ДЕЛЕГИРАН РЕГЛАМЕНТ (ЕС) 2015/585 НА КОМИСИЯТА
от 18 декември 2014 година
за допълване на Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета по отношение на регулаторните технически стандарти за определяне на рисковите маржин периоди
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 г. относно пруденциалните изисквания за кредитните институции и инвестиционните посредници и за изменение на Регламент (ЕС) № 648/2012 (1), и по-специално член 304, параграф 5, четвърта алинея от него,
като има предвид, че:
(1)
Рамката за изчисляване на рисковите маржин периоди (РМП), използвани за изчисляването на изискванията за собствен капитал във връзка с експозициите на клиринговите членове към техните клиенти, следва да бъде подходяща както за институциите, използващи метода на вътрешните модели (МВМ) така и за институциите, използващи стандартните методи. Тя следва също да отразява промените в пазарните условия, за да представлява ясен пруденциален подход, без обаче да създава прекомерна оперативна тежест за институциите.
(2)
При все че определението за периоди на ликвидация, използвано от централните контрагенти (ЦК), не е еднакво с определението за РМП, използвано от клиринговите членове за целите на изчисляването на изискванията за собствен капитал във връзка с експозициите към техните клиенти, двете понятия са много сходни от гледна точка на тяхното съдържание. Всъщност периодите за ликвидация отразяват промените в пазарните условия и отчитат периодите за приключване на договори и сделки. Следователно оценката на ЦК за периодите на ликвидация следва да служи като заместител на РМП при изчисляването на изискванията за собствен капитал във връзка с експозициите на клирингови членове към техните клиенти.
(3)
Чрез използването на периодите на ликвидация ще бъдат обхванати всички видове продукти и сделки, посочени в член 301, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 575/2013, за които се извършва клиринг от ЦК, и като допълнителна полза ще отпадне необходимостта от актуализирането на настоящия делегиран регламент всеки път, когато ЦК започне да извършва клиринг на нов вид продукт или сделка.
(4)
За разлика от РМП, оповестените от ЦК периоди на ликвидация понякога включват допълнителни периоди от време за целите на новацията на позициите на клирингов член, който не е в неизпълнение. Тъй като тези допълнителни периоди са специфични за периодите на ликвидация и не отразяват разликите в поеманите от клиринговите членове рискове, не е необходимо те да бъдат добавени към РМП, които институциите могат да използват за изчисляването на капиталовото изискване във връзка с експозициите им към клиент, когато действат като клирингови членове.
(5)
За да се гарантира, че тези оценки са предмет на одобрение от надзорните органи, само периодите на ликвидация, прогнозирани от квалифицирани централни контрагенти съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 88 от Регламент (ЕС) № 575/2013, следва да могат да бъдат използвани като заместител на РМП при изчисляването на изискванията за собствен капитал във връзка с експозициите на клиринговите членове към техните клиенти.
(6)
Тъй като целта на РМП е да отразява промените в пазарната стойност на нетиращата съвкупност от сделки за времето от последната размяна на обезпечение по тази нетираща съвкупност с изпаднал в неизпълнение контрагент, до момента в който сделките са ликвидирани и остатъчният пазарен риск се хеджира отново, и тъй като пазарите може да бъдат затворени на определени календарни дни, РМП следва да бъдат изразени в работни дни. Това ще гарантира, че изискването за собствен капитал във връзка с тези сделки отразява напълно рисковете, на които е изложена институцията по време на РМП. Затова е уместно да се предвиди, че минималната продължителност на РМП за целите на член 304, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013 е 5 работни дни, т.е. по-дълга от минималния срок от пет дни, предвиден в същия член. По този начин минималната продължителност на РМП ще бъде приведена в съответствие с разпоредбите, предвидени в част три, дял II, глава 6, раздел 6 от Регламент (ЕС) № 575/2013, които обхващат изискванията за използване на МВМ.
