnie tunisienne de navigation (CTN). Nors nuo 2001 m. SNCM prarado tam tikras rinkos dalis, kurios atiteko bendrovei CTN, ir 2004 m. jos užimama rinkos dalis nuo 44 % sumažėjo iki 39 %, vis dėlto 2005 m. bendrovės padėtis pagerėjo (ji užėmė 40 % rinkos);
2.3. PRIEMONIŲ, KURIOMS TAIKOMAS ŠIS SPRENDIMAS, APRAŠYMAS
2.3.1. SNCM rekapitalizavimas 2002 m.
64)
2002 m. vasario 18 d. Prancūzijos institucijos Komisijai pranešė apie restruktūrizavimo pagalbos bendrovei SNCM planą (2002 m. liepos 17 d. Komisija priėmė sprendimą, kuriuo bendrovei SNCM skirtą sanavimo pagalbą leidžiama teikti (62)). Ši priemonė apėmė SNCM rekapitalizavimą, kurį atliekant bendrovei SNCM per jos patronuojančiąją bendrovę CGMF išmokama 76 mln. EUR, iš kurių 46 mln. EUR skirti restruktūrizavimo išlaidoms padengti (63). Didinant kapitalą buvo siekiama nuosavą SNCM kapitalą nuo 30 mln. EUR padidinti iki 106 mln. EUR;
65)
pagal 1999 m. gaires Prancūzijos institucijos Komisijai pateikė SNCM restruktūrizavimo planą (64), sudarytą iš penkių punktų:
i)
reisų skaičiaus sumažinimas ir laivų perkėlimas iš vieno maršruto į kitą (mažiau maršrutų Korsikos kryptimi ir daugiau - Magribo kryptimi). Restruktūrizavimo plane 2003 m. numatyta reisų skaičių sumažinti nuo 4 138 (iš kurių 3 835 reisais plaukė SNCM laivai, o 303 - jos patronuojamosios bendrovės Corsica Marittima laivai) iki 3 410, teikiamas paslaugas pakeičiant taip:
-
pagal 2001-2006 m. viešųjų paslaugų sutarties specifikacijas pakeičiant paslaugas, teikiamas maršrutais Marselis-Korsika ir Korsika-Marselis;
-
beveik panaikinant maršrutus Tulonas-Korsika ir Korsika-Tulonas;
-
teikiant mažiau paslaugų maršrutais Nica-Korsika ir Korsika-Nica;
-
nutraukiant paslaugų teikimą maršrutu Livornas-Bastja ir kartu atsisakant šiam maršrutui skirtos įrangos (2003 m. šių paslaugų teikimas iš tikrųjų nutrauktas);
-
laivais Méditerranée, Ile de Beauté ir Corse teikiant daugiau paslaugų Alžyro ir Tuniso kryptimis ir sustabdant paslaugų teikimą maršrutu Genuja-Tunisas;
ii)
laivyno sumažinimas keturiais laivais, dėl kurio turėjo būti gauta 21 mln. EUR grynųjų pinigų;
iii)
tam tikro nekilnojamojo turto pardavimas;
iv)
darbuotojų skaičiaus sumažinimas (65) apie 12 % - derinant su racionalia darbo užmokesčio politika, tai turėjo padėti su įgula susijusias išlaidas sumažinti nuo 61,8 mln. EUR 2001 m. iki vidutiniškai 54,8 mln. EUR 2003-2006 m., o su krante dirbančiais darbuotojais susijusias išlaidas tuo pačiu laikotarpiu sumažinti nuo 50,3 mln. EUR 2001 m. iki 45,8 mln. EUR;
v)
dviejų patronuojamųjų bendrovių, Compagnie Maritime Toulonnaise ir Corsica Marittima, veiklos nutraukimas - likusią jų veiklą turėjo perimti SNCM;
66)
2002 m. rugpjūčio 19 d. sprendime Komisijai pateikus pastabų, Prancūzijos institucijos 2003 m. sausio 31 d. rašte aprašė patobulintą restruktūrizavimo planą, kuriame:
-
prisiimti su darbo užmokesčio politika susiję įsipareigojimai ir ši politika išsamiau apibūdinta;
-
pateiktas su tarpiniais pirkimais susijusių išlaidų mažinimo planas;
-
prisiimtas įsipareigojimas užtikrinti, kad dėl SNCM kaltės nekiltų tarifų karas su konkurentais, vykdančiais maršrutus į Korsiką;
67)
aptardamos paskutinįjį punktą Prancūzijos institucijos patikslina, kad „SNCM šį įsipareigojimą prisiima be išlygų, nes mano, kad dėl jos kaltės kilęs tarifų karas neatitiktų nei jos strateginės pozicijos, nei jos interesų (nes dėl tokio karo sumažėtų bendrovės pajamos), nei jos įprastos praktikos ar praktinės patirties“;
68)
restruktūrizavimo plane Prancūzijos institucijos Komisijai pateikė išsamų 2002-2007 m. finansinį modelį, remdamosi prielaida, kad tam tikri kintamieji dydžiai (66) bus vidutiniai. Be kita ko, iš finansinių prognozių matyti, kad nuo 2003 m. vėl turėtų būti gaunama einamojo pelno;
1 lentelė
2002-2007 m. finansinis modelis
Milijonais eurų
Gauta 2000
Gauta 2001
2002 planas
Gauta 2002
2003 planas
2004 planas
2005 planas
2006 planas
2007 planas
Apyvarta
204,9
204,1
178
205,8
190,4
192,9
195,2
197,1
193,9
Veiklos subsidijos
85,4
86,7
74,5
77,7
69,9
68,8
68,4
67
68,5
Einamasis pelnas (nuostolis)
-14,7
-5,1
1,2
-5,8
6,8
10,6
10,7
8,1
9
Grynasis pelnas (nuostolis)
-6,2
-40,4
23
4,2
12
14
1
3
3
Nuosavas kapitalas
67,5
29,7
119
33,8
124
134
145
160
169
Grynieji finansiniai įsipareigojimai (neįskaitant finansinės nuomos)
135,8
134,5
67,7
144,8
55,2
38,2
57,1
115,7
228,1
Finansiniai rodikliai
Einamasis pelnas (nuostolis)/Apyvarta + subsidijos
-5 %
-2 %
0 %
-2 %
3 %
4 %
4 %
3 %
3 %
Nuosavas kapitalas/balanse nurodyta skola
50 %
22 %
176 %
23 %
225 %
351 %
254 %
138 %
74 %
2000, 2001 ir 2002 m. skaičiai paimti iš 2001 ir 2002 m. SNCM metinių ataskaitų.
69)
pasak Prancūzijos institucijų, atlikus 76 mln. EUR kapitalo injekciją ir, kaip numatyta, nuo 2003 m. vėl pradėjus veikti pelningai, turėjo būti sudarytos sąlygos nuosavą kapitalą padidinti nuo maždaug 30 mln. EUR 2001 m. pabaigoje iki 120 mln. EUR trumpuoju laikotarpiu (2003 m.) ir iki 160-170 mln. EUR plano įgyvendinimo pabaigoje (2006-2007 m.). Tai turėjo padėti 2002 m. turėtą 145 mln. EUR finansinį įsiskolinimą 2003-2005 m. sumažinti iki 40-55 mln. EUR. Bendrovė buvo numačiusi, kad paskutiniaisiais plano įgyvendinimo metais įsiskolinimas padidės dėl vieno ar dviejų laivų, kurie jai priklausė nuosavybės teise, atnaujinimo;
70)
Prancūzijos institucijos taip pat pateikė informacinį tyrimą, kuriame laukiami rezultatai palyginti su veiklos prielaidomis, susijusiomis su įvairių maršrutų transporto srautais. Šiuo pagrindu atsižvelgiant į įvairų modeliavimą matyti, kad numatytais atvejais SNCM turėtų vėl pradėti veikti pelningai;
71)
pirmiausia Prancūzijos institucijos paminėjo du alternatyvius metodus, kuriuos atmetė, nes jie per brangūs.
i)
Pagal pirmąjį vertinimo metodą buvo sudėtos su visomis restruktūrizavimo priemonėmis susijusios išlaidos. Taikant šį metodą apskaičiuota grynojo skolinimosi suma buvo 90,9 mln. EUR, atsižvelgiant į:
-
1991-2001 m. susikaupusius nuostolius, t. y. 41,7 mln. EUR (iš jų 29 mln. EUR, patvirtintus 2001 m. spalio 30 d. Sprendimu 2002/149/EB (OL L 50, 2002 2 21, p. 66), su 2000 m. susijusią 6,1 mln. EUR sumą ir su 2001 m. susijusią 6,6 mln. EUR sumą, į kurią neįskaičiuotos restruktūrizavimo išlaidos);
-
ypatingųjų atskaitymų lėšų sumažėjimą minėtu laikotarpiu, t. y. 24 mln. EUR (atitinkamu laikotarpiu suma šiame balanso punkte sumažėjo nuo 86 iki 62 mln. EUR, todėl nusidėvėjimo laikotarpis pailgėjo nuo dvylikos iki dvidešimties metų, šių lėšų buvo naudojama mažiau ir paskutinieji pristatyti laivai įsigyti pagal finansinės nuomos sutartį);
-
pelną, kuris gautas už vykdant šį restruktūrizavimą parduotą turtą (t. y. 21 mln. EUR) ir dėl kurio grynojo skolinimosi suma sumažėjo;
-
visas restruktūrizavimo išlaidas, siekiančias 46,2 mln. EUR (žr. 58 išnašą).
ii)
Pagal antrąjį vertinimo metodą buvo nustatyta, kokios nuosavo kapitalo sumos bankai reikalautų dėl viso laivyno, atsižvelgiant į tai, kad suteikdami kreditą laivui pirkti nuosavu kapitalu jie paprastai reikalauja apmokėti 20-25 % laivo vertės. Prancūzijos institucijų skaičiavimais, remiantis laivų įsigijimo savikaina (843 mln. EUR) bendrovei reikėtų 157-196 mln. EUR nuosavo kapitalo. Atskaičius 2001 m. pabaigoje turėtą nuosavą kapitalą, pagal šį metodą nustatyta reikalinga rekapitalizavimo suma - 101-140 mln. EUR;
72)
pagal metodą, kurį, siekdamos nustatyti rekapitalizavimo sumą, galiausiai pasirinko Prancūzijos institucijos, apskaičiuojama grynojo skolinimosi suma, remiantis penkių Europos laivybos bendrovių vidutiniu nuosavo kapitalo ir finansinių įsiskolinimų santykio rodikliu, nustatytu 2000 m. Nors šių įmonių balansai ir skiriasi, Prancūzijos institucijų nustatytas minėto santykio vidurkis yra 79 % Prancūzijos institucijos nurodė, kad pagal finansines prognozes 2002-2007 m. vidutinis nuosavo kapitalo ir finansinių įsiskolinimų santykio rodiklis turi pasiekti 77 %, nuosavam kapitalui 2007 m. padidėjus iki 169 mln. EUR. Toks nuosavo kapitalo dydis turėjo būti pasiektas atlikus rekapitalizavimą, kuriam skirta 76 mln. EUR, ir sėkmingai įgyvendinus restruktūrizavimo plane nurodytas priemones;
2.3.2. Priemonės, taikytos atlikus 2002 m. rekapitalizavimą
2.3.2.1. Įžanginė pastaba
73)
atlikus rekapitalizavimą ir įgyvendinus 2002 m. restruktūrizavimo planą lauktų rezultatų nepasiekta, o nuo 2004 m. ekonominė ir finansinė SNCM padėtis labai pablogėjo. Tai lėmė ir vidaus veiksniai (socialiniai konfliktai, nepakankamas ir pavėluotas našumo tikslų įgyvendinimas, rinkos dalių praradimas), ir išorės veiksniai (mažesnis maršrutų Korsikos kryptimi patrauklumas, CFF perimtos rinkos dalys, valstybės padarytos valdymo klaidos (67)), taip pat pabrangę degalai;
74)
taigi SNCM einamasis nuostolis 2004 m. buvo - 32,6 mln. EUR, o 2005 m. - - 25,8 mln. EUR. Grynasis nuostolis 2004 m. siekė - 29,7 mln. EUR, o 2005 m. - - 28,8 mln. EUR;
75)
dėl pablogėjusios ekonominės ir finansinės SNCM padėties Prancūzijos institucijos buvo priverstos parduoti daugiau jos turto, nei buvo numatyta pagal 2002 m. restruktūrizavimo planą ir reikalaujama pagal 2003 m. sprendimą, taip pat pradėti ieškoti privačių partnerių;
2 lentelė
Turto, kurį SNCM pardavė nuo 2002 m., sąrašas
Grynosios pardavimo pajamos
Data
Turtas, kurį siūloma parduoti 2002 m. pranešime (tūkst. EUR)
25 165
Laivas Aliso
(vietoj Asco, pagal 2004 m. rugsėjo 8 d. Komisijos sprendimą)
(315)
2004 09 30
Laivas Napoléon
6 396
2002 05 06
Keltas Monte Rotondo
591
2002 07 31
Laivas Liberté
10 088
2003 01 27
Pastatų kompleksas Schuman
8 405
2003 01 20
Papildomas turtas, kurį savo 2003 m. liepos 9 d. sprendimu pareikalavo parduoti Komisija (tūkst. EUR)
5 022
Bendrovė SCI Espace Schuman
765,7
2003 06 24
Laivas Southern Trader
2 153
2003 07 22
Bendrovė Someca
1 423,9
2004 04 30
Laivas Amadeus
680
2004 10 12
CCM
-
(68)
-
Papildomas turtas, parduotas priėmus 2003 m. liepos mėn. sprendimą (tūkst. EUR)
12 600
Asco
7 100
2005 05 24
Sud Cargos
4 300
2005 09 15
Butų SNCM priklausančiuose pastatuose pardavimas
(juose anksčiau gyveno SNCM darbuotojai)
1 200
2003 09-2006
IŠ VISO (tūkst. EUR)
42 385
2.3.2.2. Priemonės, taikytos atlikus 2002 m. rekapitalizavimą
76)
privačių partnerių atrankos procedūra vyko nuo 2005 m. sausio 26 d. iki rugsėjo mėn. pabaigos;
77)
2005 m. sausio 26 d. ir vasario 17 d. Prancūzijos Vyriausybė pranešė, kad siekdama stiprinti SNCM finansinę struktūrą ir skatinti jos plėtrai būtinus pokyčius pradės ieškoti privataus partnerio, kuris įsigytų šios bendrovės kapitalo;
78)
paskyrusi nepriklausomą subjektą paieškos procedūrai stebėti, Valstybei priklausančių akcijų valdymo agentūra (pranc. Agence des Participations de l’Etat, toliau - APE) įgaliojo konsultacijas teikiantį banką (toliau - HSBC) susisiekti su galimais perėmėjais;
79)
Todėl, siekiant nustatyti pasiūlymo finansines sąlygas (šio pasiūlymo tikslas - padėti įgyvendinti bendrovės pramoninį planą, išsaugoti darbo vietas ir užtikrinti tinkamą viešųjų paslaugų teikimą), buvo susisiekta su 72 pramonės ir finansų sektorių investuotojais. 23 iš jų pareiškė susidomėjimą; buvo pasirašyta penkiolika konfidencialumo susitarimų ir išsiųsta penkiolika informacinių memorandumų. 2005 m. balandžio 5 d., vykstant pirmajam turui, pasiūlymus pateikė šešios įmonės; 2005 m. birželio 17 d., vykstant antrajam turui, buvo gauti trys pasiūlymai (bendrovių Connex, vėliau tapusios Veolia Transdev (VT), Caravelle ir BCP), be to, viena įmonė (Comanav) pareiškė susidomėjimą nekontrolinio akcijų paketo įsigijimu. 2005 m. liepos 28 d., vykstant trečiajam turui, buvo gauti trys pasiūlymai;
80)
2005 m. rugsėjo 14 d. kiekvienos įmonės paprašyta iki 2005 m. rugsėjo 15 d. pateikti galutinį įpareigojantį pasiūlymą. Bendrovei Connex atsiėmus pasiūlymą, šią dieną valstybės institucijos buvo gavusios du Prancūzijos grupių BCP ir Caravelle pateiktus įpareigojančius pasiūlymus, susijusius su kapitalo injekcija ir viso kapitalo perėmimu;
81)
2005 m. rugsėjo 27 d. Prancūzija paskelbė pranešimą spaudai, kuriame nurodyta, kad nuodugniai išnagrinėjus du pasiūlymus pasirinktas grupės BCP pasiūlymas, nes jis ne tik priimtiniausias finansiniu požiūriu, bet ir tinkamiausias siekiant patenkinti bendrovės ir darbuotojų interesus ir užtikrinti viešųjų paslaugų teikimą. Pradiniame pasiūlyme BCP siūlė neigiamą 113 mln. EUR kainą - tokia kaina buvo mažiausia apskaičiuota neigiama kaina;
82)
pradiniame galimų perėmėjų pasiūlyme buvo aiškiai nurodyta galimybė atlikus auditą pradinį pasiūlymą patikslinti. Prancūzijos institucijos pažymėjo, kad atlikus auditą (2005 m. gruodžio 6 d. jis buvo atidėtas dėl objektyvių veiksnių, turinčių įtakos teisinei ir ekonominei aplinkai, kurioje veikia SNCM, ir pasireiškusių vėliau nei 2005 m. rugsėjo 15 d., kai pateiktas pasiūlymas) pradinė neigiama kaina buvo padidinta. Taigi nustatyta nauja neigiama kaina - 200 mln. EUR;
83)
Prancūzijos institucijoms ir būsimiems perėmėjams, t. y. BCP kartu su grupe Connex, vėliau tapusia Veolia Transdev - Veolia patronuojamąja bendrove, susiderėjus, ši kaina, pridėjus dalį su savidraudos draugijomis, kurioms priklauso į pensiją išėję SNCM darbuotojai, susijusių išlaidų, kurias įsipareigota padengti (t. y. 15,5 mln. EUR), pasiekė 142,5 mln. EUR;
84)
surengus atvirą, skaidrią ir nediskriminacinę atrankos procedūrą, labai sudėtingomis socialinėmis ir finansinėmis sąlygomis 2005 m. spalio 13 d. galiausiai buvo sudarytas valstybės, BCP ir VT susitarimas. VT - tai SNCM verslo vykdytoja (jai priklauso 28 % akcijų), o BCP - pagrindinė akcininkė, kuriai priklauso 38 % SNCM akcijų. Valstybė įsipareigojo, pirmiausia darbuotojų atžvilgiu, likti bendrovės 25 % kapitalo akcininke (69). BCP ir VT parengė SNCM verslo planą, kuris 2006 m. balandžio 7 d. pateiktas Europos Komisijai;
a) Susitarimo memorandumo turinys
85)
2006 m. gegužės 16 d. šalys (BCP, VT ir CGMF) pasirašė susitarimo memorandumą, pagal kurį 75 % SNCM kapitalo parduodama privatiems perėmėjams;
86)
susitarimo memorandumo II skirsnyje nustatyta, kad CGMF įsipareigoja patvirtinti SNCM kapitalo didinimą bendra 142,5 mln. EUR suma, prisiimti įsipareigojimą šia suma kapitalą padidinti ir tokį įsipareigojimą visiškai įgyvendinti;
87)
be kapitalo didinimo, CGMF įsipareigoja į SNCM einamąją sąskaitą pervesti 38,5 mln. EUR avansą. Šis į einamąją sąskaitą pervestas avansas, kurį SNCM išmokės administratoriui (bankui CIC), skirtas daliai vadinamųjų papildomos pagalbos išlaidų, kuriomis tuo atveju, jei perėmėjai vykdytų darbuotojų atleidimo planą, būtų papildomos pagal atitinkamus teisės aktus ir sutartis mokėtinos sumos, finansuoti. Kompensacijos, kuriomis papildomos pagal atitinkamus teisės aktus ir sutartis gaunamos kompensacinės išmokos, mokamos atsižvelgiant į kiekvieną konkretų darbuotoją, kuris išėjo iš bendrovės ar kurio darbo sutartis buvo nutraukta;
88)
ši sistema nustatyta 2006 m. gegužės 16 d. susitarimo memorandumo II skirsnio 2 straipsnyje, kuriame nurodyta, kad šios sąskaitos paskirtis - „finansuoti dalį išlaidų, patirtų dėl galimo darbuotojų savanoriško išėjimo iš darbo arba darbo sutarties nutraukimo … , kuriomis papildomos bet kokio pobūdžio sumos, kurias darbdavys privalo sumokėti pagal atitinkamus teisės aktus ir sutartis“. Administratoriaus užduotis - „skirti lėšų, kai atitinkami darbuotojai, nedalyvaujantys grupės SNCM vidaus perkvalifikavimo programoje, faktiškai išeis iš bendrovės, o įvykdžius administratoriaus užduotį - išmokėti sumos, kurios naudojimas apribotas, likutį“. Šios sąskaitos veikimas reglamentuojamas prie susitarimo memorandumo pridėta administravimo sutartimi. Kad būtų galima pradėti taikyti administravimo procedūrą, SNCM bendrovės CGMF prezidentui turi pateikti vardinį sąrašą asmenų, kurių darbo sutartis nutraukta ir dėl kurių prašoma pradėti administravimo procedūrą ir pateikti mėnesinę grynųjų išlaidų suvestinę, kurioje išsamiai nurodytos visos atitinkamiems darbuotojams išmokėtos lėšos ir kompensacinės išmokos. Kartu SNCM praneša administratoriui apie su kiekvienu darbuotoju susijusias „papildomas faktines mėnesines išlaidas“, kuriomis papildomos bet kokio pobūdžio sumos, kurias darbdavys privalo sumokėti pagal atitinkamus teisės aktus ir sutartis. Bendra papildomų priemonių, susijusių su papildoma valstybės pagalba, suma jokiu būdu negali viršyti 38,5 mln. EUR, ir, jeigu šios papildomos socialinės priemonės per trejus metus nuo turto pardavimo tokios ribos nepasiektų, perteklius būtų pervestas valstybei;
89)
susitarimo memorandumo III skirsnyje nustatyta, kad atlikus šias operacijas CGMF privatiems perėmėjams parduoda savo akcijas, sudarančias 75 % įmonės akcinio kapitalo, ir perleidžia administravimo sąskaitą, skirtą į socialinį planą įtrauktų išlaidų daliai, viršijančiai pagal teisės aktus ir sutartis mokėtinas sumas, finansuoti;
90)
susitarimo memorandumo III skirsnyje taip pat nustatyta, kad BCP ir VT kapitalą papildomai padidina 8,75 mln. EUR suma, kurią SNCM gali naudoti pagal savo grynųjų pinigų poreikius. Susitarimo memorandumo III skirsnio 2 straipsnio 7 dalyje nustatyta, kad CGMF akcijų vertė bet kuriuo metu lygi jų pradinei nominaliajai vertei, padidintai […] (60) proc. akcijos apmokėtos nominaliosios vertės, padaugintos iš D/365 (D reiškia dienų, praėjusių nuo pardavimo dienos, skaičių, atskaičius bet kokią gautą sumą (pavyzdžiui, dividendus). Ši tvarka netaikytina bendrovės reorganizavimo arba teisminio likvidavimo atveju;
91)
į susitarimo memorandumą įtraukta atsisakymo perimti SNCM nuostata (III skirsnio 5 straipsnis), kurią perėmėjai kartu gali taikyti vienu iš toliau nurodytų atvejų, jeigu kyla abejonių, ar perėmėjų verslo planas yra patikimas ir ar bus atkurtas bendrovės finansinis pajėgumas; šie atvejai yra tokie:
-
įgaliojimo nuo 2007 m. sausio 1 d. teikti viešąsias jūrų transporto į Korsiką paslaugas sutartis nepaskiriama arba paskiriama daug blogesnėmis sąlygomis;
-
per šešerius metus nuo tos dienos, kurią partneriai įgijo teises į bendrovę, priimamas bet koks neigiamas Europos Komisijos sprendimas arba Bendrojo Teismo ar Teisingumo Teismo sprendimas, kuriuo, pavyzdžiui, neleidžiama vykdyti operacijos arba nustatomos sąlygos, turinčios esminės įtakos bendrovės vertei;
92)
susitarimo memorandumo VII skirsnyje nustatyta, kad CGMF nuo nuosavybės teisės į SNCM perdavimo dienos prisiima dalį socialinių šios bendrovės įsipareigojimų, susijusių su savidraudos draugijų, kurioms priklauso į pensiją išėję SNCM darbuotojai, išlaidomis, įvertintomis 15,5 mln. EUR;
93)
