ДИРЕКТИВА (ЕС) 2015/637 НА СЪВЕТА
от 20 април 2015 година
относно мерките за координация и сътрудничество за улесняване на консулската закрила на непредставени граждани на Съюза в трети държави и за отмяна на Решение 95/553/ЕО
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 23 от него,
като взе предвид предложението на Европейската комисия,
като взе предвид становището на Европейския парламент (1),
в съответствие със специална законодателна процедура,
като има предвид, че:
(1)
Гражданството на Съюза е основният статут на гражданите на държавите членки. Едно от специфичните права, които Договорът за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС) предоставя на гражданите на Съюза съгласно член 20, параграф 2, буква в), е правото да се ползват на територията на трета страна, в която държавата членка, на която те са граждани, няма представителство, от закрилата на дипломатическите и консулските власти на която и да е държава членка при същите условия, като гражданите на тази държава.
(2)
Договорът от Лисабон укрепи статута на гражданството на Съюза и засили произтичащите от него права. Член 23 от ДФЕС предвижда приемането на директиви за установяване на мерките за координиране и сътрудничество, необходими за улесняването на консулската закрила за непредставени граждани на Съюза.
(3)
Сред ценностите, на които се основава Съюзът, са солидарността, недискриминацията и зачитането на правата на човека; в отношенията си с останалия свят Съюзът следва да отстоява своите ценности и да допринася за закрилата на своите граждани. Залегналото в член 46 от Хартата на основните права на Европейския съюз („Хартата“) основно право на консулска закрила на непредставените граждани на Съюза при същите условия, които се прилагат за собствените граждани, е израз на европейската солидарност. То дава външно измерение на понятието „гражданство на Съюза“ и укрепва идентичността на Съюза в трети държави.
(4)
Целта на настоящата директива е да се определят мерките за сътрудничество и координация, необходими за по-нататъшното улесняване на консулската закрила за непредставените граждани на Съюза. Тези мерки следва да увеличат правната сигурност и ефективното сътрудничество и солидарността между консулските власти.
(5)
В съответствие с член 20, параграф 2, буква в) от ДФЕС и член 23 от ДФЕС държавите членки следва да предоставят консулска закрила на непредставените граждани при същите условия, които се прилагат за техните собствени граждани. Настоящата директива не засяга правомощията на държавите членки да определят обхвата на закрилата, която предоставят на своите собствени граждани.
(6)
Настоящата директива не засяга консулските отношения между държавите членки и трети държави, по-специално техните права и задълженията, произтичащи от международни обичаи и споразумения, по-специално Конвенцията от 24 април 1963 г. за консулските отношения (Виенската конвенция), които държавите членки прилагат в съответствие с правото на Съюза. По силата на член 8 от Виенската конвенция държавите членки могат да предоставят консулска закрила от името на друга държава членка след съответно уведомяване и освен ако засегнатата трета държава не се противопостави., Затруднения могат да възникнат по-специално във връзка със ситуации, включващи граждани, които едновременно са и граждани на приемащата държава. С помощта на местното консулско сътрудничество държавите членки следва да предприемат необходимите мерки във връзка трети държави с цел да се гарантира, че консулската закрила може да бъде предоставена от името на други държави членки във всеки един случай.
(7)
Когато непредставени граждани се нуждаят от закрила в трети държави, са необходими ефикасно сътрудничество и координация. Следва да има тясно сътрудничество между оказващата помощ държава членка, която е представена в трета държава и държавата членка, чийто гражданин е даденият гражданин. Консулското сътрудничество на местно равнище по отношение на непредставените граждани може да бъде особено сложно, тъй като за него се изисква координация с органи, които не са представени на място, включително, когато е целесъобразно, с компетентните посолства или консулства. С оглед да се запълни липсата на посолство или консулство на държавата членка на непредставения гражданин, следва да бъдат установени ясни и стабилни правила. Съществуващите мерки трябва също да бъдат изяснени, за да се гарантира ефективна закрила.
(8)
Гражданите на Съюза следва да бъдат считани за непредставени в трета държава, в която тяхната държава членка няма посолство, консулство или почетен консул. Гражданите следва също да се смятат за непредставени, ако посолството, консулството или почетният консул на място не може по някаква причина да предостави в даден случай закрилата, която заинтересованото лице би имало право да получи съгласно националното право или националната практика. Посолствата и консулствата следва да се информират взаимно за всички изключителни обстоятелства, които могат да засегнат временно способността им да осигуряват консулска закрила. Достъпността и близостта също следва да бъдат взети предвид. Например гражданин, който търси консулска закрила или помощ от посолство или консулство на друга държава членка, не следва да бъде пренасочен към посолството, консулството или почетния консул на своята собствена държава членка, когато поради местни обстоятелства или липса на ресурси за гражданина не е възможно безопасно да достигне или да бъде достигнат от посочените инстанции, така че да може да получи консулска закрила. Понятието за липса на представителство следва да се тълкува с оглед на гарантирането на ефективността на правото на непредставените граждани да получат закрила от посолството или консулството на друга държава членка по недискриминационен начин, като се вземат предвид обстоятелствата във всеки конкретен случай. Граждани, които притежават гражданство на повече от една държава членка, следва да бъдат считани за непредставени, ако нито една от техните държави членки не е представена в съответната трета държава.
