РЕГЛАМЕНТ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ (ЕС) № 448/2013 НА КОМИСИЯТА
от 15 май 2013 година
за установяване на процедура за определяне на референтна държава членка за лица, управляващи алтернативни инвестиционни фондове, със седалище извън ЕС съгласно Директива 2011/61/ЕС на Европейския парламент и на Съвета
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Директива 2011/61/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2011 г. относно лицата, управляващи алтернативни инвестиционни фондове, и за изменение на директиви 2003/41/ЕО и 2009/65/ЕО и на регламенти (ЕО) № 1060/2009 и (ЕС) № 1095/2010 (1), и по-специално член 37, параграф 14 от нея,
като има предвид, че:
(1)
В случаите, посочени в член 37, параграф 4, буква б), буква в), подточка i), буква д), буква е) и буква ж), подточка i) от Директива 2011/61/ЕС, повече от една държава членка може да бъде считана за възможна референтна държава членка на лице, управляващо алтернативни инвестиционни фондове (ЛУАИФ), със седалище извън ЕС (от трета държава), което желае да управлява алтернативни инвестиционни фондове (АИФ) от ЕС и/или предлага АИФ, управлявани от него в Съюза. В тези случаи ЛУАИФ от трета държава трябва да подаде искане до компетентните органи на тези държави членки, за да определи своята референтна държава членка. Искането следва да бъде придружено от съответната информация и документи, необходими за определяне на референтна държава членка за това ЛУАИФ.Съответните компетентни органи следва да приемат общо решение за определяне на референтна държава членка.За целта трябва да бъде установена процедура, която съответните компетентни органи да следват при определянето на референтна държава членка. Въпреки че компетентните органи на съответните държави членки носят съвместна отговорност за определянето на референтна държава членка, Европейският орган за ценни книжа и пазари (ЕОЦКП), установен с Регламент (ЕС) № 1095/2010 на Европейския парламент и на Съвета (2), следва да гарантира, че всички възможни референтни държави членки участват надлежно в процеса на вземането на това решение и следва да подпомага постигането на договореност.
(2)
Процедурата за определяне на референтна държава членка се различава от процедурата за кандидатстване за паспорт по Директива 2011/61/ЕС. След като бъде определена референтната държава членка, съответното ЛУАИФ от трета държава трябва да кандидатства за разрешително пред компетентния орган на тази държава членка, като следва същата процедура и при спазване на същите условия, с които трябва да се съобразят ЛУАИФ по членове 7 и 8 от Директива 2011/61/ЕС.
(3)
Директива 2011/61/ЕС задължава държавите членки, считано от 22 юли 2013 г., да прилагат законовите, подзаконовите и административните разпоредби, с които се транспонира директивата. Без да се засяга делегираният акт, изискван по член 67, параграф 6 от Директива 2011/61/ЕС, прилагането на настоящия регламент следователно се отлага за същата дата.
(4)
Мерките, предвидени в настоящия регламент, са в съответствие със становището на Европейския комитет по ценни книжа,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Процедура за определяне на референтна държава членка от няколко възможни референтни държави членки
1. Когато лице от трета държава, управляващо алтернативен инвестиционен фонд (ЛУАИФ), желае да управлява алтернативни инвестиционни фондове (АИФ) от ЕС, без да ги предлага, или възнамерява да предлага управлявани от него АИФ в Съюза, подава искане за определяне на своята референтна държава членка в съответствие с член 37, параграф 4, втора алинея от Директива 2011/61/ЕС, това искане е в писмен вид и е адресирано до всеки от компетентните органи на държавите членки, които са възможни референтни държави членки. В искането се изброяват всички възможни референтни държави членки.
2. Искането от ЛУАИФ от трета държава включва информацията и документите, необходими за определянето на референтна държава членка.
3. В случая, посочен в член 37, параграф 4, буква б) от Директива 2011/61/ЕС, информацията и документите включват:
а)
указване на държавите членки, в които са установени АИФ, управлявани от ЛУАИФ от трета държава;
б)
указване на държавите членки, в които ЛУАИФ от трета държава управлява активи;
в)
сумите на активите, управлявани от ЛУАИФ от трета държава в различните държави членки.
4. В случая, посочен в член 37, параграф 4, буква в), подточка i) от Директива 2011/61/ЕС, информацията и документите включват:
а)
указване на държавата членка, в която е установен АИФ, управляван от ЛУАИФ от трета държава;
б)
указване на държавата членка, в която ЛУАИФ от трета държава, възнамерява да предлага АИФ.