(7)
В съответствие с член 304, параграфи 3 и 4 от Регламент (ЕС) № 575/2013 по-кратките РМП, които институциите могат да прилагат при изчисляването на изискванията за собствен капитал във връзка с техните експозиции към клиент, се прилагат само когато институциите действат като клирингови членове. Ето защо правилата относно РМП, които институциите могат да използват съгласно тези разпоредби, не се прилагат в случаите, когато институциите изчисляват изискванията за собствен капитал във връзка с експозициите към клиенти, но не действат като клирингови членове за тези експозиции; независимо от това дали институцията прилага МВМ или не, и независимо от това дали на съответните експозиции към клиенти е извършен централизиран клиринг.
(8)
Настоящият регламент е изготвен въз основа на проектите на регулаторни технически стандарти, предадени на Комисията от Европейския банков орган.
(9)
Европейският банков орган проведе открити обществени консултации по проектите на регулаторни технически стандарти, въз основа на които е изготвен настоящият регламент, анализира потенциалните разходи и ползи и поиска становище от създадената по силата на член 37 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 на Европейския парламент и на Съвета Група на участниците от банковия сектор (2),
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
1. Рисковите маржин периоди (РМП) за дадена нетираща съвкупност, които институциите могат да използват за целите на член 304, параграфи 3 и 4 от Регламент (ЕС) № 575/2013, се определят в съответствие с параграфи 2 и 3 от настоящия член.
2. Когато съответната нетиращата съвкупност включва сделки, чийто клиринг е извършен от квалифициран централен контрагент съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 88 от Регламент (ЕС) № 575/2013, РМП, които могат да използват институциите, са периодите с по-голяма продължителност от следните:
а)
пет работни дни;
б)
най-дългия период на ликвидация на договорите или сделките, включени в нетиращата съвкупност, оповестен в съответствие с член 10, параграф 1, буква б), подточка vi) от Делегиран регламент (ЕС) № 153/2013 на Комисията (3) от квалифицирания централен контрагент, който е извършил клиринга на тези договори или сделки.
За целите на буква б) от първа алинея, когато оповестеният период на ликвидация включва допълнителен период за целите на новацията на позициите на клирингов член, който не е в неизпълнение, периодът, който институции трябва да използва като РМП, изключва този допълнителен период.
3. Когато съответната нетираща съвкупност включва сделки, чийто клиринг не е извършен от квалифициран централен контрагент съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 88 от Регламент (ЕС) № 575/2013, РМП, които институциите могат да използват, са равни на поне десет работни дни.
Член 2
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след деня на публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 18 декември 2014 година.
KOMISIJOS DELEGUOTASIS REGLAMENTAS (ES) 2015/585
2014 m. gruodžio 18 d.
kuriuo papildomos Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 575/2013 nuostatos, susijusios su garantinės įmokos rizikos laikotarpių patikslinimo techniniais reguliavimo standartais
(Tekstas svarbus EEE)
EUROPOS KOMISIJA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo,
atsižvelgdama į 2013 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES) Nr. 575/2013 dėl prudencinių reikalavimų kredito įstaigoms ir investicinėms įmonėms ir kuriuo iš dalies keičiamas Reglamentas (ES) Nr. 648/2012 (1), ypač į jo 304 straipsnio 5 dalies ketvirtą pastraipą,