(9)
С цел да се гарантира ефективността на правото, залегнало в член 20, параграф 2, буква в) от ДФЕС, и на правото на зачитане на личния и семейния живот, признато в член 7 от Хартата, и като се има предвид националното право и националната практика, оказващата помощ държава членка може да трябва да предостави закрила на гражданите на трети държави, които са членове на семейството на граждани на Съюза, в зависимост от конкретните обстоятелства на всеки отделен случай. Настоящата директива не препятства възможността по време на консултациите, които следва да се провеждат преди предоставянето на помощта, оказващата помощ държава членка и държавата членка, чийто гражданин е непредставеният гражданин, да могат по целесъобразност да се споразумеят относно възможността за предоставяне на помощ и на гражданите на трети държави, които са членове на семейството на непредставения гражданин на Съюза, извън рамките на изискванията в правото на оказващата помощ държава членка или нейната практика, като отчитат във възможно най-голяма степен исканията на държавата членка, чийто гражданин е непредставеният гражданин, и дотолкова, доколкото договореното отговаря на изискванията на правото на Съюза. Държавите членки може обаче да не са в състояние да предоставят някои видове консулска закрила на членовете на семейството от трети държави, като например издаването на временни документи за пътуване. По отношение на помощта за малолетни и непълнолетни лица, висшият интерес на детето следва да бъде от първостепенно значение в съответствие с член 24 от Хартата и както е предвидено в Конвенцията на ООН за правата на детето от 20 ноември 1989 г.
(10)
Непредставените гражданин следва да могат да потърсят консулска закрила от посолството или консулството на която и да е държава членка. Това обаче не следва да възпрепятства държавите членки да сключват практически договорености с цел споделяне на отговорностите за предоставяне на консулска закрила на непредставените граждани в съответствие с настоящата директива. Тези договорености са в полза на гражданите, тъй като те дават възможност за по-добра подготвеност за осигуряване на ефективна закрила. Държавите членки, която получават искане за закрила, следва да преценяват дали в конкретния случай е необходимо да се предостави консулска закрила или случаят може да бъде прехвърлен към посолството или консулството, посочено за компетентно в съответствие с действаща договореност. Държавите членки следва да нотифицират Комисията и Европейската служба за външна дейност (ЕСВД) за всяка такава договореност, която следва да бъде публикувана от Съюза и държавите членки с оглед на осигуряването на прозрачност по отношение на непредставените граждани.
(11)
Настоящата директива не следва да възпрепятства държава членка, която не е представена в трета държава, да предостави консулска закрила на един от своите граждани, например чрез предоставяне на онлайн консулски услуги, когато е целесъобразно. Държавата членка, чийто гражданин е непредставен гражданин, следва да може да поиска от държавата членка, от която гражданинът търси или получава консулска закрила, да ѝ прехвърли заявлението или случая, за да предостави самата тя консулска закрила. Подобно прехвърляне не следва да води до лишаване на непредставения гражданин от консулска закрила.
(12)
Въпреки различните традиции на държавите членки по отношение на компетенциите на почетните консули, почетните консули обикновено не предлагат същия кръг услуги като посолствата или консулствата. Като се има предвид, че почетните консули често изпълняват своята мисия на доброволна основа, следва да се даде възможност на всяка държава членка да реши дали настоящата директива следва да се прилага за нейните почетни консули. От почетните консули би могло да се изисква да предоставят консулска закрила на непредставени граждани в зависимост от обстоятелствата на всеки отделен случай.
(13)
Исканията за закрила следва да бъдат обработвани, ако заявителите представят валиден паспорт или лична карта на гражданин на Съюза. Възможно е обаче непредставените граждани, нуждаещи се от консулска закрила, вече да не притежават документ за самоличност. Основният статут на гражданство на Съюза се предоставя пряко от правото на Съюза, като документите за самоличност имат само декларативна стойност. Ако заявителите не са в състояние да предоставят документ за самоличност, те следва да могат да докажат своята самоличност с други средства. Ако е необходимо, самоличността на засегнатото лице може да бъде проверена при запитването до органите на държавата членка, на която заявителят твърди, че е гражданин. По отношение на придружаващ(и) заявителя член(ове) на семейството от трета държава органите на държавата членка, на която заявителят е гражданин, следва също така да бъдат в състояние да помогнат на оказващата помощ държава членка при проверката на самоличността и съществуването на семейна връзка със заявителя.
(14)
За да се определят необходимите мерки за координация и сътрудничество, следва да се уточни обхватът на консулска закрила по настоящата директива. Консулската закрила за непредставени граждани следва да включва оказване на помощ в редица типични ситуации, при които държавите членки предоставят консулска закрила на своите собствени граждани в зависимост от конкретните обстоятелства на всеки отделен случай, като например при арестуване или задържане, тежка злополука или тежко заболяване или смърт, както и по отношение на помощ и репатриране при бедствено положение или издаване на временни документи. Тъй като нужната закрила винаги зависи от конкретната ситуация, консулската закрила не следва да се ограничава до случаите, изрично посочени в настоящата директива.
(15)
Където е приложимо, следва да бъдат надлежно зачетени желанията на засегнатия гражданин, включително и по отношение на това дали следва да бъдат информирани членове на семейството или други близки лица и кои точно. Аналогично, в случай на смърт следва да бъдат надлежно взети под внимание желанията на близките членове на семейството по отношение на мерките, които да бъдат предприети по отношение на тленните останки на починалия гражданин. Държавата членка, чийто гражданин е непредставеният гражданин, следва да отговаря за тези контакти.