įmonės valdymo tvarka nustatyta susitarimo memorandumo IV skirsnyje. Numatyta pakeisti bendrovės SNCM valdymo būdą; ji turi būti pertvarkyta į akcinę bendrovę, turinčią vykdomąją valdybą ir stebėtojų tarybą. Stebėtojų tarybą turi sudaryti iš pradžių 10, o vėliau 14 narių. Jos pirmininku numatyta laikinai skirti valstybės atstovą. Jeigu bendrovei SNCM bus paskirta įgaliojimo teikti viešąsias paslaugas sutartis, stebėtojų tarybos pirmininką pakeis bendrovės BCP atstovas. Vykdomosios valdybos funkcija - užtikrinti SNCM veiklos valdymą;
94)
2006 m. gegužės 26 d. Prancūzijos Vyriausybė patvirtino SNCM pardavimą ir minėtas priemones;
b) Priemonės
95)
atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, susitarimo memorandume nustatytos trys valstybės priemonės, kuriomis pagrįstas tyrimas, atliekamas atsižvelgiant į Sąjungos valstybės pagalbos taisykles:
-
75 % SNCM kapitalo pardavimas už neigiamą 158 mln. EUR kainą (142,5 mln. EUR kapitalo injekcija ir įsipareigojimas padengti 15,5 mln. EUR savidraudos draugijų išlaidų);
-
38,5 mln. EUR avansas, kurį CGMF perveda į SNCM einamąją sąskaitą ir kuris skirtas atleistiems SNCM darbuotojams;
-
kapitalo didinimas 8,75 mln. EUR, kurį atlikti įsipareigoja CGMF; kapitalas didinamas bendrovėms VT ir BCP kartu ir tuo pat metu atliekant 26,25 mln. EUR kapitalo injekciją;
-
atsisakymo perimti bendrovę nuostata (70);
2.4. ŠIO SPRENDIMO TAIKYMO SRITIS
96)
šis galutinis sprendimas taikomas priemonėms, kurias Prancūzija nuo 2002 m. vasario 18 d. įgyvendino remdama bendrovę SNCM, t. y.:
-
2002 m. bendrovės CGMF atliktos 76 mln. EUR kapitalo injekcijos, skirtos SNCM, likučiui - 15,81 mln. EUR;
-
neigiamai 158 mln. EUR kainai, už kurią CGMF pardavė SNCM;
-
38,5 mln. EUR avansui, kurį CGMF pervedė į einamąją sąskaitą ir kuris skirtas atleistiems SNCM darbuotojams;
-
kapitalo didinimui 8,75 mln. EUR, kurį įsipareigojo atlikti CGMF;
97)
šis sprendimas netaikomas kompensacijai už 1991-2001 m. SNCM viešųjų paslaugų įsipareigojimus, kurių suderinamumas patvirtintas 2012 m. rugsėjo 11 d. Bendrojo Teismo sprendimu (71);
98)
jis taip pat netaikomas finansinėms kompensacijoms, kurias SNCM gavo ar turi gauti už 2007-2013 m. viešųjų paslaugų įsipareigojimus, tirti; šioms kompensacijoms buvo taikoma kita procedūra (72);
99)
be to, pažymėtina, kad dėl 2012 m. lapkričio 11 d. Bendrojo Teismo sprendimo Teisingumo Teismui pateiktos dvi apeliacijos - jungtinėse bylose C-533/12 P ir C-536/12 P jas atitinkamai pateikė SNCM ir Prancūzija. Šis Komisijos sprendimas priimtas įgyvendinant ginčijamą Bendrojo Teismo sprendimą; jis priimtas tik dėl nuostatos, kuria ginčijamu sprendimu panaikintas 2008 m. liepos 8 d. Komisijos sprendimas. Atsižvelgiant į tai, jeigu išnagrinėjus apeliacijas 2012 m. lapkričio 11 d. Bendrojo Teismo sprendimas būtų visiškai arba iš dalies panaikintas ir tam tikras Bendrojo Teismo sprendimu panaikintas dalis, įtrauktas į 2008 m. liepos 8 d. sprendimo dėstomąją dalį, reikėtų pripažinti galiojančiomis, šis Komisijos sprendimas nebegaliotų vien dėl to, kad priimti sprendimai dėl apeliacijos, nes jame yra aptariamos priemonės, kurios būtų pripažintos galiojančiomis;
2.5. PRIEŽASTYS, DĖL KURIŲ 2002 m. PRADĖTA OFICIALI TYRIMO PROCEDŪRA IR 2006 m. IŠPLĖSTA ŠIOS PROCEDŪROS TAIKYMO SRITIS
2.5.1) 2002 m. oficialios tyrimo procedūros pradėjimas
100)
savo 2002 m. rugpjūčio 19 d. sprendime pradėti procedūrą Komisija, pripažinusi, kad SNCM yra sunkumų patirianti įmonė, pareiškė abejonių dėl priemonės, apie kurią pranešta, suderinamumo su tuo metu galiojusių 1999 m. gairių 3.2.2 punkte išdėstytais kriterijais;
101)
Komisijai kilo tam tikrų abejonių dėl restruktūrizavimo plano, nes nebuvo išnagrinėtos priežastys, dėl kurių įmonė patyrė nuostolių. Pirmiausia Komisija pateikė klausimų dėl to, ar nuostoliai susiję su viešųjų paslaugų įsipareigojimais, dėl SNCM laivų įsigijimo politikos poveikio pelno (nuostolio) ataskaitoms ir numatytų priemonių, skirtų įmonės našumui didinti;
102)
be to, Komisija atkreipė dėmesį į tam tikras restruktūrizavimo plano spragas, pirmiausia į tai, kad nenustatytos konkrečios priemonės siekiant sumažinti su tarpiniu vartojimu susijusias išlaidas ir nenurodyta būsima SNCM tarifų politika;
103)
Komisijai taip pat kilo klausimų dėl to, ar skaičiavimo metodas, kurį Prancūzijos institucijos pasirinko norėdamos nustatyti rekapitalizavimo sumą, tinkamas, ir dėl kai kurių prielaidų, kuriomis remiantis buvo atliktas finansinis modeliavimas;
2.5.2. 2006 m. oficialios tyrimo procedūros taikymo srities išplėtimas
104)
2006 m. rugsėjo 13 d. sprendimu Komisija nusprendė išplėsti 2002 m. oficialios tyrimo procedūros taikymo sritį ir į ją įtraukti priemones, numatytas vykdant SNCM pardavimo privačiajam sektoriui procedūrą;
105)
darydama prielaidą, kad ši suma laikoma pagal EB sutarties 86 straipsnio 2 dalį suderinama valstybės pagalba, Komisija išreiškė nuomonę, kad ji turi būti vertinama pagal Bendrijos gaires dėl valstybės pagalbos sunkumus patiriančioms įmonėms sanuoti ir restruktūrizuoti (toliau - 2004 m. gairės) (73). Kadangi restruktūrizavimo pagalbos suma daug mažesnė negu ta, apie kurią pranešta 2002 m. ir kuri patvirtinta 2003 m., Komisija suabejojo, ar tikslinga iš bendrovės SNCM toliau reikalauti visų kompensacijų, kurios jai nustatytos 2003 m. sprendimu;
106)
Komisija taip pat suabejojo dėl to, ar laikomasi 2003 m. sprendimu nustatytų sąlygų, t. y. kainų diktavimo (angl. price leadership) principo ir reisų į Korsiką ir atgal skaičiaus;
107)
aptardama neigiamą SNCM pardavimo kainą Komisija pareiškė abejonių dėl to, ar prieš parduodant SNCM valstybės atliktas rekapitalizavimas atitinka neformalaus rinkos ekonomikos investuotojo principą. Pirmiausia Komisija suabejojo, ar tinkamai apskaičiuotos likvidavimo išlaidos, kurias valstybė akcininkė turėtų padengti SNCM likvidavimo atveju;
108)
Komisija pareiškė abejonių, ar finansines priemones galima pagrįsti pagal 2004 m. gaires;
109)
be to, Komisijai kilo abejonių dėl antrojo rekapitalizavimo, kuriam skirta 8,75 mln. EUR; ji suabejojo, ar laikomasi principų, pagal kuriuos privačios ir valstybės investicijos skiriamos kartu ir įsipareigojimai prisiimami vienodomis sąlygomis pagal teismų praktiką;
110)
galiausiai Komisija suabejojo, ar dėl papildomų 38,5 mln. EUR vertės socialinių priemonių, susijusių su pagalba atskiriems asmenims, įmonė negauna netiesioginės naudos. Komisija taip pat pabrėžė, kad gali kilti prieštaravimas dėl papildomų išeitinių kompensacijų - tai yra ta rizika, kurią patiria apdairus investuotojas;
III. PRANCŪZIJOS INSTITUCIJŲ PASTABOS DĖL SPRENDIMO PRADĖTI PROCEDŪRĄ
3.1. DĖL 2002 m. ATLIKTO REKAPITALIZAVIMO
111)
restruktūrizavimo plane, apie kurį pranešta 2002 m., buvo numatyta 76 mln. EUR kapitalo injekcija - iš šios sumos 53,48 mln. skirta kompensacijai už viešąją paslaugą. Atsižvelgiant į SNCM parduotą turtą (74), iš tikrųjų sumokėta pagalbos suma yra 69 292 400 EUR. Prancūzijos institucijų nuomone, jeigu 53,48 mln. EUR suma būtų suderinama pagalba, tai pagalbos suma, laikytina restruktūrizavimo pagalba pagal 2002 m. pranešimą, galiausiai siektų 15,81 mln. ;
3.2. DĖL PRIEMONIŲ, TAIKYTŲ ATLIKUS 2002 m. REKAPITALIZAVIMĄ
112)
pirmiausia Prancūzija primena, kad dėl 2004-2005 m. vykdytų didelio masto kolektyvinių veiksmų ir pablogėjusios ekonominės ir finansinės SNCM padėties valstybė akcininkė buvo priversta 2005 m. sausio mėn. pradėti neformalių investuotojų atrankos procedūrą ir imtis neatidėliotinų priemonių (pirmiausia parduoti laivą Asco ir turėtas bendrovės Sud Cargos akcijas (75));
3.2.1. Dėl neigiamos SNCM pardavimo kainos
113)
remdamosi tuo metu galiojusia šios srities Bendrijos teismų praktika Prancūzijos institucijos ragina Komisiją laikytis nuostatos, kad SNCM pardavimas už neigiamą 158 mln. EUR kainą visiškai nėra pagalba pagal EB sutarties 87 straipsnio 1 dalį, nes Prancūzijos valstybė elgėsi kaip neformalus rinkos ekonomikos investuotojas;
114)
Prancūzija pirmiausia atkreipia dėmesį į tai, kad dėl galutinės 158 mln. EUR kainos, mažesnės už neigiamą kainą, kurią, atlikę SNCM auditą, iš pradžių siūlė perėmėjai, susitarta per derybas dėl kontrolės perleidimo, surengtas vykdant atvirą, skaidrų ir nediskriminacinį konkursą, todėl ši kaina iš tikrųjų yra rinkos kaina;
115)
Prancūzijos nuomone, privataus SNCM partnerio buvo ieškoma vykdant atvirą, skaidrų ir nediskriminacinį konkursą, kuriam pasibaigus pasirinktas geriausias pasiūlymas, todėl pardavimo kaina yra rinkos kaina;
116)
Prancūzijos institucijų tvirtinimu, SNCM už neigiamą 158 mln. EUR kainą buvo parduota valstybei palankiausiomis sąlygomis, laikantis tuo metu galiojusios Bendrijos teismų praktikos ir Komisijos sprendimų priėmimo praktikos, todėl šis pardavimas nėra pagalba. Iš tikrųjų Prancūzija mano, kad ši neigiama kaina mažesnė už likvidavimo išlaidas, kurias valstybė būtų patyrusi įmonės likvidavimo atveju;
117)
Prancūzijos teigimu, ši išvada darytina taikant ir Europos Bendrijų Teisingumo Teismo praktikoje (toliau - Sprendimas Gröditzer (76)) pateiktą metodą ir metodą, pagrįstą faktinių SNCM likvidavimo išlaidų analize (toliau - Sprendimas ABX (77));
118)
dėl pirmojo metodo, pagrįsto Sprendimu Gröditzer, Prancūzija teigia, kad šiame sprendime patvirtintas Komisijos 1999 m. liepos 8 d. sprendime pateiktas vertinimas, kad „į likvidavimo išlaidas turi būti įtraukta tik turto, … , likvidavimo … vertė“ (78);
119)
šiuo klausimu CGMF (79) ir Oddo-Hastings (80) ataskaitose nurodyta, kad turto likvidavimo vertė 2005 m. rugsėjo 30 d. buvo ne mažesnė kaip 190,3 mln. EUR (81);
120)
todėl atsižvelgdama į tai, kad valstybė, kaip bendrovės akcijų savininkė, atsako tik už turto likvidavimo vertės neviršijančias jos skolas (Sprendimas Hytasa (82)), Prancūzija tvirtina, kad apskaičiuota bendrovės turto likvidavimo vertė - ne mažesnė nei 190,3 mln. EUR - yra daug didesnė už neigiamą 158 mln. EUR bendrovės pardavimo kainą;
121)
dėl antrojo metodo Prancūzija pažymi, kad jis susijęs su Komisijos sprendimu dėl valstybės pagalbos, kurią Belgija suteikė bendrovei ABX Logistics; šiame sprendime neigiamą pardavimo kainą, kuri, kaip ir šiuo atveju, buvo rinkos kaina, Komisija išnagrinėjo lygindama ją su eksperto - nepriklausomo trečiojo asmens - įvertintomis išlaidomis, kurias valstybė akcininkė būtų faktiškai patyrusi, jeigu būtų vykdomas likvidavimas šalių susitarimu arba teisminis likvidavimas. Pasak Prancūzijos, Komisija šiame sprendime pagrįstomis visų pirma pripažįsta tam tikras išlaidas, kurios gali būti patirtos kreditoriams pateikus ieškinį dėl įsipareigojimų padengimo arba vykdant likvidavimą kituose grupės, likviduojančios savo patronuojamąją bendrovę, padaliniuose;
122)
remdamosi minėtomis CGMF ir Oddo-Hastings ataskaitomis Prancūzijos institucijos mano, kad visos faktinės išlaidos, kurias Prancūzijos Respublika būtų turėjusi patirti kaip akcininkė, 2005 m. rugsėjo 30 d. siekė 312,1-361 mln. EUR; šias išlaidas sudaro:
-
[70-80] (60) mln. EUR su sutartimis susijusio socialinio plano įgyvendinimo išlaidų, kurios apima visas išlaidas, susijusias su darbo sutarties nutraukimu ir, kaip paprastai, su įmonės mokesčiais;
-
[30-40] (60) mln. EUR su sutartimis nesusijusio socialinio plano įgyvendinimo išlaidų, apimančių visas išlaidas, susijusias su paramos priemonėmis, kurios įgyvendinamos laikantis įstatymuose ir kituose teisės aktuose nustatytų SNCM prievolių, susijusių su atleidimu iš darbo, ir netiesiogines su sutartimis susijusio socialinio plano įgyvendinimo išlaidas;
-
[200-210] (60)-[250-260] (60) mln. EUR išlaidų, susijusių su papildomų išeitinių kompensacijų, kurias padengti teismas įpareigojo valstybę, mokėjimu, pagal 2005 m. kovo 22 d. Ruano apeliacinio teismo sprendimą Aspocomp Group Oyj papildant kompensacines išmokas, mokamas pagal su sutartimis susijusį ir nesusijusį socialinį planą;
123)
taikant šį metodą pirmiausia atsižvelgiama į riziką, kad Prancūzijos valstybei būtų tekę padengti įsipareigojimus, jeigu teismas būtų nusprendęs ją laikyti faktine SNCM vadove. Prancūzijos institucijos mano, kad ieškinio dėl įsipareigojimų padengimo rizikos negalima atmesti pirmiausia atsižvelgiant į tai, kad Prancūzijos Kasacinis teismas jau yra priėmęs precedentinį sprendimą (83). Todėl keliuose Komisijai atsiųstuose raštuose Prancūzijos institucijos nurodė, kad tikimybė, jog nacionalinis teismas įpareigos valstybę padengti jos vadovaujamos įmonės įsipareigojimus, yra labai didelė ir kad apskaičiuojant faktines galimo SNCM likvidavimo išlaidas reikia į ją atsižvelgti;
124)
2005 m. rugsėjo 30 d. SNCM turto likutinė vertė (t. y. 190,3 mln. EUR) atsiskaičius su privilegijuotaisiais kreditoriais būtų buvusi 36,5 mln. EUR. Į kitas išlaidas, į kurias atsižvelgiama numatant galimybę, kad prieš valstybę bus pareikštas ieškinys dėl įsipareigojimų padengimo, visų pirma įtrauktos išlaidos, susijusios su pagrindinių eksploatavimo sutarčių nutraukimu, laivų finansinės nuomos sąlygų panaikinimu ir neužtikrintų skolų mokėjimu; visoms šioms išlaidoms padengti būtų trūkę 134,4 mln. EUR. Prancūzijos institucijos mano, kad valstybė būtų buvusi įpareigota sumokėti 85-100 % šios sumos;
125)
be to, Prancūzijos institucijų nuomone, kadangi valstybė priklausomumo ryšiu susijusi su bendrove SNCM, atsižvelgiant į kitą Prancūzijos teismų praktiką (84) bendrovės likvidavimo atveju teismas būtų galėjęs pareikalauti atlyginti žalą darbuotojams. Atsižvelgdamos į tokią teismų praktiką Prancūzijos institucijos mano, jog daugiau nei tikėtina, kad teismas būtų nustatęs papildomų kompensacinių išmokų sumą, remdamasis kompensacinėmis išmokomis, išmokėtomis pagal iki likvidavimo pateiktą socialinį planą;
126)
laikantis šio požiūrio iš faktinių išlaidų, kurias valstybė akcininkė būtų turėjusi padengti, analizės matyti, kad išlaidos, kurias valstybė patyrė pardavusi SNCM už neigiamą 158 mln. EUR kainą, yra mažesnės nei faktinės išlaidos, kurias ji būtų turėjusi padengti įmonės teisminio likvidavimo atveju;
127)
todėl Prancūzijos institucijos laikosi nuomonės, kad ši suma negali būti laikoma valstybės pagalba;
3.2.2. Dėl bendros akcininkų kapitalo injekcijos
128)
Prancūzija mano, kad investuodama į nuosavą kapitalą ji elgėsi kaip apdairus investuotojas, nes, viena vertus, investavo nedaug ir kartu su bendrovėmis BCP bei VT, kita vertus, dėl šios investicijos gaunama pastovi […] (60) proc. kapitalo grąža per metus, todėl valstybė nepatiria verslo plano vykdymo rizikos. Iš tikrųjų Prancūzija teigia, kad ši grąžos norma neformalų investuotoją visiškai tenkina (85). Tačiau ji patikslina, kad SNCM reorganizavimo ar teisminio likvidavimo atveju arba perėmėjams įgyvendinus atsisakymo perimti bendrovę nuostatą jokia grąža nebūtų gauta;
3.2.3. Dėl papildomų socialinių priemonių (pagalba atskiriems asmenims)
129)
remdamasi Komisijos sprendimų priėmimo praktika, pirmiausia susijusia su bendrovės SFP (Société française de production) byla (86), Prancūzija mano, kad šis finansavimas - tai pagalba atskiriems asmenims, dėl kurios įmonė naudos negauna. Todėl iš darbo atleistiems asmenims skirtų papildomų socialinių priemonių, dėl kurių darbdavys neatleidžiamas nuo jo įprastų įsipareigojimų, įgyvendinimas panaudojant viešąsias lėšas susijęs su socialine valstybių narių politika ir nėra valstybės pagalba;
3.2.4. Dėl apribojimų, nustatytų panaikintu 2003 m. sprendimu, panaikinimo
130)
viena vertus, Prancūzijos institucijos primena, kad 2003-2006 m. buvo laikomasi visų 2003 m. sprendime nustatytų sąlygų ir jos visos buvo įvykdytos. Kita vertus, Prancūzijos institucijos mano, kad šios priemonės nebėra būtinos siekiant išvengti konkurencijos iškraipymo ir kad tolesnis jų taikymas prieštarautų proporcingumo principui atsižvelgiant į restruktūrizavimo pagalbos sumos sumažinimą (dabar ji sumažinta iki 15,81 mln. EUR). Pirmiausia Prancūzijos institucijos mano, kad reikėtų panaikinti sąlygas, kurios dar gali būti taikomos, t. y. sąlygas, susijusias su draudimu atnaujinti SNCM laivyną, kainų diktavimo principo laikymusi nustatant tarifus ir tam tikro reisų skaičiaus išlaikymu;
3.3. IŠVADA
131)
jei vis dėlto Komisija nuspręstų visas naujas priemones ar jų dalį laikyti valstybės pagalba, Prancūzija atkreipia Komisijos dėmesį į tai, kad dėl naujų priemonių, kuriomis užtikrinamas SNCM finansinio pajėgumo atkūrimas, būtų galima išlaikyti konkurenciją aptariamose rinkose, pirmiausia maršrutų į Korsiką rinkoje. Tai, pasak Prancūzijos, yra vienas iš gairėse nurodytų principų, taikomų sanuojant sunkumų patiriančias įmones, kaip šioje byloje priminė Komisija (panaikinto jos sprendimo 283 konstatuojamoji dalis) ir Bendrasis Teismas savo 2005 m. birželio 15 d. sprendime (117 konstatuojamoji dalis). Pirmiausia Bendrasis Teismas priminė, kad Komisija, naudodamasi jai suteikta plačia diskrecija, gali įvertinti, jog įmonės veikla būtina siekiant neleisti aptariamose rinkose susikurti sustiprintai oligopolinei struktūrai;
132)
aptardama kompensacijų, kurių gali būti reikalaujama iš SNCM, nustatymą Prancūzija ragina Komisiją atsižvelgti į rinkos struktūrą. Pavyzdžiui, sumažinus SNCM pajėgumus, bendrovės CFF, kuri jau dabar yra maršrutų į Korsiką rinkos lyderė, padėtis dar labiau sustiprėtų (87);
133)
Prancūzijos institucijų teigimu, atnaujintas restruktūrizavimo planas atitinka 1999 ir 2004 m. gairėse Komisijos nustatytus suderinamumo kriterijus. Jų nuomone, visomis nurodytomis priemonėmis, susijusiomis su SNCM privatizavimu, taip pat turėjo būti užtikrinta, kad nuo 2009 m. pabaigos būtų atkurtas ilgalaikis SNCM finansinis pajėgumas, ir visos šios priemonės neviršija to, kas būtina šiam pajėgumui atkurti;
IV. SUINTERESUOTŲJŲ ŠALIŲ PASTABOS
4.1. DĖL 2002 m. SPRENDIMO PRADĖTI OFICIALIĄ TYRIMO PROCEDŪRĄ
4.1.1. Bendrovės Corsica Ferries (CFF) pastabos
134)
CFF, pirmiausia ginčydama, kad SNCM yra sunkumų patirianti įmonė pagal gaires (88), kelia klausimą dėl SNCM pajėgumo tapti pelninga teikiant paslaugas neremiamais maršrutais. Be to, CFF pažymi, kad, kitaip nei paskelbta restruktūrizavimo plane (89), Livorno maršrutu paslaugos vis dar teikiamos;
135)
aptardama išlaidų mažinimo klausimą CFF apgailestauja, kad ji negali susipažinti su kai kuriais restruktūrizavimo plane, kurį kritikavo jos atstovai (90), pateiktais duomenimis;
136)
CFF laikosi nuomonės, kad Prancūzijos institucijų skaičiavimai, pagal kuriuos gaunama 76 mln. EUR suma, visiškai neatitinka tikrovės (91), o jų nustatytas nuosavo kapitalo ir finansinių įsiskolinimų santykio rodiklis (79 %) - per didelis (92). Dėl SNCM priklausančių kitų bendrovių akcijų CFF pažymi, kad kai kurios patronuojamosios bendrovės šios laivybos bendrovės veiklai nenaudingos (93);
137)
taigi, pasak CFF, pagalbos planu siekiama apeiti Kabotažo reglamentą ir paskelbtą konkursą paslaugoms maršrutu Marselis-Korsika teikti padaryti beprasmį. CFF primygtinai prašo, kad planuojama pagalba nebūtų sudarytos sąlygos, dėl kurių SNCM komercinė pasiūla taptų agresyvesnė. Ji siūlo, kad restruktūrizavimo pagalba būtų suteikta tik 2007 m. ir tik tuo atveju, jei SNCM nelaimėtų būsimo 2006 m. konkurso, nes tai vienintelis scenarijus, pagal kurį, CFF manymu, ši valstybinė laivybos bendrovė tikrai patirtų sunkumų;
