ДИРЕКТИВА 2014/36/ЕС НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 26 февруари 2014 година
относно условията за влизане и престой на граждани на трети държави с цел заетост като сезонни работници
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 79, параграф 2, букви а) и б) от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта на законодателния акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
като взеха предвид становището на Комитета на регионите (2),
в съответствие с обикновената законодателна процедура (3),
като имат предвид, че:
(1)
За постепенното изграждане на пространство на свобода, сигурност и правосъдие Договорът за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС) предвижда приемането на мерки в областта на убежището, имиграцията и защитата на правата на граждани на трети държави.
(2)
ДФЕС предвижда, че Съюзът трябва да развива обща имиграционна политика, целяща да гарантира, на всички етапи, ефективно управление на миграционните потоци и справедливо третиране на гражданите на трети държави, осъществяващи законно престой в държавите-членки. За тази цел Европейският парламент и Съветът трябва да приемат мерки относно условията за влизане и престой на граждани на трети държави и за определяне на техните права.
(3)
В Хагската програма, приета от Европейския съвет на 4 ноември 2004 г., бе признато, че законната миграция ще играе важна роля за напредъка в икономическото развитие, и Комисията беше призована да представи план за политика относно законната миграция, включващ процедури за прием, позволяващи да се дадe бърз отговор на непрекъснато променящите се потребности от мигранти на пазара на труда.
(4)
Европейският съвет от 14 и 15 декември 2006 г. одобри поредица от стъпки, които да бъдат предприети през 2007 г. Тези стъпки включват разработването на добре управлявана политика за законната имиграция, при която изцяло се съблюдават националните компетенции, за да се помогне на държавите-членки да удовлетворят сегашните и бъдещите нужди от работна ръка. Съветът призова също така да се проучат възможности за улесняване на временната миграция.
(5)
Европейският пакт за имиграция и убежище, приет от Европейския съвет на 16 октомври 2008 г., изразява ангажимента на Съюза и неговите държави-членки да провеждат справедлива, ефикасна и последователна политика за справяне с предизвикателствата и използване на възможностите, свързани с миграцията. Пактът служи за основа на общата имиграционна политика, която се ръководи от дух на солидарност между държавите-членки и на сътрудничество с трети държави, и която се основава на добро управление на миграционните потоци, в интерес не само на приемащите държави, но и на държавите по произход и на самите мигранти.
(6)
Стокхолмската програма, приета от Европейския съвет на 11 декември 2009 г., отчита, че трудовата имиграция може да допринесе за повишена конкурентоспособност и икономическа жизненост, и че в условията на значителните бъдещи демографски предизвикателства пред Съюза при повишено търсене на работна ръка гъвкавите имиграционни политики ще имат ценен принос за икономическото развитие и резултати на Съюза в по-дългосрочен план. Освен това в програмата се подчертава колко е важно да се гарантира справедливото третиране на гражданите на трети държави, които осъществяват законно престой на територията на държавите-членки и да се оптимизира връзката между миграцията и развитието. Програмата приканва Комисията и Съвета да продължат изпълнението на Плана за политика относно законната миграция, установен със съобщението на Комисията от 21 декември 2005 г.
(7)
Настоящата директива следва да допринесе за ефективното управление на миграционнните потоци за конкретната категория на сезонната временна миграция и за гарантирането на достойни условия на труд и живот за сезонните работници, чрез установяване на справедливи и прозрачни правила за прием и престой и определяне на правата на сезонните работници, като същевременно се предоставят стимули и защитни механизми за предотвратяване на просрочването или превръщането на временния престой в постоянен. В допълнение към това правилата, предвидени в Директива 2009/52/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (4), ще допринесат да се избегне превръщането на такъв временен престой в неразрешен престой.
(8)
Държавите-членки следва да приведат в действие настоящата директива, без да допускат дискриминация въз основа на пол, раса, цвят на кожата, етнически или социален произход, генетични характеристики, език, религия или убеждения, политически или други възгледи, принадлежност към национално малцинство, материално състояние, рождение, увреждане, възраст или сексуална ориентация, в съответствие по-специално с Директива 2000/43/ЕО на Съвета (5) и Директива 2000/78/ЕО на Съвета (6).
(9)
Настоящата директива следва да се прилага, без да се засяга принципът за даване на предимство на граждани на Съюза при достъпа до пазарите на труда на държавите-членки, изразен в приложимите разпоредби на съответните Актове за присъединяване.
(10)
Настоящата директива не следва да засяга правото на държавите-членки да определят обема на приема на граждани на трети държави, идващи на тяхна територия от трети държави, за целите на сезонна работа, както е посочено в ДФЕС.
(11)
Настоящата директива не следва да засяга условията за предоставянето на услуги в рамките на член 56 от ДФЕС. По-специално, настоящата директива не следва да се отразява на условията за заетост, които в съответствие с Директива 96/71/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (7), се прилагат към работници, командировани от предприятие, установено в държава-членка, с цел предоставянето на услуги на територията на друга държава-членка.
(12)
Настоящата директива следва да урежда преките работни отношения между сезонните работници и работодателите. Същевременно, когато националното право на държава-членка допуска прием на граждани на трети държави в качеството им на сезонни работници с посредничеството на агенции за заетост или за временна трудова заетост, които са установени на тяхна територия и имат пряк договор със сезонния работник, такива агенции не следва бъдат изключени от обхвата на настоящата директива.
(13)
При транспониране на настоящата директива държавите-членки следва, когато е подходящо - след консултация със социалните партньори, да посочат секторите на заетост, които включват дейности, зависими от смяната на сезоните. Дейностите, които са зависими от смяната на сезоните, обикновено са свързани със сектори като селското стопанство и растениевъдството, по-специално през периода на засаждане и прибиране на реколтата, или туризма, по-специално през ваканционния период.
(14)
Когато националното право допуска това и в съответствие с принципа за недискриминация, изложен в член 10 от ДФЕС, на държавите-членки се разрешава да прилагат по-благоприятно третиране към граждани на определени трети държави в сравнение с граждани на други трети държави при прилагане на незадължителните разпоредби на настоящата директива.
(15)
Подаването на заявление за прием като сезонен работник следва да бъде възможно само докато гражданинът на трета държава пребивава извън територията на държавите-членки.
(16)
За целите на настоящата директива приемът следва да може да бъде отказан по надлежно обосновани причини. По-специално приемът следва да може да бъде отказан, ако определена държава-членка счете на основата на преценка на фактите, че съответният гражданин на трета държава представлява потенциална заплаха за обществения ред, обществената сигурност или общественото здраве.
(17)
Настоящата директива не следва да засяга прилагането на Директива 2008/115/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (8).
(18)
Настоящата директива не следва да засяга неблагоприятно предоставените права на работа на граждани на трети държави, които вече осъществяват законно престой в държава-членка с цел работа.
(19)
За държави-членки, които прилагат изцяло достиженията на правото от Шенген, се прилагат изцяло Регламент (ЕО) № 810/2009 на Европейския парламент и на Съвета (9) (Визов кодекс), Регламент (ЕО) № 562/2006 на Европейския парламент и на Съвета (10) (Кодекс на шенгенските граници), и Регламент (ЕО) № 539/2001 на Съвета (11). Следователно за престой, ненадвишаващ 90 дни, условията за прием на сезонни работници на територията на държавите-членки, които прилагат изцяло достиженията на правото от Шенген, се уреждат от тези инструменти, а настоящата директива следва да урежда единствено критериите и изискванията за достъп до заетост. За държавите-членки, които не прилагат изцяло достиженията на правото от Шенген, с изключение на Обединеното кралство и Ирландия, се прилага само Кодексът на шенгенските граници. Разпоредбите на достиженията на правото от Шенген, посочени в настоящата директива, принадлежат към онази част на достиженията на правото от Шенген, в която Ирландия и Обединеното кралство не участват, и следователно тези разпоредби не се прилагат за тях.
(20)
Критериите и изискванията за прием, както и основанията за отказ и оттегляне или непродължаване/неподновяване на разрешение за престой, непревишаващ 90 дни, следва да бъдат определени в настоящата директива по отношение на заетостта като сезонен работник. Когато се издават визи за краткосрочно пребиваване с цел сезонна работа, се прилагат съответните разпоредби от достиженията на правото от Шенген относно условията за влизане и престой на територията на държавите-членки, както и основанията съответно за отказ, продължаване, анулиране или отмяна на такива визи. По-специално, всяко решение за отказ, анулиране или отмяна на виза и мотивите, на които е основано, следва да бъдат съобщени, в съответствие с член 32, параграф 2 и член 34, параграф 6 от Визовия кодекс, на кандидата посредством стандартния формуляр, съдържащ се в приложение VI към Визовия кодекс.
(21)
За сезонни работници с разрешение за престой, надвишаващ 90 дни, настоящата директива следва да определи както условията за прием и престой на територията, така и критериите и изискванията за достъп до заетост в държавите-членки.
(22)
Настоящата директива следва да предвиди гъвкава система за влизане, основана на търсенето и обективните критерии, например действителен договор за работа или обвързващо предложение за работа, което определя основните елементи на договора или трудовото правоотношение.
(23)
Държавите-членки следва да имат възможност да приложат тест, който показва, че работното място не може да бъде заето в рамките на националния пазар на труда.
(24)
Държавите-членки следва да могат да отхвърлят заявление за прием, особено в случаите когато гражданин на трета държава не е спазил задължението, произтичащо от предходно решение за прием като сезонен работник, да напусне територията на съответната държава-членка след изтичане на разрешението за целите на сезонна работа.
(25)
Държавите-членки следва да могат да изискват от работодателя да сътрудничи на компетентните органи и да предоставя цялата необходима информация, за да се предотврати евентуална злоупотреба с процедурата, предвидена в настоящата директива, и неправилното ѝ прилагане.
(26)
Предвиждането на единна процедура, водеща до комбинирано разрешение едновременно за престой и за работа, следва да допринесе за опростяване на правилата, приложими понастоящем в държавите-членки. Това не следва да засяга правото на държавите-членки да определят компетентните органи и начина, по който те да бъдат включени в единната процедура в съответствие с националните особености на административната уредба и практика.
(27)
Определянето на компетентните органи съгласно настоящата директива не следва да засяга ролята и отговорностите на други органи и, където е приложимо, на социалните партньори в съответствие с националното право и/или практика, във връзка с разглеждането на заявлението и с решението по него.
(28)
В настоящата директива следва да се предвижда известна гъвкавост от страна на държавите-членки по отношение на разрешенията, които да се издават за прием (влизане, престой и работа) на сезонни работници. Издаването на виза за дългосрочно пребиваване в съответствие с член 12, параграф 2, буква а) следва да не засяга възможността държавите-членки да издадат предварително разрешение за работа в съответната държава-членка. Въпреки това, за да се гарантира, че предвидените от настоящата директива условия за заетост са проверени и изпълнени, в тези разрешения следва ясно да бъде посочено, че са издадени за целите на сезонна работа. Когато се издават единствено визи за краткосрочно пребиваване, държавите-членки следва да използват за посочената цел полето за забележки на визовия стикер.
(29)
За всеки престой, който не надвишава 90 дни, държавите-членки следва да изберат да издават едно от следните разрешения за целите на сезонната заетост: виза за краткосрочно пребиваване или виза за краткосрочно пребиваване заедно с разрешение за работа, в случаите когато гражданин на трета държава е длъжен да притежава виза в съответствие с Регламент (ЕО) № 539/2001. Когато гражданинът на трета държава не е длъжен да притежава виза и държавата-членка не е приложила член 4, параграф 3 от настоящия регламент, държавите-членки следва да издадат разрешение за работа на лицето за целите на сезонната заетост. За престой, който надвишава 90 дни, държавите-членки следва да изберат да издадат едно от следните разрешения: виза за дългосрочно пребиваване; разрешение за сезонен работник или разрешение за сезонен работник, придружено от виза за дългосрочно пребиваване, ако националното право изисква виза за дългосрочно пребиваване за влизане на територията на тази държава. Никоя разпоредба на настоящата директива не следва да е пречка държавите-членки да издават разрешение за работа директно на работодателя.
(30)
Когато се изисква виза единствено с цел влизане на територията на държава- членка и гражданинът на трета държава отговаря на условията за издаване на разрешение за сезонен работник съответната държава-членка следва да предостави на гражданина на трета държава всички улеснения за получаване на изискваната виза и да гарантира, че компетентните органи сътрудничат ефективно за тази цел.
(31)
Максималната продължителност на престой следва да бъде определена от държавите-членки и да бъде ограничена до период от пет до девет месеца което, заедно с определението за сезонна работа, следва да създаде гаранции, че работата действително има сезонен характер. Следва да се предвиди в рамките на максималната продължителност на престоя да е възможно удължаване на договора или смяна на работодателя, при условие че критериите за прием продължават да бъдат спазвани. Това следва да послужи за намаляване на риска от лошо отношение, с който сезонните работници може да се сблъскат, ако са обвързани с един работодател. В същото време това ще предостави възможност за гъвкав подход, съобразен с действителните нужди от работна ръка от страна на работодателите. Възможността сезонният работник да бъде нает от друг работодател при условията, предвидени в настоящата директива, не следва да води до възможност сезонният работник да търси работа на територията на държавите-членки, докато е безработен.
(32)
Когато вземат решение относно продължаването на престой или подновяването на разрешение за целите на сезонната работа, държавите-членки следва да могат да вземат предвид ситуацията на пазара на труда.
(33)
В случаите когато сезонен работник е получил право на престой, ненадвишаващ 90 дни, и когато държавата-членка реши да продължи този престой за повече от 90 дни, визата за краткосрочно пребиваване следва да бъде заменена от виза за дългосрочно пребиваване или от разрешение за сезонен работник.
(34)
Имайки предвид някои аспекти на циркулярната миграция, както и перспективите за заетост на сезонни работници от трети държави извън рамките на един единствен сезон и интересите на работодателите от Съюза да могат да разчитат в по-голяма степен на стабилна и вече обучена работна сила, следва да се предвиди възможност за улеснени процедури за прием по отношение на добросъвестни граждани на трети държави, които са били приети като сезонни работници в държава-членка поне веднъж през последните пет години и винаги са отговаряли на всички критерии и условия, предвидени в настоящата директива за влизане и престой в съответната държава-членка. Такива процедури не следва да засягат или заобикалят изискването заетостта да бъде от сезонен характер.
(35)
Държавите-членки следва да положат всички усилия, за да гарантират, че информацията относно условията за влизане и престой, включително правата и задълженията и процесуалните гаранции, предвидени в настоящата директива и всички документални доказателства, необходими за подаване на заявление за престой и работа на територията на държава-членка като сезонен работник, се предоставят на разположение на кандидатите.
(36)
Държавите-членки следва да осигурят ефективни, пропорционални и възпиращи санкции срещу работодателите в случай на нарушения на техните задължения по настоящата директива. Тези санкции биха могли да се изразяват в мерки, подобни на предвидените в член 7 от Директива 2009/52/ЕО и когато е уместно следва да включват отговорност на работодателя за изплащане на обезщетение на сезонни работници. Следва да бъдат въведени необходимите механизми, за да могат сезонните работници да получат обезщетението, на което имат право, дори когато вече не се намират на територията на въпросната държава- членка.
(37)
Следва да се предвиди набор от правила, уреждащи процедурата за обработване на заявления за прием на сезонни работници. Тази процедура следва да е ефективна и изпълнима, като се вземат предвид нормалното натоварване на администрациите на държавите-членки, а също така - прозрачни и безпристрастни, за да гарантират адекватна правна сигурност на заинтересованите лица.
(38)
При издаване на визи за краткосрочно пребиваване процесуалните гаранции се уреждат от съответните разпоредби на достиженията на правото от Шенген.
(39)
Компетентните органи на държавите-членки следва да вземат решение по заявления за разрешение с цел сезонна работа във възможно най-кратки срокове от подаването им. При заявления за продължаване или подновяване, които са подадени в рамките на срока на валидност на разрешението, държавите-членки следва да предприемат всички разумни стъпки, за да се гарантира, че сезонният работник не е длъжен да прекъсва трудовото си правоотношение със същия работодател или да му се попречи да сменя работодатели, заради неприключили административни процедури. Заявителите следва да подадат заявлението си за продължаване или подновяване при първа възможност. Във всички случаи на сезонния работник следва да бъде позволено да престоява на територията на съответната държава-членка и, когато е подходящо, да продължи да работи, докато компетентните органи вземат окончателно решение по заявлението за продължаване или подновяване.
(40)
Имайки предвид естеството на сезонната работа държавите-членки следва да се насърчават да не събират такса за обработването на заявления. В случай че въпреки това държава-членка реши да събира такса, тази такса не следва да бъде несъразмерна или прекомерна.
(41)
На всички сезонни работници следва да се осигури жилищно настаняване, което гарантира адекватни условия за живот. Компетентният орган бива информиран за всяка промяна относно жилището. Без оглед на това дали жилищното настаняване е уредено от или чрез работодателя, дължимият наем не следва да бъде прекомерен спрямо чистото възнаграждение на сезонния работник и спрямо качеството на жилището; наемът на сезонния работник не следва да се приспада автоматично от заплатата му; работодателят следва да предостави на сезонния работник договор за наем или равностоен документ, който урежда условията за наем на жилището, и работодателят следва да гарантира, че жилището отговаря на общите стандарти за здраве и безопасност, които се прилагат в съответната държава- членка.