(16)
Органите на държавите членки следва да си сътрудничат тясно и да се координират помежду си и със Съюза, по-специално с Комисията и ЕСВД, в дух на взаимно уважение и солидарност. С цел да се гарантира бързо и ефикасно сътрудничество държавите членки следва да осигурят и непрекъснато да актуализират информацията относно съответните звена за контакт в държавите членки посредством защитения уебсайт на ЕСВД (Consular OnLine).
(17)
В трети държави Съюзът е представен чрез своите делегации, които, в тясно сътрудничество с дипломатическите и консулските мисии на държавите членки, допринасят за осъществяване на правото на гражданите на Съюза на консулска закрила, както е посочено в член 35 от Договора за Европейския съюз. Настоящата директива напълно отчита и увеличава още повече приноса, който ЕСВД и делегациите на Съюза вече оказват, по-конкретно по време на кризисни ситуации, в съответствие с Решение 2010/427/ЕС на Съвета (2), и по-специално член 5, параграф 10 от него.
(18)
Що се отнася до координацията на място, следва да бъдат изяснени компетенциите и съответните роли на отговорните лица и органи, за да се гарантира, че непредставените граждани получават помощта, на която имат право, в съответствие с принципа на недискриминация. Консулското сътрудничество на местно равнище следва да обръща надлежно внимание на непредставените граждани, например чрез събирането и редовното актуализиране на информацията за съответните звена за контакт и споделянето ѝ с местните посолства и консулства на държавите членки и с делегацията на Съюза.
(19)
Срещите на местното консулско сътрудничество, организирани в тясно сътрудничество с делегацията на Съюза, следва да включват редовен обмен на информация по въпроси, свързани с непредставените граждани, като например тяхната безопасност, условия в затвора, уведомяване и достъп до консулски услуги и сътрудничество при кризи. На тези срещи представените държави членки следва, когато е необходимо, да постигат споразумение по практическите договорености, за да се гарантира ефективната закрила на непредставените граждани., Подобно споразумение може да не е необходимо, ако например броят на непредставените граждани е малък.
(20)
Ясното разделение на отговорностите между представените и непредставените държави членки и делегацията на Съюза е от съществено значение, за да се осигури адекватна подготовка за реакция при кризи и управление на кризи. Следователно плановете за реакция при кризи следва да бъдат координирани и да вземат предвид в пълна степен непредставените граждани. За тази цел в рамките на готовността за реакция при кризи на местно равнище държавите членки, които нямат установени на местно равнище посолство или консулство, следва да предоставят цялата налична и подходяща информация по отношение на своите граждани на съответната територия. Тази информация следва да се актуализира по подходящ начин в случай на криза. Компетентните посолства и консулства, както и делегациите на Съюза следва да бъдат информирани и ако е необходимо следва да участват в мерките за готовност за действие при кризи. На непредставените граждани следва да се предоставя информация относно тези мерки. В случай на криза пилотната държава или държавата(ите) членка(и), координиращи помощта, следва да координират на недискриминационна основа помощта за непредставените граждани и използването на наличните капацитети за евакуация въз основа на съгласуваните планове и развитието на място.
(21)
Оперативната съвместимост между персонала на консулските служби и другите експерти по управление на кризи следва да се подобри, по-специално чрез участието им в мултидисциплинарни кризисни екипи, като например екипите в рамките на структурите на ЕСВД за реакция при кризи и оперативна координация и за управление на кризи, както и по линия на Механизма за гражданска защита на Съюза (3).
(22)
Следва да бъда възможно да се поиска при необходимост подкрепа по линия на Механизма за гражданска защита на Съюза за консулската закрила на непредставени граждани. Тази подкрепа може да бъде поискана например от пилотната държава или от държавата(ите) членка(и), координираща(и) помощта.
(23)
Терминът „пилотна държава“, използван в настоящата директива, се отнася до една или повече държави членки, представени в дадена трета държава, които отговарят за координацията и ръководят помощта за непредставените граждани по време на криза. Концепцията за пилотна държава, установена в съответните насоки на Съюза (4), може да бъде развита допълнително в съответствие с правото на Съюза и по-специално с настоящата директива.
(24)
Когато държава членка е уведомена или получи искане за консулска закрила от лице, което твърди, че е непредставен гражданин, освен в случай на изключителна спешност, държавата членка следва винаги и без отлагане да осъществи връзка с държавата членка, чийто гражданин е лицето, и да ѝ предостави цялата имаща отношение информация, преди да предостави каквато и да било помощ. Държавата членка, чийто гражданин е непредставеният гражданин, следва от своя страна и без отлагане да предостави всякаква информация, която има отношение към случая. Тази консултация следва да даде възможност на държавата членка, чийто гражданин е лицето, да поиска заявлението или случая да ѝ бъде прехвърлено, за да предостави самата тя консулската закрила. Тази консултация следва също така да даде възможност на съответните държави членки да обменят имаща отношение информация с цел, например, да се гарантира, че непредставен гражданин не злоупотребява със своето право на консулска закрила съгласно член 20, параграф 2, буква в) от ДФЕС. Гражданите на Съюза не могат да се ползват от настоящата директива в случай на злоупотреба.