4.1.2. STIM pastabos
138)
pagrindinė CMN akcininkė STIM teigia, kad SNCM priklausančios CMN akcijos turi būti nagrinėjamos tik kaip finansinis turtas. Pasak STIM, CMN ir SNCM yra nepriklausomos bendrovės ir konkuruoja teikdamos paslaugas maršrutais, kuriais vežama ne iš Marselio, nors jos abi yra pasirašiusios įgaliojimo teikti viešąsias paslaugas sutartį;
139)
rašte nurodyta, kad STIM planuoja įsipareigoti „perpirkti visas SNCM priklausančias CMN akcijas arba jų dalį (pageidautina visas)“, kurias grupė įvertino 15-17 mln. EUR, jeigu Komisija galutiniame savo sprendime nustatydama sąlygas nuspręstų, kad „toks perleidimas yra būtinas siekiant tinkamai suderinti restruktūrizavimo planą“;
4.1.3. Vietos valdžios institucijų atstovų pastabos
140)
Marselio miesto meras, Ronos deltos departamento generalinės tarybos pirmininkas ir Provanso-Alpių-Žydrojo Kranto regiono tarybos pirmininkas pabrėžia, kad SNCM ekonominė veikla yra svarbi regiono ekonomikai;
141)
Provanso-Alpių-Žydrojo Kranto regiono tarybos pirmininkas priduria, kad, jo nuomone, sudarytos visos sąlygos tam, kad pagal SNCM restruktūrizavimo planą būtų užtikrintas įmonės finansinis pajėgumas;
142)
Korsikos asamblėjos vykdomosios valdybos pirmininkas atsiuntė šios asamblėjos 2002 m. gruodžio 18 d. nutarimą, kuriame ji nurodo „palankiai vertinanti“ SNCM rekapitalizavimo planą;
4.1.4. Korsikos transporto tarnybos (pranc. Office des Transports de Corse, OTC) pastabos
143)
OTC pažymi, kad SNCM šiuo metu yra vienintelė bendrovė, galinti įvykdyti sutarties reikalavimus, susijusius su keleivių srautu, ir jai nutraukus veiklą „iš karto labai sumažėtų paslaugų“. Be to, OTC primena SNCM reikšmę Korsikos ekonomikai;
4.2. DĖL 2006 m. SPRENDIMO IŠPLĖSTI PROCEDŪROS TAIKYMO SRITĮ
4.2.1. Corsica Ferries France (CFF) pastabos
144)
CFF atkreipia dėmesį į aptariamų finansinių sumų dydį, jų neproporcingumą, palyginti su SNCM apyvarta, ir į tai, kad šios sumos bendrovei SNCM buvo pervestos Komisijai dar neįvertinus jų pagal EB sutarties 87 straipsnio 1 dalį;
145)
CFF atkreipia Komisijos dėmesį, kad Prancūzijos valstybės parama bendrovei SNCM turi strateginę reikšmę CFF plėtrai. Anot jos, šiomis nepatvirtintomis priemonėmis bendrovei SNCM būtų sudarytos sąlygos vykdyti labai agresyvią tarifų politiką, susijusią su maršrutais, kuriuose CFF veikia jau dešimt metų ir kuriuose pirmą kartą nuo savo atėjimo į rinką ji prarastų dalį rinkos;
146)
dėl bendrovės pardavimo konkurso procedūros CFF mano, kad ši procedūra nebuvo visiškai skaidri, nes atrinkta įmonė, BCP, nebevadovauja SNCM veiklai - savo vietą ji užleido grupei VT. Be to, finansinės sąlygos pasikeitė ir tapo daug palankesnės pirkėjams, todėl CFF kyla klausimas dėl vienodo požiūrio į investuotojus principo, kurio turėjo būti laikomasi vykdant visą operaciją;
147)
dėl neigiamos 158 mln. EUR pardavimo kainos CFF abejoja, ar šiuo atveju taikytas apdairaus rinkos ekonomikos investuotojo kriterijus. Viena vertus, CFF kyla klausimas, ar galima manyti, kad aptariamą operaciją valstybė vykdė kartu su atitinkamais privačiais veiklos vykdytojais, kurie kartu atliko didelę kapitalo injekciją (ir panašiomis sąlygomis kaip jie), nes valstybė bendrovę rekapitalizavo prieš akcininkų atliktą bendrą rekapitalizavimą ir prieš priimant naują restruktūrizavimo planą. Kita vertus, CFF mano, kad pablogėjus SNCM finansinei padėčiai apdairus investuotojas būtų ėmęsis priemonių anksčiau ir neleidęs savo investicijai nuvertėti (94);
148)
CFF nuomone, remtis byla ABX Logistics nederėtų. Ji pabrėžia ne tik tai, kad šios bylos aplinkybės yra visai kitokios, bet ir tai, kad jos atveju pagalbos gavėjas įnešė didelį įnašą, o SNCM to tikrai nepadarė. Be to, CFF manymu, 2006 m. Komisijos sprendime neatsižvelgiama į išlaidas, susijusias su tikėtinu ieškinių pateikimu atitinkamos įmonės likvidavimo atveju. Šiuo klausimu CFF mano, kad nacionalinių teismų praktika, kuria Prancūzija remiasi siekdama pateisinti išlaidas, kurias būtų tekę padengti SNCM likvidavimo atveju, šiuo atveju netaikytina. Iš tikrųjų, pasak CFF, Kasacinis teismas byloje Mines et produits chimiques de Salsignes aptaria ne tiesioginę valstybės akcininkės atsakomybę įmonės, kurios akcininkė ji yra, likvidavimo atveju, o veikiau galimybę prieš valstybinę pramonės ir prekybos įmonę pareikšti ieškinį dėl socialinių skolų padengimo ir tai, kad šios įstaigos vadovai negali išvengti savo įsipareigojimų kreipdamiesi pagalbos į valdžios institucijas;
149)
dėl galimybės šiuo atveju taikyti Ruano apeliacinio teismo sprendimą, priimtą byloje Aspocomp, CFF teigia, kad šiame sprendime nagrinėjamas atvejis, kai patronuojančioji bendrovė buvo įpareigota už „susitarimo nesilaikymą“ išmokėti socialines kompensacijas patronuojamosios bendrovės darbuotojams (nesilaikyti šio susitarimo leido patronuojančioji bendrovė), labai skiriasi nuo SNCM bylos aplinkybių. Todėl nekyla realios grėsmės, kad CGMF ar valstybė bendrovės teisminio likvidavimo atveju būtų įpareigota sumokėti išeitines kompensacijas. Beje, CFF abejoja dėl apskaičiuoto kitų socialinių išlaidų įverčio, nes atrodo, kad ekspertai, kurių paprašyta nustatyti šias išlaidas, pateikia skirtingas sumas;
150)
CFF mano, kad šiuo atveju taikant Bendrijos teismų praktiką - sprendimus Gröditzer ir Hytasa - galima padaryti tik išvadą, kad valstybė elgėsi ne kaip neformalus investuotojas, nes remiantis šia teismų praktika valstybės kapitalo injekcija buvo susijusi su 75 % jos turėtų SNCM akcijų pardavimu, todėl tiek pat sumažėjo tikimybė gauti pelno;
151)
galiausiai CFF mano, kad lyginant įmonės likvidavimo ir rekapitalizavimo išlaidas reikėtų atsižvelgti į turto, kuris abiem atvejais perleidžiamas pirkėjui, vertę. CFF nuomone, perėmėjams perleisto turto vertė yra 640-755 mln. EUR (95) atsižvelgiant į SNCM naudojamų laivų rinkos vertę, kuri, pasak CFF, 2006 m. rugpjūčio mėn. buvo 644-664 mln. EUR;
152)
dėl priemonių, taikytų atlikus 2002 m. rekapitalizavimą, laikymo restruktūrizavimo pagalba CFF mano, kad nors laikotarpiu iki pirmojo rekapitalizavimo, kuriam skirta 142,5 mln. EUR, SNCM atitinka 2004 m. gairėse nustatytas sunkumų patiriančios įmonės sąlygas, labai abejotina, ar ji šias sąlygas atitinka laikotarpiu iki antrojo kapitalo padidinimo 8,75 mln. EUR, nes nuosavas įmonės kapitalas buvo atkurtas;
153)
aptardama įmonės finansinį pajėgumą CFF pabrėžia, kad parduota tik dalis bendrovės SNCM ir kad ji gali būti susigrąžinta atsižvelgiant į atsisakymo perimti bendrovę nuostatas, dėl kurių sutarta su perėmėjais. Tai kelia didelių abejonių dėl perėmėjų noro ir gebėjimo atgaivinti SNCM, taigi ir ilgalaikio įmonės finansinio pajėgumo perspektyvų. Be to, CFF nurodo, kad, kitaip nei reikalaujama 2004 m. gairėse, Prancūzijos institucijos nenumatė atsisakyti veiklos, kuri struktūriniu požiūriu būtų nuostolinga net atlikus restruktūrizavimą (96). CFF taip pat skeptiškai vertina išlaidų mažinimo planą, nes SNCM laivynas netgi buvo padidintas (97), ir darbuotojų skaičiaus mažinimo planą, pirmiausia atsižvelgdama į tai, kad nepavyko įgyvendinti 2002 m. socialinio plano;
154)
CFF abejoja, ar nauja pagalba nėra didesnė nei būtina, nes, viena vertus, neaišku, kas priskiriama socialinėms išlaidoms, kita vertus, pagal 2006 m. balandžio 28 d. SNCM visuotinio susirinkimo protokolą dalis šios pagalbos skiriama 2006 ir 2007 m. bendrovės veiklos nuostoliams padengti. CFF taip pat mano, kad SNCM perėmėjai prie įmonės restruktūrizavimo prisideda nedaug;
155)
CFF nuomone, siekiant išvengti nederamo konkurencijos iškraipymo reikia toliau reikalauti iš SNCM kompensacijų, kurios jai nustatytos 2003 m., ir šias kompensacijas patikslinti, taip pat papildyti naujomis kompensacijomis, susijusiomis su SNCM užimamos rinkos dalies mažinimu (98). Be to, CFF mano, kad dalis 2003 m. sprendime bendrovei SNCM nustatytų priemonių nebuvo įgyvendinta. CFF teigimu, SNCM, pažeisdama 2003 m. Komisijos sprendimo 2 straipsnį, įsigijo naujų laivų. Be to, pažeisdama šio sprendimo 3 straipsnį SNCM nepardavė jai priklausančių CCM akcijų. Galiausiai SNCM pažeidė minėto sprendimo 4 straipsnį, nes nuo 2003 m. vykdė agresyvią tarifų politiką, nustatydama mažesnes kainas už tas, kurias taikė CFF (SNCM bilietai už tokias pat ar panašias paslaugas kainavo iki 30 % pigiau);
156)
aptardama antrąjį rekapitalizavimą, kuriam skirta 8,75 mln. EUR, CFF mano, kad valstybės ir privati investicija ne tik turi būti skirtos kartu, bet ir privati investicija turi būti didelė ir atlikta panašiomis sąlygomis kaip ir valstybės investicija; tai veiksniai, dėl kurių valstybės investicija laikoma teisėta. Aptariamu atveju šios dvi sąlygos nebuvo įvykdytos. Viena vertus, perėmėjų investicija, susijusi tik su pirmuoju kapitalo padidinimu 142,5 mln. EUR, nėra didelė. Kita vertus, perėmėjų investicija nebuvo atlikta panašiomis sąlygomis į tas, kuriomis skirta valstybės investicija, pirmiausia atsižvelgiant į atsisakymo perimti bendrovę nuostatas ir laukiamą grąžą, susijusią su nekontroliniu CGMF akcijų paketu;
157)
aptardama 38,5 mln. EUR vertės socialines priemones CFF nepritaria tam, kad ši suma būtų laikoma pagalba atskiriems asmenims. Iš tiesų nors ši suma tikrai išmokama tiesiogiai SNCM darbuotojams, CFF pabrėžia, kad priemonė gali turėti teigiamą netiesioginį poveikį bendrovei SNCM, pirmiausia susijusį su socialinės aplinkos pagerėjimu;
4.2.2. STIM pastabos
4.2.2.1. Dėl priemonių, taikytų atlikus 2002 m. rekapitalizavimą
158)
dėl neigiamos 158 mln. EUR pardavimo kainos STIM mano, kad ši kaina nėra rinkos kaina, nustatyta surengus atvirą ir nediskriminacinį konkursą, nes rekapitalizavimas atliktas kitokiomis sąlygomis negu tos, kurios paprastai turi paskatinti neformalų investuotoją imtis veiksmų. Iš tikrųjų STIM mano, kad atsižvelgiant į balansinį perkainotą grynąjį turtą blogiausiu atveju įmonę būtų galima likviduoti valstybei nepatyrus išlaidų ar net gavus likvidavimo pelno; kad pardavimo kaina, palyginti su įmonės verte (STIM apskaičiavo, kad ši vertė lygi 350 mln. EUR), labai maža ir kad pagalba neproporcinga, palyginti su įmonės poreikiais;
159)
STIM taip pat atkreipia Komisijos dėmesį į tai, kad, perleidžiant įmonę privačiojo sektoriaus subjektams, atsisakymo perimti bendrovę nuostata taikyta pernelyg plačiai;
160)
galiausiai STIM nepritaria tam, kad pardavimas už neigiamą kainą būtų grindžiamas prielaida, jog įmonę sunku likviduoti dėl socialinių aspektų, nes ši prielaida atrodo nelabai tikroviška;
161)
dėl antrojo rekapitalizavimo, kuriam skirta 8,75 mln. EUR, STIM mano, kad atliekant šią kapitalo injekciją nebuvo laikomasi neformalaus rinkos ekonomikos investuotojo principo, nes investicijų grąžos garantijos buvo per mažos. STIM ginčija argumentą, kad privačios ir valstybės investicijos atliktos kartu, - toks argumentas pateiktas siekiant paneigti, kad ši injekcija yra valstybės pagalba. Aplinkybė, kad investicijos atliktos kartu (jeigu ji būtų įrodyta), yra tik vienas požymis, ir vien ji negali būti vertinimo kriterijus (99). Galiausiai STIM tvirtina, kad ši injekcija - tai Prancūzijos Vyriausybės perėmėjams suteikta garantija, kad SNCM bus įgaliota teikti viešąsias maršrutų į Korsiką paslaugas;
162)
dėl 38,5 mln. EUR pagalbos atskiriems asmenims STIM mano, kad šia suma iš tikrųjų siekiama suteikti SNCM galimybę laikytis tam tikrų esminių reorganizavimo plano, pateikto Komisijai, nuostatų (pirmiausia susijusių su darbuotojų skaičiaus mažinimu), kurios nebuvo įgyvendintos;
4.2.2.2. Dėl suderinamumo su 2004 m. gairėmis
163)
STIM nuomone, SNCM gauta pagalba yra didesnė nei būtina. Atsižvelgiant į 2004 m. gairėse nustatytas sąlygas SNCM ir perėmėjai prie restruktūrizavimo plano prisidėjo nepakankamai, ir neįrodyta, kad SNCM padėtis buvo tokia išskirtinė, kad dėl jos būtų pagrįstas mažesnis jos pačios indėlis. Be to, STIM pabrėžia, kad 2006 m. suteikta pagalba neproporcinga, nes dėl jos SNCM galėjo sukaupti atsargų būsimiems nuostoliams padengti. Galiausiai tai, kad SNCM nenumatė parduoti įmonės išlikimui nebūtino turto, prieštarauja 2004 m. gairėse nustatytiems reikalavimams;
164)
STIM mano, kad lėšos išmokėtos pažeidžiant 2004 m. gairėse nustatytą išskirtinumo principą. Įmonės finansinės padėties pablogėjimas ir socialiniai konfliktai negali būti nagrinėjami kaip išskirtinės, nenumatytos ir nuo pagalbą gavusios įmonės nepriklausančios aplinkybės;
165)
todėl STIM reikalauja papildomos kompensacijos, kuri būtų lygi pusei suteiktos pagalbos (t. y. 98,25 mln. EUR), - parduoti dar vieną laivą ir SNCM tiesiogiai bei netiesiogiai valdomas CMN akcijas. Šiuo klausimu STIM tvirtina, kad pagal 2004 m. restruktūrizavimo pagalbos gaires šios akcijos nėra strateginės, nes jos nebūtinos „įmonės išlikimui“ ir nėra neperleidžiamas turtas;
166)
STIM taip pat teigia, kad SNCM ir CMN tariamos sąveikos nėra, nes SNCM neturi jokios faktinės įtakos valdant ir plėtojant CMN. Galiausiai STIM pabrėžia, kad, kaip nustatė Paryžiaus apeliacinis teismas, akcininkų susitarimas, kuriuo buvo saistomos abi įmonės, nebegalioja nuo 2006 m. kovo 15 d., kai CMN jį nutraukė;
4.2.3. SNCM pastabos
167)
SNCM Komisijai pateikė dokumentus, kuriuose patikslinama ekonominė ir konkurencinė bendrovės padėtis; prie šių dokumentų pridėta teisinių konsultacijų ataskaita, kurioje įvertinta tikimybė, kad vykdant likvidavimo procedūrą teismo bus paprašyta įvertinti valstybės, kaip bendrovės faktinės vadovės, investiciją, atliktą prieš privatizuojant bendrovę;
168)
advokatų kontora Baker & McKenzie, kurios konsultacijų paprašė SNCM, padarė išvadą, kad remiantis bendrovės socialiniais dokumentais, papildytais kontrolės institucijų raštais, patikrų medžiaga ir ataskaitomis, valstybė turi […] (60) sprendimai (100) […] (60) įstaigos (101), […] (60) socialinės įstaigos (102). Be to, ataskaitoje pabrėžta, kad […] (60) SNCM (103). Galiausiai šioje ataskaitoje pažymėta, kad […] (60) SNCM;
169)
tuo remdamasis SNCM ekspertas daro išvadą, kad labai tikėtina, jog Marselio komercinių bylų teismas būtų pripažinęs valstybę faktine bendrovės vadove;
170)
be to, iš faktų, pirmiausia nustatytų Audito Rūmų ataskaitose, matyti, kad Prancūzijos valstybei, faktinei SNCM vadovei, priskirtinos valdymo klaidos prisidėjo prie nustatyto SNCM turto trūkumo. Be kita ko, ataskaitoje nurodytos tokios valdymo klaidos: pasirinkimas […] (60) komercinis. Žala dėl valstybės padarytų valdymo klaidų siekia […] (60);
171)
taigi atsižvelgdamas į šias aplinkybes SNCM ekspertas mano, kad pareiškus ieškinį dėl įsipareigojimų padengimo valstybė visiškai neabejotinai būtų įpareigota padengti visą trūkstamą turtą arba jo dalį, nes ji buvo labai įsitraukusi į SNCM valdymą, padarė akivaizdžių valdymo klaidų ir turi pakankamų finansinių išteklių;
172)
remdamasis atitinkama teismų praktika SNCM ekspertas daro išvadą, kad jei SNCM būtų buvusi likviduota, visiškai neabejotina, kad valstybė būtų įpareigota padengti visas SNCM socialines skolas. Valstybė akcininkė būtų turėjusi padengti 85-100 % nustatyto turto trūkumo (t. y. 316,6-385,7 mln. EUR). Todėl valstybė, nusprendusi privatizuoti SNCM ir jos nuosavą kapitalą iš anksto padidinusi 158 mln. EUR, pasielgė kaip apdairus investuotojas;
V. PRANCŪZIJOS INSTITUCIJŲ PASTABOS DĖL SUINTERESUOTŲJŲ ŠALIŲ PASTABŲ
5.1. PRANCŪZIJOS INSTITUCIJŲ PASTABOS DĖL SUINTERESUOTŲJŲ ŠALIŲ PASTABŲ, SUSIJUSIŲ SU 2002 m. SPRENDIMU PRADĖTI OFICIALIĄ TYRIMO PROCEDŪRĄ
5.1.1. Dėl CFF pastabų
173)
Prancūzijos institucijos pažymėjo, kad kai kurie CFF pateikti duomenys, susiję su SNCM pasiūla, yra netikslūs;
174)
valstybė mano, kad, kitaip nei teigia CFF, restruktūrizavimo planas buvo parengtas taip, kad būtų galima nedelsiant atgaivinti SNCM ir sudaryti sąlygas jos finansiniam pajėgumui užtikrinti vidutinės trukmės ir ilguoju laikotarpiu. Prancūzijos institucijos patikslina, kad didelė išlaidų mažinimo plano dalis jau įgyvendinta. Sumažintas laivų skaičius ir pagal pramoninį planą vykdoma turto pardavimo programa. Pertvarkyti maršrutai, pasiekti pirmieji rezultatai vykdant su tarpiniu vartojimu susijusių išlaidų mažinimo veiksmų planą. Galiausiai laipsniškai įgyvendinama su darbo vietomis susijusi pramoninio plano dalis. Be to, 2001 m. SNCM sukaupė 21,3 mln. EUR sumą, skirtą restruktūrizavimo priemonėms (visų pirma darbo vietų išsaugojimo planui) finansuoti;
175)
aptardamos pagalbos sumos nustatymą Prancūzijos institucijos patvirtina, kad nuosavo kapitalo ir visų skolų santykio rodiklis, lygus 0,79, iš tikrųjų yra nurodytas daugumos laivybos bendrovių balansuose, išskyrus ypatingus atvejus. Prancūzijos institucijų teigimu, 0,497 lygus rodiklis, kurį CFF pateikė kaip 2001 m. bendrovės CMN rodiklį, netikslus, nes apskaičiuotas neatsižvelgiant į balanse nurodytą likvidųjį turtą. Ištaisius šį trūkumą, CMN rodiklis yra 0,557. Pasak Prancūzijos institucijų, bet kuriuo atveju šis rodiklis bendrovei CMN yra per mažas; tai rodo ir 2002 m. susidariusi sudėtinga CMN padėtis, susijusi su grynaisiais pinigais. Iš tikrųjų siekdama finansuoti grynųjų pinigų trūkumą, kurio nefinansavo bankai, CMN iš STIM turėjo pasiskolinti iki 8 mln. EUR;
5.1.2. Dėl STIM pastabų
176)
Prancūzijos institucijos teigia, kad SNCM priklausančios CMN akcijos negali būti nagrinėjamos tik kaip finansinis turtas, kaip neva tvirtina STIM. Prancūzija laikosi pozicijos, kad SNCM strategiškai labai svarbu turėti CMN akcijų. Šių akcijų pardavimas, pasak jos, ne tik prieštarautų pramoninei logikai, bet ir būtų didelė strateginė klaida;
5.1.3. Dėl vietos valdžios institucijų atstovų pastabų
177)
nors Prancūzija iš esmės sutinka su tuo, kas išdėstyta Provanso-Alpių-Žydrojo Kranto regiono tarybos pirmininko rašte, vis dėlto ji pažymi, kad, kitaip nei teigiama šio rašto 2 punkte (104), pasiūla maršrutais, kuriais žemyninė Prancūzija sujungiama su Korsika, nėra „per didelė, palyginti su paklausa“, ir kad SNCM tarifų politika atitinka jos prisiimtus įsipareigojimus nesukelti tarifų karo ir nediktuoti kainų;
5.2. DĖL SUINTERESUOTŲJŲ ŠALIŲ PASTABŲ, SUSIJUSIŲ SU 2006 m. SPRENDIMU
178)
Prancūzija pažymi, kad apskritai daugelis STIM ir CFF pastabų sutampa su šių bendrovių pastabomis, kurios Komisijai jau buvo pateiktos 2003 m. Pirmiausia Prancūzija pabrėžia, kad pareiškus ieškinį dėl 2003 m. liepos 9 d. Komisijos sprendimo panaikinimo CFF pastabos buvo pateiktos Pirmosios instancijos teismui; daugumą šių pastabų ir Komisija, ir šis teismas atmetė;
5.2.1. Dėl pirmalaikio priemonių, nurodytų pirmajame restruktūrizavimo plane ir jo pakeitimuose, įgyvendinimo