5. В случаите, посочени в член 37, параграф 4, буква д) и буква ж), подточка i) от Директива 2011/61/ЕС, информацията и документите включват:
а)
указване на държавите членки, в които са установени АИФ, управлявани от ЛУАИФ от трета държава;
б)
описание на маркетинговата стратегия, с която може да се докаже намерението на ЛУАИФ от трета държава да предлага един или няколко АИФ в дадена държава членка или в няколко държави членки и да разработи ефективен маркетинг в определени държави членки, като се указва най-малко следното:
i)
държавите членки, в които дистрибуторите (и ЛУАИФ, в случай че само извършва дистрибуция) ще насърчават продажбата на дялове или акции от АИФ, управлявани от ЛУАИФ, включително делът от управляваните активи, който се очаква да се предлага в тези държави членки спрямо дяловете или акциите, предлагани в целия Съюз;
ii)
прогноза за очаквания брой целеви инвеститори, които са с място на установяване в държавите членки, в които ЛУАИФ възнамерява да предлага своите АИФ;
iii)
официалните езици на държавите членки, на които проспектът и документите за предлагане са били преведени или трябва да бъдат преведени;
iv)
разпределение на маркетинговите дейности в държавите членки, в които ЛУАИФ възнамерява да предлага своите АИФ, като се взема под внимание по-специално значимостта и честотата на рекламите и популяризаторската дейност.
6. Що се отнася до случая, посочен в член 37, параграф 4, буква e) от Директива 2011/61/ЕС, информацията и документите включват информацията, посочена в параграф 5, буква б) от настоящия член.
7. Незабавно и не по-късно от три работни дни след получаването на искането, посочено в параграф 1 от настоящия член, компетентните органи, към които се е обърнало ЛУАИФ от трета държава в качеството им на компетентни органи от възможни референтни държави, се свързват едни с други и с Европейския орган за ценни книжа и пазари (ЕОЦКП), за да решат дали други компетентни органи в Съюза са потенциално свързани в съответствие с член 37, параграф 4 от Директива 2011/61/ЕС.
По искане на ЕОЦКП компетентните органи незабавно предоставят на ЕОЦКП пълното съдържание на искането, направено от ЛУАИФ от трета държава.
8. Ако се реши, че е възможно участието и на други компетентни органи в Съюза, ЕОЦКП незабавно информира тези органи и предприема необходимото те да получат пълното искане на ЛУАИФ от трета държава.
9. Всеки от компетентните органи, участващи в процедурата, и ЕОЦКП може да поиска от ЛУАИФ от трета държава допълнителна важна информация и документи, необходими за определянето на референтна държава членка.
Искането за допълнителна информация или документи е в писмена форма, с посочени основания за неговото отправяне; то се съобщава едновременно на всички останали заинтересовани компетентни органи и на ЕОЦКП.
След като отправящият искането компетентен орган или ЕОЦКП получат допълнителната информация или документи, те незабавно изпращат тази информация или документация на всички останали заинтересовани органи и на ЕОЦКП - в зависимост от случая.
10. В срок от една седмица след получаването на искането, посочено в параграф 1, от компетентните органи, към които се е обърнало ЛУАИФ, или, когато е приложимо - от всеки друг компетентен орган в Съюза в съответствие с параграф 8, всички заинтересовани компетентни органи обменят помежду си и с ЕОЦКП становища във връзка с определянето на подходяща референтна държава членка.
11. Впоследствие всички компетентни органи съвместно определят референтната държава членка. Те правят това в срок от един месец след получаването на искането от страна на компетентните органи, избрани от ЛУАИФ от трета държава или, когато е приложимо, от друг компетентен орган в Съюза в съответствие с параграф 8.
Ако е поискана допълнителна информация, посоченият в първа алинея срок за определяне на референтна държава членка се удължава, за да бъде включен периодът между искането за допълнителна информация и документи, посочено в параграф 9, и получаването на такава информация или документи.
12. ЕОЦКП подпомага съответните компетентни органи и когато е необходимо, улеснява определянето на референтна държава членка в съответствие с член 31 от Регламент (ЕС) № 1095/2010.
13. Компетентният орган на държавата членка, която е определена за референтна държава членка, уведомява писмено и без излишно забавяне ЛУАИФ от трета държава за взетото решение.