(25)
Взаимната солидарност и сътрудничеството засягат също и финансови въпроси. Държавите членки, които предоставят на своите граждани консулска закрила под формата на финансова помощ, правят това само в краен случай и единствено когато по изключение гражданите не могат да получат финансови средства по друг начини, например чрез паричен превод от членове на семейството, приятели или работодатели. Непредставените граждани следва да получат финансова помощ при същите условия като гражданите на държавата членка, оказваща помощта. От непредставения гражданин следва да се изисква да подпише гаранция, че ще възстанови на своята държавата членка, чийто гражданин е, направените разходи, при условие че граждани на оказващата помощ държава членка в същото положение биха били задължени да възстановят разходите на собствената си държава членка. Държавата членка, чийто гражданин е непредставеният гражданин, може да изиска от него да възстанови тези разходи, включително всички приложими консулски такси.
(26)
С настоящата директива следва да се осигури споделяне на финансовата тежест и възстановяване на разходите. Когато консулската закрила, предоставена на непредставен гражданин, включва подписване на гаранция за възстановяване на разходите, държавата членка, чийто гражданин е непредставеният гражданин, следва да възстанови разходите на оказващата помощ държава членка. Оказващата помощ държава членка следва да реши дали да иска възстановяване на направените разходи. Оказващата помощ държава членка и държавата членка, чийто гражданин е непредставеният гражданин, следва да могат да договорят реда и условията на възстановяването в рамките на определен срок.
(27)
Консулската закрила, предоставена на непредставен гражданин в случай на арест или задържане, може да доведе до необичайно високи пътни разходи, разходи за настаняване или за превод за дипломатическите или консулските служби на оказващата помощ държава членка, в зависимост от обстоятелствата на всеки отделен случай. Държавата членка, чийто гражданин е непредставеният гражданин, следва да бъде информирана за евентуални подобни разходи по време на консултациите, които се провеждат преди предоставянето на помощта. Оказващата помощ държава членка следва да има възможността да поиска възстановяване на такива необичайно високи разходи от държавата членка, чийто гражданин е непредставеният гражданин. Държавата членка, чийто гражданин е непредставеният гражданин, следва да възстанови разходите на оказващата помощ държава членка. Оказващата помощ държава членка и държавата членка, чийто гражданин е непредставеният гражданин, следва да могат да договорят реда и условията на възстановяването, в рамките на определен срок. Държавата членка, чийто гражданин е непредставеният гражданин, съгласно принципа на недискриминация, не може да иска от своите граждани да възстановяват подобни разходи, които гражданите на оказващата помощ държава членка не биха били задължени да възстановят.
(28)
Финансовите процедури следва да бъдат опростени за кризисни ситуации. С оглед на особеностите на такива ситуации, като например необходимостта от бърза реакция по отношение на значителен брой граждани, не следва да бъде необходима никаква гаранция за възстановяване на разходите, така че оказващата помощ държава членка да поиска и да получи възстановяване на разходите от държавата членка или държавите членки, чиито граждани са непредставените граждани. Държавите членки, чиито граждани са непредставените граждани следва да възстановят на оказващите помощ държава членка или държави членки направените разходи. Оказващите помощ държава членка или държави членки следва да решат дали да искат възстановяване на направените разходи и под каква форма. Оказващата помощ държава членка и държавата членка, чийто гражданин е непредставеният гражданин, следва да могат да договорят реда и условията на възстановяването, в рамките на определен срок. В случай на криза, която засяга или може да засегне значителен брой граждани на Съюза, и в случай на искане от оказващата помощ държава членка, държавите членки, чиито граждани са непредставените граждани, следва да възстановяват разходите на пропорционална основа, като направените разходи се разделят на броя на подпомогнатите граждани.
(29)
Настоящата директива следва да бъде преразгледана три години след срока за транспонирането ѝ. По-специално евентуалната необходимост от преразглеждане на финансовите процедури с оглед на адекватното споделяне на тежестта, следва да се прецени в светлината на информацията, която трябва да се предостави от държавите членки във връзка с изпълнението и практическото прилагане на директивата, включително всички имащи отношение статистически данни и случаи. Комисията следва да изготви доклад и да разгледа необходимостта от допълнителни мерки, включително, по целесъобразност, чрез предложения за изменение на настоящата директива, с цел да се улесни упражняването на правото консулска закрила на гражданите на Съюза.
(30)
С Директива 95/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (5) се урежда обработването на лични данни, извършвано от държавите членки в контекста на настоящата директива.
(31)
Настоящата директива не следва да засяга по-благоприятните национални разпоредби, доколкото те са съвместими с нея.
(32)
В съответствие със Съвместната политическа декларация на държавите членки и Комисията относно обяснителните документи от 28 септември 2011 г. (6) държавите членки са поели ангажимент в обосновани случаи да прилагат към съобщението за своите мерки за транспониране един или повече документи, обясняващи връзката между елементите на дадена директива и съответстващите им части от националните инструменти за транспониране. Във връзка с настоящата директива законодателят смята, че предоставянето на такива документи е обосновано.
(33)
Настоящата директива има за цел да насърчи консулската закрила, призната в Хартата. Тя зачита основните права и спазва принципите, признати по-специално в Хартата, по-специално принципа на недискриминация, правото на живот и неприкосновеност на личността, правото на зачитане на личния и семейния живот, правата на детето, правото на защита и правото на справедлив съдебен процес. Настоящата директива следва да се прилага в съответствие с тези права и принципи.