(42)
На граждани на трети държави, които притежават валиден документ за пътуване и разрешение за целите на сезонна работа, издадено съгласно настоящата директива от държава-членка, прилагаща изцяло достиженията на правото от Шенген, е разрешено да влизат и да се движат свободно на територията на държавите-членки, прилагащи изцяло достиженията на правото от Шенген, за период не по-дълъг от 90 дни в рамките на всеки период от 180 дни, в съответствие с Кодекса на шенгенските граници и член 21 от Конвенцията за прилагане на споразумението от Шенген от 14 юни 1985 г. между правителствата на държавите от Икономическия съюз Бенелюкс, Федерална република Германия и Френската република за постепенното премахване на контрола по техните общи граници (12) (Конвенция за прилагане на Шенгенското споразумение).
(43)
Като се има предвид особеното уязвимо положение на сезонните работници - граждани на трети държави и временният характер на възложените им задачи, е необходимо да се предостави ефективна защита на правата на сезонни работници - граждани на трети държави и в областта на социалната сигурност, да се извършват редовни проверки за съответствие и изцяло да се гарантира зачитането на принципа на равно третиране с работници, които са граждани на приемащата държава-членка, при спазване на концепцията за еднакво заплащане на еднакъв труд, положен на едно и също работно място, чрез прилагане на колективни споразумения и други договорености относно условията на работа, сключени на всички възможни равнища или които са уредени в закона, в съответствие с националното право и практика, при същите условия, които се прилагат спрямо гражданите на приемащата държава-членка.
(44)
Настоящата директива следва да се прилага, без да се засягат правата и принципите, съдържащи се в Европейската социална харта от 18 октомври 1961 г. и, когато е подходящо, Европейската конвенция за правния статус на работниците мигранти от 24 ноември 1977 г.
(45)
Необходимо е спрямо сезонните работници - граждани на трети държави да се прилагат не само законовите, подзаконовите и административни разпоредби, действащи по отношение на работниците - граждани на приемащата държава, но и арбитражните решения, колективни споразумения и договори, сключени на всяко равнище в съответствие с националното право и практиката на приемащата държава-членка, при същите условия, които се прилагат спрямо гражданите на приемащата държава- членка.
(46)
На сезонните работници - граждани на трети държави следва да се предостави равно третиране по отношение на клоновете на социалното осигуряване, посочени в член 3 от Регламент (ЕО) № 883/2004 на Европейския парламент и на Съвета (13). С настоящата директива не се хармонизира законодателството на държавите-членки в областта на социалната сигурност и не се уреждат въпроси на социалното подпомагане. Тя се ограничава до прилагане на принципа на равно третиране в областта на социалното осигуряване спрямо лицата, попадащи в нейния обхват. Настоящата директива не следва да предоставя повече права освен вече предвидените в действащото законодателство на Съюза в сферата на социалната сигурност за граждани на трети държави, които имат трансгранични интереси между държави-членки.
Поради временното естество на престоя на сезонните работници и без да се засяга Регламент (ЕС) № 1231/2010 на Европейския парламент и на Съвета (14), държавите-членки следва да имат възможност да изключат семейните надбавки и обезщетенията при безработица от равното третиране на сезонните работници и техните собствени граждани и следва да могат да ограничат прилагането на равното третиране по отношение на образованието и професионалното обучение, както и данъчните облекчения.
Настоящата директива не урежда въпросите на събирането на семейството. Освен това настоящата директива не предоставя права във връзка със ситуации, които излизат извън обхвата на правото на Съюза, като напр. ситуации, при които членове на семейството, пребивават в трета държава. Това обаче не следва да засяга правото на преживелите лица, чиито права произтичат от сезонен работник, да получават пенсия за преживели лица, когато пребивават в трета държава. Това следва да не засяга недискриминационното прилагане от страна на държавите-членки на националното им право, предвиждащо минимални правила за вноски за пенсионните системи. Следва да бъдат въведени механизми за гарантиране на обхвата на ефективното социално осигуряване по време на престоя и за пренасяне на правата, придоби от сезонните работници, когато е подходящо.
(47)
Правото на Съюза не ограничава правомощията на държавите-членки да организират системите си за социална сигурност. При липсата на хармонизация на равнището на Съюза всяка държава-членка определя при какви условия се изплащат социални обезщетения, размера на тези обезщетения и срока, за който те се изплащат. Същевременно при упражняването на това правомощие държавите-членки следва да спазват правото на Съюза.
(48)
Всички ограничения на равното третиране в областта на социалната сигурност по силата на настоящата директива не следва да засягат правата, предоставени при прилагане на Регламент (ЕС) № 1231/2010.
(49)
С цел да се гарантира правилното прилагане на настоящата директива, и в частност на разпоредбите относно правата, условията на труд и настаняване, държавите-членки следва да гарантират въвеждането на подходящи механизми за наблюдение на работодателите и, когато е подходящо, провеждането на ефективни и адекватни проверки на съответните им територии. Изборът на работодателите, които ще бъдат проверявани, следва да става най-вече въз основа на оценка на риска, изготвяна от компетентните органи в държавите-членки, като се отчитат фактори като сектора, в който дружеството извършва дейност, и наличието на нарушения в миналото.
(50)
За да се улесни прилагането на настоящата директива държавите-членки следва да въведат ефективни механизми, чрез които сезонните работници да могат да потърсят правна защита или да внесат жалби пряко или чрез съответни трети страни като профсъюзи или други сдружения. Това се счита за необходимо във връзка със ситуации, в които сезонните работници не са наясно със съществуването на механизми за прилагане или се колебаят да ги използват от свое име поради страх от евентуални последствия. Сезонните работници следва да имат достъп до съдебна защита срещу преследване в резултат от внесена жалба.
(51)
Тъй като целите на настоящата директива, а именно въвеждането на специална процедура за прием, приемането на условията за влизане и престой с цел сезонна работа на граждани на трети държави и определянето на правата им като сезонни работници, не могат да бъдат постигнати в достатъчна степен от държавите-членки, а могат да бъдат постигнати по-добре на равнището на Съюза, Съюзът може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, както е посочено в член 5 от Договора за Европейския съюз (ДЕС), като се отчитат имиграционната политика и политиката по заетостта на европейско и национално равнище. В съответствие с принципа на пропорционалност, посочен в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигането на тези цели.
(52)
Настоящата директива зачита основните права и спазва принципите, признати в Хартата на основните права на Европейския съюз, по-специално член 7, член 15, параграф 3, членове 17, 27, 28 и 31 и член 33, параграф 2 от нея, в съответствие с член 6 от ДЕС.
(53)
В съответствие със Съвместната политическа декларация на държавите-членки и на Комисията относно обяснителните документи от 28 септември 2011 г. (15) държавите-членки са поели ангажимент в обосновани случаи да прилагат към съобщението за своите мерки за транспониране един или повече документи, обясняващи връзката между елементите на дадена директива и съответстващите им части от националните инструменти за транспониране. По отношение на настоящата директива законодателят смята, че предоставянето на такива документи е оправдано.
(54)
В съответствие с членове 1 и 2 от Протокол № 21 за позицията на Обединеното кралство и Ирландия по отношение на пространството на свобода, сигурност и правосъдие, приложен към ДЕС и към ДФЕС, и без да се засяга член 4 от посочения протокол, тези държави-членки не участват в приемането на настоящата директива, и не са обвързани с нея или с нейното прилагане.
(55)
В съответствие с членове 1 и 2 от Протокол № 22 относно позицията на Дания, приложен към ДЕС и към ДФЕС, Дания не участва в приемането на настоящата директива, и не е обвързана с нея или с нейното прилагане,
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
ГЛАВА I
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
Член 1
Предмет
1. Настоящата директива определя условията за влизане и престой на граждани на трети държави с цел заетост като сезонни работници и определя правата на сезонните работници.
2. За престой, който не надвишава период от 90 дни, настоящата директива се прилага, без да се засягат достиженията на правото от Шенген, по-специално Визовия кодекс, Кодекса на шенгенските граници и Регламент (ЕО) № 539/2001.
Член 2
Обхват
1. Настоящата директива се прилага към граждани на трети държави, които пребивават извън територията на държавите-членки и които кандидатстват за прием или са приети на територията на държава-членка с цел заетост като сезонни работници.
Настоящата директива не се прилага спрямо граждани на трети държави, които към момента на подаването на заявление пребивават на територията на държава-членка, с изключение на случаите, посочени в член 15.
2. При транспониране на настоящата директива държавите-членки следва, когато е подходящо - след консултация със социалните партньори, да посочат секторите на заетост, които включват дейности, зависими от смяната на сезоните. Държавите-членки могат да изменят списъка, когато е уместно, след консултация със социалните партньори. Държавите-членки информират Комисията за такива изменения.
3. Настоящата директива не се прилага за граждани на трети държави, които:
а)
осъществяват дейности от името на предприятия, установени в друга държава-членка в рамките на предоставянето на услуги по смисъла на член 56 от ДФЕС, включително тези граждани на трети държави, които са командировани от предприятия, установени в държава-членка в рамките на предоставянето на услуги в съответствие с Директива 96/71/ЕО.
б)
са членове на семействата на граждани на Съюза, упражнявали или упражняващи правото си на свободно движение на територията на Съюза в съответствие с Директива 2004/38/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (16).
в)
заедно с членовете на своите семейства и независимо от гражданството си, се ползват от право на свободно движение, равностойно на правото на гражданите на Съюза, по силата на споразумения между Съюза и държавите-членки, или между Съюза и трети държави.
Член 3
Определения
За целите на настоящата директива се прилагат следните определения:
а)
„гражданин на трета държава“ означава всяко лице, което не е гражданин на Европейския съюз по смисъла на член 20, параграф 1 от ДФЕС;
б)
„сезонен работник“ означава гражданин на трета държава, който запазва основното си място на пребиваване в трета държава и осъществява престой законно и временно на територията на държава-членка, за да извършва дейност, зависеща от смяната на сезоните, въз основа на един или повече срочни договори за работа, сключени пряко между гражданина на третата държава и работодател, установен в тази държава-членка;
в)
„дейност, която зависи от смяната на сезоните“ означава дейност, която е свързана с определено време на годината посредством повтарящо се събитие или поредица от събития, свързани със сезонни условия, при които необходимостта от работна ръка е значително по-голяма отколкото при обикновени текущи дейности;
г)
„разрешение за сезонен работник“ означава разрешение, издадено във формата, определен с Регламент (ЕО) № 1030/2002 на Съвета (17), което съдържа позоваване на сезонна работа и дава право на притежателя си на престой и работа на територията на държава-членка за престой, надвишаващ 90 дни при условията на настоящата директива;
д)
„виза за краткосрочно пребиваване“ означава разрешение, издадено от държава- членка в съответствие с член 2, точка 2, буква а) от Визовия кодекс или издадено в съответствие с националното право на държава-членка, която не прилага изцяло достиженията на правото от Шенген;
е)
„виза за дългосрочно пребиваване“ означава разрешение, издадено от държава- членка в съответствие с член 18 от Шенгенската конвенция за изпълнение или издадено в съответствие с националното право на държава-членка, която не прилага изцяло достиженията на правото от Шенген;
ж)
„единна процедура за кандидатстване“ означава процедура, която на основата на единно заявление от гражданин на трета държава за разрешение за престой и работа на територията на държава-членка води до решение по заявлението за разрешение за сезонен работник;
з)
„разрешение за целите на сезонната работа“ означава всяко разрешение, посочено в член 12, което дава на неговия притежател право на престой и работа на територията на държавата-членка, която е издала разрешението съгласно настоящата директива;
и)
„разрешение за работа“ означава разрешение, издадено от държава-членка в съответствие с националното ѝ право за целите на работа на територията на тази държава-членка.
Член 4
По-благоприятни разпоредби
1. Настоящата директива се прилага, без да се засягат по-благоприятните разпоредби на:
а)
законодателството на Съюза, включително двустранни и многостранни споразумения, сключени между Съюза или между Съюза и неговите държави-членки, от една страна, и една или повече трети държави, от друга;
б)
двустранните или многостранните споразумения, сключени между една или повече държави-членки и една или повече трети държави.
2. Настоящата директива не засяга правото на държавите-членки да приемат или запазят по-благоприятни разпоредби за гражданите на трети държави, за които тя се прилага съгласно членове 18, 19, 20, 23 и 25.
ГЛАВА II
УСЛОВИЯ ЗА ПРИЕМ
Член 5
Критерии и изисквания за прием с цел заетост като сезонен работник за случаите на престой, ненадвишаващ 90 дни
1. Заявления за прием в държава-членка при условията на настоящата директива за престой, ненадвишаващ 90 дни, се придружават от:
а)
действителен трудов договор или, ако това е предвидено в националното право, административните разпоредби или практика, обвързващо предложение за работа като сезонен работник в съответната държава-членка при работодател, установен в тази държава-членка, в който(което) са определени:
i)
мястото и видът на работата,
ii)
продължителността на заетостта,
iii)
възнаграждението,
iv)
седмичното или месечното работно време,
v)
размерът на евентуалния платен отпуск,
vi)
когато е приложимо, други подходящи условия на работа, и
vii)
при възможност, началната дата на заетостта.
б)
доказателство за притежание или, ако е предвидено в националното право, за кандидатстване за здравна осигуровка, покриваща всички рискове, които обикновено се покриват за гражданите на съответната държава- членка, за периода, през който такава осигуровка и съответните права на обезщетения не се предоставят във връзка със или в резултат на извършването на работа в тази държава-членка;
в)
доказателство за това, че сезонният работник разполага с подходящо настаняване или че ще бъде осигурено подходящо настаняване, в съответствие с член 20.
2. Държавите-членки изискват условията, посочени в параграф 1, буква а), да бъдат съобразени с приложимите закони, колективни споразумения и/или практика.
3. Въз основа на представената в съответствие с параграф 1 документация държавите-членки изискват сезонните работници да не прибягват до техните системи за социална сигурност.
4. Когато в трудовия договор или в обвързващото предложение за работа е посочено, че гражданинът на трета държава ще упражнява регулирана професия, както е определено в Директива 2005/36/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (18), държавите-членки могат да изискват от кандидата да представи документация, че гражданинът на третата държава отговаря на предвидените в националното право условия за упражняване на тази регулирана професия.
5. Когато разглеждат заявление за разрешение, посочено в член 12, параграф 1, държавите-членки, които не прилагат изцяло достиженията на правото от Шенген, проверяват дали гражданинът на трета държава:
а)
не представлява риск за незаконна имиграция;
б)
дали възнамерява да напусне територията на държавите-членки най-късно на датата, на която изтича срокът на разрешението.
Член 6
Критерии и изисквания за прием с цел заетост като сезонен работник в случаите на престой, надвишаващ 90 дни
1. Заявления за прием в държава-членка при условията на настоящата директива за престой, надвишаващ 90 дни, се придружават от:
а)
действителен трудов договор или, ако това е предвидено в националното право, административните разпоредби или практика, обвързващо предложение за работа като сезонен работник в съответната държава-членка при работодател, установен в държавата-членка, в който(което) са определени:
i)
мястото и видът на работата,
ii)
продължителността на заетостта,
iii)
възнаграждението,
iv)
седмичното или месечното работно време,
v)
размерът на евентуалния платен отпуск,
vi)
когато е приложимо, други имащи отношение условия на работа,
vii)
а при възможност и началната дата на заетостта.
б)
доказателство за притежаване или, ако е предвидено в националното право, за кандидатстване за здравна осигуровка, покриваща всички рискове, които обикновено се покриват за гражданите на съответната държава-членка, за периода, през който такава осигуровка и съответните права на обезщетения не се предоставят във връзка с или в резултат на извършването на работа в тази държава-членка;
в)
доказателство за това, че сезонният работник ще разполага с подходящо настаняване или че ще бъде осигурено подходящо настаняване, в съответствие с член 20.
2. Държавите-членки изискват условията, посочени в параграф 1, буква а), да бъдат съобразени с приложимите закони, колективни споразумения и/или практика.
3. Въз основа на документацията, предвидена в съответствие с параграф 1, държавите-членки изискват сезонният работник да разполага с достатъчно средства за времето на престоя си, за да се издържа, без да се налага да прибягва до техните системи за социално подпомагане.
4. Не се приемат граждани на трети държави, за които се счита, че представляват заплаха за обществения ред, обществената сигурност или общественото здраве.
5. Когато разглеждат заявление за разрешение, посочено в член 12, параграф 2, държавите-членки проверяват дали гражданинът на трета държава: не представлява риск за незаконна имиграция и дали възнамерява да напусне територията на държавите-членки най-късно на датата, на която изтича срокът на разрешението.
6. Когато в трудовия договор или в обвързващото предложение за работа е посочено, че гражданинът на трета държава ще упражнява регулирана професия, както е определено в Директива 2005/36/ЕО, държавите-членки могат да изискват от кандидата да представи документация, че гражданинът на трета държава отговаря на предвидените в националното право условия за упражняване на тази регулирана професия.
7. Държавите-членки изискват гражданите на трети държави да притежават валиден документ за пътуване, както е определен в националното право. Държавите-членки изискват срокът на валидност на документа за пътуване да покрива най-малко срока на валидност на разрешението за целите на сезонна работа.
В допълнение държавите-членки могат да наложат следните изисквания:
а)
срокът на валидност на документа за пътуване да надвишава планираната продължителност на престоя най-много с три месеца;
б)
документът за пътуване да е издаден през последните десет години; и
в)
документът за пътуване да съдържа най-малко две празни страници.
Член 7
Обем на приема
Настоящата директива не засяга правото на държавите-членки да определят обема на прием на граждани на трети държави, които влизат на териториите им за целите на сезонна работа. На това основание, заявление за разрешение за целите на сезонна работа може да бъде счетено за недопустимо или да бъде отхвърлено.
Член 8
Основания за отхвърляне
1. Държавите-членки отхвърлят заявление за разрешение за целите на сезонна работа, когато:
а)
членове 5 или 6 не са спазени; или
б)
документите, представени за целите на членове 5 или 6, са придобити чрез измама или са фалшифицирани или подправени.