179)
į bendrą pastabą, kad priemones, kurias galima laikyti pagalba, Prancūzija įgyvendino pirma laiko, Prancūzijos institucijos atsakė, kad tokį įgyvendinimą galima pagrįsti procedūros išskirtinumu (2005 m. buvo panaikintas 2003 m. liepos 9 d. Komisijos sprendimas, kuriuo leidžiama teikti pagalbą), o ne Prancūzijos institucijų nenoru vykdyti pagal EB sutartį jai tenkančius įpareigojimus. Beje, Prancūzija patikslina, kad vadovaudamasi valstybių narių ir Komisijos lojalaus bendradarbiavimo principu nuolat informavo Komisiją apie bylos eigą ir įvairias priemones, kurių imtasi nuo 2005 m. sausio mėn.;
180)
aptardamos šias priemones Prancūzijos institucijos mano, kad nė viena jų nėra pagalba, todėl EB sutarties 88 straipsnio 3 dalis in fine joms netaikoma, taigi ir sustabdyti jų įgyvendinimą neprivaloma;
5.2.2. Dėl priemonių, taikytų atlikus 2002 m. rekapitalizavimą
181)
aptardama pardavimo procedūrą Prancūzija patikslina, kad ji iš pat pradžių nustatė įprastus atrankos kriterijus, iš esmės remdamasi už SNCM vertybinius popierius pasiūlyta kaina ir papildomai - kitais kriterijais (pramoniniu planu, socialiniu planu ir t. t.), įskaitant sumą, kurią kandidatai, atlikdami rekapitalizavimą, pasirengę investuoti į bendrovę. Prancūzija griežtai atmeta trečiųjų šalių argumentą, kad pardavimo procedūra nebuvo skaidri, ir primena, kad šiuo atveju valstybė padarė netgi daugiau, nei privalėjo pagal ir taip griežtus privalomus įpareigojimus, nustatytus įstatymuose ir kituose teisės aktuose ir taikomus parduodant valstybės akcijas. Prancūzija primena, kad, BCP pateikus pasiūlymą išpirkti 100 % SNCM vertybinių popierių, toliau veiksmai buvo vykdomi labai sudėtingomis finansinėmis ir socialinėmis aplinkybėmis ir kad, prie BCP pasiūlymo prisidėjus VT, operacijos komercinės ir finansinės sąlygos nepasikeitė (išskyrus kapitalo pasiskirstymą);
182)
dėl neigiamos 158 mln. EUR kainos Prancūzijos institucijos primena, kad atsižvelgiant į 2005 m. rugsėjo 30 d. SNCM finansinę padėtį įmonė buvo parduota rinkos kaina ir kad toks pardavimas ekonominiu požiūriu buvo naudingesnis nei įmonės likvidavimas. Šiuo klausimu Prancūzijos institucijos patikslina, kad įmonės, kuriai gresia likvidavimas, pardavimo atveju neformalaus investuotojo kriterijaus taikymas turi būti vertinamas ne kaip siekis gauti „valstybės investicijos grąžą“, o kaip pastangos išvengti didesnių nuostolių, kurių akcininkas patirtų brangesnio įmonės likvidavimo atveju;
183)
aptardama sumokėtą kainą Prancūzija ginčija argumentą, kad SNCM buvo parduota už jos tikrosios vertės neatitinkančią kainą. Visų pirma ji nesutinka su STIM apskaičiuota įmonės verte (apie 350 mln. EUR), nes STIM atsižvelgia tik į tuos balanso duomenis, dėl kurių įmonės vertė padidėja remiantis balanse nurodytu nuosavu kapitalu (ypatingieji atskaitymai, su laivais susijęs likutinis pelnas ir t. t.), ir neatsižvelgia į įsipareigojimų dalyje pateiktus duomenis, pagal kuriuos ši vertė sumažėja. Šis grynai buhalterinis apskaičiavimo metodas neatitinka laivybos įmonės, kokia yra SNCM, ekonominės tikrovės, - ši įmonė turi į balansą įtraukto vertingo turto, tačiau taip pat jos pelningumas nedidelis ir ji turi didelių į balansą neįtrauktų įsipareigojimų;
184)
Prancūzijos institucijos taip pat atmeta CFF argumentą, kad nustatyta SNCM laivyno rinkos vertė per maža (CFF skaičiavimais, ji siekia 406,5-426,5 mln. EUR). Prancūzijos institucijos teigia, kad į CFF skaičiavimus įtraukti laivai nėra 2005 m. rugsėjo 30 d. SNCM priklausę laivai. Nesumažinant laivų rinkos vertės nepaisoma aplinkybių, kuriomis vyktų galimas teisminis šio turto likvidavimas, ir galiausiai data, pasirinkta šiai rinkos vertei apskaičiuoti, t. y. 2006 m. rugpjūčio mėn., nėra galimo SNCM likvidavimo data, kuria reikėtų remtis, t. y. 2005 m. rugsėjo 30 d. Beje, Prancūzija pažymi, kad jeigu būtų taikomas CFF siūlomas skaičiavimo metodas, neigiama kaina būtų tris kartus mažesnė nei pagal Sprendimą Gröditzer privaloma turto likvidavimo vertė, taigi tai būtų naudingiau nei pagal Prancūzijos institucijų Komisijai pateiktas prielaidas;
185)
atsakydamos į CFF argumentą, kuriuo Sprendimo Gröditzer taikymas ginčijamas remiantis tuo, kad bendrovei SNCM skirta valstybės kapitalo injekcija buvo susijusi su 75 % valstybės turėtų šios bendrovės akcijų pardavimu, todėl tiek pat sumažėjo tikimybė gauti pelno, Prancūzijos institucijos primena, kad neigiama 158 mln. EUR pardavimo kaina - tai viso SNCM kapitalo pardavimo kaina; pardavus šį kapitalą skirta nauja 25 % valstybės investicija, kurios metinė grąža yra […] (60) proc. Taigi Prancūzija mano, kad investicijos grąža užtikrinta, nes valstybė turi 25 % bendrovės akcijų, ir yra garantija, kad šių akcijų grąža bus labai didelė;
186)
Prancūzija taip pat ginčija CFF pateiktą argumentą, kad šiuo atveju negalima taikyti byloje ABX taikyto metodo, pirmiausia pagrįsto faktinių SNCM likvidavimo išlaidų analize ir tikimybė, kad valstybė gali būti laikoma atsakinga už įmonės įsipareigojimus, jei būtų pateiktas ieškinys dėl įsipareigojimų padengimo, nurodytas Prancūzijos kolektyvinių procedūrų nuostatose ir patvirtintas nacionalinių teismų praktika (2005 m. kovo 22 d. Ruano apeliacinio teismo sprendimas). Nors Prancūzijos institucijos mano, kad nagrinėjant šį ieškinį valstybės, kaip bendrovės SNCM vadovės, veiksmų nebūtų galima laikyti kalte, jos pabrėžia, jog yra labai didelė tikimybė, kad nacionalinis teismas pagal minėtą teismų praktiką, kuri šiuo atveju taikytina, valstybę pripažintų kalta dėl SNCM turto trūkumo, nes nustatyti lankstūs kriterijai, susiję su valdymo klaidos pripažinimu pagal Prekybos kodekso L. 651-2 straipsnį;
187)
dėl rekapitalizavimo, kuriam skirta 8,75 mln. EUR, Prancūzija primena, kad, kitaip nei tvirtina CFF ir STIM, ši kapitalo injekcija nėra valstybės pagalba, nes investicija atlikta kartu, panašiomis jos pasirašymo sąlygomis ir valstybė per CGMF gavo didesnę grąžą nei vidutinė;
188)
pirmiausia Prancūzijos institucijos patikslina, kad dėl atsisakymo perimti bendrovę nuostatų investuotojų lygybės principas nepažeistas, nes šios nuostatos buvo numatytos vykdant 100 % SNCM kapitalo pardavimą, o ne vėliau atliekant rekapitalizavimą, kuriam skirta 35 mln. EUR;
189)
be to, Prancūzija primena, kad, palyginti su perėmėjų investicija, jos investicija yra daug mažesnė, nes su perėmėjų investicija (26,25 mln. EUR) reikia lyginti tik 8,75 mln. EUR sumą. Iš tikrųjų pirmąjį rekapitalizavimą, kuriam skirta 142,5 mln. EUR, reikia nagrinėti tik lyginant su likvidavimo kaina;
190)
galiausiai Prancūzija ginčija STIM argumentą, kad ši kapitalo injekcija yra privatiems perėmėjams suteikta garantija, jog SNCM bus įgaliota teikti viešąsias maršrutų į Korsiką paslaugas. Prancūzijos institucijos teigia, kad šis kapitalo didinimas atliktas apdairiai, nesusijęs su įmonės veiklos rezultatais ir kad, bendrovę SNCM įgaliojus teikti viešąsias paslaugas, laukiama šios investicijos grąža nepadidėtų;
191)
aptardama 38,5 mln. EUR vertės socialines priemones Prancūzija pakartojo argumentą, kad šios priemonės - tai pagalba atskiriems asmenims ir kad valstybės įsipareigojimas jas finansuoti negali būti laikomas netiesioginės naudos suteikimu įmonei, nes šiomis priemonėmis papildomi įsipareigojimai, kurie SNCM tenka pagal tam tikrus teisės aktus ir sutartis. Be to, Prancūzija primena, jog taikant šias priemones būtų galima užtikrinti, kad darbuotojai neišeitų iš darbo (jei šių priemonių nebūtų, su tokiais darbuotojais susijusias išlaidas turėtų padengti SNCM);
192)
Prancūzijos institucijos patikslina, kad, kitaip nei teigia CFF, šie 38,5 mln. EUR nesusiję su darbuotojų skaičiaus mažinimu, numatytu pagal 2003 m. socialinį planą, nes darbuotojų skaičius, nors ir pavėluotai, jau buvo sumažintas. Taigi naujuoju socialiniu planu papildomos pirmosios 2003 m. socialinės priemonės;
5.2.3. Dėl suderinamumo su gairėmis
193)
Prancūzija mano, kad atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, nagrinėtina pagalbos suma yra 15,81 mln. EUR;
194)
Prancūzijos institucijos mano, kad, kitaip nei teigia CFF, atlikus pirmąjį rekapitalizavimą, dėl kurio SNCM galėjo atkurti savo nuosavą kapitalą, bendrovė išliko sunkumų patiriančia įmone pagal 2004 m. gairių 11 punktą, nes šio rekapitalizavimo tikslas buvo užtikrinti bendrovės veiklos tęstinumą;
195)
Prancūzija nesutinka su CFF teiginiais, kad atlikti naujų finansinių injekcijų į įmonės kapitalą valstybė neprivalėjo, nes SNCM galėjo pasinaudoti banko kreditu. Šiuo klausimu Prancūzijos institucijos nurodo, kad 2005 m. rugpjūčio 24 d. bankai atsisakė bendrovei SNCM suteikti naujų likvidumo linijų, todėl vienintelės įmanomos alternatyvos buvo privatizuoti arba likviduoti įmonę;
196)
Prancūzija ginčija CFF ir STIM pateiktus argumentus, kad 2002 m. restruktūrizavimo planas nebuvo įvykdytas; šis planas, nepaisant vėlavimo, buvo įgyvendintas ir padėjo pasiekti tikslus 2005 m. Dėl su SNCM nesusijusių veiksnių pablogėjus jos ekonominei ir finansinei padėčiai reikėjo pratęsti planą, apie kurį pranešta 2002 m., ir įtraukti naujų priemonių;
197)
Prancūzija mano, kad SNCM atgaivinimo perspektyvos geros ir kad taikant priemones, kurias numatė naujieji akcininkai, pirmiausia įgyvendinant socialinį planą, pertvarkant tam tikrus maršrutus ir atnaujinant kai kuriuos laivus, įmonės finansinį pajėgumą bus galima atkurti. Šiuo klausimu Prancūzija pažymi, kad atsižvelgiant į gautas pajamas, susijusias su įgaliojimu teikti viešąsias paslaugas (sudarančias apie [50-70] (60) proc. SNCM apyvartos), ir dideles nustatytąsias išlaidas bei didelius sunkumus, susijusius su šešių laivų, naudotų teikiant paslaugas maršrutu Marselis-Korsika, perkėlimu į kitą maršrutą, įgaliojimas teikti viešąsias paslaugas yra įmonės strategijos ir jos finansinio pajėgumo užtikrinimo pagrindas;
198)
aptardama klausimą, kad pagalba yra ne didesnė nei būtina, Prancūzija mano, kad restruktūrizavimo išlaidos neviršija restruktūrizavimui įgyvendinti būtinos sumos. Šiuo klausimu Prancūzijos institucijos primena, kad, kaip 2003 m. sprendime pripažino Komisija, pati įmonė savo ištekliais pakankamai prisidėjo prie restruktūrizavimo plano, pardavusi turto už 30,2 mln. EUR. Be to, atsižvelgiant į kitą už 12,2 mln. EUR SNCM parduotą turtą, visas įmonės nuosavas įnašas siekia 42,38 mln. EUR. Prancūzija mano, kad ši suma yra daug didesnė už nuosavo įnašo, būtino siekiant patvirtinti restruktūrizavimo pagalbą, sumą, kuri galiausiai siekia 15,81 mln. EUR, nes kitos priemonės nėra valstybės pagalba;
5.2.4. Dėl 2003 m. Komisijos sprendimu nustatytų sąlygų ir galimų naujų kompensacijų
199)
Prancūzijos institucijos tvirtina, kad, kitaip nei teigia STIM ir CFF, jos įvykdė visas 2003 m. sprendime nustatytas sąlygas, kurių laikėsi iki 2006 m. pabaigos, pirmiausia išlaikydamos vienuolikos laivų laivyną ir taikydamos mažesnius tarifus nei konkurentai;
200)
beje, Prancūzija mano, kad pagal naują galutinį sprendimą kompensacijų, kurių turi būti reikalaujama iš SNCM, dydį reikėtų patikslinti atsižvelgiant į tai, kad restruktūrizavimo pagalba dabar yra ne 69,3 mln. EUR, o 15,81 mln. EUR;
201)
šiuo klausimu Prancūzija nesutinka su STIM pateiktomis pastabomis, kad Komisija kaip kompensacijos iš SNCM gali reikalauti parduoti bendrovės valdomas CMN akcijas. Prancūzija ginčija STIM argumentą, kad 2004 m. gairėse strateginis turtas neva apibrėžiamas kitaip nei 1999 m. gairėse;
202)
dėl CFF minimų priemonių, kuriomis siekiama sumažinti SNCM užimamą rinkos dalį, Prancūzijos institucijos nurodo, kad (beje, savo 2003 m. sprendime (87 punkte) tai nustatė ir Komisija) atitinkamose rinkose (Prancūzija-Korsika ir Magribas) pajėgumų pertekliaus nėra ir kad pertvarkius maršrutus, kuriais pagal įgaliojimo teikti viešąsias paslaugas sutartį ir ne pagal šią sutartį vykdomi maršrutai į Korsiką, įmonės finansiniam pajėgumui kiltų grėsmė;
203)
aptardamos CFF argumentą, kad įgyvendinus apibūdintas priemones, naudingas bendrovei SNCM, kiltų didelė grėsmė, kad iš rinkos, susijusios su maršrutais, kuriais žemyninė Prancūzija sujungiama su Korsika, pasitrauks jos pagrindinė konkurentė - CFF, Prancūzijos institucijos pažymi, jog atsižvelgiant į dabartinę šios rinkos struktūrą (CFF šiuo metu užima didžiausią jos dalį) konkurencinės struktūros išlaikymas priklauso nuo leidimo vykdyti SNCM restruktūrizavimo planą ir nuo SNCM veiklos aptariamoje rinkoje;
VI. PRIEMONIŲ VERTINIMAS
6.1. PAGALBA PAGAL EB SUTARTIES 107 STRAIPSNIO 1 DALĮ
204)
SESV 107 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad „[i]šskyrus tuos atvejus, kai … [ši Sutartis] nustato kitaip, valstybės narės arba iš jos valstybinių išteklių bet kokia forma suteikta pagalba, kuri, palaikydama tam tikras įmones arba tam tikrų prekių gamybą, iškraipo konkurenciją arba gali ją iškraipyti, yra nesuderinama su vidaus rinka, kai ji daro įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai“;
205)
kad nacionalinė priemonė būtų laikoma valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, turi būti įvykdytos visos šios sąlygos: 1) taikant aptariamą priemonę suteikiama atrankioji ekonominė nauda; 2) ši nauda finansuojama iš valstybinių išteklių; 3) dėl tokios naudos iškraipoma arba gali būti iškraipyta konkurencija ir galiausiai 4) ši nauda daro įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai (105);
206)
Komisija pažymi, kad per CGMF, kurios 100 % kapitalo priklauso valstybei, SNCM iš valstybinių išteklių iš viso gavo 274,54 mln. EUR (106);
207)
SNCM veikia jūrų transporto sektoriuje, kuris atviras konkurencijai Europoje, todėl dėl gautos galimos ekonominės naudos gali būti iškraipyta konkurencija ir daroma įtaka valstybių narių tarpusavio prekybai;
208)
dėl aplinkybės, kad Viduržemio jūros salų kabotažo rinkai iki 1999 m. sausio 1 d. laikinai nebuvo taikomas Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 3577/92, a priori negalima atmesti galimybės, kad subsidijos, išmokėtos už Viduržemio jūros salų kabotažo paslaugas tam tikrais maršrutais, suteiktas pagal įgaliojimo teikti viešąsias paslaugas sutartį, galėjo turėti įtakos valstybių narių tarpusavio prekybai ir kad dėl šių subsidijų galėjo būti iškraipyta konkurencija;
209)
bet kokiu atveju net jei subsidijos, skirtos kabotažo paslaugoms tam tikrais maršrutais teikti, iki 1999 m. sausio 1 d. įtakos prekybai galbūt neturėjo ir dėl jų konkurencija nebuvo iškraipyta, dabar padėtis yra kitokia, nes pagal Reglamentą (EEB) Nr. 3577/92 kabotažo veiklą šiuo metu gali vykdyti visi Europos Sąjungos veiklos vykdytojai. Be to, pabrėžtina, kad SNCM ne tik teikia kabotažo transporto paslaugas, bet ir veikia tarptautinėje jūrų transporto rinkoje, liberalizuotoje Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 4055/86 (107);
210)
todėl, Komisijos nuomone, šiuo atveju trys paskutiniosios SESV 107 straipsnio 1 dalies sąlygos, nurodytos šio sprendimo 205 punkte, yra įvykdytos. Taigi pagal 2012 m. rugsėjo 11 d. Bendrojo Teismo sprendimą Komisija turi paeiliui nagrinėti, ar taikant kiekvieną priemonę suteikta atrankioji ekonominė nauda;
6.1.1) Tyrimo laikotarpis
211)
pagal Bendrojo Teismo praktiką (108), jei panaikinamas Komisijos sprendimas, naują tyrimą ji turi atlikti remdamasi tik ta informacija, kurią turėjo priimdama panaikintąjį sprendimą (šiuo atveju 2008 m. liepos 8 d. turėta informacija);
212)
taigi į vėlesnius nei 2008 m. liepos 8 d. įvykius atsižvelgti nereikia. Atliekant tyrimą neturi būti atsižvelgta nei į rinkos pokyčius ar tendencijas, nei į pagalbos gavėjo padėtį. Komisija taip pat neatsižvelgia į restruktūrizavimo plano įgyvendinimo laikotarpį po 2008 m. liepos mėn. (109);
213)
be to, Komisija neprivalo nei iš naujo nagrinėti bylos, nei papildyti jos nauja technine ekspertize (110). Dokumento, kuriuo baigiama kelių etapų administracinė procedūra, panaikinimas nebūtinai reiškia visos procedūros panaikinimą. Jei, kaip šiuo atveju, nepaisant to, kad imtasi tyrimo veiksmų, leidžiančių atlikti išsamų pagalbos suderinamumo tyrimą, paaiškėja, kad Komisijos tyrimas neišsamus ir dėl to sprendimas neteisėtas, šio sprendimo pakeitimo procedūra iš naujo gali būti pradėta remiantis jau atliktu tyrimu (111);
214)
be to, kadangi savo naują tyrimą Komisija turi pagrįsti tik informacija, kurią ji turėjo 2008 m. liepos mėn., t. y. informacija, dėl kurios Prancūzijos institucijos ir SNCM jau išreiškė savo poziciją, su jomis iš naujo konsultuotis nereikia (112). Galiausiai suinteresuotųjų trečiųjų šalių teisė pateikti savo pastabas buvo užtikrinta (113) Oficialiajame leidinyje paskelbus sprendimą pradėti procedūrą, ir jokia Reglamento Nr. 659/1999 nuostata neįpareigojama tokią galimybę minėtoms šalims dar kartą suteikti tuo atveju, kai vykstant tyrimui pirminis restruktūrizavimo planas iš dalies pakeičiamas (114);
215)
taigi iš esmės šis sprendimas pagrįstas tik 2008 m. liepos 8 d. turėta informacija. Tačiau Komisija papildomai įrodys, kad, jeigu būtų atsižvelgta į 2013 m. gegužės 16 d. Prancūzijos institucijų pranešimą dėl nurodytų ankstesnių nei 2008 m. liepos 8 d. įvykių ir į 2013 m. rugpjūčio 27 d. SNCM pateiktą informaciją, tai jos išvadų nepakeistų;
6.1.2. SNCM pardavimas už neigiamą 158 mln. EUR kainą
216)
šiuo atveju Komisija turi išnagrinėti, ar 158 mln. EUR valstybės kapitalo injekcija, atlikta prieš parduodant SNCM privatiems perėmėjams, t. y. in fine neigiama įmonės pardavimo už tokią pat sumą kaina, nėra valstybės pagalba;
217)
jei surengiama vieša atvira, skaidri ir nediskriminacinė atrankos procedūra, kuriai pasibaigus valstybė parduoda įmonę, prieš tai atlikusi rekapitalizavimą (kurio suma didesnė už pardavimo kainą), tai nebūtinai reiškia, kad nesuteikta pagalba, kuri gali būti naudinga ir privatizuotai įmonei, ir jos pirkėjui (115);
218)
siekdama patikrinti, ar atlikus valstybės kapitalo injekciją įmonei suteikta nederama ekonominė nauda, Komisija iš esmės taiko neformalaus rinkos ekonomikos investuotojo kriterijų (toliau - neformalaus investuotojo kriterijus), jeigu pagalbos gavėjas nėra įpareigotas grąžinti kitos valstybės pagalbos ir jeigu ši injekcija gali būti nagrinėjama atsižvelgiant į minėtą kriterijų. Neformalaus investuotojo kriterijus pagrįstas vienodo požiūrio į viešąjį ir privatųjį sektorius principu, kylančiu iš SESV 345 straipsnio. Pagal šį principą kapitalas, kurį valstybė tiesiogiai ar netiesiogiai įmonei suteikia įprastines rinkos sąlygas atitinkančiomis aplinkybėmis, negali būti laikomas valstybės pagalba (116);
219)
šiuo tikslu Komisija pirmiausia gali įvertinti, ar išteklių teikėjas elgėsi kaip neformalus investuotojas, kuris laikosi bendros ar sektorių struktūrinės politikos ir vadovaujasi ilgalaikėmis investuoto kapitalo grąžos perspektyvomis. Šio požiūrio tinkamumą keliose bylose (117) yra patvirtinęs Europos Sąjungos teismas;