14. В случай че отправящото искане ЛУАИФ от трета държава не бъде информирано в писмена форма в срок от седем дни от вземането на решение или съответните компетентни органи не са определили референтната държава членка в рамките на срока, посочен в параграф 11, първа алинея от настоящия член, отправящото искане ЛУАИФ от трета държава може да избере само своята референтна държава членка в съответствие с критериите, посочени в член 37, параграф 4, втора алинея от Директива 2011/61/ЕС.
ЛУАИФ от трета държава информира незабавно в писмена форма всички компетентни органи, към които първоначално се е обърнало, и ЕОЦКП за избора си на референтна държава членка.
15. Когато референтната държава членка, избрана от ЛУАИФ от трета държава, и референтната държава членка, определена от компетентните органи, са различни, съответните компетентни органи информират ЛУАИФ от трета държава за взетото решение - възможно най-бързо и не по-късно от два работни дни след като са били информирани за избора на ЛУАИФ съгласно параграф 14. В този случай меродавно е решението на компетентните органи.
Член 2
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент се прилага от 22 юли 2013 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 15 май 2013 година.
KOMISIJOS ĮGYVENDINIMO REGLAMENTAS (ES) Nr. 448/2013
2013 m. gegužės 15 d.
kuriuo nustatoma ne ES AIFV referencinės valstybės narės nustatymo pagal Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2011/61/ES procedūra
EUROPOS KOMISIJA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo,
atsižvelgdama į 2011 m. birželio 8 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2011/61/ES dėl alternatyvaus investavimo fondų valdytojų, kuria iš dalies keičiami direktyvos 2003/41/EB ir 2009/65/EB bei reglamentai (EB) Nr. 1060/2009 ir (ES) Nr. 1095/2010 (1), ypač į jos 37 straipsnio 14 dalį,
kadangi:
(1)
Direktyvos 2011/61/ES 37 straipsnio 4 dalies b punkte, c punkto i papunktyje, e ir f punktuose ir g punkto i papunktyje numatytomis aplinkybėmis daugiau nei viena valstybė narė galėtų būti laikoma ne ES alternatyvaus investavimo fondų valdytojo (AIFV), ketinančio valdyti ES alternatyvaus investavimo fondus (AIF) ir (arba) platinti valdomų AIF investicinius vienetus ar akcijas Sąjungoje, potencialia referencine valstybe nare. Šiais atvejais ne ES AIFV turi pateikti prašymą tų valstybių narių kompetentingoms institucijoms, kad šios nustatytų jo referencinę valstybę narę. Prie prašymo turėtų būti pridėta visa atitinkama informacija ir dokumentai, būtini šio AIFV referencinei valstybei narei nustatyti. Atitinkamos kompetentingos institucijos turėtų priimti bendrą sprendimą, kuriuo nustatoma referencinė valstybė narė. Reikia nustatyti procedūrą, kurios laikydamosi atitinkamos kompetentingos institucijos nustatytų referencinę valstybę narę. Už referencinės valstybės narės skyrimą yra kolektyviai atsakingos atitinkamų valstybių narių kompetentingos institucijos, todėl Europos vertybinių popierių ir rinkų institucija (EVPRI), įsteigta Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) Nr. 1095/2010 (2), turėtų užtikrinti, kad priimant šį sprendimą deramai dalyvautų ir pasiekti susitarimą padėtų visos potencialios referencinės valstybės narės;
(2)
referencinės valstybės narės nustatymo procedūra skiriasi nuo kreipimosi dėl prekybos leidimo procedūros pagal Direktyvą 2011/61/ES. Kai nustatoma referencinė valstybė narė, atitinkamas ne ES AIFV dėl veiklos leidimo turi kreiptis į tos valstybės narės kompetentingą instituciją pagal tą pačią procedūrą ir tomis pačiomis sąlygomis, kurios taikomos AIFV pagal Direktyvos 2011/61/ES 7 ir 8 straipsnius;
(3)
Direktyva 2011/61/ES valstybės narės įpareigojamos taikyti įstatymus ir kitus teisės aktus, kuriais ta direktyva perkelta nuo 2013 m. liepos 22 d. Nedarant poveikio deleguotiesiems aktams, kurie turi būti priimami pagal Direktyvos 2011/61/ES 67 straipsnio 6 dalį, šio reglamento taikymas taip pat atidedamas iki tos pačios datos;
(4)
šiame reglamente numatytos priemonės atitinka Europos vertybinių popierių komiteto nuomonę,
PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ:
1 straipsnis
Referencinės valstybės narės nustatymo procedūra, taikoma, kai yra kelios potencialios referencinės valstybės narės
1. Tais atvejais, kai ne ES alternatyvaus investavimo fondų valdytojas (AIFV), ketinantis valdyti ES alternatyvius investavimo fondus (AIF) neplatindamas jų investicinių vienetų ar akcijų arba ketinantis platinti valdomų AIF investicinius vienetus ar akcijas Sąjungoje, pateikia prašymą nustatyti jo referencinę valstybę narę pagal Direktyvos 2011/61/ES 37 straipsnio 4 dalies antrą pastraipą, tas prašymas turi būti rašytinis ir adresuotas visoms valstybių narių, kurios yra potencialios referencinės valstybės narės, kompetentingoms institucijoms. Prašyme nurodomos visos potencialios referencinės valstybės narės.