2. Държавите-членки отхвърлят, когато е уместно, заявление за разрешение за целите на сезонна работа, когато:
а)
работодателят е бил санкциониран в съответствие с националното право за недеклариран труд и/или нелегална заетост;
б)
предприятието на работодателя подлежи на ликвидация или е прекратено поради ликвидация в рамките на производство по несъстоятелност в съответствие с националното законодателство, или при неосъществяване на икономическа дейност; или
в)
работодателят е бил санкциониран в съответствие с член 17.
3. Държавите-членки могат да проверят дали въпросното свободно място не би могло да се заеме от граждани на съответната държава-членка или от други граждани на Съюза, или от граждани на трети държави, пребиваващи законно в тази държава-членка. Когато държавата-членка установи, че може да запълни свободното място по такъв начин, тя може да отхвърли заявлението. Настоящият параграф се прилага, без да се засяга принципът за отдаване на предпочитание на граждани на Съюза, отразен в приложимите разпоредби на съответните Актове за присъединяване.
4. Държавите-членки могат да отхвърлят заявление за разрешение за целите на сезонна работа, когато:
а)
работодателят не е изпълнил задълженията си по закон във връзка със социалната сигурност, данъчното облагане, трудовите права, условията на работа или на заетост, както е предвидено в приложимите закони и/или колективни споразумения; или
б)
в рамките на 12-те месеца, предшестващи непосредствено датата на подаване на заявлението, работодателят е закрил длъжност на пълно работно време, за да създаде свободното работно място, което работодателят се опитва да запълни чрез настоящата директива; или
в)
гражданинът на трета държава не е изпълнил задълженията, произтичащи от предходно решение за прием на сезонен работник.
5. Без да се засяга параграф 1, при всяко решение за отхвърляне на заявление се вземат предвид конкретните обстоятелства по случая, включително интересите на сезонния работник, и се зачита принципът на пропорционалност.
6. Основанията за отказ за издаване на виза за краткосрочно пребиваване са предвидени в съответните разпоредби на Визовия кодекс.
Член 9
Оттегляне на разрешение за целите на сезонна работа
1. Държавите-членки оттеглят разрешение за целите на сезонна работа, когато:
а)
документите, представени за целите на членове 5 или 6 са придобити с измама, или са фалшифицирани или подправени, или
б)
когато притежателят има престой с цел, различна от тази, за която е получил разрешение за престой.
2. Държавите-членки оттеглят, когато е уместно, разрешението за целите на сезонна работа, когато:
а)
работодателят е бил санкциониран в съответствие с националното право за недеклариран труд и/или нелегална заетост;
б)
предприятието на работодателя подлежи на ликвидация или е прекратено поради ликвидация в рамките на производство по несъстоятелност в съответствие с националното законодателство, или при неосъществяване на икономическа дейност, или
в)
работодателят е бил санкциониран в съответствие с член 17.
3. Държавите-членки могат да оттеглят разрешението за целите на сезонна работа, когато:
а)
членове 5 или 6 не се спазват или спазването им е преустановено;
б)
работодателят не е изпълнил задълженията си по закон във връзка със социалната сигурност, данъчното облагане, трудовите права, условията на работа или на заетост, както е предвидено в приложимите закони и/или колективни споразумения; или
в)
работодателят не е изпълнил задълженията си по трудовия договор; или
г)
в рамките на 12-те месеца, предшестващи непосредствено датата на подаване на заявлението, работодателят е закрил длъжност на пълно работно време, за да създаде свободното работно място, което работодателят се опитва да запълни чрез настоящата директива.
4. Държавите-членки могат да оттеглят разрешение за целите на сезонна работа, ако гражданинът на трета държава кандидатства за международна закрила съгласно Директива 2011/95/ЕС на Европейския парламент и на Съвета (19); или за закрила съгласно националното право, международните задължения или практика на съответната държава-членка.
5. Без да се засяга параграф 1 при всяко решение за оттегляне на разрешение се вземат предвид конкретните обстоятелства по случая, включително интересите на сезонния работник, и се зачита принципът на пропорционалност.
6. Основанията за анулиране или отмяна на виза за краткосрочно пребиваване са предвидени във Визовия кодекс.
Член 10
Задължения за сътрудничество
Държавите-членки могат да изискват от работодателя да предостави цялата необходима информация, свързана с издаването, продължаването или подновяването на разрешение за целите на сезонна работа.
ГЛАВА III
ПРОЦЕДУРА И РАЗРЕШЕНИЯ ЗА ЦЕЛИТЕ НА СЕЗОННА РАБОТА
Член 11
Достъп до информация
1. Държавите-членки създават условия за лесен достъп на кандидатите до информацията относно всички документални доказателства, необходими за подаване на заявление, и до информацията относно влизането и престоя, включително правата и задълженията на сезонния работник и процесуалните гаранции, с които той разполага.
2. Когато държавите-членки издават на граждани на трета държава разрешение за целите на сезонна работа, те им предоставят също така писмена информация относно правата и задълженията им по силата на настоящата директива, включително относно процедурите за обжалване.
Член 12
Разрешения за целите на сезонна работа
1. За престой, който не надвишава 90 дни, държавите-членки издават на гражданите на трета държава, които отговарят на изискванията на член 5 и не попадат в категориите основания, посочени в член 8, едно от следните разрешения за целите на сезонна работа, без да се засягат правилата относно издаването на визи за краткосрочно пребиваване, предвидени във Визовия кодекс и в Регламент (ЕО) № 1683/95 на Съвета (20):
а)
виза за краткосрочно пребиваване, в която е указано, че е издадена за целите на сезонна работа;
б)
виза за краткосрочно пребиваване и разрешение за работа, в които е указано, че се издават за целите на сезонна работа; или
в)
разрешение за работа, в което е указано, че се издава за целите на сезонна работа, когато гражданинът на трета държава е освободен от изискването за виза в съответствие с приложение II от Регламент (ЕО) № 539/2001 и съответната държава-членка не прилага спрямо този гражданин член 4, параграф 3 от посочения регламент.
При транспониране на настоящата директива държавите-членки предоставят или разрешенията, посочени в букви а) и в), или разрешенията, посочени в букви б) и в).
2. За престой, който надвишава 90 дни, държавите-членки издават на гражданите на трети държави, които отговарят на изискванията по член 6 и които не попадат в категориите основания, посочени в член 8, едно от следните разрешения за целите на сезонна работа:
а)
виза за дългосрочно пребиваване, в която е указано, че се издава за целите на сезонна работа;
б)
разрешение за сезонен работник; или
в)
разрешение за сезонен работник и виза за дългосрочно пребиваване, ако националното право изисква виза за дългосрочно пребиваване за влизане на територията на държавата.
При транспониране на настоящата директива държавите-членки предоставят само едно от разрешенията, посочени в букви а), б) и в).
3. Без да се засягат достиженията на правото от Шенген, държавите-членки определят дали заявлението се подава от гражданина на трета държава и/или от работодателя.
Задължението на държавите-членки да определят дали заявлението се подава от гражданина на трета държава и/или от неговия работодател не засяга каквито и да е правила, изискващи двете страни да участват в процедурата.
4. Разрешението за сезонен работник, посочено в параграф 2, първа алинея, букви б) и в) се издава от компетентните органи на държавите-членки, като се използва единният формат, посочен в Регламент (ЕО) № 1030/2002. Държавите-членки правят вписване в разрешението, в което се посочва, че разрешението е издадено за целите на сезонна работа.
5. В случаите на визи за дългосрочно пребиваване, държавите-членки правят вписване в полето за забележки на визовия стикер, в което се посочва, че визата се издава за целите на сезонна работа, в съответствие с точка 12 от приложението към Регламент (ЕО) № 1683/95.
6. Държавите-членки могат да посочат допълнителна информация, свързана с трудовото правоотношение на сезонния работник, във вид на документ на хартия или да съхраняват такива данни на електронен носител, както е посочено в член 4 от Регламент (ЕО) № 1030/2002 и буква а), точка 16 от приложението към него.
7. Когато се изисква виза единствено с цел влизане на територията на държава-членка и гражданинът на трета държава отговаря на условията за издаване на разрешение за сезонен работник съгласно параграф 2, първа алинея, буква в), съответната държава-членка предоставя на гражданина на трета държава всички улеснения за получаване на изискваната виза.
8. Издаването на виза за дългосрочно пребиваване, посочена в параграф 2, първа алинея, буква а) не засяга възможността държавите-членки да издадат предварително разрешение за работа в съответната държава-членка.
Член 13
Заявления за разрешение за сезонен работник
1. Държавите-членки определят органите, компетентни да получават и вземат решения по заявленията и да издават разрешения за сезонен работник.
2. Заявление за разрешение за сезонен работник се подава в рамките на единна процедура за кандидатстване.
Член 14
Продължителност на престоя
1. Държавите-членки определят максимален период на престой за сезонни работници с продължителност не по-малко от пет и не-повече от девет месеца в рамките на всеки период от дванадесет месеца. След изтичането на този период гражданинът на трета държава напуска територията на държавата-членка, освен ако съответната държава-членка не издаде разрешение за пребиваване в съответствие с националното право или с правото на Съюза за цели, различни от целите на сезонна работа.
2. Държавите-членки могат да определят максимален период от време в рамките на всеки период от 12 месеца, по време на който работодателите имат право да наемат сезонни работници. Този период от време е не по-малко от максималният период на престой, определен съгласно параграф 1.
Член 15
Продължаване на престой или подновяване на разрешение за целите на сезонна работа
1. В рамките на максималния период, посочен в член 14, параграф 1 и при условие че са спазени членове 5 или 6 и не са налице основанията, предвидени в член 8, параграф 1, буква б), член 8, параграф 2 и, когато е приложимо, член 8, параграф 4, държавите-членки разрешават на сезонните работници еднократно продължаване на престоя, когато сезонните работници продължат договора със същия работодател.
2. В съответствие с националното си право държавите-членки могат да решат да разрешат на сезонните работници да продължат договора си със същия работодател и престоя си повече от веднъж, при условие че не се надвишава максималният период, посочен в член 14, параграф 1.
3. В рамките на максималния период, посочен в член 14, параграф 1 и при условие че са спазени членове 5 или 6 и не са налице основанията, предвидени в член 8, параграф 1, буква б), член 8, параграф 2 и, когато е приложимо, член 8, параграф 4, държавите-членки разрешават на сезонните работници еднократно продължаване на престоя, за да бъдат наети от друг работодател.
4. В съответствие с националното си право държавите-членки могат да решат да разрешат на сезонни работници да бъдат наети от друг работодател и да продължат престоя си повече от веднъж, при условие че не се надвишава максималният период, посочен в член 14, параграф 1.
5. За целите на параграфи 1 - 4 държавите-членки приемат да бъде подадено заявление, когато сезонен работник, приет съгласно настоящата директива, се намира на територията на съответната държава-членка.
6. Държавите-членки могат да откажат да продължат престой или да подновят разрешение за целите на сезонна работа, ако въпросното свободно място би могло да се заеме от граждани на съответната държава-членка или от други граждани на Съюза, или от граждани на трети държави, пребиваващи законно в държавата-членка. Настоящият параграф се прилага, без да се засяга принципът за отдаване на предпочитание на граждани на Съюза, отразен в приложимите разпоредби на съответните актове за присъединяване.
7. Държавите-членки отказват да продължат престоя или да подновят разрешение за целите на сезонна работа, ако е достигнато максималното времетраене на престоя, определено в член 14, параграф 1.
8. Държавите-членки могат да откажат да продължат престоя или да подновят разрешение за целите на сезонна работа, ако гражданинът на трета държава кандидатства за международна закрила съгласно Директива 2011/95/ЕС или ако гражданинът на трета държава кандидатства за закрила съгласно националното право, международните задължения или практика на въпросната държава-членка.
9. Член 9, параграф 2 и параграф 3, букви б), в) и г) не се прилагат за сезонен работник, който кандидатства да бъде нает на работа от различен работодател в съответствие с параграф 3 от настоящия член, когато тези разпоредби се прилагат за предходния работодател.
10. Основанията за продължаване на виза за краткосрочно пребиваване са уредени в съответните разпоредби на Визовия кодекс.
11. Без да се засяга член 8, параграф 1, при всяко решение по заявление за продължаване или подновяване се вземат предвид конкретните обстоятелства по случая, включително интересите на сезонния работник, и се зачита принципът на пропорционалност.
Член 16
Улесняване на повторното влизане
1. Държавите-членки улесняват повторното влизане на граждани на трети държави, които са били приети в тази държава-членка като сезонни работници най-малко веднъж през последните пет години и които изцяло са спазили условията, приложими за сезонни работници съгласно настоящата директива, по време на всеки свой престой.
2. Предвиденото в параграф 1 улесняване може да включва една или повече от следните мерки:
а)
освобождаване от изискването за представяне на един или повече документи, посочени в член 5 или 6.
б)
издаване на няколко разрешения за сезонен работник в един административен акт;
в)
ускорена процедура за решение по заявление за разрешение за сезонен работник или за виза за дългосрочно пребиваване;
г)
приоритет при разглеждането на заявления за прием като сезонен работник, включително отчитане на предходни приеми, при вземане на решения по заявления с оглед на изчерпването на обема на прием.
Член 17
Санкции за работодатели
1. Държавите-членки предвиждат санкции за работодатели, които не са изпълнили задълженията си по настоящата директива, включително изключване на работодатели, които допускат тежко нарушение на задълженията си по настоящата директива при наемане на сезонни работници Тези санкции са ефективни, пропорционални и възпиращи.
2. Държавите-членки гарантират, че ако разрешение за целите на сезонна работа бъде оттеглено в съответствие с член 9, параграф 2 и параграф 3, букви б), в) и г), работодателят носи отговорност за изплащане на обезщетение на сезонния работник в съответствие с процедурите, предвидени в националното право. Отговорността обхваща всички неизпълнени задължения, които работодателят би трябвало да спази, ако разрешението за целите на сезонна работа не е било оттеглено.
3. Когато работодателят, който е нарушил настоящата директива, е подизпълнител и когато основният изпълнител и всеки друг пряк подизпълнител не са изпълнили задълженията за полагане на дължимата грижа в съответствие с националното право, основният изпълнител и всеки друг пряк подизпълнител могат:
а)
да бъдат обект на санкциите, предвидени в параграф 1;
б)
наред с работодателя или вместо него да носят отговорност за изплащане на обезщетение, дължимо на сезонния работник в съответствие с параграф 2;
в)
наред с работодателя или вместо него да носят отговорност за изплащане на последващи плащания, дължими на сезонния работник в съответствие с националното право.
Държавите-членки могат да предвидят по-строги правила за отговорност в националното си право.
Член 18
Процесуални гаранции
1. Компетентните органи на държавата-членка приемат решение по заявлението за разрешение за целите на сезонна работа. Компетентните органи уведомяват кандидата за решението, в писмен вид, в съответствие с процедурите за уведомяване, предвидени в националното право, възможно най-скоро, но не по-късно от 90 дни от датата на подаване на пълното заявление.
2. При заявления за продължаване на престой или подновяване на разрешение в съответствие с член 15 държавите-членки предприемат всички разумни стъпки, за да се гарантира, че сезонният работник не е длъжен да прекъсва трудовото си правоотношение със същия работодател или да му се попречи да смени работодател, заради неприключили административни процедури.
Когато разрешението за целите на сезонна работа изтича, докато е в ход процедура за продължаване или подновяване, държавите-членки, в съответствие с националното си право, разрешават на сезонния работник престой на тяхна територия, докато компетентните органи вземат решение по заявлението, при условие че заявлението е било подадено в рамките на срока на валидност на разрешението и че не е изтекъл периодът, посочен в член 14, параграф 1.
Когато се прилага втората алинея държавата-членка може да реши, наред с друго:
а)
да издаде национални разрешения за временно пребиваване или равностойни разрешения, докато бъде взето решение;
б)
да разреши на сезонния работник да работи до вземането на това решение.
Докато трае разглеждането на заявлението за продължаване или подновяване, се прилагат съответните разпоредби от настоящата директива.
3. Ако информацията или документацията, предоставена в подкрепа на заявлението, е непълна, компетентните органи уведомяват заявителя в рамките на приемлив срок за изискваната допълнителна информация и определят приемлив срок за предоставянето ѝ. Срокът, посочен в параграф 1, се спира, докато компетентните органи получат изискваната допълнителна информация.
4. Основанията за решение, с което се обявява за недопустимо заявление за разрешение за целите на сезонна работа или се отхвърля заявление за разрешение за целите на сезонна работа или се отказва продължаване на престой или подновяване на разрешение за целите на сезонна работа, се връчват на заявителя в писмена форма. Основанията за решение за оттегляне на разрешение за целите на сезонна работа се предоставят в писмена форма както на сезонния работник, така и на работодателя, когато това е предвидено в националното право.
5. Всяко решение, с което се обявява за недопустимо заявление за целите на сезонна работа или се отхвърля заявление, като се отказва продължаване или подновяване на разрешение за целите на сезонна работа, или се оттегля разрешение за целите на сезонна работа, може да се оспорва с правни средства в съответната държава-членка в съответствие с националното право. В писменото уведомление се посочват съдът или административният орган, пред който може да се подаде жалба, както и срокът за подаване на жалбата.
6. Процесуалните гаранции относно визите за краткосрочно пребиваване са уредени в съответните разпоредби на Визовия кодекс.
Член 19
Такси и разноски
1. Държавите-членки могат да поставят изискване за заплащането на такси за обработване на заявления в съответствие с настоящата директива. Размерът на тези такси не може да бъде несъразмерен или прекомерен. Таксите за визи за краткосрочно пребиваване са уредени в съответните разпоредби на достиженията на правото от Шенген. Когато тези такси се заплащат от гражданин на трета държава държавите-членки могат да предвидят, че тези граждани имат право на възстановяване на таксите от страна на работодателя в съответствие с националното право.