220)
pagal nusistovėjusią teismų praktiką viešojo investuotojo kapitalo injekcija, atlikta nesant jokių perspektyvų (netgi ilgalaikių) gauti pelno, yra valstybės pagalba (118);
221)
Europos Sąjungos teismas taip pat yra nustatęs, kad neformalus investuotojas, vadovaudamasis bendra ar sektorių struktūrine politika, pagrįsta ilgalaikės grąžos perspektyvomis, po kelerius metus iš eilės patiriamų nuostolių, logiškai mąstant, negalėtų sau leisti atlikti kapitalo injekcijos, kuri ekonominiu požiūriu ne tik atsieitų brangiau nei turto likvidavimas, bet ir būtų susijusi su įmonės pardavimu, kuris reiškia, kad neliktų jokių perspektyvų (netgi ilgalaikių) gauti pelno (119);
222)
konkrečiai Sprendime Gröditzer Teisingumo Teismas nusprendė, kad siekiant nustatyti, ar įmonės privatizavimas, kai sumokėta neigiama pardavimo kaina, yra valstybės pagalba, „reikia įvertinti, ar neformalus investuotojas, kurio dydį galima palyginti su viešąjį sektorių valdančių institucijų dydžiu, panašiomis aplinkybėmis būtų galėjęs atlikti tokio dydžio kapitalo injekciją ir parduoti minėtą įmonę, ar būtų pasirinkęs ją likviduoti“ (120);
223)
atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, ir siekdama nustatyti, ar aptariama priemonė yra pagalba, Komisija turi „įvertinti, ar valstybės pasirinktas sprendimas apskritai yra pigiausias, palyginti su bet kokiu kitu sprendimu, įskaitant neinvestavimą; jeigu toks sprendimas pigiausias, darytina išvada, kad valstybė pasielgė kaip neformalus investuotojas“ (121);
224)
kitaip tariant, Komisija turi patikrinti, ar pasirinkimas atlikti tokio dydžio kapitalo injekciją iš tikrųjų yra pigesnis negu likvidavimas;
6.1.2.1. Dėl likvidavimo išlaidų vertinimo
a) Dėl atsižvelgimo į papildomų išeitinių kompensacijų mokėjimą
225)
Prancūzijos institucijų nuomone, siekdamos apskaičiuoti akcininkui tenkančias likvidavimo išlaidas didelės įmonių grupės, uždarančios kai kuriuos skyrius ar likviduojančios patronuojamąsias bendroves, šiuo metu negali neatsižvelgti į socialinius tokių veiksmų padarinius. Taigi dažniausiai jos įgyvendina socialinius planus, į kuriuos gali būti įtrauktos su darbuotojų perkvalifikavimu, pagalba ieškant darbo ir išeitinėmis kompensacijomis susijusios priemonės ir net vietos ekonominei struktūrai poveikį turinčios priemonės, kurių apimtis platesnė, nei reikalaujama pagal įstatymus ir kolektyvines sutartis;
226)
Atsižvelgdamos į tai, Prancūzijos institucijos nurodė, kad pagal 2005 m. socialinį planą, pagrįstą 2002 m. socialiniu planu, vienam darbuotojui skirtina [90 000-100 000] (60)-[120 000-130 000] (60) EUR, taigi bendra suma yra [200-210] (60)-[250-260] (60) mln. EUR. Prancūzijos institucijos patikslina, kad mažesnioji intervalo suma nurodyta padidinus pagrindiniame socialiniame plane nurodytas išlaidas, atsižvelgiant į tai, kad labai daug darbuotojų, kurių amžius artėja prie pensinio, išeina iš darbo ypač palankiomis sąlygomis. Be to, taip pat atsižvelgta į tai, kad bendrovės likvidavimo ir visų darbuotojų atleidimo iš darbo aplinkybių negalima palyginti su pagrindiniame socialiniame plane numatyto darbuotojų skaičiaus koregavimo, dėl kurio darbą galima tęsti, aplinkybėmis;
227)
galiausiai Prancūzijos institucijos mano, kad net taikant analizės schemą, kurią Bendrasis Teismas nustatė savo 2012 m. rugsėjo 15 d. sprendime, SNCM kontrolės perleidimas už neigiamą 158 mln. EUR kainą nėra valstybės pagalba. Iš tikrųjų jos mano, kad Komisija turi visą būtiną informaciją, kad galėtų atsakyti į Bendrojo Teismo kritiką;
228)
šiuo atveju Komisija nepritaria tokiai analizei;
229)
pagal Bendrojo Teismo sprendimą (122) atsižvelgiant į konkretaus atvejo aplinkybes papildomų išeitinių kompensacijų mokėjimas iš esmės gali būti teisėta ir tinkama praktika, siekiant sudaryti palankias sąlygas taikiam socialiniam dialogui ir išlaikyti bendrovės ar bendrovių grupės prekių ženklo įvaizdį. Likvidavus valstybinę įmonę, pagal vienodo požiūrio į privatųjį ir viešąjį sektorius principą valstybės narės taip pat turi galimybę mokėti papildomas išeitines kompensacijas, nors jų įsipareigojimai a priori negali viršyti to, kas yra būtina pagal įstatymus ir sutartis. Tačiau Bendrasis Teismas patikslina, kad „ … papildomomis sąnaudomis, prisiimtomis vadovaujantis teisėtais pagrindais, neturėtų būti siekiama tik socialinio ar net politinio tikslo, antraip būtų nebetenkinamas … privataus investuotojo kriterijus. Nesant jokio ekonominio pagrįstumo net ir ilguoju laikotarpiu, prisiimtos sąnaudos, viršijančios griežtas įstatymuose ir sutartyse numatytas pareigas, turėtų būti laikomos valstybės pagalba, kaip ji suprantama pagal EB 87 straipsnio 1 dalį“ (123);
230)
aptariant Prancūzijos institucijų argumentą dėl valstybės prekių ženklo įvaizdžio pažymėtina, kad Bendrasis Teismas mano, jog „ … valstybės narės, kaip globalios investuotojos į rinkos ekonomiką, prekių ženklo įvaizdžio apsauga, išskyrus ypatingas aplinkybes ir tik nesant labai įtikinamos motyvacijos, negali būti pakankamas pateisinimas, patvirtinantis papildomų sąnaudų, kaip antai papildomų išeitinių kompensacijų, prisiėmimo ekonominį prasmingumą ilguoju laikotarpiu“ (124). Tačiau šiuo atveju tokių ypatingų aplinkybių nėra;
231)
Komisija pažymi, kad pradėjus procedūrą Prancūzijos institucijos neapibūdino Prancūzijos valstybės ekonominės veiklos (visų pirma geografiniu ir sektorių požiūriu), į kurią atsižvelgiant reikėtų vertinti ekonominį aptariamų priemonių tikslingumą ilguoju laikotarpiu, nors galiausiai savo 2013 m. gegužės 16 d. rašte jos ir nurodė, kad valstybės veiksmai turi būti lyginami su įvairią veiklą vykdančios kontroliuojančiosios bendrovės, kaip universalaus verslininko, siekiančio gauti kuo didesnį pelną ir apsaugoti savo prekių ženklo įvaizdį (visų pirma darbuotojų valdymo srityje), veiksmais;
232)
dėl CGMF prekių ženklo įvaizdžio Komisija pažymi, kad jūrų transporto sektoriuje CGMF neturėjo jokio kito turto, tik SNCM. Todėl šis argumentas CGMF negali būti taikomas;
233)
aptariant valstybės akcininkės prekių ženklo įvaizdį pažymėtina, kad Prancūzijos institucijos nurodė didelę socialinių konfliktų riziką valstybės kontroliuojamose įmonėse, kuri patiriama ne tik tose geografinėse vietovėse, šalia kurių SNCM vykdo veiklą, bet ir visuose sektoriuose, ypač transporto sektoriuje. Viena vertus, Komisija pažymi, kad Prancūzijos institucijos neįrodė, jog ši rizika iš tikrųjų plinta ir apima visas valstybines įmones, kita vertus, ji mano, kad jos taip pat neįrodė, jog mokant šias papildomas kompensacijas buvo galima užkirsti kelią naujiems streikams. Galiausiai, Komisijos nuomone, siekiant atmesti galimybę, kad suteikta valstybės pagalba, valstybės padengtų papildomų kompensacijų neužtenka pagrįsti vien socialiniais argumentais;
234)
be to, Komisija mano, kad Prancūzijos institucijos nepateikė pakankamai objektyvios ir patikrinamos informacijos, kuria būtų galima įrodyti, kad papildomų išeitinių kompensacijų mokėjimas panašiomis aplinkybėmis yra nusistovėjusi tame pačiame sektoriuje veikiančių privačių verslininkų praktika. Iš tikrųjų Komisija pažymi, kad vien nuoroda, jog socialinių planų yra nedaug, negali būti įrodymas, kad panašiais atvejais kaip šis taikoma pakankamai nusistovėjusi praktika; ji taip pat pažymi, kad Prancūzijos institucijų minėti socialiniai planai susiję su restruktūrizavimo, o ne likvidavimo planais ir kad daug jų apima sektorius, kurie a priori visiškai nesusiję su transporto infrastruktūra, kaip antai kosmetikos (Yves Saint-Laurent Haute couture), žemės ūkio maisto produktų (Danone) ar elektronikos (Hewlett Packard) sektoriai. Be to, 2013 m. gegužės 16 d. pranešime Prancūzijos institucijų pateiktoje lentelėje, kurioje išvardyti socialiniai planai, yra nurodyti šeši po SNCM privatizavimo parengti planai, taigi siekiant pagrįsti papildomų išeitinių kompensacijų padengimą į juos atsižvelgti negalima;
235)
2013 m. rugpjūčio 27 d. pranešime SNCM pateikė naują sąrašą, kuriame nurodyti penki socialiniai planai. Komisija mano, kad šis sąrašas negali būti įrodymas, jog papildomų išeitinių kompensacijų mokėjimas panašiomis aplinkybėmis yra nusistovėjusi tame pačiame sektoriuje veikiančių privačių verslininkų praktika. Iš tikrųjų Komisija visų pirma pažymi, kad du iš penkių minėtų planų susiję su SNCM, įskaitant šiame sprendime aptariamą planą. Taigi šie du planai objektyvi lyginamoji informacija negali būti dėl dviejų priežasčių: viena vertus, norėdama pakankamai pagrįsti, kad ši praktika yra nusistovėjusi, SNCM negali remtis šioje srityje taikyta savo pačios ankstesne praktika, kita vertus, 2002 m. socialinis planas apima laikotarpį, kuriuo SNCM vis dar buvo valstybinė įmonė, o Bendrasis Teismas yra nustatęs kriterijų, pagal kurį lyginamos tame pačiame sektoriuje veikiančios privačiosios įmonės. Šiuo klausimu Komisija pažymi, kad į Marselio uosto socialinį planą negali būti atsižvelgiama, nes 2004 m. uostas buvo valstybinė, o ne privačioji įmonė. Galiausiai aptardama du paskutinius nurodytus socialinius planus (Air Lib ir Eurostar) Komisija pažymi, kad tai yra restruktūrizavimo, o ne likvidavimo planai. Be to, Komisija atkreipia dėmesį, kad šiuose dviejuose planuose minima vidutinė papildoma kompensacija yra daugiau negu perpus mažesnė už SNCM nurodytą papildomų kompensacijų vidurkį;
236)
galiausiai Komisija pažymi, kad Prancūzijos institucijos neįrodė, jog Prancūzijos valstybės veiksmai buvo vykdomi remiantis pagrįsta tikimybe, kad dėl šių veiksmų bus gauta netiesioginės materialinės naudos (net ir ilguoju laikotarpiu) ir dar labiau nepablogės socialinė aplinka įmonėje, nes atsižvelgiant į įmonės likvidavimo prielaidą ji turėjo nutraukti veiklą. Aptariant prielaidą, kad kitų valstybinių įmonių darbuotojai gavo daugiau naudos, pažymėtina, jog ji nepakankamai pagrįsta. Tai juo labiau matyti atsižvelgiant į tai, kad, net turint omenyje Prancūzijos institucijų argumentą dėl universalaus investuotojo, bendrovės darbuotojams skyrus labai dideles išeitines kompensacijas gali būti sunkiau vykdyti tikėtiną tam pačiam investuotojui priklausančių kitų bendrovių restruktūrizavimą. Be to, Prancūzijos institucijos neapskaičiavo galimų didelių socialinių išlaidų, kuriomis jos grindžia papildomų išeitinių kompensacijų mokėjimą, dydžio;
237)
Prancūzijos institucijos taip pat nurodė, kad likvidavimo procedūra būtų buvusi ilgesnė ir valstybei akcininkei galbūt rizikingesnė, palyginti su SNCM pardavimu už neigiamą kainą. Komisija pažymi, kad Prancūzijos institucijos nepateikė jokio šios rizikos įrodymo ir nepaaiškino, kodėl privatus akcininkas būtų atsižvelgęs į likvidavimo procedūros trukmę. Prancūzijos institucijų nurodyta byla Frucona Kosice (125) šiuo atveju netinka, nes ji susijusi su privataus kreditoriaus vertinimu. Likvidavimo procedūros trukmė yra tinkama siekiant išnagrinėti, ar valstybė, kaip bendrovės Frucona Kosice kreditorė, sutikusi atgauti dalį skolų, tačiau nedelsiant, pasiekė, kad jai būtų grąžinta didžiausia skolų dalis, ar galbūt ji turėjo palaukti įmonės likvidavimo rezultatų. Šiuo atveju padėtis kitokia, nes valstybė yra SNCM akcininkė, o ne privati kreditorė. Kadangi likvidavus bendrovę SNCM turto tikrai būtų neužtekę įsipareigojimams padengti, valstybė nebūtų galėjusi atgauti savo įnašo. Todėl šiuo atveju remtis likvidavimo procedūros trukme negalima;
238)
taigi Prancūzijos institucijos neįrodė, kad valstybė, pagal likvidavimo scenarijų veikianti kaip neformalus investuotojas, šių papildomų kompensacijų išlaidas padengė pagrįstai;
239)
šiuo tyrimo etapu Komisija turi nustatyti SNCM likvidacinę vertę, neįtraukdama papildomų išeitinių kompensacijų;
b) Dėl SNCM likvidacinės vertės
240)
pagal perkainoto grynojo turto metodą turto trūkumas nustatomas, kai ekonominė materialiojo turto vertė (paprastai didesnė už grynąją balansinę vertę) yra mažesnė negu ekonominė faktinių skolų vertė;
241)
siekdama šiuo atveju nustatyti turto trūkumą Komisija, kuriai padėjo jos ekspertas (126), patikrino ir nustatė (kaip paaiškinta toliau), jog 2005 m. rugsėjo 30 d. SNCM turto vertė buvo per maža, kad būtų galima atsiskaityti su privilegijuotaisiais kreditoriais ir nepirmaeiliams kreditoriais;
242)
Komisija mano, kad grynojo turto vertinimas - tai metodas, kuris dažnai taikomas siekiant įvertinti jūrų transporto sektoriuje veikiančias bendroves. Be to, jos nuomone, šis metodas labai tinka atsižvelgiant į bendrovės SNCM padėtį, nes pagrindinis jos akcininkas gali rinktis tik iš dviejų galimybių: parduoti bendrovę arba ją likviduoti;
243)
dėl kitų vertinimo metodų, pirmiausia su veikla susijusių laisvų diskontuotų pinigų srautų metodo, Komisija mano, kad aptariamu atveju šis metodas netinka, nes jis taikomas tuomet, kai bendrovės veikla tęsiama, o SNCM atveju taip nėra - ją numatoma likviduoti;
244)
vertindama SNCM Komisija atskaitos data laiko 2005 m. rugsėjo 30 d., nes tai diena, kurią, 2005 m. rugsėjo 27 d. nusprendus pasirinkti BCP, faktiškai buvo pasirinkta, ar tęsti bendrovės veiklą, ar ją likviduoti;
i) Dėl SNCM turto vertės
245)
Komisija pirmiausia pažymi, kad SNCM akcininkas, bendradarbiaudamas su audito įmone Ernst & Young, 2005 m. rugsėjo 30 d. apskaičiavo įmonės likvidavimo išlaidas (minėta CGMF ataskaita), o šį skaičiavimą patikrino bendrovė Oddo Corporate Finance ir Paul Hastings advokatų kontora. Komisija primena, kad minėtoje Oddo-Hastings ataskaitoje bendrovės SNCM turtas įvertintas 190,3 mln. EUR;
246)
aptariant nuosavų laivų vertinimą (127) pažymėtina, kad, BRS specialiajam tarpininkui nustačius, jog bendroji SNCM laivų rinkos vertė 2005 m. rugsėjo 30 d. buvo 224 mln. EUR, Oddo ataskaitoje SNCM laivynas, sumažinus jo vertę (128), atskaičius komisinį tarpininkavimo mokestį (129) ir atsižvelgus į teisinę riziką (130), įvertintas 150,7 mln. EUR;
3 lentelė
2005 m. rugsėjo 30 d. SNCM turto vertinimo scenarijai
Turto vertė pagal
Oddo ataskaitą
milijonais eurų
Turto vertė pagal
Komisijos ekspertą
milijonais eurų
Nematerialusis turtas
-
-
Materialusis turtas
Nuosavi laivai
150,7
151,7
Nekilnojamasis turtas
(131)
11,2
11,2
Ilgalaikis finansinis turtas
(132)
32,7
38,3
Ilgalaikis turtas
194,6
201,2
Atsargos
-
-
Išankstiniai mokėjimai ir daliniai mokėjimai
-
-
Iš klientų gautinos sumos
0,8
0,8
Kitos gautinos sumos
(133)
9,4
9,4
Grynieji grynųjų pinigų srautai
-14,5
-
Sukauptos pajamos
-
-
Kitas turtas
-4,3
10,20
Visas turtas
190,3
211,4
Šaltiniai:
Oddo-Hastings ataskaita, Komisijos eksperto ataskaita
247)
atsižvelgdama į šią lentelę Komisija pažymi, kad laivai yra įmonės turto vertinimo pagrindas. Šiuo klausimu Komisijos ekspertas, atlikęs lyginamąją analizę (kai tai buvo įmanoma), nusprendė, kad laivų bendroji rinkos vertė sumažinta ir į teisinę riziką atsižvelgta pagrįstai. Tuo remdamasis jis padarė išvadą, kad pagrindo nesutikti su valstybės nustatyta laivyno verte nėra;
248)
dėl vertės sumažinimo Komisija mano, kad vertė sumažinta tokiu pat dydžiu kaip ir tuo atveju, kai laivai parduodami vykdant teisminį likvidavimą. Komisijos ekspertas teigia, kad, pavyzdžiui, Régie des Transports Maritimes - nacionalinė Belgijos bendrovė, teikianti paslaugas maršrutu Ostendė-Ramsgeitas, -1997 m. pardavė du keleivių ir automobilių keltus, sumažinusi jų vertę 35 ir 45 % Bendrovė Festival Cruises neseniai pardavė tris kruizinius laivus, jų vertę sumažinusi vidutiniškai 20 % Taigi panašiais atvejais atliekamas vertės sumažinimas atitinka sumažinimą, kurį aptariamu atveju taikė Prancūzijos institucijos;
249)
dėl teisinės rizikos Komisija mano, kad rinkoje nesudarytas joks panašus sandoris, todėl argumentai, kuriuose nurodoma, kad į teisinę riziką atsižvelgta pagrįstai, yra tinkami atsižvelgiant į tipinių laivų, sukurtų gana specifinei veiklai vykdyti, rinkos mažumą;
250)
be to, Komisija pažymi, kad jos nepriklausomas ekspertas nustatė didesnę SNCM ilgalaikio finansinio turto, pirmiausia jos turimų bendrovės CMN akcijų, vertę (ją nuo 21,8 mln. EUR jis padidino iki 28 mln. EUR). Šiuo klausimu Komisija, atsižvelgdama į bendrovės Stef-TFE pasiūlymą išpirkti šias akcijas už 35,2 mln. EUR (toks pasiūlymas Komisijai pateiktas atliekant šį tyrimą), mano, kad atsižvelgiant į SNCM likvidavimą jos turimos bendrovės CMN akcijos pagrįstai vertintinos 28 mln. EUR;
251)
aptariant kitų su turtu susijusių punktų vertinimą pažymėtina, kad Komisijos ekspertas atskirų prieštaravimų dėl jų nepateikė. Vis dėlto punkto „grynieji grynųjų pinigų srautai“ jis nepriskyrė turtui, nes šiame punkte nurodytas trūkumas. Komisijos nuomone, iš tikrųjų šis punktas turi būti įtrauktas į SNCM įsipareigojimus;
252)
atsižvelgdama į patikslinimus, 2005 m. rugsėjo 30 d. SNCM turtą Komisija vertina 211,4 mln. EUR;
ii) Dėl SNCM įsipareigojimų vertinimo
253)
Komisija pažymi, kad Prancūzijos institucijos sumą, mokėtiną padengiant pirmaeiles skolas, vertina 153,8 mln. EUR, o padengiant nepirmaeiles skolas - 170,9 mln. EUR (neįskaitant papildomų išeitinių kompensacijų);
254)
konkrečiai aptariant socialinius įsipareigojimus pažymėtina, kad Prancūzijos institucijos su sutartimis susijusio socialinio plano įgyvendinimo išlaidas vertina [70-80] (60) mln. EUR. Šios išlaidos atskirai nustatytos atsižvelgiant į kiekvieno darbuotojo sutarties rūšį (neterminuotoji ar terminuotoji sutartis), statusą ir taikytinas kolektyvines sutartis (laivuose dirbantys darbuotojai, krante dirbantys darbuotojai, vadovai), įmonėje dirbtą laiką, einamas pareigas ir darbo užmokestį. Į šią sumą įtrauktos kompensacijos už atleidimą iš darbo iš anksto neįspėjus ([20-30] (60) mln. EUR), kompensacijos už neišnaudotas atostogas ([0-10] (60) mln. EUR), kolektyvinėje sutartyje nustatytos išeitinės kompensacijos ([30-40] (60) mln. EUR) ir Delalande išmokos ([0-10] mln. EUR) (134);
255)
su sutartimis nesusijusio socialinio plano įgyvendinimo išlaidas Prancūzijos institucijos vertina [30-40] (60) mln. EUR. Šis socialinis planas apima visas paramos priemones, susijusias su įstatymuose ir kituose teisės aktuose nustatytais SNCM įsipareigojimais atleidimo iš darbo srityje (135) ir netiesioginėmis išlaidomis, patiriamomis vykdant su sutartimis susijusį socialinį planą (136);
256)
pagrindinių eksploatavimo sutarčių nutraukimo išlaidas iš esmės sudaro negrąžinta 7,4 mln. EUR banko garantija, kurią bendrovė SNCM pateikė siekdama užtikrinti tinkamą viešųjų paslaugų įsipareigojimų vykdymą; prie šios garantijos reikėtų pridėti sutartyje nurodytą baudą už paslaugas teikti įgalioto subjekto įsipareigojimų nevykdymą, lygią 2 % pagrindinės finansinės kompensacijos, 2005 m. siekusios 63 mln. EUR (taigi ši bauda yra maždaug 1,2 mln. EUR);
257)