2. Prie ne ES AIFV prašymo pridedama informacija ir dokumentai, būtini referencinei valstybei narei nustatyti.
3. Direktyvos 2011/61/ES 37 straipsnio 4 dalies b punkte numatytomis aplinkybėmis pateikiama ši informacija ir dokumentai:
a)
nurodomos valstybės narės, kuriose yra įsteigti ne ES AIFV valdomi AIF;
b)
nurodomos valstybės narės, kuriose yra ne ES AIFV valdomas turtas;
c)
ne ES AIFV valdomo turto sumos skirtingose valstybėse narėse.
4. Direktyvos 2011/61/ES 37 straipsnio 4 dalies c punkto i papunktyje numatytomis aplinkybėmis pateikiama ši informacija ir dokumentai:
a)
nurodoma valstybė narė, kurioje yra įsteigtas ne ES AIFV valdomas AIF;
b)
nurodomos valstybės narės, kuriose ne ES AIFV ketina platinti AIF investicinius vienetus ar akcijas.
5. Direktyvos 2011/61/ES 37 straipsnio 4 dalies e punkte ir g punkto i papunktyje numatytomis aplinkybėmis pateikiama ši informacija ir dokumentai:
a)
nurodomos valstybės narės, kuriose yra įsteigti ne ES AIFV valdomi AIF;
b)
platinimo strategijos aprašymas, iš kurio galima spręsti, kad ne ES AIFV ketina platinti konkretaus AIF arba kelių AIF investicinius vienetus ar akcijas konkrečioje valstybėje narėje ar keliose valstybėse narėse ir vystyti veiksmingą investicinių vienetų ar akcijų platinimą konkrečiose valstybėse narėse, nurodant bent:
i)
valstybes nares, kuriose platintojai (ir pats AIFV, kai jis pats platina investicinius vienetus ar akcijas) ketina reklamuoti AIFV valdomų AIF investicinius vienetus ar akcijas, nurodant, kokią valdomo turto dalį, kaip planuojama, sudarys šie reklamuojami investiciniai vienetai ar akcijos, palyginti su visais Sąjungoje reklamuojamais investiciniais vienetais ar akcijomis;
ii)
apytikslį planuojamą skaičių tikslinių investuotojų, įsikūrusių valstybėse narėse, kuriose AIFV ketina platinti savo valdomų AIF investicinius vienetus ar akcijas;
iii)
valstybių narių oficialiąsias kalbas, į kurias pasiūlymo ir reklaminiai dokumentai yra arba bus išversti;
iv)
platinimo veiklos pasiskirstymą valstybėse narėse, kuriose AIFV ketina platinti valdomų AIF investicinius vienetus ar akcijas, visų pirma atsižvelgiant į reklamų ir reklaminių išvykų dažnumą ir svarbą.
6. Direktyvos 2011/61/ES 37 straipsnio 4 dalies f punkte numatytomis aplinkybėmis pateikiama informacija ir dokumentai apima informaciją, numatytą šio straipsnio 5 dalies b punkte.
7. Gavusios šio straipsnio 1 dalyje nurodytą prašymą, kompetentingos institucijos, į kurias ne ES AIFV kreipiasi kaip į potencialių referencinių valstybių narių kompetentingas institucijas, nedelsdamos ne vėliau kaip per tris darbo dienas nuo prašymo gavimo susisiekia viena su kita ir su Europos vertybinių popierių ir rinkų institucija (EVPRI), kad nuspręstų, ar kurios nors kitos Sąjungos kompetentingos institucijos yra potencialiai susijusios, kaip nurodyta Direktyvos 2011/61/ES 37 straipsnio 4 dalyje.