2. Държавите-членки могат да изискват от работодателите на сезонни работници да заплащат:
а)
пътните разноски от мястото на произход на сезонните работници до мястото на работа в съответната държава-членка и пътуването в обратна посока;
б)
разходите за здравно осигуряване, посочено в член 5, параграф 1, буква б) и член 6, параграф 1, буква б).
Когато се поемат от работодателите, тези разходи не подлежат на възстановяване от страна на сезонните работници.
Член 20
Настаняване
1. Държавите-членки изискват доказателства, че на сезонния работник ще бъде предоставено настаняване, което му осигурява подходящ жизнен стандарт съгласно националното право и/или практика за времето на неговия престой. Компетентният орган се уведомява за всяка промяна относно жилищното настаняване на сезонния работник.
2. Когато настаняването се урежда от или чрез работодателя:
а)
от сезонния работник може да се изисква да заплаща наем, чийто размер не може да бъде прекомерен спрямо получаваното от него възнаграждение и спрямо качеството на жилището. Наемът не се приспада автоматично от заплатата на сезонния работник;
б)
работодателят предоставя на сезонния работник договор за наем или равностоен документ, в който ясно са уредени условията за наем на жилището;
в)
работодателят гарантира, че жилището отговаря на общите стандарти за здраве и безопасност, които се прилагат в съответната държава-членка.
Член 21
Жилищно настаняване от публичните служби по заетостта
Държавите-членки могат да предвидят жилищното настаняване на сезонни работници да се извършва единствено от публичните служби по заетостта.
ГЛАВА IV
ПРАВА
Член 22
Права, които произтичат от разрешението за целите на сезонна работа
По време на периода на валидност на разрешението, посочено в член 12, титулярят се ползва най-малко със следните права:
а)
право на влизане и престой на територията на държавата-членка, издала разрешението;
б)
свободен достъп до цялата територия на държавата-членка, издала разрешението в съответствие с националното право;
в)
правото да упражнява конкретна професионална дейност, позволена от разрешението в съответствие с националното право.
Член 23
Право на равно третиране
1. Сезонните работници имат право на равно третиране с гражданите на приемащата държава-членка най-малко по отношение на:
а)
условията за заетост, включително минималната възраст за наемане на работа и условията на труд, включително заплащане и уволняване, работно време, отпуск и празнични дни, както и изискванията за здраве и безопасност на работното място;
б)
правото на стачни действия и на колективни действия, в съответствие с националното право и практика на приемащата държава-членка и свобода на сдружаване, принадлежност и членство в организация, представляваща работници или всяка организация, чиито членове упражняват определена професия, включително правата и предимствата, които тези организации предлагат, включително правото на договаряне и сключване на колективни споразумения, без да се засягат националните разпоредби относно обществения ред и обществената сигурност;
в)
последващи плащания от страна на работодателите относно дължимо възнаграждение на гражданин на трета държава;
г)
клоновете на социалната сигурност, както е определено в член 3 от Регламент (ЕО) № 883/2004;
д)
достъпа до стоки и услуги и предлагането на стоки и услуги за обществеността, с изключение на жилищното настаняване, без да се засяга свободата на договаряне в съответствие с правото на Съюза и националното право;
е)
консултантските услуги относно сезонната работа, предоставени от службите по заетостта;
ж)
образованието и професионалното обучение;
з)
признаването на дипломи, удостоверения и други професионални квалификации в съответствие с приложимите национални процедури;
и)
данъчните облекчения, доколкото се счита, че за целите на данъчното облагане сезонният работник пребивава в съответната държава-членка.
Сезонните работници, които се придвижват в трета държава, или преживелите лица на такива сезонни работници, които пребивават в трета държава, тъй като техните права произтичат от тези на сезонния работник, получават законоустановени пенсии, които се основават на предишната заетост на сезонния работник, и се придобиват в съответствие с правото, предвидено в член 3 от Регламент (ЕО) № 883/2004 при същите условия и в същия размер като гражданите на съответните държави-членки, когато те се преместват в трета държава.
2. Държавите-членки могат да ограничат равното третиране:
i)
по параграф 1, първа алинея, буква г) като изключат семейните надбавки и обезщетенията при безработица, без да се засяга Регламент (ЕС) № 1231/2010;
ii)
по параграф 1, първа алинея, буква ж), като ограничат неговото прилагане до образование и професионално обучение, които са пряко свързани с конкретната трудова дейност, и като изключат безвъзмездните помощи или заеми за обучение и издръжка или други безвъзмездни помощи или заеми;
iii)
съгласно параграф 1, първа алинея, буква и), по отношение на данъчните облекчения, като ограничат прилагането му до случаи, при които регистрираното или обичайното местопребиваване на членовете на семейството на сезонен работник, за които този работник подава заявление за облекчения, е на територията на съответната държава-членка.
3. Правото на равно третиране, предвидено в параграф 1, не засяга правото на държава- членка да оттегли или да откаже да продължи или поднови разрешение за целите на сезонна работа в съответствие с членове 9 и 15.
Член 24
Наблюдение, оценка и проверки
1. Държавите-членки предвиждат мерки за предотвратяване на евентуални злоупотреби и за санкциониране на нарушенията на настоящата директива. Мерките включват наблюдение, оценка и, когато е подходящо, проверки в съответствие с националното право или административна практика.
2. Държавите-членки гарантират, че службите, които отговарят за провеждането на инспекции по труда или компетентните органи, и когато е предвидено в националното право за националните работници - организациите, представляващи интересите на работниците, получават достъп до работното място и със съгласието на работника - до жилището.
Член 25
Облекчаване на подаването на жалби
1. Държавите-членки гарантират, че са налице ефективни механизми, чрез които сезонните работници могат да подават жалби срещу своите работодатели, пряко или чрез трети страни, които в съответствие с предвидените в тяхното национално право критерии имат законен интерес от гарантиране спазването на настоящата директива, или чрез компетентен орган на държавата-членка, когато това е предвидено в националното право.
2. Държавите-членки гарантират възможност за трети страни, които в съответствие с предвидените в националното право критерии имат законен интерес да се осигури спазването на настоящата директива, да участват от името на сезонен работник или в негова подкрепа, с неговото съгласие, във всяко административно или гражданско производство, с изключение на процедурите и решенията, свързани с визи за краткосрочно пребиваване, предвидено с цел изпълнение на настоящата директива.
3. Държавите-членки гарантират, че на сезонните работници се осигурява достъп, еднакъв с този, предоставен на други работници в подобно положение, до мерки за защита срещу уволнение или друго неблагоприятно третиране от работодателя като реакция срещу подаване на жалба пред предприятието или срещу други правни производства, целящи привеждането в съответствие с настоящата директива.
ГЛАВА V
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 26
Статистика
1. Държавите-членки предават на Комисията статистиката относно броя на разрешенията за целите на сезонна работа, издадени за първи път, и доколкото е възможно - относно броя на гражданите на трети държави, чието разрешение за целите на сезонна работа е продължено, подновено или оттеглено. Въз основа на тези статистически данни се изготвят разбивки по гражданство, и доколкото е възможно по срока на валидност на разрешението и икономическия сектор.
2. Статистическите данни, посочени в параграф 1, се отнасят до референтни периоди от една календарна година и се съобщават на Комисията до шест месеца след края на референтната година. Първата референтна година е 2017 г.
3. Статистическите данни, посочени в параграф 1, се съобщават в съответствие с Регламент (ЕО) № 862/2007 на Европейския парламент и на Съвета (21).
Член 27
Докладване
На всеки три години, а за първи път не по-късно от 30 септември 2019 г., Комисията представя доклад на Европейския парламент и на Съвета за прилагането на настоящата директива в държавите-членки и предлага измененията, които са необходими.
Член 28
Транспониране
1. Държавите-членки въвеждат в сила необходимите законови, подзаконови и административни разпоредби, за да се съобразят с настоящата директива до 30 септември 2016 г. Те незабавно информират Комисията за текста на тези мерки.
Когато държавите-членки приемат тези мерки, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или такова позоваване се прави при официалното им публикуване. Редът и начинът на позоваване се определят от държавите-членки.
2. Държавите-членки предоставят на Комисията текста на основните разпоредби от националното право, приети в областта, уредена с настоящата директива.
Член 29
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила в деня след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 30
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите-членки в съответствие с Договорите.
Съставено в Страсбург на 26 февруари 2014 година.
EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS DIREKTYVA 2014/36/ES
2014 m. vasario 26 d.
dėl trečiųjų šalių piliečių atvykimo ir buvimo tikslu dirbti sezoniniais darbuotojais sąlygų
EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdami į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 79 straipsnio 2 dalies a ir b punktus,
atsižvelgdami į Europos Komisijos pasiūlymą,
teisėkūros procedūra priimamo akto projektą perdavus nacionaliniams parlamentams,
atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę (1),
atsižvelgdami į Regionų komiteto nuomonę (2),
laikydamiesi įprastos teisėkūros procedūros (3),
kadangi:
(1)
siekiant palaipsniui sukurti laisvės, saugumo ir teisingumo erdvę, Sutartyje dėl Europos Sąjungos veikimo (SESV) numatomos priemonės, kurias reikia patvirtinti prieglobsčio, imigracijos ir trečiųjų šalių piliečių teisių apsaugos srityse;
(2)
SESV nustatyta, kad Sąjunga turi plėtoti bendrą imigracijos politiką, kurios tikslas - užtikrinti, kad visais etapais migracijos srautai būtų veiksmingai valdomi, o su teisėtai valstybėse narėse esančiais trečiųjų šalių piliečiais būtų elgiamasi sąžiningai. Tuo tikslu Europos Parlamentas ir Taryba turi patvirtinti priemones trečiųjų šalių piliečių atvykimo ir buvimo sąlygų ir jų teisių apibrėžimo srityje;
(3)
2004 m. lapkričio 4 d. susitikime Europos Vadovų Tarybos priimtoje Hagos programoje pripažinta, kad teisėta migracija bus svarbi skatinant ekonomikos plėtrą, o Komisijos buvo paprašyta pateikti teisėtos migracijos politikos planą, įskaitant priėmimo tvarką, kuriuo remiantis būtų galima greitai reaguoti į kintančius migrantų darbo jėgos darbo rinkoje poreikius;
(4)
2006 m. gruodžio 14-15 d. susitikime Europos Vadovų Taryba susitarė dėl įvairių veiksmų 2007 m. Tie veiksmai apima tinkamai valdomos teisėtos imigracijos politikos, kuria būtų visiškai gerbiama nacionalinė kompetencija, suformavimą siekiant padėti valstybėms narėms patenkinti esamus ir būsimus darbo jėgos poreikius. Ji taip pat paragino ieškoti priemonių, kad būtų sudarytos palankesnės sąlygos laikinai migracijai;
(5)
2008 m. spalio 16 d. susitikime Europos Vadovų Tarybos priimtu Europos imigracijos ir prieglobsčio paktu pažymimas Sąjungos ir jos valstybių narių įsipareigojimas vykdyti sąžiningą, veiksmingą ir nuoseklią politiką, susijusią su migracijos keliamais uždaviniais ir jos teikiamomis galimybėmis. Paktas sudaro bendros imigracijos politikos pagrindą, ji vykdoma vadovaujantis valstybių narių solidarumo ir bendradarbiavimo su trečiosiomis šalimis principais ir yra pagrįsta tinkamu migracijos srautų valdymu, vadovaujantis ne tik priimančiųjų šalių, bet ir kilmės šalių bei pačių migrantų interesais;
(6)
2009 m. gruodžio 11 d. Europos Vadovų Tarybos priimtoje Stokholmo programoje pripažįstama, kad darbo jėgos imigracija gali padėti didinti konkurencingumą ir ekonominį gyvybingumą, taip pat kad dėl rimtų demografinių problemų, su kuriomis Sąjunga susidurs ateityje padidėjus darbo jėgos paklausai, lanksti imigracijos politika labai prisidės prie Sąjungos ekonominio vystymosi ir rezultatų ilguoju laikotarpiu. Joje taip pat akcentuojama, jog svarbu užtikrinti, kad su teisėtai valstybių narių teritorijoje esančiais trečiųjų šalių piliečiais būtų elgiamasi sąžiningai, ir optimizuoti migracijos bei vystymosi ryšį. Joje Komisija ir Taryba raginamos toliau įgyvendinti Teisėtos migracijos politikos planą, nustatytą 2005 m. gruodžio 21 d. Komisijos komunkate;
(7)
pasitelkiant šią direktyvą turėtų būti lengviau veiksmingai valdyti migracijos srautus konkrečioje sezoninės laikinos migracijos srityje ir sezoniniams darbuotojams užtikrinti deramas darbo ir gyvenimo sąlygas, nustatant teisingas ir skaidrias priėmimo ir buvimo taisykles ir apibrėžiant sezoninių darbuotojų teises, tuo pat metu numatant paskatas bei apsaugos priemones, siekiant užkirsti kelią tam, kad sezoniniai darbuotojai nepasiliktų ilgiau, nei jiems leista, arba kad laikinas jų buvimas netaptų nuolatiniu. Be to, Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2009/52/EB (4) nustatytos taisyklės padės išvengti atvejų, kai toks laikinas buvimas virsta buvimu be leidimo;
(8)
valstybės narės turėtų įgyvendinti šią direktyvą nediskriminuodamos dėl asmens lyties, rasės, odos spalvos, etninės ar socialinės kilmės, genetinių bruožų, kalbos, religijos ar tikėjimo, politinių ar kitokių pažiūrų, priklausymo tautinei mažumai, turtinės padėties, gimimo, negalios, amžiaus ar seksualinės orientacijos, visų pirma laikydamosi Tarybos direktyvos 2000/43/EB (5) ir Tarybos direktyvos 2000/78/EB (6);
(9)
ši direktyva turėtų nedaryti poveikio pirmenybės Sąjungos piliečiams principui, kiek tai susiję su galimybe patekti į valstybių narių darbo rinką, kaip nustatyta atitinkamose atitinkamų stojimo aktų nuostatose;
(10)
šia direktyva neturėtų būti pažeidžiama valstybių narių teisė nustatyti į jų teritoriją iš trečiųjų šalių sezoniniam darbui atvykstančių trečiųjų šalių piliečių priėmimo skaičių, kaip nurodyta SESV;
(11)
ši direktyva neturėtų turėti įtakos paslaugų teikimo sąlygoms pagal SESV 56 straipsnį. Visų pirma ši direktyva neturėtų turėti įtakos įdarbinimo sąlygoms, kurios pagal Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 96/71/EB (7) yra taikomos darbuotojams, kuriuos valstybėje narėje įsisteigusi įmonė komandiravo teikti paslaugų kitos valstybės narės teritorijoje;
(12)
šia direktyva turėtų būti apimami tiesioginiai sezoninių darbuotojų ir darbdavių santykiai. Tačiau jeigu pagal valstybės narės nacionalinę teisę trečiųjų šalių piliečiams leidžiama atvykti sezoniniam darbui pasinaudojus jos teritorijoje įsteigtų įdarbinimo ar laikino įdarbinimo agentūrų, kurios palaiko tiesioginį ryšį su sezoniniu darbuotoju, paslaugomis, tokioms agentūroms ši direktyva turėtų būti taikoma;
(13)
perkeldamos šią direktyvą į savo nacionalinę teisę valstybės narės turėtų, prireikus konsultuodamosi su socialiniais partneriais, pateikti tų užimtumo sektorių, kuriuose veikla priklauso nuo sezonų kaitos, sąrašą. Nuo sezonų kaitos priklausanti veikla dažniausiai vykdoma tokiuose sektoriuose kaip žemės ūkis ir sodininkystė, visų pirma kai sodinama arba nuimamas derlius, arba turizmo sektoriuje, visų pirma atostogų laikotarpiu;
(14)