dėl grynųjų įsipareigojimų, susijusių su pagal finansinės nuomos sutartį naudojamų laivų pardavimu (137), Prancūzijos institucijos pabrėžia, kad remiantis tam tikromis prielaidomis (138) grynosios pajamos, gautos pardavus laivus, BRS specialiojo tarpininko vertinimu, 2005 m. rugsėjo 30 d. siekė 144,8 mln. EUR, sumažinus vertę, atskaičius komisinį tarpininkavimo mokestį ir finansines transporto išlaidas. Kadangi sutaupytų mokesčių ir skolų bankams suma siekia 193,5 mln. EUR, grąžintinas skolų bankams, susijusių su laivų finansine nuoma, likutis yra 48,7 mln. EUR;
4 lentelė
2005 m. rugsėjo 30 d. SNCM įsipareigojimų vertinimo scenarijai
Įsipareigojimų vertė pagal
Oddo ataskaitą
milijonais eurų
Įsipareigojimų vertė
pagal Komisijos ekspertą
milijonais eurų
Pirmaeilės skolos, iš kurių:
Socialinės ir mokesčių skolos
[20-30]*
[20-30]*
Turtu užtikrinti finansiniai įsipareigojimai
(139)
15,9
15,9
Su sutartimis susijusio socialinio plano įgyvendinimo išlaidos
[70-80]*
[70-80]*
Su savidraudos draugijomis, kurioms priklauso į pensiją išėję darbuotojai, susijusios išlaidos
(140)
10,2
10,2
Likvidavimo procedūros išlaidos
4,7
4,7
Papildomi veiklos nuostoliai
(141)
26,5
26,5
Atsiskaitymas su privilegijuotaisiais kreditoriais
153,8
153,8
Neužtikrintos skolos
(142)
69,7
84,2
Su sutartimis nesusijusio socialinio plano įgyvendinimo išlaidos
[30-40]*
[30-40]*
Pagrindinių eksploatavimo sutarčių nutraukimo išlaidos
[10-20]*
[10-20]*
Papildomos išlaidos, susijusios su pagal finansinės nuomos sutartį naudojamų laivų pardavimu
48,7
48,7
Atsiskaitymas su nepirmaeiliais kreditoriais
170,9
181,1
Šaltiniai:
Oddo-Hastings ataskaita, Komisijos eksperto ataskaita
258)
Komisija pažymi, kad daugiausia SNCM įsipareigojimų sudaro socialiniai įsipareigojimai. Aptariant su sutartimis susijusio socialinio plano įgyvendinimo išlaidas pažymėtina, kad Komisijos ekspertas, remdamasis apklausomis, patikrino visų plano sudedamųjų dalių apskaičiavimo formules ir nenustatė nei trūkumų, nei klaidų. Atsižvelgdama į šį patikrinimą Komisija mano, kad Prancūzijos institucijų nurodyta [70-80] (60) mln. EUR suma, priskiriama su sutartimis susijusiam socialiniam planui, yra pagrįsta;
259)
Komisija mano, kad papildomi veiklos nuostoliai vertinami atsargiai, atsižvelgiant į teisės aktus, pirmiausia į Prekybos kodekso L.622-10 straipsnį ir į 1985 m. gruodžio 27 d. Dekreto Nr. 85-1388 119-2 straipsnį, pagal kuriuos kompetentingas komercinių bylų teismas gali įpareigoti SNCM tęsti veiklą dar du mėnesius, o prokuratūros prašymu šis laikotarpis gali būti pratęstas atsižvelgiant į bendrovės prisiimtus viešųjų paslaugų įsipareigojimus;
260)
dėl neužtikrintų skolų Komisijos ekspertas konkrečių prieštaravimų nepateikė. Tačiau jis vietoj 69,7 mln. EUR sumos įrašė 14,5 mln. EUR sumą, gautą iš naujo įvertinus su turtu susijusį punktą „grynieji grynųjų pinigų srautai“. Komisija mano, kad toks įvertinimas atitinka pakeitimus, padarytus vertinant SNCM turtą;
261)
dėl su sutartimis nesusijusio socialinio plano įgyvendinimo išlaidų (neįskaitant papildomų išeitinių kompensacijų) Komisijos ekspertas mano, kad su teisiniais ginčais susijusias išlaidas reikėtų sumažinti ir vertinti [0-5] (60) mln. EUR, o ne [0-10] (60) mln. EUR, kuriuos nurodė Prancūzijos institucijos. Šiuo klausimu Komisija mano, kad profesinės sąjungos neabejotinai pareikalautų terminuotąsias darbo sutartis pakeisti neterminuotosiomis (143); tačiau, Komisijos nuomone, nurodyti skaičiai turi būti susiję tik su darbuotojais, dirbančiais pagal terminuotąsias darbo sutartis, nes beveik neabejotina, kad tokia su šiais darbuotojais susijusi rizika pasitvirtins (t. y. reikia atsižvelgti į 150 terminuotųjų sutarčių). Atsižvelgiant į tai, kad mėnesio darbo užmokestis neatskaičius mokesčių yra [2 000-2 500] (60) EUR, ir pridedant pirmosioms [100-120] (60) terminuotųjų darbo sutarčių taikomą kompensaciją, lygią devynių mėnesių darbo užmokesčiui, bei paskesnėms [50-70] (60) sutarčių taikomą kompensaciją, lygią šešių mėnesių darbo užmokesčiui, susidaro [0-10] (60) mln. EUR suma;
262)
dėl grynųjų įsipareigojimų, susijusių su pagal finansinės nuomos sutartį įsigytų laivų pardavimu, Komisija mano, kad prielaidos, pagal kurias atlikti skaičiavimai, yra pagrįstos, pirmiausia atsižvelgiant į sutarčių su ekonominių interesų grupėmis nuostatas, pagal kurias bendrovės SNCM negali pakeisti tretieji asmenys, o mokesčių lengvatos taikomos tik naudojant laivus, plaukiojančius su Prancūzijos vėliava. Be to, taip pat pagrįsta tai, kad teisinė rizika netaikoma pagal finansinės nuomos sutartį naudojamiems laivams, nes šiuos laivus parduoda ekonominių interesų grupėms paskolas suteikę bankai. Komisijos nuomone, šiomis aplinkybėmis atsižvelgti į finansines transporto išlaidas nuo 2005 m. rugsėjo 30 d. iki faktinės laivo pardavimo dienos yra pagrįsta;
263)
atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, Komisija mano, kad 2005 m. rugsėjo 30 d. SNCM pirmaeiliai įsipareigojimai siekė 153,8 mln. EUR, o nepirmaeiliai - 181,1 mln. EUR;
iii) Dėl turto trūkumo nustatymo
264)
remdamasi tuo, kas išdėstyta, Komisija mano, kad 2005 m. rugsėjo 30 d. SNCM turto vertė (211,4 mln. EUR) buvo per maža, kad bendrovė atsiskaitytų su privilegijuotaisiais kreditoriais (153,8 mln. EUR) ir nepirmaeiliais kreditoriais (181,1 mln. EUR) - iš viso padengtų 334,9 mln. EUR. Taigi trūko maždaug 123,5 mln. EUR turto;
c) Dėl atsižvelgimo į ieškinį dėl įsipareigojimų padengimo
265)
Komisija taip pat išnagrinėjo SNCM ir Prancūzijos institucijų argumentą, kad valstybė, kaip kontrolinį akcijų paketą turinti akcininkė, bendrovės likvidavimo atveju galėtų būti įpareigota padengti įsipareigojimus. Viena iš suinteresuotųjų šalių (CFF) nepritarė tam, kad Prancūzijos institucijų nurodyta nacionalinė teismų praktika būtų taikoma šiuo atveju. Iš tikrųjų CFF mano, kad Ruano apeliacinio teismo sprendimu Aspocomp Group Oyj teismas Suomijos patronuojančiąją bendrovę įpareigojo išmokėti kompensacijas Prancūzijoje įsteigtos likviduojamos patronuojamosios bendrovės darbuotojams, nes pagal įmonės susitarimą, kurį patvirtino patronuojančioji bendrovė, šios kompensacijos buvo nustatytos socialiniame plane ir galiausiai neišmokėtos;
266)
Prancūzijos institucijos mano, kad visos faktinės išlaidos, kurias valstybė būtų turėjusi patirti kaip akcininkė (per CGMF), 2005 m. rugsėjo 30 d. siekė 312,1-361 mln. EUR. Jos taip pat teigia, kad nustatant šį įvertį pirmiausia atsižvelgta į riziką, kad valstybei būtų tekę padengti įsipareigojimus, jei teismas būtų nusprendęs ją laikyti faktine SNCM vadove, ir į riziką, kad valstybė būtų įpareigota išmokėti papildomas išeitines kompensacijas atleistiems darbuotojams. Prancūzijos institucijos mano, kad apskaičiuojant faktines galimo SNCM likvidavimo išlaidas į šią riziką reikia atsižvelgti;
267)
taigi reikia įvertinti, kiek iš viso faktinių išlaidų Prancūzijai, kaip akcininkei, būtų tekę patirti SNCM teisminio likvidavimo atveju, siekiant nustatyti, ar apdairus privatus akcininkas, atsižvelgdamas į tikimybę, kad gali būti įpareigotas padengti šias išlaidas, ir į jų dydį, nebūtų verčiau nedelsdamas pardavęs patronuojamąją bendrovę už neigiamą 158 mln. EUR kainą užuot rizikavęs;
268)
pagal Prancūzijos teisę įgaliotas bendrovės, kurios teisminis likvidavimas vykdomas, likvidatorius prieš buvusius bendrovės vadovus gali pareikšti ieškinį dėl atsakomybės nustatymo, vadinamąjį ieškinį dėl įsipareigojimų padengimo, jeigu nutraukiamas apsaugos plano įgyvendinimas arba jeigu vykdomas teisminis reorganizavimas, taip pat teisminis likvidavimas (144);
269)
ieškinio dėl įsipareigojimų padengimo pareiškimas prieš buvusius likviduojamos bendrovės vadovus grindžiamas būtinybe atkurti jos turtą - tai viena iš įgaliotam likvidatoriui patikėtų užduočių;
270)
keliuose Komisijai atsiųstuose raštuose Prancūzijos institucijos tvirtino, kad tikimybė, jog nacionalinis teismas įpareigos valstybę padengti jos vadovaujamos įmonės įsipareigojimus, yra daugiau nei tikėtina ir kad apskaičiuojant faktines galimo bendrovės SNCM likvidavimo išlaidas reikia į ją atsižvelgti;
271)
kartu su 2008 m. vasario 28 d. atsiųstais dokumentais SNCM pateikė Baker & McKenzie ataskaitą, kurioje įvertinti teisiniai ieškinio dėl įsipareigojimų padengimo pareiškimo prieš Prancūzijos valstybę padariniai. Šioje ataskaitoje padaryta išvada, kad labai tikėtina, jog išnagrinėjęs bylą komercinių bylų teismas nuspręs, kad atsakomybė už įsipareigojimus tenka valstybei, ir įpareigos ją padengti visas socialines SNCM skolas;
272)
atitinkamuose teisės aktuose nustatyta, kad buvę likviduojamos bendrovės teisiniai ar faktiniai vadovai gali būti įpareigoti padengti jos skolas, jeigu kartu įvykdytos keturios sąlygos;
i) Valstybės pripažinimas teisine ar faktine įmonės, kurios teisminis likvidavimas yra vykdomas, vadove
273)
advokatų kontoros Baker & McKenzie ataskaitoje, kurią Komisijai perdavė SNCM, pateikta analizė, kurią atlikus padaryta išvada, kad […] (60). Iš esmės minėtoje ekspertų ataskaitoje pagal atitinkamą teismų praktiką […] (145) siekiama įrodyti, kad valstybė ne kartą atliko […] (60). Visų pirma šioje ataskaitoje nurodyta, kad valstybė priėmė […] (60) sprendimus. Be to, akivaizdu, kad valdymo organai […] (60) įmonę. Galiausiai valstybė […] (60);
274)
Komisija pažymi, kad Prancūzijos institucijos savo 2008 m. kovo 28 d. atsiųstuose dokumentuose nurodė neabejojančios […] (60). 2006 m. lapkričio 20 d. rašte Prancūzijos institucijos pačios teigia, kad teismas […] (60) įmonė;
275)
tačiau Komisija mano, kad vien 2006 m. lapkričio 20 d. Prancūzijos institucijų pareiškimo, pateikto vykdant valstybės pagalbos procedūrą, negali pakakti norint teisiškai įrodyti, kad teismas nuspręstų nacionalines institucijas laikyti faktinėmis įmonės, kuriai taikomos aptariamos priemonės, vadovėmis, ir visų pirma norint nustatyti, kiek tokia galimybė yra tikėtina;
276)
visų pirma aptariant ginčijamus sprendimus pažymėtina, kad visiškai neįrodyta, jog naujausia valstybės sprendimų priėmimo praktika akivaizdžiai neatitinka praktikos, taikomos valstybei valdant jai priklausančias akcijas. NET Baker & McKenzie ataskaitoje primenama, kad dažnai kyla ginčų dėl to, kiek valstybė turėtų kištis į jai priklausančių akcijų valdymą, ir nurodyta, kad paprastai […] (60) vaidmuo labai didelis;
277)
tačiau ir valstybės, ir SNCM nurodytose nacionalinės teismų praktikos nuostatose tokia situacija tiesiogiai neaptarta. Pagrindinės nagrinėtos bylos susijusios su vietos valdžios institucijomis, o 2001 m. vasario 6 d. Sprendimas BRGM - su valstybine pramonės ir prekybos įmone;
278)
bet kokiu atveju visiškai neįrodyta, kad viešosios valdžios funkcijas vykdanti valstybė laikoma faktine vadove;
ii) Viena ar kelios valdymo klaidos, kurias padarė Prancūzijos valstybė - faktinė įmonės, kurios teisminis likvidavimas vykdomas, vadovė
279)
šiuo atveju Komisija pažymi, kad SNCM eksperto ataskaitoje, remiantis neišsamiu faktų sąrašu, paminėti tam tikri aspektai siekiant įrodyti, kad valstybė, […] (60), padarė valdymo klaidų;
280)
pirmiausia nurodyta, kad Prancūzijos valstybė padarė investavimo klaidų, susijusių su […] (60) SNCM. Ji taip pat padarė nemažai valdymo klaidų, susijusių su dydžio nustatymu […] (60) SNCM;
281)
2007 m. balandžio 30 d. rašte Prancūzijos institucijos nurodė labai didelę tikimybę, kad atsižvelgiant į kriterijus, kuriais vadovaujantis pagal Prekybos kodekso L. 651-2 straipsnį nustatoma valdymo klaida, valstybė būtų pripažinta atsakinga;
282)
Komisija dar kartą nurodo mananti, kad vien šio 2007 m. balandžio 30 d. pareiškimo, pateikto vykdant valstybės pagalbos procedūrą, nepakanka norint teisiškai įrodyti, kad teismas būtų nusprendęs, jog nacionalinės institucijos padarė nurodytų klaidų, ir visų pirma norint nustatyti, kiek tokia galimybė yra tikėtina. Tai juo labiau akivaizdu dėl to, kad Prancūzijos institucijos ginčija patį valdymo klaidų, kurios vis dėlto būtinos norint paduoti ieškinį dėl įsipareigojimų padengimo, padarymą;
283)
iš esmės pažymėtina, kad ir SNCM, ir Prancūzijos institucijos daugiausia remiasi labai senais valdymo sprendimais. Antai Baker & McKenzie ataskaitoje daugiausia dėmesio skiriama […] (60), atliktiems iki 2000 m. Joje nevengiama remtis 1993-1999 finansinių metų Audito Rūmų ataskaitomis. Nurodytos pagrindinės valdymo klaidos padarytos XX a. 10-ojo dešimtmečio viduryje. Tačiau SNCM kreditoriams apie šį valdymo būdą buvo pranešta tuo metu, kai jie bendrovei suteikė kreditą. Taigi jie bent netiesiogiai sutiko prisiimti su šiuo valdymo būdu susijusią riziką. Nėra jokių duomenų, kad valstybė gali būti tinkamai laikoma atsakinga už įsipareigojimų padengimą panašiu atveju;
284)
be to, šios tariamos valdymo klaidos paaiškinamos valdžios institucijų padarytais politiniais pasirinkimais, o duomenų, kad pagal teismų praktiką, susijusią su įsipareigojimų padengimu, šie politiniai pasirinkimai gali būti laikomi valdymo klaidomis, taip pat nėra;
285)
galiausiai Baker & McKenzie ataskaita nepakankamai patikima, visų pirma atsižvelgiant į joje pareikštą nuomonę, kad atitinkama SNCM padėtis susidarė dėl valstybės padarytų su išorės ryšiais susijusių klaidų (valstybė pranešė apie SNCM padėtį). Iš tikrųjų iš šios ataskaitos matyti tik tai, kad valstybė pranešė apie padėtį, kuri jau buvo visiems žinoma. Taigi valstybės veiksmai nepanašūs į valdymo klaidą;
iii) Turto trūkumo nustatymas
286)
šiuo atveju Komisija pažymi, kad Oddo-Hastings ataskaitoje nustatyta, jog 2005 m. rugsėjo 30 d. buvo susidaręs 134,4 mln. EUR turto trūkumas, apskaičiuotas kaip SNCM turto vertės (190,3 mln. EUR) ir įsipareigojimų vertės (pirmaeilės ir nepirmaeilės skolos, atitinkamai įvertintos 153,8 mln. EUR ir 170,9 mln. EUR) skirtumas;
287)
Komisija jau įvertino, kad 2005 m. rugsėjo 30 d. SNCM turto trūkumas siekė 123,5 mln. EUR (žr. 264 konstatuojamąją dalį);
iv) Priežastinis klaidų ir nustatyto turto trūkumo ryšys
288)
Prancūzijos institucijos teigia, kad pagal Prekybos kodekso L. 624-3 straipsnį juridinio asmens vadovas gali būti pripažintas atsakingu, net jei jo valdymo klaida tėra viena iš turto trūkumo priežasčių, ir gali būti įpareigotas padengti visas socialines skolas arba jų dalį, net jei tik dalis šių skolų susidarė dėl jo kaltės (146). Prancūzijos institucijų nuomone, Prancūzijos valstybė turėtų padengti 85-100 % nustatyto turto trūkumo, t. y. 114,3-134,4 mln. EUR;
289)
ši analizė niekuo patikimai nepagrįsta. Iš tikrųjų kadangi nurodytos valdymo klaidos pagrįstos XX a. 10-ojo dešimtmečio viduryje priimtais sprendimais, dėl kurių SNCM iš karto patyrė papildomų išlaidų, labai sunku tai laikyti 2005 m. atsiradusio turto trūkumo priežastimi, visų pirma atsižvelgiant į tai, kad nuo XX a. 10-ojo dešimtmečio vidurio iki 2005 m. įvyko daug įvykių;
290)
be to, nors iš tikrųjų atrodo, kad įsipareigojimams padengti skirta kompensacijos suma savaime nesusijusi su įsipareigojimų, padidėjusių dėl vadovo padarytos valdymo klaidos (jeigu ji bus įrodyta), suma, tai taip pat reiškia, kad teismas gali nuspręsti iš vadovo priteisti sumą, kuri būtų daug mažesnė už nustatytą turto trūkumą (147);
291)
tačiau kitaip nei, regis, mano Prancūzijos institucijos (ir SNCM), nėra jokių duomenų, kad įsipareigojimų padengimo klausimą nagrinėjantis teismas aptariamus sprendimus laikė tokiais svarbiais, kad dėl jų būtų pagrįsta įpareigoti valdžios institucijas padengti daug nustatytų įsipareigojimų. Iš tikrųjų atsižvelgiant į išnagrinėtus argumentus matyti, kad tai buvo protekcionistiniai tam tikromis politinėmis aplinkybėmis priimti sprendimai (be to, dauguma jų priimti prieš dešimt metų) arba naujesni sprendimai, priimti siekiant apsaugoti darbuotojus nuo prievolės didinti našumą arba bandyti atkurti geresnę socialinę aplinką;
v) Galimybės padengti papildomas išeitines kompensacijas, jeigu būtų vykdomas SNCM teisminis likvidavimas, nustatymas
292)
pasak Prancūzijos institucijų, atsižvelgiant į šios srities teismų praktiką (148), teismas neabejotinai būtų įpareigojęs valstybę ne tik padengti turto trūkumą, bet ir sumokėti papildomas išeitines kompensacijas (t. y. [200-210] (60)-[250-260] (60) mln. EUR). Prancūzijos institucijų nuomone, visos faktinės išlaidos, kurias kaip akcininkei būtų tekę patirti valstybei, siekia 212,1-361 mln. EUR;
293)
Prancūzijos institucijos patikslina, kad Prancūzijos teismai neseniai priimtuose sprendimuose yra įpareigoję teisinį ar faktinį vadovą padengti ne tik turto trūkumą, bet ir papildomas išeitines kompensacijas, apskaičiuotas pagal iki likvidavimo įmonės parengtą socialinį planą;
294)
pirmiausia Prancūzijos institucijos pažymi, kad bylos Aspocomp atveju Prancūzijos bendrovė Aspocomp SAS - patronuojamoji bendrovė, kurios 99 % kapitalo priklausė Suomijos bendrovei Aspocomp Group Oyj, 2002 m. sausio 18 d. pasirašė įmonės susitarimą, kuriame apibūdintos socialinio plano sąlygos, susijusios su kompensacijos išmokėjimu 210 darbuotojų (iš viso įmonėje dirbo 550 darbuotojų). Šiame susitarime pirmiausia buvo nurodytos kompensacinių išmokų ir papildomų kompensacijų sumos, taip pat nustatyta pagalba savo noru iš darbo išėjusiems darbuotojams. Tačiau pasikeitus grupės strategijai patronuojančioji bendrovė Aspocomp Group Oyj2002 m. vasario 21 d. nusprendė patronuojamosios bendrovės Aspocomp SAS nebefinansuoti ir taip privertė ją bankrutuoti. Dėl šio sprendimo patronuojamajai bendrovei de facto sutrukdyta įvykdyti pagal įmonės susitarimą prisiimtus įsipareigojimus ir ji buvo priversta atleisti visus likusius darbuotojus;
295)
tokiomis aplinkybėmis Ruano apeliacinio teismo sprendimu patvirtintas Evrė darbo ginčų teismo sprendimas ir, nusprendus, kad prisiimtų įsipareigojimų nesilaikiusios patronuojančiosios bendrovės veiksmai buvo nesąžiningi ir smerktinai lengvabūdiški, bendrovė Aspocomp Group Oyj, valdžiusi 99 % patronuojamosios bendrovės kapitalo, buvo įpareigota: i) darbuotojams, susijusiems su įmonės susitarimu, išmokėti visas kompensacines išmokas ir papildomas kompensacijas, nurodytas minėtame susitarime, taip pat kompensacijas dėl atleidimo be realios ir svarbios priežasties ir ii) darbuotojams, atleistiems bankrutavus bendrovei Aspocomp, išmokėti lygiavertes kompensacijas;
296)
nors pagrįsdama savo teoriją Prancūzija taip pat rėmėsi 2005 m. balandžio 19 d. Kasacinio teismo Komercinių bylų kolegijos sprendimu (149), Komisija šiame sprendime nemato jokios nuostatos, kuri būtų lemiama sprendžiant šį ginčą. Iš tikrųjų Kasacinis teismas tik nurodė, kad Apeliacinis teismas teisiškai neapibūdino patronuojančiosios bendrovės ir jos patronuojamosios bendrovės turto sutapties. Bet kokiu atveju Komisija pažymi, kad su Sprendimu Aspocomp susijusios faktinės aplinkybės nesutampa su šiuo atveju nagrinėjamomis aplinkybėmis. Iš tikrųjų šiuo atveju nenustatyta, kad CGMF nesilaikė įsipareigojimų mokėti papildomas išeitines kompensacijas;