EVPRI paprašytos kompetentingos institucijos nedelsdamos pateikia EVPRI visą prašymą, kurį pateikė ne ES AIFV.
8. Kai nusprendžiama, kad gali būti susijusios kitos Sąjungos kompetentingos institucijos, EVPRI nedelsdama jas apie tai informuoja ir užtikrina, kad joms būtų perduotas visas prašymas, kurį pateikė ne ES AIFV.
9. Tiek kiekviena procedūroje dalyvaujanti kompetentinga institucija, tiek EVPRI gali paprašyti ne ES AIFV pateikti atitinkamos papildomos informacijos ir dokumentų, būtinų referencinei valstybei narei nustatyti.
Šie prašymai dėl papildomos informacijos ar dokumentų nurodant priežastis raštu pateikiami vienu metu visoms kitoms susijusioms kompetentingoms institucijoms ir EVPRI.
Kai prašymą pateikusi kompetentinga institucija arba EVPRI gauna papildomos informacijos ar dokumentų, tą prašymą pateikusi institucija nedelsdama perduoda šią informaciją ar dokumentus pagal aplinkybes kitoms susijusioms institucijoms ir EVPRI.
10. Per vieną savaitę nuo dienos, kai kompetentingos institucijos gavo 1 dalyje nurodytą prašymą, kurį pateikė AIFV arba atitinkamais atvejais kitos Sąjungos kompetentingos institucijos pagal 8 dalį, visos susijusios kompetentingos institucijos viena kitai ir EVPRI pateikia nuomonę dėl tinkamos referencinės valstybės narės nustatymo.
11. Vėliau visos kompetentingos institucijos kolektyviai nustato referencinę valstybę narę. Referencinė valstybė narė nustatoma ne vėliau kaip per vieną mėnesį nuo dienos, kai ne ES AIFV nustatytos kompetentingos institucijos arba atitinkamais atvejais kitos Sąjungos kompetentingos institucijos pagal 8 dalį gavo prašymą.
Tais atvejais, kai prašoma papildomos informacijos, pirmoje pastraipoje nurodytas laikotarpis pratęsiamas laikotarpiu nuo 9 dalyje nurodyto prašymo dėl papildomos informacijos ir dokumentų pateikimo iki tokios informacijos ar dokumentų gavimo.
12. EVPRI padeda atitinkamoms kompetentingoms institucijoms ir prireikus sudaro geresnes sąlygas referencinei valstybei narei nustatyti pagal Reglamento (ES) Nr. 1095/2010 31 straipsnį.
13. Valstybės narės, kuri nustatoma referencine valstybe nare, kompetentinga institucija nedelsdama raštu informuoja ne ES AIFV apie šį nustatymą.
14. Jeigu prašymą pateikęs ne ES AIFV per septynias dienas po sprendimo priėmimo nėra tinkamai informuojamas apie šį nustatymą arba jeigu atitinkamos kompetentingos institucijos per šio straipsnio 11 dalies pirmoje pastraipoje nurodytą laikotarpį referencinės valstybės narės nenustato, prašymą pateikęs ne ES AIFV gali pats pasirinkti savo referencinę valstybę narę, remdamasis Direktyvos 2011/61/ES 37 straipsnio 4 dalies antroje pastraipoje nustatytais kriterijais.
Ne ES AIFV nedelsdamas raštu informuoja visas kompetentingas institucijas, kurioms buvo pateiktas pirminis prašymas, ir EVPRI apie savo pasirinktą referencinę valstybę narę.
15. Tais atvejais, kai ne ES AIFV pasirinkta referencinė valstybė narė ir kompetentingų institucijų nustatyta referencinė valstybė narė skiriasi, atitinkamos kompetentingos institucijos informuoja ne ES AIFV apie nustatymą kuo skubiau, tačiau ne vėliau kaip per dvi darbo dienas nuo informacijos apie AIFV sprendimą pagal 14 dalį gavimo. Šiuo atveju pirmenybė teikiama kompetentingų institucijų sprendimui.
2 straipsnis
Įsigaliojimas
Šis reglamentas įsigalioja dvidešimtą dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
Šis reglamentas taikomas nuo 2013 m. liepos 22 d.
Šis reglamentas privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse.
Priimta Briuselyje 2013 m. gegužės 15 d.