jei tai numatyta nacionalinėje teisėje, taip pat laikantis SESV 10 straipsnyje nustatyto nediskriminavimo principo, valstybėms narėms, įgyvendinant neprivalomas šios direktyvos nuostatas, leidžiama tam tikrų trečiųjų šalių piliečiams taikyti palankesnes sąlygas nei kitų trečiųjų šalių piliečiams;
(15)
prašymą priimti į šalį dirbti sezoninį darbą turėtų būti galima pateikti tik kol trečiosios šalies pilietis gyvena ne valstybių narių teritorijoje;
(16)
turėtų būti galima atsisakyti priimti asmenį šioje direktyvoje nustatytais tikslais dėl deramai pagrįstų priežasčių. Visų pirma turėtų būti galima atsisakyti priimti asmenį, jeigu valstybė narė mano, remdamasi faktų įvertinimu, kad atitinkamas trečiosios šalies pilietis kelia potencialią grėsmę viešajai tvarkai, visuomenės saugumui ar visuomenės sveikatai;
(17)
šia direktyva neturėtų būti daromas poveikis Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2008/115/EB (8) taikymui;
(18)
šia direktyva neturėtų būti daromas neigiamas poveikis teisėms, kurios buvo suteiktos trečiųjų šalių piliečiams, kurie teisėtai jau yra valstybėje narėje tikslu dirbti;
(19)
valstybėms narėms, taikančioms visą Šengeno acquis, taikomas visas Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 810/2009 (9) (Vizų kodeksas), visas Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 562/2006 (10) (Šengeno sienų kodeksas) ir visas Tarybos reglamentas (EB) Nr. 539/2001 (11). Atitinkamai ne ilgesnio kaip 90 dienų buvimo atveju minėti dokumentai reglamentuoja sezoninių darbuotojų priėmimo į valstybių narių, taikančių visą Šengeno acquis, teritoriją sąlygas, o šia direktyva turėtų būti reglamentuojami tik galimybės įsidarbinti kriterijai ir reikalavimai. Valstybių narių, taikančių ne visą Šengeno acquis, atveju, išskyrus Jungtinę Karalystę ir Airiją, taikomas tik Šengeno sienų kodeksas. Šioje direktyvoje minimos Šengeno acquis nuostatos priklauso tai Šengeno acquis daliai, kurią taikant nedalyvauja Airija ir Jungtinė Karalystė, todėl tos nuostatos joms netaikomos;
(20)
kalbant apie įdarbinimą sezoniniu darbuotoju, šioje direktyvoje turėtų būti nustatyti priėmimo kriterijai ir reikalavimai, taip pat atsisakymo ir panaikinimo arba nepratęsimo / neatnaujinimo ne ilgesnio kaip 90 dienų buvimo atvejais pagrindai. Išduodant trumpalaikes vizas sezoninio darbo tikslais, atitinkamai taikomos atitinkamos Šengeno acquis nuostatos, susijusios su atvykimo į valstybių narių teritoriją ir buvimo joje sąlygomis, taip pat su atsisakymo išduoti minėtas vizas, jų galiojimo pratęsimo, jų panaikinimo ar atšaukimo pagrindais. Visų pirma, pasinaudojant Vizų kodekso VI priede nustatyta standartine forma, prašymą pateikusiam asmeniui turėtų būti pranešta apie sprendimus dėl atsisakymo išduoti vizą, jos panaikinimo ar atšaukimo ir pateiktos tai pagrindžiančios priežastys pagal Vizų kodekso 32 straipsnio 2 dalį ir 34 straipsnio 6 dalį;
(21)
kalbant apie sezoninius darbuotojus, kurie yra priimami į šalį ilgesniam kaip 90 dienų buvimo laikotarpiui, šioje direktyvoje turėtų būti nustatytos tiek priėmimo ir buvimo šalies teritorijoje sąlygos, tiek galimybės įsidarbinti valstybėse narėse kriterijai ir reikalavimai;
(22)
šioje direktyvoje turėtų būti numatyta lanksti atvykimo sistema, pagrįsta poreikiu ir objektyviais kriterijais, pavyzdžiui, galiojanti darbo sutartis arba įpareigojantis darbo pasiūlymas, kuriame konkrečiai nurodyti esminiai sutarties ar darbo santykių aspektai;
(23)
valstybėms narėms turėtų būti suteikta galimybė atlikti tyrimą, iš kurio būtų matyti, kad į darbo vietą negalima rasti darbo jėgos vidaus darbo rinkoje;
(24)
valstybės narės turėtų turėti galimybę atmesti prašymą dėl priėmimo, visų pirma, kai trečiosios šalies pilietis neįvykdė ankstesniame sprendime dėl priėmimo dirbti sezoninį darbą nustatyto įpareigojimo pasibaigus leidimui dirbti sezoninį darbą išvykti iš atitinkamos valstybės narės teritorijos;
(25)
valstybės narės turėtų turėti galimybę reikalauti, kad darbdavys bendradarbiautų su kompetentingomis valdžios institucijomis ir pateiktų visą atitinkamą reikalingą informaciją, siekiant užkirsti kelią galimam piktnaudžiavimui šioje direktyvoje nustatyta procedūra ar jos netinkamam taikymui;
(26)
numačius vieną procedūrą, kurios metu išduodamas vienas bendras leidimas, apimantis buvimą šalyje ir darbą, būtų prisidėta prie šiuo metu valstybėse narėse taikomų taisyklių supaprastinimo. Tai neturėtų daryti poveikio valstybių narių teisei pagal nacionalines administracinės sistemos ir praktikos ypatybes paskirti kompetentingas valdžios institucijas ir nustatyti jų dalyvavimą taikant vieną procedūrą;
(27)
kompetentingų valdžios institucijų paskyrimas pagal šią direktyvą neturėtų daryti poveikio kitų valdžios institucijų bei atitinkamais atvejais socialinių partnerių vaidmeniui ir atsakomybei pagal nacionalinę teisę ir (arba) praktiką, kiek tai susiję su prašymo nagrinėjimu ir sprendimo dėl prašymo priėmimu;
(28)
šioje direktyvoje turėtų būti numatoma valstybėms narėms suteikti lankstumo išduodant sezoniniams darbuotojams leidimus dėl priėmimo (atvykimo, buvimo šalyje ir darbo). Ilgalaikės vizos išdavimas pagal 12 straipsnio 2 dalies a punktą neturėtų daryti poveikio valstybių narių galimybei išduoti išankstinį leidimą dirbti atitinkamoje valstybėje narėje. Vis dėlto, siekiant užtikrinti, kad šioje direktyvoje nustatytos įdarbinimo sąlygos buvo patikrintos ir yra įvykdytos, tuose leidimuose turėtų būti aiškiai nurodoma, kad jie buvo išduoti sezoninio darbo tikslu. Jeigu išduodamos tik trumpalaikės vizos, valstybės narės tuo tikslu turėtų pasinaudoti vizos įklijos „pastabų“ skiltimi;
(29)
visais ne ilgesnio kaip 90 dienų buvimo atvejais valstybės narės turėtų pasirinkti išduoti trumpalaikę vizą arba trumpalaikę vizą su darbo leidimu tais atvejais, kai trečiosios šalies pilietis privalo turėti vizą pagal Reglamentą (EB) Nr. 539/2001. Jeigu trečiosios šalies piliečiui netaikomas vizos reikalavimas ir jeigu valstybė narė netaikė to reglamento 4 straipsnio 3 dalies, valstybės narės turėtų jam išduoti darbo leidimą, kaip leidimą sezoninio darbo tikslu. Visais ilgesnio kaip 90 dienų buvimo atvejais valstybės narės turėtų nuspręsti išduoti vieną iš šių leidimų: ilgalaikę vizą, sezoninio darbuotojo leidimą arba sezoninio darbuotojo leidimą kartu su ilgalaike viza, jeigu pagal nacionalinę teisę reikalaujama atvykstant į teritoriją turėti ilgalaikę vizą. Niekas šioje direktyvoje neturėtų užkirsti kelio tam, kad valstybės narės išduotų darbo leidimą tiesiogiai darbdaviui;
(30)
kai vizos reikalaujama tik atvykimo į valstybės narės teritoriją tikslu ir trečiosios šalies pilietis atitinka sąlygas, kad būtų išduotas sezoninio darbuotojo leidimas, atitinkama valstybė narė turėtų suteikti trečiosios šalies piliečiui visas galimybes gauti reikalingą vizą ir turėtų užtikrinti, kad kompetentingos valdžios institucijos veiksmingai bendradarbiautų šiuo tikslu;
(31)
valstybės narės turėtų nustatyti maksimalų buvimo laikotarpį, kuris neturėtų būti ilgesnis nei penki ir devyni mėnesiai, o tai, kartu su sezoninio darbo apibrėžtimi, turėtų užtikrinti, kad darbas yra tikrai sezoninis. Reikėtų įtraukti nuostatą, kurioje būtų numatyta galimybė pratęsti darbo sutartį arba pakeisti darbdavį neviršijant maksimalaus buvimo laikotarpio su sąlyga, kad priėmimo kriterijų reikalavimai ir toliau tenkinami. Dėl to turėtų sumažėti piktnaudžiavimo, kurį sezoniniai darbuotojai gali patirti, kai yra susieti su vienu darbdaviu, pavojai, tuo pat metu turėtų būti lanksčiai tenkinami faktiniai darbdavių darbo jėgos poreikiai. Galimybė, kad sezoninį darbuotoją gali įdarbinti kitas darbdavys šioje direktyvoje išdėstytomis sąlygomis, neturėtų reikšti galimybės sezoniniam darbuotojui esant bedarbiui ieškoti darbo valstybių narių teritorijoje;
(32)
priimdamos sprendimą dėl buvimo laikotarpio pratęsimo arba leidimo dirbti sezoninį darbą atnaujinimo, valstybės narės turėtų galėti atsižvelgti į padėtį darbo rinkoje;
(33)
tais atvejais, kai sezoninis darbuotojas buvo priimtas į šalį ne ilgesniam kaip 90 dienų laikotarpiui ir kai valstybė narė nusprendė jį pratęsti, viršijant 90 dienų laikotarpį, trumpalaikė viza turėtų būti pakeista ilgalaike viza arba sezoninio darbuotojo leidimu;
(34)
atsižvelgiant į tam tikrus apykaitinės migracijos aspektus, sezoninių darbuotojų, kurie yra trečiųjų šalių piliečiai, įsidarbinimo perspektyvas ne vieną sezoną ir Sąjungos darbdavių interesus galėti pasikliauti stabilesne ir jau išmokyta darbo jėga, turėtų būti numatyta galimybė taikyti supaprastintą priėmimo tvarką bona fide atžvilgiu trečiųjų šalių piliečiams, kuriuos valstybė narė yra priėmusi į šalį sezoniniam darbui bent kartą per paskutinius penkerius metus ir kurie visą laiką atitiko šioje direktyvoje nustatytus visus kriterijus ir sąlygas, susijusias su atvykimu ir buvimu atitinkamoje valstybėje narėje.Tokia tvarka neturėtų paveikti ar padėti išvengti reikalavimo, kad darbas būtų sezoninio pobūdžio;
(35)
valstybės narės turėtų kuo labiau stengtis užtikrinti, kad prašymą pateikęs asmuo galėtų susipažinti su informacija apie atvykimo ir buvimo sąlygas, įskaitant teises ir įsipareigojimus, taip pat procedūrines garantijas, kaip nustatyta šioje direktyvoje, ir apie visus įrodomuosius dokumentus, kuriuos reikia pateikti su prašymu dėl buvimo ir darbo valstybės narės teritorijoje sezoninio darbo tikslais;
(36)
valstybės narės turėtų numatyti veiksmingas, proporcingas ir atgrasančias sankcijas, taikomas darbdaviams už įsipareigojimų pagal šią direktyvą nevykdymą. Tos sankcijos galėtų būti Direktyvos 2009/52/EB 7 straipsnyje numatytos priemonės ir, be kita ko, turėtų apimti tam tikrais atvejais darbdavių atsakomybę sumokėti sezoniniams darbuotojams kompensaciją. Reikėtų sukurti reikalingus mechanizmus, kad sezoniniai darbuotojai galėtų gauti jiems priklausančią kompensaciją, net jeigu jie jau išvykę iš atitinkamos valstybės narės teritorijos;
(37)
turėtų būti nustatytos taisyklės, kuriomis būtų reglamentuojama sezoninių darbuotojų prašymų dėl priėmimo nagrinėjimo tvarka. Atsižvelgiant į įprastą valstybių narių administracinių įstaigų darbo krūvį, ta tvarka turėtų būti veiksminga ir lengvai taikoma, taip pat skaidri ir teisinga, kad suinteresuotiesiems asmenims būtų užtikrintas tinkamas teisinis tikrumas;
(38)
trumpalaikių vizų atveju procedūrines garantijas reglamentuoja atitinkamos Šengeno acquis nuostatos;
(39)
valstybių narių kompetentingos valdžios institucijos turėtų kuo greičiau priimti sprendimą dėl prašymų išduoti leidimą dirbti sezoninio darbo tikslu po to, kai jie paduoti. Kalbant apie prašymus dėl pratęsimo arba atnaujinimo, kai jie pateikti leidimo galiojimo metu, valstybės narės turėtų imtis visų pagrįstų priemonių, siekdamos užtikrinti, kad sezoninis darbuotojas dėl vykstančių administracinių procedūrų nebūtų priverstas nutraukti darbo santykių su tuo pačiu darbdaviu arba kad jam nebūtų užkirstas kelias pakeisti darbdavį. Prašymą teikiantys asmenys kuo skubiau turėtų pateikti prašymą dėl pratęsimo arba atnaujinimo. Bet kuriuo atveju sezoniniam darbuotojui turėtų būti leista pasilikti atitinkamos valstybės narės teritorijoje ir tam tikrais atvejais toliau dirbti, kol kompetentingos valdžios institucijos nėra priėmusios galutinio sprendimo dėl prašymo dėl pratęsimo ar atnaujinimo;
(40)
atsižvelgiant į sezoninio darbo pobūdį, valstybės narės turėtų būti raginamos neimti mokesčio už prašymų tvarkymą. Vis dėlto, jeigu valstybė narė nusprendžia mokestį imti, toks mokestis neturėtų būti neproporcingas ar pernelyg didelis;
(41)
visiems sezoniniams darbuotojams turėtų būti suteiktas būstas ir taip užtikrintas tinkamas gyvenimo lygis. Apie visus būsto pakeitimus turėtų būti informuojama kompetentinga valdžios institucija. Jeigu būstą parūpino darbdavys arba jis buvo parūpintas jam padedant, nuomos mokestis neturėtų būti pernelyg didelis, palyginti su sezoninio darbuotojo grynuoju atlyginimu ar palyginti su to būsto kokybe, sezoninio darbuotojo nuomos mokestis neturėtų būti automatiškai nuskaitomas nuo jo darbo užmokesčio; darbdavys turėtų pateikti sezoniniam darbuotojui nuomos sutartį arba lygiavertį dokumentą, kuriame būtų išdėstytos būsto nuomos sąlygos, ir užtikrinti, kad būstas atitinka atitinkamoje valstybėje narėje galiojančius bendruosius sveikatos ir saugos standartus;
(42)
trečiųjų šalių piliečiams, turintiems galiojantį kelionės dokumentą ir leidimą dirbti sezoninį darbą, išduotą pagal šią direktyvą valstybės narės, taikančios visą Šengeno acquis, turėtų būti leidžiama atvykti į valstybių narių, taikančių visą Šengeno acquis, teritoriją ir joje laisvai judėti ne ilgiau kaip 90 dienų bet kuriuo 180 dienų laikotarpiu pagal Šengeno sienų kodeksą, Konvencijos dėl 1985 m. birželio 14 d. Šengeno susitarimo, sudaryto tarp Beniliukso ekonominės sąjungos valstybių, Vokietijos Federacinės Respublikos ir Prancūzijos Respublikos Vyriausybių dėl laipsniško jų bendrų sienų kontrolės panaikinimo įgyvendinimo (12) (Šengeno susitarimo įgyvendinimo konvencija), 21 straipsnį;
(43)
atsižvelgiant į ypač pažeidžiamą sezoninių darbuotojų, kurie yra trečiųjų šalių piliečiai, padėtį ir jų darbo laikiną pobūdį, reikia užtikrinti veiksmingą sezoninių darbuotojų, kurie yra trečiųjų šalių piliečiai, teisių apsaugą, be kita ko, socialinės apsaugos srityje, reguliariai tikrinti atitiktį ir visapusiškai garantuoti, kad jiems būtų taikomos tos pačios sąlygos kaip ir darbuotojams, kurie yra priimančiosios valstybės narės piliečiai, vadovaujantis to paties užmokesčio už tą patį darbą toje pačioje darbo vietoje principu, tomis pačiomis sąlygomis, kaip ir priimančiosios valstybės narės piliečiams, taikant kolektyvines sutartis ir kitus susitarimus dėl darbo sąlygų, kurie sudaryti bet kokiu lygiu, arba susitarimus, kurių reikalaujama pagal teisės aktus, atsižvelgiant į nacionalinę teisę ir praktiką;
(44)
ši direktyva turėtų būti taikoma nedarant poveikio 1961 m. spalio 18 d. Europos socialinėje chartijoje ir, jei tinka, 1977 m. lapkričio 24 d. Europos konvencijoje dėl migruojančių darbuotojų teisinio statuso nurodytoms teisėms ir principams;
(45)
sezoniniams darbuotojams, kurie yra trečiųjų šalių piliečiai, tomis pačiomis sąlygomis, kaip ir priimančiosios valstybės narės piliečiams, turėtų būti taikomos ne tik teisinės, administracinės ir reguliavimo nuostatos, taikomos darbuotojams, kurie yra priimančiosios valstybės narės piliečiai, bet ir ginčų nagrinėjimo institucijų sprendimai ir kolektyviniai susitarimai bei sutartys, sudaryti bet kuriuo lygiu, atsižvelgiant į priimančiosios valstybės narės nacionalinę teisę ir praktiką;
(46)
sezoniniams darbuotojams, kurie yra trečiųjų šalių piliečiai, turėtų būti taikomos vienodos sąlygos socialinės apsaugos srityse, išvardytose Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 883/2004 (13) 3 straipsnyje. Šia direktyva neturėtų būti derinami valstybių narių socialinės apsaugos teisės aktai, ir ji neturėtų apimti socialinės paramos. Pagal ją vienodų sąlygų socialinės apsaugos srityje principas turėtų būti taikomas tik tiems asmenims, kurie patenka į jos taikymo sritį. Trečiųjų šalių piliečiams, kurių padėtis susijusi su keliomis valstybėmis narėmis, šia direktyva neturėtų būti suteikiama daugiau teisių, nei jau numatyta galiojančiuose Sąjungos socialinės apsaugos teisės aktuose.
Dėl trumpalaikio sezoninio darbo tikslais pagal šią direktyvą priimtų trečiosios šalies piliečių buvimo ir nedarant poveikio Europos Parlamento ir Tarybos reglamentui (ES) Nr. 1231/2010 (14) valstybės narės turėtų galėti netaikyti išmokų šeimai ir bedarbio pašalpų vienodų sąlygų taikymo sezoniniams darbuotojams ir jų pačių piliečių atveju ir galėti apriboti taikymą švietimo ir profesinio mokymo srityse, taip pat mokesčių lengvatų atžvilgiu.