kadangi:
(1)
garantinės įmokos rizikos laikotarpių, kurie taikomi nustatant tarpuskaitos narių nuosavų lėšų reikalavimus turimoms klientų pozicijoms, apskaičiavimo sistema turėtų tikti ir įstaigoms, taikančioms vidaus modelio metodą (IMM), ir įstaigoms, taikančioms standartizuotus metodus. Be to, siekiant užtikrinti šios sistemos patikimumą prudenciniu požiūriu ir kartu nenustatyti per didelės praktinės naštos toms įstaigoms, ji turėtų atspindėti rinkos sąlygų pokyčius;
(2)
nors likvidavimo laikotarpių, kuriuos taiko pagrindinės sandorio šalys, apibrėžtis nėra identiška garantinės įmokos rizikos laikotarpių, kuriuos tarpuskaitos nariai taiko apskaičiuodami savo nuosavų lėšų reikalavimus turimoms klientų pozicijoms, apibrėžčiai, vis dėlto iš esmės pirmieji yra labai panašūs į pastaruosius. Iš tikrųjų likvidavimo laikotarpiai atspindi rinkos sąlygų pokyčius ir sutarčių bei sandorių užbaigimo laikotarpius. Todėl pagrindinių sandorio šalių likvidavimo laikotarpių įverčiai turėtų būti taikomi kaip garantinės įmokos rizikos laikotarpių pakaitalas apskaičiuojant tarpuskaitos narių nuosavų lėšų reikalavimus turimoms klientų pozicijoms;
(3)
taikant likvidavimo laikotarpius taip pat būtų užtikrinta, kad reikalavimai būtų visapusiškai taikomi Reglamento (ES) Nr. 575/2013 301 straipsnio 1 dalyje nustatytiems visų rūšių produktams ir sandoriams, kurių tarpuskaitą atlieka pagrindinės sandorio šalys, be to, papildomas pranašumas būtų tai, kad šio deleguotojo reglamento nereikėtų atnaujinti kiekvieną kartą pagrindinėms sandorio šalims pradėjus naujos rūšies produktų arba sandorių tarpuskaitą;
(4)
kitaip nei garantinės įmokos rizikos laikotarpiai, likvidavimo laikotarpiai, kuriuos atskleidžia pagrindinės sandorio šalys, kartais apima papildomus laikotarpius, sudarančius sąlygas atlikti įsipareigojimus vykdančių tarpuskaitos narių pozicijų novaciją. Kadangi tokie papildomi laikotarpiai būdingi tik likvidavimo laikotarpiams ir neatspindi tarpuskaitos narių prisiimamos rizikos skirtumo, jų nereikia pridėti prie garantinės įmokos rizikos laikotarpių, kuriuos tarpuskaitos narių vaidmenį atliekančios įstaigos gali taikyti apskaičiuodamos nuosavų lėšų reikalavimus turimoms kliento pozicijoms;
(5)
siekiant užtikrinti, kad tokius įverčius turėtų patvirtinti priežiūros institucijos, kaip garantinės įmokos rizikos laikotarpių, taikomų apskaičiuojant tarpuskaitos narių nuosavų lėšų reikalavimus turimoms klientų pozicijoms, pakaitalą turėtų būti leidžiama taikyti tik tuos likvidavimo laikotarpius, kuriuos yra įvertinusios reikalavimus atitinkančios pagrindinės sandorio šalys, kaip apibrėžta Reglamento (ES) Nr. 575/2013 4 straipsnio 1 dalies 88 punkte;
(6)
kadangi garantinės įmokos rizikos laikotarpis skirtas tam, kad būtų nustatyti sandorių užskaitos grupės rinkos vertės pokyčiai nuo paskutinio pasikeitimo užtikrinimo priemone, kuria užtikrinama ta užskaitos grupė su įsipareigojimų nevykdančia sandorio šalimi, iki tol, kol sandoriai likviduojami, o atitinkama rinkos rizika apdraudžiama iš naujo, ir kadangi tam tikromis kalendorinėmis dienomis rinkos gali būti uždarytos, garantinės įmokos rizikos laikotarpis turėtų būti išreikštas darbo dienomis. Taip bus užtikrinta, kad nuosavų lėšų reikalavimas tiems sandoriams visiškai atspindėtų garantinės įmokos rizikos laikotarpiu įstaigai kylančią riziką. Todėl tikslinga numatyti, kad trumpiausias garantinės įmokos rizikos laikotarpis taikant Reglamento (ES) Nr. 575/2013 304 straipsnio 3 dalį yra 5 darbo dienos, t. y. ilgesnis negu mažiausiai penkios dienos, kaip numatyta tame straipsnyje. Taip trumpiausias garantinės įmokos rizikos laikotarpis taip pat bus suderintas su Reglamento (ES) Nr. 575/2013 trečios dalies II antraštinės dalies 6 skyriaus 6 skirsnyje nustatytomis nuostatomis, kurios apima IMM taikymo reikalavimus;