(34)
В съответствие със забраната за дискриминация, съдържаща се в Хартата, държавите членки следва да прилагат настоящата директива без дискриминация на лицата, към които тя е насочена, основана на пол, раса, цвят, етнически или социален произход, генетични характеристики, език, религия или вярвания, политически или други убеждения, принадлежност към етническо малцинство, собственост, рождение, увреждане, възраст или сексуална ориентация.
(35)
Решение 95/553/ЕО на представителите на правителствата на държавите членки, заседаващи в рамките на Съвета (7) следва да бъде отменено,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
ГЛАВА 1
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ И ОБХВАТ
Член 1
Предмет
1. С настоящата директива се определят мерките за координация и сътрудничество, необходими, за да могат гражданите на Съюза, намиращи се на територията на трета държава, в която няма представителство на тяхната държава членка, да упражняват по-лесно своето право на закрила, установено в член 20, параграф 2, буква в) от ДФЕС, от страна на дипломатическите или консулските служби на друга държава членка при същите условия, които се прилагат за собствените граждани на тази друга държава членка, като се вземе предвид и ролята на делегациите на Съюза да допринасят за упражняването на това право.
2. Настоящата директива не се отнася за консулските отношения между държавите членки и трети държави.
Член 2
Общ принцип
1. Посолствата или консулствата на държавите членки предоставят консулска закрила на непредставени граждани при същите условия, които се прилагат за техните собствени граждани.
2. Държавите членки могат да решат, че настоящата директива се прилага за консулската закрила, предоставяна от почетните консули в съответствие с член 23 от ДФЕС. Държавите членки гарантират, че непредставените гражданите са надлежно информирани за тези решения и степента, до която почетните консули са компетентни да предоставят закрила в даден случай.
Член 3
Консулска закрила от държавата членка, чийто гражданин е непредставен гражданин
Държавата членка, чийто гражданин е непредставен гражданин, може да поиска държавата членка, от която непредставеният гражданин търси или получава консулска закрила, да пренасочи заявлението или случая на въпросния гражданин към неговата собствена държавата членка, за да се предостави консулска закрила от държавата членка, чийто гражданин е лицето, в съответствие с националното право или националната практика. Замолената държава членка се отказва от случая веднага след като държавата членка, чийто гражданин е непредставеният гражданин потвърди, че предоставя консулска закрила на непредставения гражданин.
Член 4
Непредставени граждани в трети държави
За целите на настоящата директива „непредставен гражданин“ означава всеки гражданин, който притежава гражданство на държава членка, която не е представена в трета държава, както е посочено в член 6.
Член 5
Членове на семейството на непредставени граждани в трети държави
Консулска закрила се предоставя на членове на семейството, които не са граждани на Съюза и придружават непредставен гражданин в трета държава, в същата степен и при същите условия като закрилата, която би била предоставена на членовете на семейството на граждани на оказващата помощ държава членка, които не са граждани на Съюза, в съответствие с националното право или практика на тази държава членка.
Член 6
Липса на представителство
За целите на настоящата директива държава членка не е представена в трета държава, ако не разполага с посолство или консулство, установени постоянно в третата държава, или ако не разполага с посолство, консулство или почетен консул в тази държава, които действително да са в състояние да предоставят консулска закрила в даден случай.
Член 7
Достъп до консулска закрила и други договорености
1. Непредставените гражданин имат правото да потърсят закрила от посолството или консулството на която и да е държава членка.
2. Без да се засяга член 2, дадена държава членка може да представлява друга държава членка постоянно, като когато считат за необходимо, посолствата или консулствата на държавите членки могат да сключват практически договорености за споделяне на отговорностите за предоставянето на консулска закрила на непредставените граждани. Държавите членки нотифицират Комисията и Европейската служба за външна дейност (ЕСВД) за всяка такава договореност, която се публикува от Съюза и държавите членки с оглед на осигуряването на прозрачност по отношение на непредставените граждани.
3. В случаите, когато е сключена практическа договореност, предвидена в параграф 2, посолството или консулството, от което непредставеният гражданин търси консулска закрила и което не е посочено като компетентно по силата на конкретна действаща договореност, прави необходимото заявлението на гражданина да бъде пренасочено към съответното посолство или консулство освен ако това не би засегнало консулската закрила, по-специално ако спешността на въпроса изисква незабавни действия от замоленото посолство или консулство.
Член 8
Установяване на самоличността
1. Заявителят, който търси консулска закрила, трябва да докаже, че е гражданин на Съюза чрез представяне на паспорт или лична карта.
2. Ако гражданинът на Съюза не е в състояние да представи паспорт или лична карта, гражданството може да бъде доказано по друг начин, ако е необходимо след проверка при дипломатическите и консулските власти на държавата членка, за която заявителят твърди, че е неин гражданин.
3. По отношение на членовете на семейството, посочени в член 5, самоличността и наличието на семейни отношения могат да бъдат доказани по всякакъв начин, включително чрез проверка от оказващата помощ държава членка при дипломатическите и консулските служби на държавата членка, чийто гражданин е посоченият в параграф 1 гражданин.
Член 9
Видове помощ
Консулската закрила, посочена в член 2, може да включва помощ, inter alia, в следните ситуации:
а)
арестуване или задържане;
б)
жертва на престъпление;
в)
тежка злополука или тежко заболяване;
г)
смърт;
д)
помощ и репатриране при извънредна ситуация;
е)
нужда от временни документи за пътуване съгласно Решение 96/409/ОВППС (8).