Šia direktyva nenumatomas šeimos susijungimas. Be to, šia direktyva nesuteikiamos teisės tais atvejais, kurie nepriklauso Sąjungos teisės taikymo sričiai, pavyzdžiui, atvejams, kuomet šeimos nariai gyvena trečiojoje šalyje. Tačiau tai neturėtų daryti poveikio maitintojo netekusių šeimos narių, kurie įgyja teisių dėl sezoninio darbuotojo, teisei gyvenant trečiojoje šalyje gauti maitintojo netekimo pensiją. Tai neturėtų turėti poveikio valstybių narių vykdomam nacionalinės teisės aktų, kuriuose įmokoms į pensijų sistemą nustatytos de minimis taisyklės, nediskriminaciniam taikymui. Turėtų būti sukurti mechanizmai, siekiant užtikrinti veiksmingą socialinės apsaugos taikymą buvimo šalyje metu ir, kai taikoma, sezoninių darbuotojų įgytų teisių perkėlimą;
(47)
Sąjungos teisė neapriboja valstybių narių kompetencijos organizuoti savo socialinės apsaugos sistemas. Kadangi ši sritis nėra suderinta Sąjungos lygiu, kiekviena valstybė narė nustato sąlygas, kuriomis suteikiamos socialinės išmokos, taip pat tokių išmokų sumą ir laikotarpį, už kurį jos teikiamos. Tačiau naudodamosi šia kompetencija valstybės narės turėtų laikytis Sąjungos teisės;
(48)
teisės į vienodas socialinės apsaugos sąlygas pagal šią direktyvą apribojimais neturėtų būti pažeidžiamos teisės, suteiktos taikant Reglamentą (ES) Nr. 1231/2010;
(49)
siekdamos užtikrinti tinkamą šios direktyvos, visų pirma jos nuostatų dėl teisių, darbo sąlygų ir būsto, vykdymą, valstybės narės turėtų pasirūpinti, kad būtų sukurti derami darbdavių stebėsenos mechanizmai ir jų atitinkamose teritorijose prireikus būtų atliekami veiksmingi atitinkami patikrinimai. Tikrintinų darbdavių atranka turėtų būti visų pirma grindžiama rizikos vertinimu, kurį vykdo valstybių narių kompetentingos valdžios institucijos, atsižvelgdamos į tokius veiksnius kaip sektorius, kuriame bendrovė veikia, ir bet kokie anksčiau padaryti pažeidimai;
(50)
siekiant palengvinti šios direktyvos įgyvendinimą, valstybės narės turėtų sukurti veiksmingus mechanizmus, kuriais pasinaudodami sezoniniai darbuotojai galėtų tiesiogiai arba per atitinkamus trečiuosius asmenis, pvz., profesines sąjungas arba kitas asociacijas, ginti savo teises teisinėmis priemonėmis ir teikti skundus. Laikoma, kad būtina imtis veiksmų tais atvejais, kai sezoniniai darbuotojai nežino apie esamus vykdymo užtikrinimo mechanizmus arba nedrįsta jais pasinaudoti savo vardu, nes bijo galimų pasekmių. Sezoniniai darbuotojai turėtų turėti galimybę pasinaudoti teismine apsauga, kad jie nebūtų persekiojami dėl to, kad pateikė skundą;
(51)
kadangi šios direktyvos tikslų, t. y. nustatyti specialią priėmimo tvarką, patvirtinti trečiųjų šalių piliečių atvykimo bei buvimo sezoninio darbo tikslais sąlygas, taip pat apibrėžti jų kaip sezoninių darbuotojų teises, valstybės narės negali deramai pasiekti ir kadangi tų tikslų būtų geriau siekti Sąjungos lygmeniu, laikydamasi Europos Sąjungos sutarties (toliau - ES sutartis) 5 straipsnyje nustatyto subsidiarumo principo, Sąjunga gali patvirtinti priemones, atsižvelgdama į imigracijos ir užimtumo politiką Europos ir nacionaliniu lygiais. Pagal tame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą šia direktyva neviršijama to, kas būtina nurodytiems tikslams pasiekti;
(52)
šioje direktyvoje gerbiamos pagrindinės teisės ir laikomasi principų, kurie yra pripažinti Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje, visų pirma 7 straipsnyje, 15 straipsnio 3 dalyje, 17, 27, 28, 31 straipsniuose ir 33 straipsnio 2 dalyje, laikantis ES sutarties 6 straipsnio;
(53)
pagal 2011 m. rugsėjo 28 d. Bendrą valstybių narių ir Komisijos politinį pareiškimą dėl aiškinamųjų dokumentų (15) valstybės narės įsipareigojo pagrįstais atvejais prie pranešimų apie perkėlimo į nacionalinę teisę priemones pridėti vieną ar daugiau dokumentų, kuriuose būtų paaiškinti direktyvos sudėtinių dalių ir nacionalinių perkėlimo į nacionalinę teisę dokumentų atitinkamų dalių ryšiai. Šios direktyvos atveju teisės aktų leidėjas laikosi nuomonės, kad tokių dokumentų perdavimas yra pagrįstas;
(54)
pagal prie ES sutarties ir SESV pridėto Protokolo Nr. 21 dėl Jungtinės Karalystės ir Airijos pozicijos dėl laisvės, saugumo ir teisingumo erdvės 1 ir 2 straipsnius ir nedarant poveikio to protokolo 4 straipsniui šios valstybės narės nedalyvauja priimant šią direktyvą ir ji nėra joms privaloma ar taikoma;
(55)
pagal prie ES sutarties ir SESV pridėto Protokolo Nr. 22 dėl Danijos pozicijos 1 ir 2 straipsnius Danija nedalyvauja priimant šią direktyvą ir ji nėra jai privaloma ar taikoma,
PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
I SKYRIUS
BENDROSIOS NUOSTATOS
1 straipsnis
Dalykas
1. Šioje direktyvoje nustatomos trečiųjų šalių piliečių atvykimo ir buvimo tikslu dirbti sezoniniais darbuotojais sąlygos ir apibrėžiamos sezoninių darbuotojų teisės.
2. Ne ilgesnio kaip 90 dienų buvimo atvejais ši direktyva taikoma nedarant poveikio Šengeno acquis, visų pirma Vizų kodeksui, Šengeno sienų kodeksui ir Reglamentui (EB) Nr. 539/2001.
2 straipsnis
Taikymo sritis
1. Ši direktyva taikoma trečiųjų šalių piliečiams, kurie gyvena ne valstybių narių teritorijoje ir prašo būti priimti arba kurie buvo priimti pagal šios direktyvios sąlygas į valstybės narės teritoriją tikslu dirbti sezoniniais darbuotojais.
Ši direktyva netaikoma trečiųjų šalių piliečiams, kurie prašymo pateikimo metu gyvena valstybių narių teritorijoje, išskyrus 15 straipsnyje nurodytus atvejus.
2. Perkeldamos šią direktyvą į savo nacionalinę teisę valstybės narės, prireikus konsultuodamosi su socialiniais partneriais, pateikia tų užimtumo sektorių, kuriuose veikla priklauso nuo sezonų kaitos, sąrašą. Valstybės narės gali iš dalies pakeisti tą sąrašą, prireikus pasikonsultavusios su socialiniais partneriais. Valstybės narės informuoja Komisiją apie tokius pakeitimus.
3. Ši direktyva netaikoma trečiųjų šalių piliečiams, kurie:
a)
vykdo veiklą kitoje valstybėje narėje įsisteigusių įmonių vardu paslaugų teikimo srityje, kaip nustatyta SESV 56 straipsnyje, įskaitant paslaugų teikimo srityje valstybėje narėje įsisteigusių įmonių komandiruojamus trečiųjų šalių piliečius, kaip numatyta Direktyvoje 96/71/EB;
b)
yra Sąjungos piliečių, kurie naudojasi laisvo asmenų judėjimo Sąjungoje teise, šeimos nariai, laikantis Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2004/38/EB (16);
c)
kaip ir jų šeimos nariai, nepaisant jų pilietybės, pagal Sąjungos ir jos valstybių narių arba Sąjungos ir trečiųjų šalių tarpusavio susitarimus naudojasi tokiomis pačiomis teisėmis laisvai judėti kaip ir Sąjungos piliečiai.
3 straipsnis
Apibrėžtys
Šioje direktyvoje vartojamų terminų apibrėžtys:
a) trečiosios šalies pilietis- asmuo, kuris nėra Sąjungos pilietis, kaip apibrėžta SESV 20 straipsnio 1 dalyje;
b) sezoninis darbuotojas- trečiosios šalies pilietis, kurio pagrindinė gyvenamoji vieta ir toliau yra trečiojoje šalyje ir kuris teisėtai bei laikinai yra valstybės narės teritorijoje, kad vykdytų nuo sezonų kaitos priklausančią veiklą pagal vieną ar daugiau terminuotų darbo sutarčių, kurias tiesiogiai sudaro tas trečiosios šalies pilietis ir toje valstybėje narėje įsisteigęs darbdavys;
c) nuo sezonų kaitos priklausanti veikla- veikla, susijusi su konkrečiu metų laiku dėl pasikartojančio įvykio ar įvykių, susijusių su sezoninėmis sąlygomis, kai darbo jėgos reikia žymiai daugiau nei vykdant įprastą veiklą;
d) sezoninio darbuotojo leidimas- leidimas, išduotas naudojant Tarybos reglamente (EB) Nr. 1030/2002 (17) nustatytą formą, kuriame daroma nuoroda į sezoninį darbą ir kuriuo jo turėtojui suteikiama teisė būti ir dirbti valstybės narės teritorijoje ilgesnį kaip 90 dienų laikotarpį pagal šioje direktyvoje nustatytas sąlygas;
e) trumpalaikė viza- leidimas, kurį išduoda valstybė narė, kaip numatyta Vizų kodekso 2 straipsnio a punkte, arba kuris valstybės narės, kuri taiko ne visą Šengeno acquis, atveju išduodamas vadovaujantis jos nacionaline teise;
f) ilgalaikė viza- leidimas, kurį išduoda valstybė narė, kaip numatyta Šengeno įgyvendinimo konvencijos 18 straipsnyje, arba kuris valstybės narės, kuri taiko ne visą Šengeno acquis, atveju išduodamas vadovaujantis jos nacionaline teise;
g) viena prašymų pateikimo procedūra- procedūra, per kurią, remiantis vienu prašymu išduoti leidimą trečiosios šalies piliečiui būti ir dirbti valstybės narės teritorijoje, priimamas sprendimas dėl prašymo išduoti sezoninio darbuotojo leidimą;
h) leidimas dirbti sezoninį darbą- bet kuris iš 12 straipsnyje nurodytų leidimų, kuriuo jo turėtojui suteikiama teisė būti ir dirbti valstybės narės, išdavusios leidimą pagal šią direktyvą, teritorijoje;
i) darbo leidimas- valstybės narės pagal nacionalinę teisę išduotas leidimas darbo tos valstybės narės teritorijoje tikslu.
4 straipsnis
Palankesnės nuostatos
1. Ši direktyva taikoma nedarant poveikio palankesnėms nuostatoms, nustatytoms:
a)
Sąjungos teisėje, įskaitant dvišalius ir daugiašalius susitarimus, sudarytus tarp Sąjungos arba Sąjungos ir jos valstybių narių ir vienos ar kelių trečiųjų šalių;
b)
dvišaliuose ar daugiašaliuose susitarimuose, sudarytuose tarp vienos ar kelių valstybių narių ir vienos ar kelių trečiųjų šalių.
2. Kiek tai susiję su 18, 19, 20, 23 ir 25 straipsniais, šia direktyva nedaromas poveikis valstybių narių teisei priimti palankesnes nuostatas arba toliau jas taikyti trečiųjų šalių piliečiams, kuriems ji taikoma.
II SKYRIUS
PRIĖMIMO SĄLYGOS
5 straipsnis
Priėmimo į šalį dėl sezoninio darbo ne ilgesniam kaip 90 dienų buvimo laikotarpiui kriterijai ir reikalavimai
1. Prie prašymų dėl priėmimo į valstybę narę pagal šios direktyvos sąlygas ne ilgesniam kaip 90 dienų buvimo laikotarpiui pridedama:
a)
galiojanti darbo sutartis arba, jei tai numatyta nacionalinės teisės aktuose, administracinėse taisyklėse ar praktikoje, - įpareigojantis darbo pasiūlymas atitinkamoje valstybėje narėje dirbti sezoninį darbą pas toje valstybėje narėje įsisteigusį darbdavį, kuriame nurodoma:
i)
darbo vieta ir rūšis;
ii)
įdarbinimo trukmė;
iii)
atlyginimas;
iv)
darbo valandos per savaitę arba mėnesį;
v)
mokamų atostogų trukmė;
vi)
atitinkamais atvejais kitos svarbios darbo sąlygos ir
vii)
taip pat, jei įmanoma, darbo pradžios data;
b)
įrodymai, kad asmuo turi sveikatos draudimą arba, jei tai numatyta nacionalinės teisės aktuose, yra kreipęsis dėl sveikatos draudimo, dengiančio visą riziką, kurią paprastai dengia atitinkamos valstybės narės piliečių draudimas, tais laikotarpiais, kai nenumatytas toks draudimas ir atitinkama teisė gauti išmokas, siejami su darbu atitinkamoje valstybėje narėje arba teikiami dėl toje valstybėje narėje vykdomo darbo;
c)
įrodymai, kad sezoninis darbuotojas turės tinkamą būstą arba kad jam bus suteiktas tinkamas būstas pagal 20 straipsnį.
2. Valstybės narės reikalauja, kad 1 dalies a punkte nurodytos sąlygos atitiktų taikomą teisę, kolektyvines sutartis ir (arba) praktiką.
3. Remdamosi pagal 1 dalį pateiktais dokumentais, valstybės narės reikalauja, kad sezoninis darbuotojas nesinaudotų jų socialinės paramos sistemomis.
4. Tai atvejais, kai darbo sutartyje ar įpareigojančiame darbo pasiūlyme nurodoma, kad trečiosios šalies pilietis versis reglamentuojama profesija, kaip apibrėžta Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2005/36/EB (18), valstybės narės gali reikalauti, kad prašymą pateikęs asmuo pateiktų dokumentus, kuriais patvirtinama, kad trečiosios šalies pilietis atitinka nacionalinėje teisėje nustatytas sąlygas, reglamentuojančias vertimąsi ta reglamentuojama profesija.
5. Nagrinėdamos prašymą išduoti 12 straipsnio 1 dalyje nurodytą leidimą, valstybės narės, kurios taiko ne visą Šengeno acquis, patikrina, ar trečiosios šalies pilietis:
a)
nekelia neteisėtos imigracijos rizikos;
b)
ketina išvykti iš valstybių narių teritorijos ne vėliau kaip leidimo galiojimo laikotarpio pabaigos dieną.
6 straipsnis
Priėmimo į šalį dirbti sezoninį darbą ilgesniam kaip 90 dienų buvimo laikotarpiui kriterijai ir reikalavimai
1. Prie prašymų dėl priėmimo į valstybę narę pagal šios direktyvos sąlygas ilgesniam kaip 90 dienų buvimo laikotarpiui pridedami:
a)
galiojanti darbo sutartis arba, jei tai numatyta nacionalinės teisės aktuose, administracinėse taisyklėse ar praktikoje, - įpareigojantis darbo pasiūlymas atitinkamoje valstybėje narėje dirbti sezoninį darbą pas toje valstybėje narėje įsisteigusį darbdavį, kuriame nurodoma:
i)
darbo vieta ir rūšis;
ii)
įdarbinimo trukmė;
iii)
atlyginimas;
iv)
darbo valandos per savaitę arba mėnesį;
v)
mokamų atostogų trukmė;
vi)
atitinkamais atvejais kitos svarbios darbo sąlygos ir
vii)
jei įmanoma, darbo pradžios data;
b)
įrodymai, kad asmuo turi sveikatos draudimą arba, jei tai numatyta nacionalinės teisės aktuose, yra kreipęsis dėl sveikatos draudimo, dengiančio visą riziką, kurią paprastai dengia atitinkamos valstybės narės piliečių draudimas, tais laikotarpiais, kai nenumatytas toks draudimas ir atitinkama teisė gauti išmokas, siejami su darbu atitinkamoje valstybėje narėje arba teikiami dėl toje valstybėje narėje vykdomo darbo;
c)
įrodymai, kad sezoninis darbuotojas turės tinkamą būstą arba kad jam bus suteiktas tinkamas būstas pagal 20 straipsnį.
2. Valstybės narės reikalauja, kad 1 dalies a punkte nurodytos sąlygos atitiktų taikomą teisę, kolektyvines sutartis ir (arba) praktiką.
3. Remdamosi pagal 1 dalį pateiktais dokumentais, valstybės narės reikalauja, kad sezoninis darbuotojas savo buvimo laikotarpiu turėtų pakankamai lėšų pragyventi, kad jam nereikėtų naudotis jų socialinės paramos sistemomis.
4. Trečiųjų šalių piliečiams, kurie laikomi keliantys grėsmę viešajai tvarkai, visuomenės saugumui ar visuomenės sveikatai, neleidžiama atvykti.
5. Nagrinėdamos prašymą išduoti 12 straipsnio 2 dalyje nurodytą leidimą valstybės narės patikrina, ar trečiosios šalies pilietis nekelia neteisėtos imigracijos rizikos ir ar jis ketina išvykti iš valstybių narių teritorijos ne vėliau kaip leidimo galiojimo laikotarpio pabaigos dieną.
6. Tai atvejais, kai darbo sutartyje ar įpareigojančiame darbo pasiūlyme nurodoma, kad trečiosios šalies pilietis versis reglamentuojama profesija, kaip apibrėžta Direktyvoje 2005/36/EB, valstybės narės gali reikalauti, kad prašymą pateikęs asmuo pateiktų dokumentus, kuriais patvirtinama, kad trečiosios šalies pilietis atitinka nacionalinėje teisėje nustatytas sąlygas, reglamentuojančias ta reglamentuojama profesija.