297)
pažymėtina, kad ir SNCM, ir Prancūzijos institucijos svarbiu laiko faktą, kad socialinis planas […] (60). Labai abejotina, kad […] (60) gali būti laikomas valdymo klaida, dėl kurios valstybė gali būti atsakinga darbuotojų atžvilgiu […] (60). NET jeigu ypatingais atvejais […] (60) valstybė galėtų būti atsakinga darbuotojų atžvilgiu ir suteikti jiems teisę gauti valstybės mokamą kompensaciją (150), remiantis motyvais, analogiškais tiems, kurie pateikiami toliau dėl 38,5 mln. EUR pagalbos atskiriems asmenims priemonių, vien tokios teisės suteikimas būtų įmonei SNCM suteikta nauda, taigi valstybės pagalba. Iš tikrųjų taikant šią priemonę buvo galima šiek tiek pagerinti socialinę aplinką įmonėje;
vi) Išvados dėl atsižvelgimo į ieškinį dėl įsipareigojimų padengimo
298)
teisiškai neįrodyta, kad buvo gana didelė tikimybė, jog nacionalinis teismas įpareigos Prancūzijos institucijas mokėti kompensacijas padengiant įsipareigojimus; dar mažiau tikėtina, kad teismas būtų įpareigojęs mokėti sumą, didesnę negu neigiama kaina, už kurią SNCM buvo parduota;
299)
taip pat reikia atsižvelgti į tai, kad valstybės veiksmais (net darant prielaidą, kad šiuo atveju ji buvo bloga vadovė) siekta apsaugoti pramonės sektorius ir nacionalines įstaigas, įskaitant SNCM ir jos darbuotojus, visų pirma išvengti šių sektorių ir įstaigų pokyčių, dėl kurių būtų galėjusi kilti neigiama socialinė reakcija. Iš tikrųjų nors viešieji asmenys, įskaitant valstybę, tam tikromis aplinkybėmis gali būti laikomi faktiniais įmonės vadovais, nėra jokių duomenų, kad ieškinys dėl įsipareigojimų padengimo gali būti paduotas siekiant apskųsti valstybės politinius pasirinkimus, visų pirma panašiomis į šios bylos aplinkybėmis. Šio atvejo aplinkybės labai skiriasi nuo bylos Aspocomp, kuri visiškai nesusijusi su panašiomis problemomis, aplinkybių;
300)
bet kokiu atveju Komisija mano, kad siekdamos pagrįsti valstybės veiksmus, kurių tikslas - kompensuoti ankstesnių veiksmų poveikį, Prancūzijos institucijos šiuo metu negali remtis praeityje padarytais politiniais pasirinkimais. Atvirkščiai, šie du veiksmų įgyvendinimo atvejai - ankstesni ir nauji valstybės veiksmai - nagrinėjami kaip du bendri konkurencijos iškraipymo atvejai. Iš tikrųjų sutikus su tuo, kad valstybė atsakinga už įsipareigojimų padengimą, tai reikštų, kad valstybė, siekdama pagrįsti, jog finansinis įnašas nėra valstybės pagalba, gali pripažinti padariusi įmonės valdymo klaidų, todėl konkurencija būtų iškraipyta dar kartą. Tokiu atveju valstybė, siekdama pagrįsti papildomą finansinį įnašą, remtųsi savo pačios valdymo klaidomis, ir tai prieštarautų bendrajam principui, kad niekas negali remtis savo paties klaida (151);
301)
taip pat būtų visiškai nenatūralu valstybės, kaip „blogos vadovės“ (net jeigu šis faktas būtų įrodytas), veiksmus atsieti nuo valstybės, suteikusios pagalbą įmonei, kurią ji blogai valdė, veiksmų. Taigi valdymo klaida nepriskiriama įprastiems apdairaus neformalaus rinkos ekonomikos investuotojo veiksmams. Todėl pagalbos suteikimo priemonė, kuri neatsiejama nuo šios klaidos, tokiems investuotojo veiksmams taip pat nepriskiriama;
302)
be to, pritarus Prancūzijos institucijų ir SNCM teorijai, garantiją įmonei valstybė galėtų suteikti tyčia padariusi valdymo klaidą, o tai visiškai nepriimtina atsižvelgiant į pagalbos teikimo taisykles;
303)
šiuo atveju pagal SNCM ir Prancūzijos institucijų teoriją veiksmai, dėl kurių atsakinga valstybė, iš tikrųjų yra valstybės, vykdančios viešosios valdžios funkcijas, o ne veikiančios kaip akcininkė, veiksmai. Kadangi apdairus privatus akcininkas nebūtų priėmęs šiais viešais politiniais argumentais pagrįstų sprendimų, taikant apdairaus neformalaus rinkos ekonomikos investuotojo kriterijų į įsipareigojimų padengimo riziką, susijusią su tokiais sprendimais, atsižvelgti negalima (152);
304)
Prancūzijos institucijos primena, kad Komisija savo 2005 m. gruodžio 7 d. Sprendime ABX nurodė, jog atsižvelgiama į tai, kad „tam tikrais išimtiniais atvejais kai kurių valstybių nacionalinė teisė numato galimybę apkaltinti likviduojamos bendrovės akcininkus, ypač jei akcininkus galima laikyti [tekstas išbrauktas] ir (arba) padariusiais valdymo klaidų“ (153);
305)
tačiau Komisija primena, kad pagalbos sąvoka turi būti vertinama objektyviai, ir pažymi, kad su ta pačia byla susijusiame sprendime pradėti procedūrą nurodyta, jog „[g]aliausiai net darant mažai tikėtiną prielaidą, kad visos šios sąlygos, kurių pagal nacionalinę teisę reikalaujama laikytis siekiant nustatyti atsakomybę … , būtų įgyvendintos, tai vis dėlto nereikštų, kad šie patronuojamajai bendrovei naudingi veiksmai negali būti valstybės pagalba“ (154);
306)
šiuo atveju Komisija mano, kad Prancūzijos institucijos nepakankamai išsklaidė Komisijos abejones dėl to, ar SNCM akcininkas iš tikrųjų būtų buvęs patrauktas atsakomybėn;
307)
Atsižvelgusi į tai ir atmetusi galimybę atsižvelgti į papildomas išeitines kompensacijas (žr. 225 ir paskesnes konstatuojamąsias dalis), Komisija daro išvadą, kad valstybė SNCM likvidavimo išlaidų nebūtų patyrusi. Iš tikrųjų Komisija mano, kad valstybei, kaip akcininkei, likvidavimo išlaidų priskirti negalima, nes akcininko patiriama rizika susijusi su kapitalo injekcijos, kurią jis atliko į įmonės akcinį kapitalą, verte;
6.1.2.2. Išvada
308)
taigi Komisija mano, kad neformalus investuotojas pirmenybę būtų teikęs pigiausiam sprendimui, t. y. SNCM likvidavimui. Todėl Komisija daro išvadą, kad 158 mln. EUR neigiama kaina yra valstybės pagalba;
6.1.3. CGMF atlikta 8,75 mln. EUR vertės kapitalo injekcija
309)
savo pastabose, pateiktose paskelbus sprendimą pradėti procedūrą, Prancūzijos institucijos nurodo manančios, kad 8,75 mln. EUR vertės rekapitalizavimą valstybė atliko kartu su neformalių investuotojų skirta injekcija. Jos paaiškina, kad tai, jog abu veiksmai atlikti kartu, dar aiškiau matyti iš aplinkybės, kad valstybės dalis yra nedidelė, o daugiausia lėšų įnešė rinkos dalyviai. Be to, jos mano, kad valstybės injekcijos grąžos norma ([…] (60) proc. per metus) neformaliam investuotojui leidžia gauti tinkamą ilgalaikę investuoto kapitalo grąžą. Galiausiai 2013 m. gegužės 16 d. pranešime jos taip pat nurodo manančios, kad su atsisakymo perimti bendrovę nuostata susijusią riziką atsveria privatiems akcininkams suteikta išpirkimo galimybė;
310)
valstybės injekcija turi būti palyginta su privačių perėmėjų injekcija - 26,25 mln. EUR. Kaip įrodyta 6.1.2 skirsnyje, valstybės injekcija yra 158 mln. EUR, prie kurių reikia pridėti 38,5 mln. EUR pagalbą atskiriems asmenims ir 15,81 mln. sumą, išmokėtą įgyvendinant 2002 m. planą, kaip bus įrodyta 6.1.4 ir 6.1.5 skirsniuose;
311)
iš tikrųjų visos 2006 m. priemonės įtrauktos į susitarimo memorandumą. Šio memorandumo šalys - CGMF, BCP ir VT - jame susitarė atlikti 158 mln. injekciją, į einamąją sąskaitą pervesti 38,5 mln. avanso ir 8,75 mln. EUR padidinti kapitalą. Šiuo atveju tokios trys priemonės yra viena ir ta pati operacija, kuria siekiama privatizuoti SNCM. Kaip 2012 m. rugsėjo 11 d. sprendimo 125 punkte nurodė Bendrasis Teismas, „šis [8,75 mln. EUR] kapitalo įnašas yra bendro pardavimo protokolo, priimto per vienas derybas, dalis, kai perėmėjų įnašai yra didelių ir įvairių Prancūzijos valstybės įsipareigojimų atsvara“. Taigi minėtos trys priemonės turi būti vertinamos bendrai, kaip valstybės atlikta kapitalo injekcija, skirta bendrovei SNCM, ir palygintos su neformalių investuotojų injekcija siekiant įvertinti, ar šių investuotojų injekcija yra didelė;
312)
atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, Komisija daro išvadą, kad privačių akcininkų injekcija, sudaranti 10,6 % visos injekcijos, negali būti laikomas didele;
313)
kaip jau nustatyta 311 konstatuojamojoje dalyje, šiuo atveju trys priemonės yra viena privatizavimo operacija. Todėl, Komisijos nuomone, valstybės ir privačių subjektų atliktos kapitalo injekcijos laikomos atliktomis kartu;
314)
galiausiai dėl panašiomis sąlygomis atliktų injekcijų kriterijaus Komisija visų pirma pažymi, kad suinteresuotosios šalys - CCF ir STIM - suabejojo privačių subjektų investicijos dydžiu, ypač tuo, kad valstybės investicija ir neformalių investuotojų lėšos skirtos panašiomis sąlygomis, nes taikyta atsisakymo perimti bendrovę nuostata;
315)
Komisijos nuomone, vien šio kapitalo didinimo sąlygos yra įrodymas, kad neformalių investuotojų ir valstybės investuotojų patirta rizika nevienoda. Vien iš to, kad taikyta atsisakymo perimti bendrovę nuostata, ir iš šios nuostatos sąlygų matyti, kad tuo atveju, kai įgyvendinamos nuostatoje išvardytos sąlygos, atitinkamai neformalių investuotojų ir valstybės investuotojų patiriama rizika skiriasi. Pagal susitarimo memorandumą neformalūs investuotojai gali pasitraukti ir atgauti investuotas lėšas, jeigu Komisija, Bendrasis Teismas arba Teisingumo Teismas priimtų neigiamą sprendimą arba jeigu įgaliojimas teikti viešąsias paslaugas nebūtų pratęstas. Pastaroji atsisakymo perimti bendrovę nuostatos dalis valstybei dar žalingesnė yra dėl to, kad ji susijusi su pagrindine SNCM veikla. Iš tikrųjų SNCM yra rinkos senbuvė, teikianti paslaugas maršrutais, kuriais Korsika sujungiama su žemynine Prancūzija. Pagal įgaliojimą teikti viešąsias paslaugas du trečdaliai jos veiklos vykdomi teikiant paslaugas maršrutais Marselis-Korsika ir Korsika-Marselis. Taigi taikant atsisakymo perimti bendrovę nuostatą neformalūs investuotojai apsaugomi nuo verslo rizikos, susijusios su didžiąja SNCM veiklos dalimi. Iš tikrųjų šią riziką patiria tik valstybė;
316)
tačiau taikant minėtą atsisakymo perimti bendrovę nuostatą, viena vertus, visas perėmėjų injekcijas SNCM privalėtų grąžinti šiems neformaliems investuotojams, kita vertus, CGMF ir vėl įgytų 100 % SNCM kapitalo, nors likvidavimo rizika, taigi ir rizika prarasti daug valstybės investicijų, būtų labai padidėjusi;
317)
aptariant pažadą, kad bendrovę nupirks privatūs akcininkai, pažymėtina, jog šio pažado CGMF negali vykdyti SNCM teisminio reorganizavimo arba likvidavimo atveju. Tai yra įrodymas, kad patyrus sunkumų šios galimybės negalima įgyvendinti ir kad riziką iš esmės patiria CGMF, taigi valstybė. Todėl Komisija mano, kad tokio pažado pirkti negalima nagrinėti kaip kompensacijos, kuria kompensuojama atsisakymo perimti bendrovę nuostata;
318)
be to, Komisija negali atsižvelgti į Prancūzijos institucijų argumentą, kad siekiant apsaugoti valstybės investiciją susitarimo memorandume buvo nustatytos kelios garantijos. Iš tikrųjų nustatyti perėmėjų įsipareigojimai nėra perėmėjų patiriama rizika ar papildomi jiems taikomi apribojimai, dėl kurių jų padėtis būtų panaši į CGMF padėtį. Šiais įsipareigojimais siekiama tik užtikrinti, kad laikotarpiu, kuriuo privatūs perėmėjai gali taikyti atsisakymo perimti bendrovę nuostatą, šie perėmėjai nepadarytų jokio su SNCM susijusio teisinio pakeitimo ir vykdytų tik tuos veiksmus, kurių reikia verslo planui ir socialiniam susitarimui įgyvendinti;
319)
be to, kaip 2012 m. rugsėjo 11 d. sprendime pabrėžia Bendrasis Teismas, norint padaryti išvadą, kad valstybė investavo rinkos sąlygomis, neužtenka tik išnagrinėti laukiamos grąžos, nes valstybė akcininkė ir privatūs akcininkai rizika dalijasi nevienodai;
320)
nors investavimo pari passu sąlyga neįgyvendinta, neformalaus rinkos ekonomikos investuotojo principą priemonė vis dar gali atitikti. Taigi reikėtų įrodyti, kad valstybės veiksmai prilygo veiksmams, kurių panašiomis aplinkybėmis būtų ėmęsis apdairus neformalus investuotojas, pavyzdžiui, įrodyti atlikus investicijos grąžos ex ante analizę. Tačiau Prancūzijos institucijos nepateikė jokio įrodymo, kad tokia ex ante analizė atlikta. Savo pastabose jos tik ex post nurodė manančios, kad pastovi […] (60) proc. grąžos norma neformaliam investuotojui yra tinkama, palyginusios ją su valstybės išleistos keičiamosios iždo obligacijos grąžos normomis, kurių grąža tuo metu buvo 3,72-3,95 % Tačiau jos nepateikė jokios analizės, kuria būtų įrodyta, kad neformaliam investuotojui būtų priimtina 10 % norma atsižvelgiant į valstybės patiriamą riziką, pavyzdžiui, susijusią su atsisakymo perimti bendrovę nuostata ir su įmonės padėtimi;
321)
[…] (60) proc. norma visų pirma taikoma tik 8,75 mln. EUR kapitalo injekcijai, tačiau atliekant tokią analizę reikėjo atsižvelgti į visą valstybės įnašą, dėl kurio susitarta memorandume. Kadangi nėra jokios grąžos, susijusios su neigiama 158 mln. EUR kaina arba į einamąją sąskaitą pervestu 38,5 mln. EUR avansu, tuo metu, kai 2006 m. bendrovė privatizuota, visos valstybės investicijos į bendrovę SNCM grąžos norma buvo aiškiai mažesnė už keičiamosios iždo obligacijos grąžos normą. Dėl susijusios rizikos neformalus rinkos ekonomikos investuotojas su tokia norma nebūtų sutikęs;
322)
atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, Komisija mano, kad teismų praktikoje nustatyti kriterijai, kuriais siekiama iš karto atmesti galimybę, kad aptariama priemonė yra pagalba, neįvykdyti. Todėl, Komisijos nuomone, dėl valstybės atliktos 8,75 mln. EUR kapitalo injekcijos bendrovei SNCM buvo suteikta ekonominė nauda, nes ši injekcija kartu su privataus kapitalo injekcija atlikta nepanašiomis sąlygomis, kaip tai suprantama pagal Sąjungos teismų praktiką. Todėl aptariama priemonė yra valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį;
6.1.4. Pagalbos atskiriems asmenims priemonės (38,5 mln. EUR)
323)
Prancūzijos institucijos mano, kad šis finansavimas - tai pagalba atskiriems asmenims, dėl kurios nauda įmonei nesuteikta, taigi ši pagalba nėra valstybės pagalba. Suinteresuotosios šalys - CCF ir STIM - nesutiko su tuo, kad ši priemonė būtų laikomas pagalba atskiriems asmenims, nes, jų nuomone, dėl jos visų pirma gali būti daromas netiesioginis teigiamas poveikis SNCM;
324)
Komisijos nuomone, to, kad tiesioginiai pagalbos atskiriems asmenims gavėjai yra darbuotojai, neužtenka norint įrodyti, kad pagalba nesuteikta jų darbdaviui. Iš tikrųjų Bendrasis Teismas nurodė: „ … to, kad tiesioginiai pagalbos asmenims gavėjai yra darbuotojai, nepakanka įrodyti, kad pagalba nėra teikiama jų darbdaviui“ (155);
325)
2012 m. rugsėjo 11 d. sprendimo 138 punkte Bendrasis Teismas tap pat nurodė, kad „[s]prendžiant, ar ši pagalba asmenims yra pagalba, kaip ji suprantama pagal EB 87 straipsnio 1 dalį, reikia nustatyti, ar SNCM gauna netiesioginį ekonominį pranašumą, leidžiantį jai nepatirti sąnaudų, kurios paprastai turėtų būti dengiamos iš jos finansinių išteklių, ir neleidžiantį rinkos jėgoms sukelti įprastų pasekmių“;
326)
be to, Komisija pažymi, kad pagal susitarimo memorandumą ši priemonė yra privačių partnerių atžvilgiu valstybės prisiimtas įsipareigojimas finansuoti „dalį išlaidų, kurios patiriamos dėl galimo darbuotojų savanoriško išėjimo iš darbo arba darbo sutarties (bet kokio pobūdžio) nutraukimo ir kuriomis papildomos bet kokio pobūdžio sumos, kurias darbdavys privalo sumokėti (tokia išlaidų dalis vadinama papildoma pagalba) … “. Kaip 2012 m. rugsėjo 11 d. sprendimo 145 punkte nurodė Bendrasis Teismas, tai, kad ši pagalba atskiriems asmenims įtraukta į pardavimo protokolą, rodo, kad ja suteikiama naudos. Šalys šią pagalbą numatė dėl to, kad iš jos galėjo gauti tam tikros naudos;
327)
todėl šia pagalba bendrovei SNCM galėjo būti suteikta ekonominės naudos - dėl jos ji galėjo nepatirti visų išlaidų, susijusių su galimu tam tikrų darbuotojų išėjimu iš darbo ateityje. Kadangi valstybė įmonę atleido nuo tokių išlaidų, taip įmonei suteikta naudos. Komisija primena, kad šių papildomų socialinių priemonių tikslas - padėti įgyvendinti darbuotojų atleidimo planus, kurie būtini siekiant įgyvendinti įmonės tikslus, ir kad šios priemonės nėra privalomos pagal teisės aktus. Šiuo atveju tai, kad bendrovėje SNCM dažnai imamasi kolektyvinių veiksmų, rodo, jog šioje įmonėje įgyvendinant socialinį planą beveik visuomet streikuojama ir vykdomi kiti kolektyviniai veiksmai. Taikant šias papildomas socialines priemones, bendrovei SNCM neabejotinai suteikta naudos;
328)
todėl Komisija mano, kad ši priemonė yra pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį;
6.1.5. 15,81 mln. EUR likutis, išmokėtas kaip 2002 m. restruktūrizavimo pagalba
329)
dėl 2006 m. priemonių labai padidėjo restruktūrizavimo pagalbos suma - ši pagalba nagrinėjama atsižvelgiant į 2002 m. planą, kurio suma siekia 69,29 mln. EUR ir nagrinėjama kaip restruktūrizavimo plano ir jo išlaidų pakeitimas. Iš tikrųjų tuo metu, kai numatyta bendrovę privatizuoti, restruktūrizavimo planas vis dar buvo įgyvendinamas. Tačiau SNCM šiame plane nustatytų tikslų atkurti finansinį pajėgumą nepasiekė. Kaip nurodė Bendrasis Teismas, „[š]iuo atžvilgiu reikia pažymėti, kad … 2006 m. sprendime aiškiai teigiama, kad 2006 m. plane esančius restruktūrizavimo pagalbos elementus reikia nagrinėti kartu su 2002 m. plane numatyta restruktūrizavimo pagalba“ (156). Bendrasis Teismas pabrėžia, kad tokia analizė atlikta „teisingai“. 69,29 mln. suma atitinka 66 mln. EUR sumą, kuri 2002 m. skirta kaip pirmoji restruktūrizavimo plano dalis, ir 3,29 mln. pagalbos sumą, 2005 m. skirtą kaip antroji dalis;
330)
iš šios pagal 2002 m. restruktūrizavimo planą skirtos pagalbos sumos 53,4 mln. iš tikrųjų susiję su įgaliojimu teikti viešąsias paslaugas. Kadangi šios pagalbos teisėtumas patvirtintas 2012 m. rugsėjo 11 d. Bendrojo Teismo sprendimu, remdamasi 2004 m. gairėmis Komisija kartu turi nagrinėti pačios restruktūrizavimo pagalbos - 15,81 mln. EUR sumos, skirtos vykdant 2002 m. restruktūrizavimą, - suderinamumą ir visų 2006 m. priemonių suderinamumą;
6.2. 2002 IR 2006 m. IŠMOKĖTOS RESTRUKTŪRIZAVIMO PAGALBOS SUDERINAMUMO TYRIMAS
6.2.1. Gairės, į kurias reikia atsižvelgti
331)
Komisija pažymi, kad 2002 m. restruktūrizavimo planas buvo nagrinėjamas pagal 1999 m. gaires. Ji taip pat pažymi, kad naujos 2006 m. priemonės, į kurias įeina 2002 m. planas, priimtos įsigaliojus naujosioms 2004 m. gairėms ir įgyvendintos Komisijai dar nedavus leidimo;
332)
pagal 2004 m. gairėse nustatytas pereinamojo laikotarpio taisykles (157) šios gairės taikomos neteisėtai pagalbai, kurios dalis suteikta gairėms jau įsigaliojus;
333)
todėl kadangi 2006 m. priemonės yra pagalba, jos priskiriamos 2002 m. pradėtiems restruktūrizavimo veiksmams ir nagrinėjamos kartu su šiais veiksmais. Taigi visos šios pagalbos suderinamumas bus nagrinėjamas pagal 2004 m. gaires;
6.2.2. Sunkumų patirianti įmonė
334)
kad įmonė atitiktų reikalavimus gauti restruktūrizavimo pagalbą, ji turi būti laikoma sunkumų patiriančia įmone, kaip tai suprantama pagal gaires;
335)