(7)
pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 304 straipsnio 3 ir 4 dalis trumpesnį garantinės įmokos rizikos laikotarpį, kurį įstaigos gali taikyti apskaičiuodamos nuosavų lėšų reikalavimus turimoms kliento pozicijoms, galima taikyti tik tuomet, kai įstaigos atlieka tarpuskaitos nario vaidmenį. Todėl taisyklės dėl garantinės įmokos rizikos laikotarpių, kuriuos įstaigos gali taikyti pagal tas nuostatas, nėra taikomos, kai įstaigos apskaičiuoja nuosavų lėšų reikalavimus turimoms kliento pozicijoms, bet tų pozicijų atžvilgiu neatlieka tarpuskaitos nario vaidmens. Taip yra nepaisant to, ar tokios įstaigos taiko IMM, ar ne, ir to, ar atitinkamų klientų pozicijų tarpuskaita atliekama centralizuotai, ar ne;
(8)
šis reglamentas grindžiamas techninių reguliavimo standartų projektais, kuriuos Europos bankininkystės institucija pateikė Komisijai;
(9)
Europos bankininkystės institucija dėl techninių reguliavimo standartų projektų, kuriais pagrįstas šis reglamentas, surengė atviras viešas konsultacijas, išnagrinėjo galimas susijusias sąnaudas ir naudą ir paprašė Bankininkystės suinteresuotųjų subjektų grupės, įsteigtos pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1093/2010 (2) 37 straipsnį, pateikti savo nuomonę,
PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ:
1 straipsnis
1. Užskaitos grupės garantinės įmokos rizikos laikotarpiai, kuriuos įstaigos gali taikyti taikydamos Reglamento (ES) Nr. 575/2013 304 straipsnio 3 ir 4 dalis, yra nustatomi pagal šio straipsnio 2 ir 3 dalis.
2. Kai atitinkama užskaitos grupė apima sandorius, kurių tarpuskaitą atlieka reikalavimus atitinkanti pagrindinė sandorio šalis, kaip apibrėžta Reglamento (ES) Nr. 575/2013 4 straipsnio 1 dalies 88 punkte, garantinės įmokos rizikos laikotarpis, kurį įstaigos gali taikyti, yra ilgesnysis iš šių laikotarpių:
a)
penkios darbo dienos;
b)
ilgiausias į užskaitos grupę įtrauktų sutarčių arba sandorių likvidavimo laikotarpis, kurį pagal Komisijos deleguotojo reglamento (ES) Nr. 153/2013 (3) 10 straipsnio 1 dalies b punkto vi papunktį atskleidžia reikalavimus atitinkanti pagrindinė sandorio šalis, atliekanti tų sutarčių arba sandorių tarpuskaitą.
Taikant pirmos pastraipos b punktą, kai atskleistas likvidavimo laikotarpis apima papildomą laikotarpį, skirtą įsipareigojimus vykdančių tarpuskaitos narių pozicijų novacijai atlikti, laikotarpis, kurį įstaigos turi taikyti kaip garantinės įmokos rizikos laikotarpį, neapima to papildomo laikotarpio.
3. Kai atitinkama užskaitos grupė apima sandorius, kurių tarpuskaitą atlieka ne reikalavimus atitinkanti pagrindinė sandorio šalis, kaip apibrėžta Reglamento (ES) Nr. 575/2013 4 straipsnio 1 dalies 88 punkte, garantinės įmokos rizikos laikotarpis, kurį įstaigos gali taikyti, yra mažiausiai dešimt darbo dienų.
2 straipsnis
Šis reglamentas įsigalioja dvidešimtą dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
Šis reglamentas privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse.
Priimta Briuselyje 2014 m. gruodžio 18 d.