7. Valstybės narės reikalauja, kad trečiosios šalies piliečiai turėtų nacionalinėje teisėje nustatytą galiojantį kelionės dokumentą. Valstybės narės reikalauja, kad kelionės dokumento galiojimo laikotarpis apimtų bent leidimo dirbti sezoninį darbą galiojimo laikotarpį.
Be to, valstybės narės gali reikalauti, kad:
a)
jo galiojimo laikotarpis viršytų numatomą buvimo trukmę daugiausiai trimis mėnesiais;
b)
kelionės dokumentas būtų išduotas per paskutinius dešimt metų ir
c)
kelionės dokumentas turėtų bent jau du tuščius puslapius.
7 straipsnis
Priimamų asmenų skaičius
Ši direktyva neturi poveikio valstybės narės teisei nustatyti trečiųjų šalių piliečių, į jos teritoriją atvykstančių dirbti sezoninį darbą, priėmimo skaičių. Tuo remiantis prašymas išduoti leidimą dirbti sezoninį darbą gali būti laikomas nepriimtinu arba būti atmestas.
8 straipsnis
Atmetimo pagrindai
1. Valstybės narės atmeta prašymą išduoti leidimą dirbti sezoninį darbą, jeigu:
a)
nesilaikoma 5 arba 6 straipsnių arba
b)
5 ar 6 straipsnių tikslu pateikti dokumentai buvo gauti apgaule, suklastoti ar padirbti.
2. Valstybės narės tam tikrais atvejais atmeta prašymą išduoti leidimą dirbti sezoninį darbą, kai:
a)
darbdaviui pagal nacionalinę teisę buvo taikytos sankcijos dėl nedeklaruoto darbo ir (arba) neteisėto įdarbinimo;
b)
pagal nacionalinius nemokumo įstatymus darbdavio verslas yra likviduojamas ar buvo likviduotas arba jeigu nevyksta jokia ekonominė veikla arba
c)
darbdaviui buvo taikytos sankcijos pagal 17 straipsnį.
3. Valstybės narės gali patikrinti, ar į atitinkamą laisvą darbo vietą būtų galima įdarbinti atitinkamos valstybės narės pilietį arba kitą Sąjungos pilietį, arba teisėtai toje valstybėje narėje gyvenantį trečiosios šalies pilietį; tokiu atveju jos gali prašymą atmesti. Ši dalis taikoma nepažeidžiant pirmenybės Sąjungos piliečiams principo, kaip nurodyta atitinkamose atitinkamų stojimo aktų nuostatose.
4. Valstybės narės gal atmesti prašymą išduoti leidimą dirbti sezoninį darbą, kai:
a)
darbdavys nevykdė savo teisinių įsipareigojimų socialinės apsaugos, apmokestinimo, darbuotojų teisių, darbo arba įdarbinimo sąlygų srityse, kaip numatyta taikomoje teisėje ir (arba) kolektyvinėse sutartyse;
b)
per paskutiniuosius 12 mėnesių iki prašymo pateikimo dienos darbdavys buvo panaikinęs pareigybę, kurią užimant dirbama visą darbo laiką, kad sukurtų laisvą darbo vietą, į kurią darbdavys bando įdarbinti naudodamasis šia direktyva, arba
c)
trečiosios šalies pilietis nesilaikė įsipareigojimų, nustatytų ankstesniame sprendime dėl sezoninio darbuotojo priėmimo.
5. Nedarant poveikio 1 daliai, bet kuriame sprendime atmesti prašymą atsižvelgiama į konkrečias atvejo aplinkybes, įskaitant sezoninio darbuotojo interesus, ir tuo sprendimu laikomasi proporcingumo principo.
6. Atsisakymo išduoti trumpalaikę vizą pagrindai yra reglamentuojami atitinkamose Vizų kodekso nuostatose.
9 straipsnis
Leidimo dirbti sezoninį darbą panaikinimas
1. Valstybės narės panaikina leidimą dirbti sezoninį darbą, kai:
a)
5 arba 6 straipsnių tikslu pateikti dokumentai buvo gauti apgaule, suklastoti ar padirbti arba
b)
kai leidimo turėtojas būna kitais tikslais, nei jam buvo išduotas leidimas būti.
2. Valstybės narės prireikus panaikina leidimą dirbti sezoninį darbą, kai:
a)
darbdaviui pagal nacionalinės teisės aktus buvo taikytos sankcijos dėl nedeklaruoto darbo;
b)
neteisėto įdarbinimo arba kai pagal nacionalinius nemokumo įstatymus darbdavio verslas yra likviduojamas ar buvo likviduotas, arba jeigu nevyksta jokia ekonominė veikla arba
c)
darbdaviui buvo taikytos sankcijos pagal 17 straipsnį.
3. Valstybės narės gali panaikinti leidimą dirbti sezoninį darbą, kai:
a)
nebuvo laikomasi arba nebesilaikoma 5 arba 6 straipsnių;
b)
darbdavys nevykdė savo teisinių įsipareigojimų socialinės apsaugos, apmokestinimo, darbuotojų teisių, darbo sąlygų ar įdarbinimo sąlygų srityse, kaip numatyta taikomoje teisėje ir (arba) kolektyvinėse sutartyse;
c)
darbdavys nesilaikė savo darbo sutartyje nustatytų įpareigojimų arba
d)
per paskutiniuosius 12 mėnesių iki prašymo pateikimo dienos darbdavys buvo panaikinęs pareigybę, kurią užimant dirbama visą darbo laiką, kad sukurtų laisvą darbo vietą, į kurią darbdavys bando įdarbinti naudodamasis šia direktyva.
4. Valstybės narės gali panaikinti leidimą dirbti sezoninį darbą, jeigu trečiosios šalies pilietis pateikia tarptautinės apsaugos prašymą pagal Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2011/95/ES (19) arba apsaugos prašymą, laikydamasis nacionalinės teisės, tarptautinių įsipareigojimų ar atitinkamos valstybės narės praktikos.
5. Nedarant poveikio 1 daliai, sprendime panaikinti leidimą atsižvelgiama į konkrečias atvejo aplinkybes, įskaitant sezoninio darbuotojo interesus, ir tuo sprendimu laikomasi proporcingumo principo.
6. Trumpalaikės vizos panaikinimo ar atšaukimo pagrindai reglamentuojami atitinkamose Vizų kodekso nuostatose.
10 straipsnis
Bendradarbiavimo pareiga
Valstybės narės gali reikalauti, kad darbdavys pateiktų visą atitinkamą informaciją, reikalingą leidimo dirbti sezoninį darbą išdavimui, jo galiojimo pratęsimui ar jo atnaujinimui.
III SKYRIUS
TVARKA IR LEIDIMAI DIRBTI SEZONINĮ DARBĄ
11 straipsnis
Galimybė susipažinti su informacija
1. Valstybės narės prašymą pateikusiems asmenims sudaro sąlygas lengvai susipažinti su informacija apie visus įrodomuosius dokumentus, kuriuos reikia pateikti su prašymu, ir informacija apie atvykimą ir buvimą, įskaitant sezoninio darbuotojo teises bei įsipareigojimus ir procedūrines garantijas.
2. Kai valstybės narės trečiųjų šalių piliečiams išduoda leidimą dirbti sezoninį darbą, jos taip pat raštu suteikia jiems informaciją apie jų teises ir įsipareigojimus pagal šią direktyvą, įskaitant informaciją apie skundų teikimo tvarką.
12 straipsnis
Leidimai dirbti sezoninį darbą
1. Ne ilgesnio kaip 90 dienų buvimo atveju valstybės narės trečiųjų šalių piliečiams, kurie laikosi 5 straipsnio ir kurių atžvilgiu netaikomi 8 straipsnyje nustatyti pagrindai, išduoda vieną iš toliau nurodytų leidimų dirbti sezoninį darbą, nedarant poveikio trumpalaikių vizų išdavimo taisyklėms, kaip nustatyta Vizų kodekse ir Tarybos reglamente (EB) Nr. 1683/95 (20):
a)
trumpalaikę vizą, kurioje nurodoma, kad ji išduota sezoninio darbo tikslais;
b)
trumpalaikę vizą ir darbo leidimą, nurodant, kad jie išduoti sezoninio darbo tikslu, arba
c)
darbo leidimą, kuriame nurodoma, kad jis išduotas sezoninio darbo tikslais, kai trečiosios šalies piliečiui netaikomas vizos reikalavimas pagal Reglamento (EB) Nr. 539/2001 II priedą ir atitinkama valstybė narė jam netaiko to reglamento 4 straipsnio 3 dalies.
Perkeldamos šią direktyvą į savo nacionalinę teisę, valstybės narės joje numato a ir c punktuose nurodytus leidimus arba b ir c punktuose nurodytus leidimus.
2. Ilgesnio kaip 90 dienų buvimo atveju valstybės narės trečiųjų šalių piliečiams, kurie laikosi 6 straipsnio ir kurių atžvilgiu netaikomi 8 straipsnyje nustatyti pagrindai, išduoda vieną iš toliau nurodytų leidimų dirbti sezoninį darbą:
a)
ilgalaikę vizą, kurioje nurodoma, kad ji išduota sezoninio darbo tikslais;
b)
sezoninio darbuotojo leidimą arba
c)
sezoninio darbuotojo leidimą ir ilgalaikę vizą, jeigu pagal nacionalinę teisę reikalaujama atvykstant į teritoriją turėti ilgalaikę vizą.
Perkeldamos šią direktyvą į savo nacionalinę teisę valstybės narės joje numato tik vieną iš a, b ir c punktuose nurodytų leidimų.
3. Nedarant poveikio Šengeno acquis taikymui, valstybės narės nustato, ar prašymą turi pateikti trečiosios šalies pilietis ir (arba) darbdavys.
Valstybių narių pareiga nustatyti, ar prašymą turi pateikti trečiosios šalies pilietis, ar jo darbdavys, nedaro poveikio susitarimams, pagal kuriuos reikalaujama, kad procedūroje dalyvautų ir trečiosios šalies pilietis, ir (arba) jo darbdavys.
4. 2 dalies pirmos pastraipos b ir c punktuose nurodytą sezoninio darbuotojo leidimą išduoda valstybių narių kompetentingos valdžios institucijos, naudodamos Reglamente (EB) Nr. 1030/2002 nustatytą formą. Valstybės narės leidime nurodo, kad jis išduotas sezoninio darbo tikslais.
5. Ilgalaikių vizų išdavimo atveju valstybės narės vizos įklijoje skiltyje „pastabos“ nurodo, kad ji išduota sezoninio darbo tikslais pagal Reglamento (EB) Nr. 1683/95 priedo 12 punktą.
6. Valstybės narės gali spausdinta forma nurodyti papildomą informaciją, susijusią su sezoninio darbuotojo darbo santykiais, arba saugoti tokius duomenis elektronine forma, kaip nurodyta Reglamento (EB) Nr. 1030/2002 4 straipsnyje ir jo priedo a punkto 16 papunktyje.
7. Kai vizos reikalaujama tik atvykimo į valstybės narės teritoriją tikslu ir trečiosios šalies pilietis atitinka sąlygas, kad būtų išduotas sezoninio darbuotojo leidimas pagal 2 dalies pirmos pastraipos c punktą, atitinkama valstybė narė suteikia trečiosios šalies piliečiui visas galimybes gauti reikalingą vizą.
8. Ilgalaikės vizos, nurodytos 2 dalies pirmos pastraipos a punkte, išdavimas neapriboja valstybių narių galimybės išduoti išankstinį leidimą dirbti atitinkamoje valstybėje narėje.
13 straipsnis
Prašymai išduoti sezoninio darbuotojo leidimą
1. Valstybės narės paskiria valdžios institucijas, kurios yra kompetentingos priimti prašymus išduoti sezoninio darbuotojo leidimus, dėl jų priimti sprendimą ir išduoti minėtus leidimus.
2. Prašymas išduoti sezoninio darbuotojo leidimą teikiamas laikantis vienos prašymų pateikimo procedūros.
14 straipsnis
Buvimo trukmė
1. Valstybės narės nustato maksimalų sezoninių darbuotojų buvimo laikotarpį, kuris yra ne mažiau kaip penki mėnesiai ir ne ilgiau kaip devyni mėnesiai per bet kurį dvylikos mėnesių laikotarpį. Tam laikotarpiui pasibaigus, trečiosios šalies pilietis turi išvykti iš valstybės narės teritorijos, išskyrus atvejus, kai atitinkama valstybė narė yra išdavusi leidimą gyventi pagal nacionalinę teisę arba Sąjungos teisę kitais nei sezoninis darbas tikslais.
2. Valstybės narės gali nustatyti maksimalų laikotarpį bet kuriuo 12 mėnesių laikotarpiu, kurio metu darbdaviui leidžiama samdyti sezoninius darbuotojus. Tas laikotarpis yra ne trumpesnis nei pagal 1 dalį nustatytas maksimalus buvimo laikotarpis.
15 straipsnis
Buvimo laikotarpio pratęsimas arba leidimo dirbti sezoninį darbą atnaujinimas
1. Per 14 straipsnio 1 dalyje nurodytą maksimalų laikotarpį ir su sąlyga, kad laikomasi 5 arba 6 straipsnių ir netaikomi 8 straipsnio 1 dalies b punkte, 8 straipsnio 2 dalyje ir, jei taikoma, 8 straipsnio 4 dalyje nustatyti pagrindai, valstybės narės leidžia sezoniniams darbuotojams vieną kartą pratęsti savo buvimo laikotarpį, kai sezoniniai darbuotojai pratęsia darbo sutartį su tuo pačiu darbdaviu.
2. Valstybės narės gali pagal savo nacionalinę teisę nuspręsti leisti sezoniniams darbuotojams pratęsti darbo sutartį su tuo pačiu darbdaviu ir buvimo laikotarpį daugiau kaip vieną kartą, jeigu nėra viršijamas 14 straipsnio 1 dalyje nurodytas maksimalus laikotarpis.
3. Per 14 straipsnio 1 dalyje nurodytą maksimalų laikotarpį ir su sąlyga, kad laikomasi 5 arba 6 straipsnių ir netaikomi 8 straipsnio 1 dalies b punkte, 8 straipsnio 2 dalyje ir, jei taikoma, 8 straipsnio 4 dalyje nustatyti pagrindai, valstybės narės leidžia sezoniniams darbuotojams vieną kartą pratęsti jų buvimo laikotarpį siekiant įsidarbinti pas kitą darbdavį.
4. Valstybės narės gali pagal savo nacionalinę teisę nuspręsti leisti sezoniniams darbuotojams įsidarbinti pas kitą darbdavį ir pratęsti buvimo laikotarpį daugiau kaip vieną kartą, jeigu nėra viršijamas 14 straipsnio 1 dalyje nurodytas maksimalus laikotarpis.
5. 1-4 dalių tikslais valstybės narės priima sezoninio darbuotojo, priimto į šalį pagal šią direktyvą ir esančio atitinkamos valstybės narės teritorijoje, pateiktą prašymą.
6. Valstybės narės gali atsisakyti pratęsti buvimo laikotarpį arba atnaujinti leidimą dirbti sezoninį darbą, kai į atitinkamą laisvą darbo vietą būtų galima įdarbinti atitinkamos valstybės narės pilietį arba kitą Sąjungos pilietį, arba teisėtai valstybėje narėje gyvenantį trečiosios šalies pilietį. Ši dalis taikoma nepažeidžiant pirmenybės Sąjungos piliečiams principo, kaip nurodyta atitinkamose atitinkamų stojimo aktų nuostatose.
7. Valstybės narės atsisako pratęsti buvimo laikotarpį arba atnaujinti leidimą dirbti sezoninį darbą, kai pasiekta 14 straipsnio 1 dalyje nustatyta maksimali buvimo trukmė.
8. Valstybės narės gali atsisakyti pratęsti buvimo laikotarpį arba atnaujinti leidimą dirbti sezoninį darbą, jei trečiosios šalies pilietis pateikia tarptautinės apsaugos prašymą pagal Direktyvą 2011/95/ES arba jeigu trečiosios šalies pilietis pateikia apsaugos prašymą laikydamasis nacionalinės teisės, tarptautinių įsipareigojimų ar atitinkamos valstybės narės praktikos.
9. 9 straipsnio 2 dalis ir 9 straipsnios 3 dalies b, c ir d punktai netaikomi sezoniniam darbuotojui, kuris teikia prašymą siekdamas įsidarbinti pas kitą darbdavį pagal šio straipsnio 3 dalį, kai tos nuostatos taikomos ankstesniam darbdaviui.
10. Trumpalaikės vizos galiojimo pratęsimo pagrindai yra reglamentuojami atitinkamose Vizų kodekso nuostatose.
11. Nedarant poveikio 8 straipsnio 1 daliai, sprendime dėl prašymo dėl pratęsimo arba atnaujinimo atsižvelgiama į konkrečias atvejo aplinkybes, įskaitant sezoninio darbuotojo interesus, ir tuo sprendimu laikomasi proporcingumo principo.
16 straipsnis
Palankesnių sąlygų pakartotiniam atvykimui sudarymas
1. Valstybės narės sudaro palankesnes sąlygas pakartotinai atvykti trečiųjų šalių piliečiams, kurie buvo priimti į tą valstybę narę sezoniniam darbui bent kartą per ankstesnius penkerius metus ir kurie kiekvienu buvimo laikotarpiu visapusiškai laikėsi pagal šią direktyvą nustatytų sąlygų, taikomų sezoniniams darbuotojams.