šiuo atveju Komisija primena, kad ir 2002 m. liepos 17 d. Komisijos sprendime dėl sanavimo pagalbos bendrovei SNCM (158), ir 2002 m. rugpjūčio 19 d. sprendime, kuriuo, remiantis 2001 m. SNCM metinėmis ataskaitomis, pradedama oficiali rekapitalizavimo plano tyrimo procedūrą, ji yra nustačiusi, jog ši sąlyga įgyvendinta;
336)
siekdama priimti šį sprendimą Komisija, remdamasi 2002 m. SNCM metinėmis ataskaitomis, patikrino, ar įmonė šią sąlygą atitinka. Taigi įmonės nuosavas kapitalas, neįskaitant reglamentuojamų atidėjinių (159), išliko neigiamas: - 26,5 mln. EUR 2002 m. (- 30,7 mln. EUR 2001 m.). Iš šios sumos matyti, kad įmonės akcinis kapitalas sumažėjo daugiau kaip perpus; daugiau kaip ketvirtadaliu jis sumažėjo per dvylika mėnesių nuo pranešimo apie pagalbą, taigi tai rodo, kad gairių 5 punkto a papunktyje apibūdinta sąlyga įgyvendinta;
337)
be akcinio kapitalo pokyčių, Komisija dar nustatė, kad:
-
2001-2002 m. einamieji nuostoliai prieš įtraukiant mokesčių sąnaudas padidėjo nuo -5,1 mln. EUR 2001 m. iki -5,8 mln. EUR 2002 m.; 2002 m. sumažinti grynuosius nuostolius buvo galima tik pardavus kai kuriuos laivus;
-
SNCM savarankiško finansavimo pajėgumas, kuris 2001 m. pabaigoje siekė 39,2 mln. EUR, 2002 m. pabaigoje sumažėjo iki 35,7 mln. EUR;
-
grynieji finansiniai įsipareigojimai, neįskaitant finansinės nuomos, 2000-2002 m. padidėjo nuo 135,8 mln. EUR iki 144,8 mln. EUR;
-
finansiniai mokesčiai (palūkanos ir panašūs mokesčiai) nuo 7,0 mln. EUR 2000 m. padidėjo iki 9,503 mln. EUR 2002 m.;
338)
be to, Prancūzijos institucijos Komisijai patvirtino, kad dėl SNCM įsiskolinimo bankai jau atsisako jai suteikti paskolų, nors bendrovė ir siūlė įkeisti savo paskutinius laivus, kurie neįkeisti hipoteka ar kuriems netaikomas kitas panašus servitutas;
339)
galiausiai įgaliojimo teikti viešąsias paslaugas sutartis neturėjo jokios įtakos šiam tyrimui. Nors šia sutartimi (kartu sėkmingai įgyvendinus restruktūrizavimo planą) bendrovei SNCM turėjo būti sudarytos sąlygos galiausiai gauti teigiamų veiklos pajamų, vis dėlto dėl didelio nuosavo kapitalo trūkumo, didėjančio įsiskolinimo ir išlaidų, susijusių su restruktūrizavimo plane nustatytomis veiklos priemonėmis, SNCM per tam tikrą laiką mokėjimus būtų turėjusi nutraukti;
340)
kadangi restruktūrizavimo laikotarpis apima 2002-2006 m., būtina patikrinti, ar SNCM šią sąlygą atitiko šiuo laikotarpiu, visų pirma tada, kai buvo priimtas sprendimas dėl naujų valstybės kapitalo injekcijų;
341)
2003 m. sprendime nustatyta, kad 2001 ir 2002 finansiniais metais SNCM šį kriterijų atitiko (160);
342)
reikėtų patikrinti, ar SNCM šią sąlygą taip pat atitiko 2003-2005 finansiniais metais - paskutiniaisiais ištisais finansiniais metais prieš įgyvendinant naujas 2006 m. priemones, susijusias su SNCM privatizavimu;
343)
kaip jau nurodyta 73 ir paskesnėse konstatuojamosiose dalyse, SNCM padėtis 2004 ir 2005 m. labai pablogėjo. Antai SNCM einamasis nuostolis 2004 m. buvo - 32,6 mln. EUR, o 2005 m. - - 25,8 mln. EUR. Grynasis nuostolis 2004 m. siekė - 29,7 mln. EUR, o 2005 m. - - 28,8 mln. EUR. 2005 m., palyginti su 2004 m., nuosavas kapitalas (-1,7 mln.) sumažėjo 25,5 mln. Šis sumažėjimas atitinka daugiau negu pusės bendrovės akcinio kapitalo praradimą - daugiau negu ketvirtadalis šio kapitalo buvo prarasta per pastaruosius dvylika mėnesių, ir tai yra įrodymas, kad 2004 m. gairių 10 punkto a papunktyje apibūdinta sąlyga tinkamai įgyvendinta;
344)
atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, Komisija mano, kad SNCM gali būti laikoma sunkumų patiriančia įmone pagal 2004 m. gaires;
6.2.2.1. Nuosavas įnašas
345)
gairių 43 punkte nurodyta: „Pagalbos dydis ir intensyvumas turi apsiriboti griežtu restruktūrizavimo sąnaudų minimumu, reikalingu restruktūrizavimui įvykdyti, atsižvelgiant į turimus bendrovės, jos akcininkų arba ją valdančios verslo grupės finansinius išteklius. Tokiame įvertinime bus atsižvelgta į anksčiau gautą sanavimo pagalbą. Tikimasi, kad pagalbos gavėjai savais ištekliais svariai prisidės prie restruktūrizavimo plano įgyvendinimo, įskaitant įmonės išlikimui nebūtino turto pardavimą arba pasinaudojimą rinkos sąlygomis gaunamu išoriniu finansavimu. Toks indėlis yra požymis to, kad rinkos tiki gyvybiškumo sugrįžimo galimybe. Toks indėlis turi būti tikras, t. y. faktiškas, neįtraukiant viso ateityje laukiamo pelno, tarkim, grynųjų pinigų srautų, ir kiek įmanoma didesnis.“;
346)
gairių 44 punkte patikslinta: „Komisija paprastai tinkamais laikys tokius indėlius į restruktūrizavimą(19): mažos įmonės - mažiausiai 25 %, vidutinės įmonė - mažiausiai 40 %, didelės įmonės - mažiausiai 50 %. Esant išskirtinėms aplinkybėms ir ypač sunkiai padėčiai, ką turės įrodyti valstybė narė, Komisija gali sutikti, kad pagalbos gavėjo indėlis būtų mažesnis.“;
347)
gairių 7 punkte taip pat nurodyta, kad „reikėtų tvirčiau pabrėžti principą, kad … [restruktūrizavimui skirtas didelis pagalbos gavėjo] indėlis turi būti tikras ir nefinansuojamas kitų. Pagalbos gavėjo indėlio tikslas yra dvejopas: viena vertus, būtų parodoma, kad rinkos (savininkai, kreditoriai) tiki, jog per priimtiną laikotarpį įmonė vėl galės tapti gyvybinga. Kita vertus, tai užtikrintų, kad restruktūrizavimo pagalba apsiribos tik būtinu minimumu įmonės gyvybingumui atkurti tuo pat metu ribojant konkurencijos iškraipymus. … “;
348)
teismų praktikoje taip pat buvo pabrėžta, kad nuosavu įnašu turi būti parodoma, jog rinkos tiki galimybe atkurti finansinį pajėgumą (161). Komisija pabrėžia, kad šis reikalavimas ypač tinkamas SNCM atveju, atsižvelgiant į bendrovėes padėtį nuo 2002 m. Iš tikrųjų Komisija primena, kad įgyvendinus pradines 2002 m. restruktūrizavimo priemones lauktų rezultatų nepasiekta. Kai kurios priemonės nebuvo įgyvendintos arba jų tikslai nepasiekti (žr. 351 konstatuojamąją dalį). Kadangi visiškai įgyvendinti šių pirmųjų restruktūrizavimo priemonių SNCM nepajėgė, nuo 2004 m. jos ekonominė ir finansinė padėtis toliau blogėjo (žr. 73-75 konstatuojamąsias dalis);
349)
2002 m. restruktūrizavimo išlaidos buvo 46 mln. EUR. Dėl 2006 m. priemonių Komisija mano, kad restruktūrizavimo išlaidų suma atitiko pagalbos sumą (162) - 202,55 mln. EUR; prie šios pagalbos sumos reikia pridėti 26,25 mln. EUR sumą, kuria privatūs partneriai padidino kapitalą, taigi bendra suma yra 274,8 mln. EUR. Nuosavą įnašą sudaro 42,385 mln. (grynoji suma, gauta pardavus turtą) ir 26,25 mln. (suma, kuria privatūs partneriai padidino kapitalą), taigi iš viso nuosavą įnašą sudaro 68,635 mln. EUR. Todėl atsižvelgiant į naujas 2006 m. priemones nuosavas įnašas siekia 25 %, nors gairėse reikalaujama, kad įnašas siektų ne mažiau kaip 50 % Komisija nurodo, kad Prancūzijos institucijos nesirėmė ypatingomis aplinkybėmis ir ypatingais sunkumais, dėl kurių Komisija sutinka, kad tikrasis nuosavas įnašas būtų mažesnis. Bet kokiu atveju Komisija mano, kad ypatingų aplinkybių, dėl kurių 2004 m. gairėse reikalaujamo nuosavo įnašo dydis būtų pagrįstai sumažintas, šiuo atveju nėra;
350)
taigi, Komisijos nuomone, atsižvelgiant į gairių nuostatas restruktūrizavimui skirto SNCM nuosavo įnašo nepakanka;
6.2.2.2. Ilgalaikio finansinio pajėgumo atkūrimas
351)
sprendime pradėti procedūrą Komisija buvo pareiškusi abejonių dėl SNCM ilgalaikio finansinio pajėgumo atkūrimo, kilusių visų pirma atsižvelgiant į šias aplinkybes:
-
SNCM nenumatė nutraukti visos nuostolingos veiklos;
-
sėkmingas restruktūrizavimo plano įgyvendinimas buvo glaudžiai susijęs su įgaliojimo teikti viešąsias paslaugas sutarties skyrimu (pagal šią sutartį maršrutais Marselis-Korsika ir Korsika-Marselis paslaugos buvo teikiamos 2007 m. sausio 1 d.-2012 m. gruodžio 31 d.);
-
nebuvo įvykdytos prognozės sumažinti laivų įgulos narių skaičių (toks sumažinimas numatytas 2002 m. plane) ir nepasiektas tikslas 10 % padidinti našumą;
-
visą darbo dieną dirbančių darbuotojų skaičių neužteko sumažinti 400 ir 2006 m. plane nurodytos su našumu susijusios priemonės buvo nepakankamos, nes nukrypta nuo 2002 m. plano;
352)
Prancūzijos institucijos atsakė, kad pasikeitus akcininkams ir įgyvendinus tris privatizavimo plano priemones SNCM savo veiklą galės plėtoti tinkamai, taigi galima užtikrinti, kad kai kurios veiklos dalys nebebūtų nuostolingos;
353)
Komisija pažymi, kad 2002 m. restruktūrizavimo plane nurodytų priemonių nebuvo galima įgyvendinti, todėl 2004 ir 2005 m. bendrovės rezultatai labai pablogėjo. Tai, kad 2006 m. apyvarta padidėjo 20 mln. EUR, o kompensacija už viešąsias paslaugas - 9 mln. EUR, veiklos pajamų atkurti nepadėjo, nes degalų kaina ir veiklos išlaidos padidėjo daug daugiau, negu prognozuota. Komisijos ekspertas nustatė, kad dėl kelių įvykių (163) perėmėjai verslo planą įgyvendino daug lėčiau, taigi jis padarė išvadą, kad bendri nuostoliai gali būti daug didesni negu iš pradžių numatyti 2007 m. nuostoliai;
354)
todėl Komisija mano, kad pateikusios atsakymus Prancūzijos institucijos visų šių abejonių nepanaikino. Iš tikrųjų finansinio pajėgumo atkūrimą rizikinga sieti su 2007-2013 m. įgaliojimo teikti viešąsias paslaugas sutarties skyrimu ir trijų privatizavimo plano priemonių, kurių teisėtumas ir suderinamumas su vidaus rinka nepatvirtintas, įgyvendinimu. Kad įmonės ilgalaikio finansinio pajėgumo atkūrimo planas būtų įtikimas, turi būti bent jau nustatytos tikroviškos prielaidos. Tačiau šiuo atveju sėkmingas plano įgyvendinimas pagrįstas beveik vien dviem tariamais įvykiais, kurie nepriklauso nuo SNCM. Be to, atsižvelgiant į tuometę SNCM finansinę padėtį Komisijai kyla klausimas, ar bendrovė buvo pajėgi finansuoti būtiną tam tikrų savo keltų atnaujinimą. Šį atnaujinimą Prancūzijos institucijos nurodo kaip priemonę, dėl kurios galima pasiekti finansinio pajėgumo atkūrimo tikslus;
355)
todėl Komisija mano, kad ilgalaikio finansinio pajėgumo atkūrimo sąlyga, kurios reikalaujama gairėse, neįgyvendinta;
6.2.2.3. Bet kokio pernelyg didelio konkurencijos iškraipymo prevencija (kompensacinės priemonės)
356)
panaikintame 2008 m. sprendime nurodytos keturios kompensacinės priemonės:
-
patronuojamosios bendrovės Corsica Marittima (2000 m. suteikusios paslaugas 82 000 keleivių), kuri buvo įgaliota teikti paslaugas maršrutais Italija-Korsika ir Korsika-Italija, veiklos nutraukimas, taigi grupės SNCM pasitraukimas iš rinkos, susijusios su maršrutais Italija-Korsika ir Korsika-Italija;
-
beveik visiškas SNCM atsisakymas teikti paslaugas maršrutais Tulonas-Korsika ir Korsika-Tulonas, t. y. beveik visiškas pasitraukimas iš rinkos, kurioje 2002 m. suteikta paslaugų ne mažiau kaip 460 000 keleivių;
-
bendro siūlomų vietų skaičiaus ir reisų skaičiaus sumažinimas - nuo 2003 m. SNCM šiuos skaičius mažino kasmet, pirmiausia maršrutais Nica-Korsika ir Korsika-Nica;
-
keturių laivų pardavimas;
357)
Komisija nori priminti, kad Prancūzijos institucijos šias priemones pasiūlė atsižvelgdamos į 15,81 mln. pagalbos sumą, atitinkančią 2002 m. suteiktą restruktūrizavimo pagalbą;
358)
2012 m. rugsėjo 11 d. sprendimu panaikinus 2008 m. sprendimą, bendra pagalbos suma šiuo metu yra didesnė negu 210 mln. EUR. Komisijos nuomone, jos abejonių negalima panaikinti dėl toliau nurodytų priežasčių;
359)
aptardama 2002 m. vykdant restruktūrizavimą numatytą keturių laivų pardavimą Komisija pažymi, kad šį pardavimą iš dalies kompensavo tai, kad 2002 m. birželio mėn. įsigytas laivas Danielle Casanova, o 2003 m. - mišraus tipo krovininiai laivai Paglia Orba ir Pascal Paoli;
360)
dėl bendrovės Corsica Marittima veiklos nutraukimo pažymėtina, kad gairių 40 punkte visų pirma nurodyta, jog „[n]urašymai ir nuostolingos veiklos nutraukimas, kas, siekiant atkurti įmonės gyvybingumą, bet kokiu atveju būtų būtina, kompensacinių priemonių įvertinimo tikslais nebus laikomi pajėgumų ar dalyvavimo rinkoje sumažinimu“. Todėl bendrovės Corsica Marittima, kuri nuo jos įsteigimo 1990 m. veikė nuostolingai, veiklos nutraukimas negali būti laikomas kompensacine priemone - veikiau tai yra priemonė, padedanti atkurti ilgalaikį finansinį pajėgumą;
361)
šie argumentai taip pat tinka aptariant paslaugų teikimą maršrutais Korsika-Nica ir Nica-Korsika. Komisija pažymi, kad SNCM priklauso nedidelė rinkos dalis, o bendrovei Corsica Ferries France - 70 % rinkos (164). Pagal M. Stephens ataskaitą iš Nicos teikiamų transporto paslaugų paklausa, ypač vasarą, yra didelė. Be to, šiuo maršrutu teikiamos paslaugos taip pat paklausios ir ne vasarą. Tačiau 2004-2007 m. buvo patirta su šiuo maršrutu susijusių einamųjų nuostolių. Todėl ši priemonė negali būti laikoma kompensacine - veikiau tai yra priemonė, padedanti atkurti ilgalaikį finansinį pajėgumą;
362)
Komisija taip pat pažymi, kad maršrutais Korsika-Tulono uostas ir Tulono uostas-Korsika plukdomų keleivių srautas labai padidėjo: 1999 m. jų buvo mažiau kaip 200 000 per metus, o 2007 m. - beveik 1 mln. (165). Todėl beveik visiškas SNCM atsisakymas teikti paslaugas šiuo maršrutu galėtų būti laikomas kompensacine priemone. Tačiau Komisija pažymi, kad maršrutu Tulonas-Korsika SNCM plukdo mažiausiai keleivių;
363)
tačiau net jeigu ši priemonė būtų laikoma kompensacine, Komisija mano, kad jos anaiptol neužtektų. Iš tikrųjų gairių 40 punkte nurodyta, kad „[p]riemonės turi būti proporcingos pagalbos iškreipiančiam poveikiui … “. Kaip jau priminta 341 ir 342 konstatuojamosiose dalyse, Komisija pažymi, kad šias priemones Prancūzijos institucijos pasiūlė atsižvelgdamos į 15,81 mln. pagalbos sumą, atitinkančią 2002 m. suteiktą restruktūrizavimo pagalbą. Taigi bendra pagalbos suma šiuo metu yra apie 218 mln. EUR, todėl Komisija mano, kad pasiūlytų priemonių neužtenka, palyginti su konkurencijos iškraipymu, atsiradusiu suteikus šią pagalbą;
364)
todėl Komisija pažymi, kad abejonės dėl šių priemonių laikymo kompensacinėmis arba būtinomis finansiniam pajėgumui atkurti nepanaikintos. Bet kokiu atveju pasiūlytų priemonių visiškai neužtenka;
365)
Prancūzijos institucijos nurodė, kad tuo atveju, jeigu SNCM nutrauktų veiklą, kiltų CFF monopolio rizika. Komisijos nuomone, Prancūzijos institucijos nepateikė pakankamų įrodymų, kad ši rizika kiltų ir būtų didelė. Iš tikrųjų keleivių ir krovinių plukdymas iš žemyninės Prancūzijos į Korsiką ir atgal - tai atvira ir konkurencinga rinka, kurioje gali dalyvauti visi Viduržemio jūros regione veikiantys veiklos vykdytojai. Šiai rinkai taip pat būdinga tai, kad nėra kliūčių į ją patekti. Bet kokiu atveju remtis Corsica Ferries padėtimi negalima pateisinant tai, kad ginčijamomis priemonėmis iškraipoma konkurencija;
366)
atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, Komisija daro išvadą, kad pasiūlytos priemonės neatitinka gairių 38-42 punktuose išvardytų kriterijų;
VII. IŠVADOS
7.1. KAPITALO INJEKCIJOS, APIE KURIĄ PRANCŪZIJOS INSTITUCIJOS PRANEŠĖ 2002 m., IR TRIJŲ NAUJŲ PRIEMONIŲ, KURIAS PRANCŪZIJOS INSTITUCIJOS ĮGYVENDINO 2006 m., NESUDERINAMUMAS IR JŲ SUMOS SUSIGRĄŽINIMAS
367)
15,81 mln. EUR kapitalo injekcija, apie kurią Prancūzijos institucijos pranešė 2002 m., ir trys naujos priemonės, kurias Prancūzijos institucijos įgyvendino 2006 m., t. y. 100 % SNCM kapitalo pardavimas už neigiamą 158 mln. EUR kainą, kapitalo padidinimas 8,75 mln. EUR, kurį įsipareigojo atlikti CGMF, ir SNCM darbuotojams skirto 38,5 mln. EUR avanso pervedimas į einamąją sąskaitą, yra pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį. Ši pagalba nesuderinama su vidaus rinka;
368)
Komisija primena, kad taikant Reglamento (EB) Nr. 659/1999 14 straipsnio 1 dalį bet kokia neteisėta ir su vidaus rinka nesuderinama pagalba turi būti susigrąžinta iš jos gavėjo;
369)
susigrąžindamos šią pagalbą Prancūzijos institucijos prie pagalbos sumos taip pat turi pridėti susigrąžinamos sumos palūkanas, skaičiuojamas nuo aptariamos pagalbos išmokėjimo įmonei dienos iki jos faktinio susigrąžinimo dienos (166), kaip nustatyta Komisijos reglamente (EB) Nr. 794/2004 (167);
7.2. SANAVIMO PAGALBOS NESUDERINAMUMAS IR SUSIGRĄŽINIMAS
370)
kadangi priemonės, apie kurias pranešta kaip apie restruktūrizavimo pagalbą, neatitinka gairėse nurodytų suderinamumo sąlygų, darytina įprasta išvada, kad sanavimo pagalba, kurią Prancūzijos institucijos leido teikti bendrovei SNCM ir dėl kurios priimtas 2002 m. liepos 17 d. Komisijos sprendimas, yra nesuderinama, ir turi būti reikalauti ją susigrąžinti;
371)
2002 m. lapkričio 19 d. Prancūzijos institucijos Komisijai perdavė SNCM ir CGMF grynųjų pinigų avanso sutarčių kopiją ir įrodymus, kad CGMF bendrovei SNCM avansą grąžino, atlikusi du mokėjimus: 2002 m. gegužės 13 d. ir birželio 14 d.,
PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
1 straipsnis
15,81 mln. EUR kapitalo injekcija ir trys naujos priemonės, kurias Prancūzijos institucijos įgyvendino 2006 m., t. y. 75 % SNCM kapitalo pardavimas už neigiamą 158 mln. EUR kainą, kapitalo padidinimas 8,75 mln. EUR, kurį įsipareigojo atlikti CGMF, ir SNCM darbuotojams skirto 38,5 mln. EUR avanso pervedimas į einamąją sąskaitą (Prancūzija šias bendrovei SNCM skirtas priemones įgyvendino pažeisdama SESV 108 straipsnio 3 dalį), yra neteisėta ir su vidaus rinka nesuderinama valstybės pagalba.
2 straipsnis
1. Prancūzija privalo užtikrinti, kad 1 straipsnyje nurodytą pagalbą jos gavėjas grąžintų.
2. Susigrąžintinos sumos mokamos su palūkanomis, skaičiuojamomis nuo dienos, kurią šios sumos perduotos pagalbos gavėjui, iki faktinio jų susigrąžinimo dienos.
3. Palūkanos skaičiuojamos nuo pagrindinės sumos ir susikaupusių palūkanų pagal Reglamento (EB) Nr. 794/2004 V skyrių ir Komisijos reglamentą (EB) Nr. 271/2008 (168), kuriuo iš dalies keičiamas Reglamentas (EB) Nr. 794/2004.
3 straipsnis
1. 1 straipsnyje nurodyta pagalba susigrąžinama nedelsiant ir veiksmingai.
2. Prancūzija užtikrina, kad šis sprendimas būtų įgyvendintas per keturis mėnesius nuo pranešimo apie jį dienos.
4 straipsnis
1. Per du mėnesius nuo pranešimo apie šį sprendimą Prancūzija Komisijai pateikia šią informaciją:
a)
bendrą sumą (pagrindinę sumą ir palūkanas), kuri turi būti susigrąžinta iš pagalbos gavėjo;
b)
išsamų šiam sprendimui įgyvendinti numatytų priemonių, kurių jau imtasi, aprašymą;
c)
dokumentus, kuriais įrodoma, kad pagalbos gavėjui oficialiai pranešta apie pagalbos grąžinimą.
2. Prancūzija praneša Komisijai apie nacionalinių priemonių, kurių imtasi šiam sprendimui įgyvendinti, taikymo eigą, kol bus visiškai susigrąžinta 1 straipsnyje nurodyta pagalba. Komisijos prašymu ji nedelsdama pateikia visą informaciją apie numatytas priemones, kurių jau imtasi šiam sprendimui įgyvendinti. Ji taip pat pateikia išsamią informaciją apie pagalbos sumas ir palūkanas, kurios iš pagalbos gavėjo jau susigrąžintos.
5 straipsnis
Šis sprendimas skirtas Prancūzijos Respublikai.
Priimta Briuselyje 2013 m. lapkričio 20 d.