ГЛАВА 2
МЕРКИ ЗА КООРДИНАЦИЯ И СЪТРУДНИЧЕСТВО
Член 10
Общи правила
1. Дипломатическите и консулските служби на държавите членки си сътрудничат тясно и осъществяват координацията помежду си и със Съюза, за да осигурят закрилата на непредставените граждани в съответствие с член 2.
2. Когато държава членка получи искане за консулска закрила от лице, което твърди, че е непредставен гражданин, или е уведомена за конкретна извънредна ситуация, в която се намира непредставен гражданин, като например посочените в член 9, тя се консултира незабавно с Министерството на външните работи на държавата членка, на която лицето твърди, че е гражданин, или ако е целесъобразно, с компетентното посолство или консулство на въпросната държава членка, като предоставя цялата имаща отношение информация, с която разполага, включително относно самоличността на засегнатото лице и възможните разходи за консулска закрила,, и относно членовете на семейството, на които може да бъде предоставена консулска закрила. Освен в изключително спешни случаи, консултацията се извършва, преди да се предостави помощта. Оказващата помощ държава членка също така улеснява обмена на информация между засегнатия гражданин и органите на държавата членка, чийто гражданин е въпросният гражданин.
3. При поискване държавата членка, чийто гражданин е непредставеният гражданин, предоставя на Министерството на външните работи или компетентното посолство или консулство на оказващата помощ държава членка цялата необходима информация по разглеждания случай. Също така тя отговаря за всички необходими контакти с членове на семейството или други близки лица или органи.
4. Държавите членки съобщават на ЕСВД чрез нейния защитен интернет сайт съответното(ите) звено(а) за контакт в министерствата на външните работи.
Член 11
Роля на делегациите на Съюза
Делегациите на Съюза работят в тясно сътрудничество и координация с посолствата и консулствата на държавите членки с оглед да допринесат за сътрудничеството и координацията на местно равнище при кризи, по-специално като осигуряват логистична подкрепа, включително служебни и организационни помещения, като например временни жилища за персонала на консулските служби и екипите за намеса. Делегациите на Съюза и централата на ЕСВД също така улесняват обмена на информация между посолствата и консулствата на държавите членки и ако е целесъобразно, с местните органи. Делегациите на Съюза предоставят също така обща информация относно помощта, на която непредставените граждани биха могли да имат право, особено по отношение на практическите договорености, ако е приложимо.
Член 12
Сътрудничество на местно равнище
Срещите за сътрудничество на местно равнище включват редовен обмен на информация по въпроси от значение за непредставените граждани. По време на тези срещи държавите членки се споразумяват, когато е необходимо, относно практическите договорености, посочени в член 7, за да гарантират ефективната защита на непредставените граждани в съответната трета държава. Освен ако не е договорено друго от държавите членки, председателството се осигурява от представител на дадена държава членка в тясно сътрудничество с делегацията на Съюза.
Член 13
Готовност за реагиране и сътрудничество при кризи
1. Плановете за реагиране при извънредни обстоятелства на местно равнище вземат предвид непредставените граждани. Държавите членки, представени в трета държава, координират помежду си плановете за реагиране при извънредни обстоятелства, както и с делегацията на Съюза, за да се гарантира, че непредставените граждани получават пълна помощ в случай на криза. Компетентните посолства или консулства получават подходяща информация относно мерките за готовност за реагиране при кризи и ако е необходимо, участват в такива мерки.
2. В случай на криза Съюзът и държавите членки си сътрудничат тясно, за да гарантират, че на непредставените граждани се оказва ефективна помощ. Те се информират взаимно и своевременно за наличните капацитети за евакуация, когато това е възможно. По тяхно искане държавите членки могат да получат помощ от съществуващите екипи за намеса на равнището на Съюза, в които участват консулски експерти, по-специално от непредставените държави членки.
3. Пилотната държава или държавата(ите) членка(и), координираща(и) помощта, отговаря(т) за координирането на всякаква помощ, предоставена за непредставени граждани, с подкрепата на другите заинтересовани държави членки, делегацията на Съюза и централата на ЕСВД. Държавите членки предоставят на пилотната държава или държавата(ите) членка(и), координираща(и) помощта, цялата необходима информация по отношение на нейните/техните непредставени граждани, които се намират в ситуация на криза.
4. Пилотната държава или държавата(ите) членка(и), координираща(и) помощта за непредставени граждани, може/могат да поиска(т), при необходимост, подкрепа по линия на инструменти като структурите за управление на кризи на ЕСВД и Механизма на Съюза за гражданска защита.
ГЛАВА 3
ФИНАНСОВИ ПРОЦЕДУРИ
Член 14
Общи правила
1. Непредставените граждани се задължават да възстановят на държавите членки, чиито граждани са, разходите за консулска закрила при същите условия като гражданите на оказващата помощ държава членка посредством стандартния формуляр, поместен в приложение I. От непредставените граждани се изисква да поемат задължение да възстановят единствено онези разходи, които при същите условия би трябвало да бъдат поети от гражданите на оказващата помощ държава членка.