2. 1 dalyje nurodytas palankesnių sąlygų sudarymas gali apimti vieną ar daugiau priemonių, pavyzdžiui:
a)
darant išimtį reikalavimui pateikti vieną arba daugiau 5 arba 6 straipsnyje nurodytų dokumentų;
b)
išduodant vienu administraciniu aktu kelis sezoninio darbuotojo leidimus;
c)
taikoma paspartinta procedūra, siekiant priimti sprendimą dėl prašymo išduoti sezoninio darbuotojo leidimą arba ilgalaikę vizą;
d)
kai sprendžiama dėl prašymų ir beveik pasiektas priimamų asmenų skaičiaus limitas - prašymai dėl priėmimo dirbti sezoninį darbą nagrinėjami nustatant prioritetus, be kita ko, atsižvelgiant į ankstesnį priėmimą.
17 straipsnis
Darbdaviams taikomos sankcijos
1. Valstybės narės numato sankcijas darbdaviams, kurie neįvykdė savo įsipareigojimų pagal šią direktyvą, įskaitant neleidimą darbdaviams, kurie dideliu mastu nesilaikė savo įsipareigojimų pagal šią direktyvą, darbinti sezoninius darbuotojus. Tos sankcijos turi būti veiksmingos, proporcingos ir atgrasomos.
2. Valstybės narės užtikrina, kad tuo atveju, kai leidimas dirbti sezoninį darbą panaikinamas pagal 9 straipsnio 2 dalį ir 9 straipsnio 3 dalies b, c ir d punktus, darbdavio atsakomybei priklauso sumokėti sezoniniam darbuotojui kompensaciją pagal nacionalinėje teisėje nustatytas procedūras. Atsakomybė apima neįvykdytus įsipareigojimus, kuriuos darbdaviui būtų tekę vykdyti, jei leidimas dirbti sezoninį darbą nebūtų buvęs panaikintas.
3. Kai darbdavys yra subrangovas, pažeidęs šią direktyvą, ir kai pagrindinis rangovas ir tarpiniai subrangovai neprisiėmė išsamaus patikrinimo įsipareigojimų, kaip apibrėžta nacionalinėje teisėje, pagrindiniam rangovui ir tarpiniam subrangovui gali būti:
a)
taikomos 1 dalyje nurodytos sankcijos;
b)
nustatytas įpareigojimas (kartu su darbdaviu arba vietoj jo) sumokėti sezoniniam darbuotojui priklausančią kompensaciją pagal 2 dalį;
c)
nustatytas įpareigojimas (kartu su darbdaviu arba vietoj jo) sumokėti sezoniniam darbuotojui uždelstus mokėjimus pagal nacionalinę teisę.
Valstybės narės, vadovaudamosi nacionaline teise, gali nustatyti griežtesnes atsakomybę reglamentuojančias taisykles.
18 straipsnis
Procedūrinės garantijos
1. Valstybės narės kompetentingos valdžios institucijos priima sprendimą dėl prašymo išduoti leidimą dirbti sezoninį darbą. Kompetentingos valdžios institucijos kuo greičiau, bet ne vėliau kaip po 90 dienų nuo išsamaus prašymo pateikimo dienos, raštu apie sprendimą praneša prašymą pateikusiam asmeniui, laikydamosi atitinkamų nacionalinėje teisėje nustatytų pranešimo procedūrų.
2. Prašymų dėl buvimo laikotarpio pratęsimo ar leidimo atnaujinimo pagal 15 straipsnį atveju valstybės narės imasi visų pagrįstų priemonių, siekdamos užtikrinti, kad sezoninis darbuotojas dėl vykstančių administracinių procedūrų nebūtų priverstas nutraukti darbo santykių su tuo pačiu darbdaviu arba kad jam nebūtų užkirstas kelias pakeisti darbdavį.
Jeigu pratęsimo arba atnaujinimo procedūros metu baigia galioti leidimas dirbti sezoninį darbą, vadovaudamosi savo nacionaline teise valstybės narės leidžia sezoniniam darbuotojui būti jų teritorijoje, kol kompetentingos valdžios institucijos priims sprendimą dėl prašymo, jeigu prašymas buvo pateiktas to leidimo galiojimo laikotarpiu ir nėra pasibaigęs 14 straipsnio 1 dalyje nurodytas laikotarpis.
Kai taikoma antra pastraipa, valstybės narės gali, inter alia, nuspręsti:
a)
išduoti laikinus nacionalinius leidimus gyventi arba lygiaverčius leidimus, kol bus priimtas sprendimas;
b)
leisti sezoniniam darbuotojui dirbti iki kol bus priimamas tas sprendimas.
Prašymo dėl pratęsimo arba atnaujinimo nagrinėjimo laikotarpiu taikomos atitinkamos šios direktyvos nuostatos.
3. Jei prašymą pagrindžianti pateikta informacija ar dokumentai neišsamūs, kompetentingos valdžios institucijos per pagrįstą laikotarpį praneša prašymą pateikusiam asmeniui, kokia papildoma informacija reikalinga, ir nustato pagrįstą terminą tokiai informacijai pateikti. 1 dalyje nurodytas laikotarpis sustabdomas iki tol, kol kompetentingos valdžios institucijos gaus reikiamą papildomą informaciją.
4. Prašymą pateikusiam asmeniui raštu pranešama apie sprendimo, kuriuo prašymas išduoti leidimą dirbti sezoninį darbą skelbiamas nepriimtinu arba kuriuo atmetamas prašymas išduoti leidimą dirbti sezoninį darbą arba atsisakoma pratęsti buvimo laikotarpį arba atnaujinti leidimą dirbti sezoninį darbą, priežastis. Apie sprendimo panaikinti leidimą dirbti sezoninį darbą priežastis raštu pranešama tiek sezoniniam darbuotojui, tiek, jei numatyta nacionalinėje teisėje, darbdaviui.
5. Sprendimą, kuriuo prašymas išduoti leidimą dirbti sezoninį darbą skelbiamas nepriimtinu arba kuriuo atmetamas prašymas, atsisakoma pratęsti buvimo laikotarpį arba atnaujinti leidimą dirbti sezoninį darbą arba panaikinamas leidimas dirbti sezoninį darbą, galima apskųsti atitinkamoje valstybėje narėje pagal jos nacionalinę teisę. Rašytiniame pranešime nurodomas teismas arba administracinė institucija, kuriai gali būti pateiktas apeliacinis skundas, ir apeliacinio skundo pateikimo terminas.
6. Procedūrinės garantijos dėl trumpalaikių vizų yra reglamentuojamos atitinkamose Vizų kodekso nuostatose.
19 straipsnis
Mokesčiai ir išlaidos
1. Valstybės narės gali reikalauti sumokėti mokesčius už prašymų tvarkymą pagal šią direktyvą. Tokių mokesčių dydis neturi būti neproporcingas ar pernelyg didelis. Trumpalaikių vizų mokesčiai yra reglamentuojami atitinkamose Šengeno acquis nuostatose. Kai tuos mokesčius moka trečiosios šalies pilietis, valstybės narės gali nustatyti, kad jis turi teisę į tai, kad darbdavys kompensuotų tuos mokesčius pagal nacionalinę teisę.
2. Valstybės narės gali reikalauti, kad sezoninių darbuotojų darbdaviai sumokėtų:
a)
sezoninių darbuotojų kelionės iš kilmės šalies į darbo atitinkamoje valstybėje narėje vietą išlaidas ir kelionės atgal išlaidas;
b)
sveikatos draudimo, nurodyto 5 straipsnio 1 dalies b punkte ir 6 straipsnio 1 dalies b punkte, išlaidas.
Kai pagal šią dalį išlaidas sumoka darbdaviai, jiems neleidžiama tų išlaidų išsireikalauti iš sezoninio darbuotojo.
20 straipsnis
Būstas
1. Valstybės narės reikalauja įrodymų, kad buvimo laikotarpiu sezoninis darbuotojas turės būstą ir taip bus užtikrintas tinkamas gyvenimo lygis pagal nacionalinę teisę ir (arba) praktiką. Kompetentinga valdžios institucija informuojama apie bet kokį sezoninio darbuotojo būsto pakeitimą.
2. Kai dėl būsto pasirūpina darbdavys arba tai padaroma jam padedant:
a)
gali būti reikalaujama, kad sezoninis darbuotojas mokėtų nuomos mokestį, kurio išlaidos negali būti pernelyg didelės, palyginti su jo grynuoju atlyginimu ir palyginus su atitinkamo būsto kokybe. Nuomos mokestis automatiškai nenuskaitomas nuo sezoninio darbuotojo darbo užmokesčio;
b)
darbdavys sezoniniam darbuotojui pateikia nuomos sutartį arba lygiavertį dokumentą, kuriame aiškiai išdėstomos būsto nuomos sąlygos;
c)
darbdavys užtikrina, kad būstas atitiktų bendruosiuos sveikatos ir saugos standartus, galiojančius atitinkamoje valstybėje narėje.
21 straipsnis
Įdarbinimas per viešąsias įdarbinimo tarnybas
Valstybės narės gali nustatyti, kad sezoninių darbuotojų įdarbinimo funkcijas atlieka tik viešosios įdarbinimo tarnybos.
IV SKYRIUS
TEISĖS
22 straipsnis
Teisės, suteiktos pagal leidimą dirbti sezoninį darbą
12 straipsnyje nurodyto leidimo galiojimo laikotarpiu jo turėtojas turi bent jau šias teises:
a)
teisę atvykti į leidimą išdavusios valstybės narės teritoriją ir joje būti;
b)
teisę laisvai judėti visoje leidimą išdavusios valstybės narės teritorijoje, laikantis nacionalinės teisės;
c)
teisę dirbti konkretų darbą, dėl kurio išduotas leidimas, laikantis nacionalinės teisės.
23 straipsnis
Teisė į vienodų sąlygų taikymą
1. Sezoniniams darbuotojams turi būti taikomos vienodos sąlygos, palyginti su priimančiosios valstybės narės piliečiais, bent jau dėl:
a)
įdarbinimo sąlygų, įskaitant minimalų darbingą amžių, ir darbo sąlygų, įskaitant darbo užmokestį ir atleidimą iš darbo, darbo valandas, atostogas ir poilsio dienas, taip pat su sveikata ir sauga darbo vietoje susijusių reikalavimų;
b)
teisės streikuoti ir imtis kolektyvinių veiksmų, laikantis priimančiosios valstybės narės nacionalinės teisės ir praktikos, bei asociacijų laisvės ir laisvės jungtis į sąjungas bei stoti į darbuotojams atstovaujančias organizacijas ar į bet kurias kitas organizacijas, kurių nariai yra konkrečios profesijos atstovai, įskaitant tokių organizacijų suteiktas teises ir privilegijas, įskaitant teisę derėtis ir sudaryti kolektyvines sutartis, nepažeidžiant nacionalinių nuostatų dėl viešosios tvarkos ir visuomenės saugumo;
c)
uždelstų mokėjimų, kuriuos turi sumokėti darbdaviai ir kurie susiję su nesumokėtu atlyginimu trečiosios šalies piliečiui;
d)
socialinės apsaugos sričių, kaip apibrėžta Reglamento (EB) Nr. 883/2004 3 straipsnyje;
e)
galimybės naudotis prekėmis bei paslaugomis ir visuomenei prieinamų prekių bei paslaugų pasiūla, išskyrus apsirūpinimą būstu, nedarant poveikio laisvei sudaryti sutartis pagal Sąjungos ir nacionalinę teisę;
f)
įdarbinimo tarnybų teikiamų konsultavimo apie sezoninį darbą paslaugų;
g)
švietimo ir profesinio mokymo;
h)
diplomų, pažymėjimų ir kitų profesinės kvalifikacijos dokumentų pripažinimo pagal atitinkamą nacionalinę tvarką;
i)
mokesčių lengvatų, jei sezoninis darbuotojas mokesčių tikslais laikomas atitinkamos valstybės narės gyventoju.
Į trečiąją šalį persikeliantys sezoniniai darbuotojai arba trečiojoje šalyje gyvenantys maitintojo netekę tokių sezoninių darbuotojų šeimos nariai, kurie įgyja teises dėl sezoninio darbuotojo, gauna įstatymu nustatytas pensijas, grindžiamas ankstesne sezoninio darbuotojo darbo patirtimi ir įgytas pagal Reglamento (EB) Nr. 883/2004 3 straipsnyje nurodytus teisės aktus, tokiomis pat sąlygomis ir tokio paties dydžio kaip atitinkamų valstybių narių piliečiai, kai jie persikelia į trečiąją šalį.
2. Valstybės narės gali apriboti vienodų sąlygų taikymą:
i)
pagal 1 dalies pirmos pastraipos d punktą, jų netaikant išmokų šeimai ir bedarbio pašalpų atveju, nedarant poveikio Reglamentui (ES) Nr. 1231/2010;
ii)
pagal 1 dalies pirmos pastraipos g punktą, taikydamos jas tik švietimui ir profesiniam mokymui, kuris yra tiesiogiai susijęs su konkrečiu darbu, ir neįtraukdamos stipendijų ir paskolų studijoms bei pragyvenimui, taip pat kitų stipendijų ir paskolų;
iii)
pagal 1 dalies pirmos pastraipos i punktą mokesčių lengvatų atžvilgiu, taikydamos jas tik tais atvejais, kai sezoninio darbuotojo šeimos narių, kuriems darbuotojas prašo skirti išmokas, registruota arba įprastinė gyvenamoji vieta yra atitinkamos valstybės narės teritorijoje.
3. 1 dalyje numatyta teisė į vienodų sąlygų taikymą neturi poveikio valstybės narės teisei panaikinti leidimą dirbti sezoninį darbą arba atsisakyti pratęsti jo galiojimą ar jį atnaujinti pagal 9 ir 15 straipsnius.
24 straipsnis
Stebėsena, vertinimas ir patikrinimai
1. Valstybės narės patvirtina priemones, kad būtų užkirstas kelias galimam piktnaudžiavimui ir taikomos sankcijos už šios direktyvos pažeidimus. Priemonės apima stebėseną, vertinimą ir atitinkamais atvejais tikrinimą pagal nacionalinę teisę arba administracinę praktiką.
2. Valstybės narės užtikrina, kad už darbo tikrinimą atsakingos tarnybos arba kompetentingos valdžios institucijos ir, kai numatyta nacionalinėje nacionalinių darbuotojų veiklą reglamentuojančioje teisėje, darbuotojų interesams atstovaujančios organizacijos galėtų patekti į darbo vietą ir, darbuotojui sutikus, į būstą.
25 straipsnis
Skundų teikimo tvarkos supaprastinimas
1. Valstybės narės užtikrina, kad būtų sukurti veiksmingi mechanizmai, kuriais naudodamiesi sezoniniai darbuotojai galėtų pateikti skundus prieš savo darbdavius tiesiogiai arba per trečiuosius asmenis, kurie pagal jų nacionalinėje teisėje nustatytus kriterijus turi teisėtą interesą užtikrinti, kad būtų laikomasi šios direktyvos, arba per valstybės narės kompetentingą valdžios instituciją, jei ji numatyta pagal nacionalinę teisę.
2. Valstybės narės užtikrina, kad tretieji asmenys, kurie pagal jų nacionalinėje teisėje nustatytus kriterijus turi teisėtą interesą užtikrinti, kad būtų laikomasi šios direktyvos, sezoninio darbuotojo vardu arba jį remdami su jo sutikimu gali dalyvauti administraciniame arba civiliniame procese, išskyrus su trumpalaikėmis vizomis susijusias procedūras ir sprendimus, numatytame siekiant įgyvendinti šią direktyvą.
3. Valstybės narės užtikrina, kada sezoniniai darbuotojai turėtų tokias pačias galimybes kaip ir kiti darbuotojai, einantys panašias pareigas, pasinaudoti priemonėmis, kuriomis siekiama apsaugoti nuo atleidimo iš darbo ar kitokio priešiško darbdavio elgesio, jam sureagavus į įmonėje pateiktą skundą arba į teisinius procesinius veiksmus, kuriais siekiama užtikrinti šios direktyvos laikymąsi.
V SKYRIUS
BAIGIAMOSIOS NUOSTATOS
26 straipsnis
Statistiniai duomenys
1. Valstybės narės Komisijai perduoda tokius statistinius duomenis: pirmą kartą išduotų leidimų dirbti sezoninį darbą skaičių ir, kiek įmanoma, trečiųjų šalių piliečių, kurių leidimo dirbti sezoninį darbą galiojimas buvo pratęstas, atnaujintas arba panaikintas, skaičių. Tie statistiniai duomenys suskirstomi pagal pilietyb ir, kiek įmanoma, pagal leidimo galiojimo laikotarpį ir ūkio sektorių.
2. 1 dalyje nurodyti statistiniai duomenys yra susiję su ataskaitiniais vienų kalendorinių metų laikotarpiais ir perduodami Komisijai per šešis mėnesius nuo ataskaitinių metų pabaigos. Pirmieji ataskaitiniai metai yra 2017 m.
3. 1 dalyje nurodyti statistiniai duomenys perduodami pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 862/2007 (21).
27 straipsnis
Ataskaitų teikimas
Kas trejus metus, o pirmą kartą ne vėliau kaip 2019 m. rugsėjo 30 d. Komisija teikia Europos Parlamentui ir Tarybai šios direktyvos taikymo valstybėse narėse ataskaitą ir siūlo būtinus pakeitimus.
28 straipsnis
Perkėlimas į nacionalinę teisę
1. Valstybės narės užtikrina, kad įsigaliotų įstatymai ir kiti teisės aktai, būtini, kad šios direktyvos būtų laikomasi ne vėliau kaip 2016 m. rugsėjo 30 d. Jos nedelsdamos pateikia Komisijai tų nuostatų tekstus.
Valstybės narės, priimdamos tas nuostatas, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.
2. Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų nacionalinės teisės aktų pagrindinių nuostatų tekstus.
29 straipsnis
Įsigaliojimas
Ši direktyva įsigalioja kitą dieną po jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
30 straipsnis
Adresatai
Ši direktyva skirta valstybėms narėms pagal Sutartis.
Priimta Strasbūre 2014 m. vasario 26 d.