2. Оказващата помощ държава членка може да поиска възстановяване на разходите, посочени в параграф 1, от държавата членка, чийто гражданин е непредставеният гражданин, посредством стандартния формуляр, поместен в приложение II. Държавата членка, чийто гражданин е непредставеният гражданин, възстановява тези разходи в рамките на разумен срок, който не надвишава 12 месеца. Държавата членка, чийто гражданин е непредставеният гражданин, може да поиска от непредставения гражданин да възстанови тези разходи.
3. Когато консулската закрила, предоставена на непредставен гражданин в случай на арест или задържане, включва необичайно високи, но необходими и оправдани разходи, свързани с пътуване, настаняване или превод, за дипломатическите или консулските служби, оказващата помощ държава членка може да поиска възстановяване на тези разходи от държавата членка, чийто гражданин е непредставеният гражданин, която ги възстановява в разумен срок, който не надвишава 12 месеца.
Член 15
Улеснена процедура при кризисни ситуации
1. При кризисни ситуации оказващата помощ държава членка подава исканията за възстановяване на разходите за помощта, предоставена на непредставения гражданин, до Министерството на външните работи на държавата членка, чийто гражданин е непредставеният гражданин. Оказващата помощ държава членка може да поиска това възстановяване на разходите дори ако непредставеният гражданин не е подписал гаранция за възстановяване на разходите съгласно член 14, параграф 1. Това не представлява пречка за държавата членка, чийто гражданин е непредставеният гражданин, да поиска от въпросния гражданин възстановяване на разходите въз основа на национални правила.
2. Оказващата помощ държава членка може да поиска от държавата членка, чийто гражданин е непредставеният гражданин, да възстанови тези разходи на пропорционална основа, като общата стойност на направените разходи се раздели на броя на подпомогнатите граждани.
3. Когато оказващата помощ държава членка е получила финансова подкрепа по линия на Механизма на Съюза за гражданска защита, финансовото участие на държавата членка, чийто гражданин е непредставеният гражданин, се определя след приспадане на финансовото участие на Съюза.
ГЛАВА 4
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 16
По-благоприятно третиране
Държавите членки могат да въведат или да запазят по-благоприятни разпоредби от тези в настоящата директива, доколкото те са съвместими с нея.
Член 17
Транспониране
1. Държавите членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива, най-късно до 1 май 2018 г.
Когато държавите членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите членки.
2. Държавите членки съобщават на Комисията текста на основните разпоредби от националното право, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 18
Отмяна
Решение 95/553/ЕО се отменя, считано от 1 май 2018 г.
Член 19
Доклад, оценка и преглед
1. Държавите членки предоставят на Комисията цялата имаща отношение информация относно изпълнението и прилагането на настоящата директива. Въз основа на представената информация Комисията представя доклад пред Европейския парламент и Съвета относно изпълнението и прилагането на настоящата директива до 1 май 2021 г.
2. В посочения в параграф 1 доклад Комисията прави оценка на действието на настоящата директива и разглежда необходимостта от допълнителни мерки, включително, при необходимост, изменения с цел адаптиране на настоящата директива с оглед на допълнителното улесняване на упражняването на правото на гражданите на Съюза на консулска закрила.
Член 20
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след деня на публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 21
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите членки.
Съставено в Люксембург на 20 април 2015 година.
TARYBOS DIREKTYVA (ES) 2015/637
2015 m. balandžio 20 d.
dėl koordinavimo ir bendradarbiavimo priemonių, skirtų neatstovaujamų Sąjungos piliečių konsulinei apsaugai trečiosiose šalyse palengvinti ir kuria panaikinimas Sprendimas 95/553/EB
EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 23 straipsnį,
atsižvelgdama į Europos Komisijos pasiūlymą,
atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę (1),
laikydamasi specialios teisėkūros procedūros,
kadangi:
(1)
Sąjungos pilietybė yra pamatinis valstybių narių piliečių statusas. Viena iš valstybių narių piliečiams Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (SESV) 20 straipsnio 2 dalies c punktu suteikiamų specialių teisių yra teisė trečiosios valstybės teritorijoje, kurioje valstybė narė, kurių pilietybę jie turi, neturi atstovybės, gauti kitos valstybės narės diplomatinės ar konsulinės įstaigos apsaugą tomis pačiomis sąlygomis kaip ir tos apsaugą suteikiančios valstybės piliečiai;
(2)
Lisabonos sutartimi įtvirtintas Sąjungos pilietybės statusas ir sustiprintos šiam statusui priskirtos teisės. SESV 23 straipsnyje numatyta, kad priimamos direktyvos, kuriomis nustatomos bendradarbiavimo ir koordinavimo priemonės, būtinos neatstovaujamų Sąjungos piliečių konsulinei apsaugai palengvinti;
(3)
vertybės, kuriomis grindžiama Sąjunga, apima solidarumą, nediskriminavimą ir pagarbą žmogaus teisėms; palaikydama santykius su pasauliu Sąjunga turėtų remti savo vertybes ir prisidėti prie savo piliečių apsaugos. Viena iš Europos solidarumo apraiškų - Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau - Chartija) 46 straipsnyje įtvirtinta pagrindinė neatstovaujamų Sąjungos piliečių teisė į konsulinę apsaugą tokiomis pat sąlygomis, kokios taikomos apsaugą suteikiančios valstybės piliečiams. Tai suteikia Sąjungos pilietybės sąvokai išorės dimensiją ir stiprina Sąjungos tapatybę trečiosiose šalyse;
(4)
šios direktyvos tikslas - nustatyti bendradarbiavimo ir koordinavimo priemones, būtinas siekiant palengvinti neatstovaujamų Sąjungos piliečių konsulinę apsaugą. Tos priemonės turėtų padėti padidinti teisinį tikrumą ir užtikrinti veiksmingesnį konsulinių įstaigų bendradarbiavimą ir didesnį tarpusavio solidarumą;
(5)
pagal SESV 20 straipsnio 2 dalies c punktą ir 23 straipsnį valstybės narės turėtų suteikti konsulinę apsaugą neatstovaujamiems piliečiams tokiomis pat sąlygomis kaip ir savo piliečiams. Šia direktyva nedaromas poveikis valstybių narių kompetencijai nustatyti jų piliečiams taikomos apsaugos lygį;
(6)
šia direktyva nedaromas poveikis valstybių narių konsuliniams santykiams su trečiosiomis šalimis, visų pirma jų teisėms ir pareigoms, kylančioms iš tarptautinių papročių ir susitarimų, visų pirma 1963 m. balandžio 24 d. Konvencijos dėl konsulinių santykių (toliau - Vienos konvencija), kuriuos valstybės narės taiko laikydamosi Sąjungos teisės. Pagal Vienos konvencijos 8 straipsnį valstybė narė, gavusi atitinkamą pranešimą, gali suteikti konsulinę apsaugą kitos valstybės narės vardu, jeigu atitinkama trečioji šalis neprieštarauja. Visų pirma sunkumų gali iškilti tais atvejais, kai pilietis taip pat yra ir priimančiosios šalies pilietis. Valstybės narės, remdamosi vietos konsuliniu bendradarbiavimu, turėtų imtis būtinų priemonių trečiųjų šalių atžvilgiu, kad kiekvienu atskiru atveju konsulinę apsaugą būtų galima suteikti kitų valstybių narių vardu;
(7)
neatstovaujamiems piliečiams apsaugoti trečiosiose šalyse reikalingas veiksmingas bendradarbiavimas ir veiklos koordinavimas. Remiančioji valstybė narė, turinti atstovybę trečiojoje šalyje, ir piliečio pilietybės valstybė narė turėtų glaudžiai bendradarbiauti. Vietos konsulinis bendradarbiavimas neatstovaujamų piliečių atžvilgiu gali būti ypač sudėtingas, nes veiklą būtina koordinuoti su institucijomis, kurioms neatstovaujama vietos lygiu, įskaitant prireikus koordinavimą su kompetentingomis ambasadomis ar konsulatais. Siekiant užpildyti spragą dėl piliečio valstybės narės ambasados ar konsulato nebuvimo, reikėtų nustatyti aiškias ir nuolatines taisykles. Esamas priemones taip pat reikia patikslinti, kad būtų užtikrinta veiksminga apsauga;
(8)
Sąjungos piliečiai turėtų būti laikomi neatstovaujamais trečiojoje šalyje, jeigu jų pilietybės valstybė narė joje neturi ambasados, konsulato ar garbės konsulo. Taip pat turėtų būti laikoma, kad piliečiai yra neatstovaujami, jeigu vietoje įsteigta ambasada, konsulatas ar paskirtas garbės konsulas dėl bet kokios priežasties negali atitinkamu atveju suteikti tokios apsaugos, kokią kitu atveju atitinkamas asmuo turėtų gauti pagal nacionalinę teisę ar praktiką. Ambasados ir konsulatai turėtų vieni kitiems pranešti apie visas išimtines aplinkybes, galinčias laikinai riboti jų galimybes teikti konsulinę apsaugą. Reikėtų atsižvelgti ir į pasiekiamumą ir artumą. Pavyzdžiui, kitos valstybės narės ambasados ar konsulato konsulinės apsaugos ar paramos prašantis pilietis neturėtų būti nukreiptas į jo paties pilietybės valstybės narės ambasadą, konsulatą ar pas garbės konsulą, jeigu jis dėl vietos aplinkybių ar lėšų stokos negali saugiai pasiekti tų institucijų arba jeigu tos institucijos negali pasiekti jo, kad jis gautų konsulinę apsaugą. Atstovavimo nebuvimo sąvoka turėtų būti aiškinama taip, kad būtų užtikrintas veiksmingas neatstovaujamų piliečių naudojimasis teise be diskriminavimo gauti kitos valstybės narės ambasados ar konsulato apsaugą, atsižvelgiant į kiekvieno konkretaus atvejo aplinkybes. Daugiau nei vienos valstybės narės pilietybę turintys piliečiai turėtų būti laikomi neatstovaujamais, jei nė viena iš jų pilietybės valstybių narių neturi atstovybės atitinkamoje trečiojoje šalyje;
(9)
siekiant užtikrinti SESV 20 straipsnio 2 dalies c punkte įtvirtintos teisės veiksmingumą ir teisę į privatų ir šeimos gyvenimą, kaip nustatyta Chartijos 7 straipsnyje, ir atsižvelgiant į nacionalinę teisę ir praktiką, remiančioji valstybė narė gali turėti suteikti apsaugą Sąjungos piliečių šeimos nariams, kurie yra trečiosios šalies piliečiai, atsižvelgiant į konkrečias kiekvieno atvejo aplinkybes. Šia direktyva netrukdoma tam, kad per konsultacijas, kurios turėtų vykti prieš suteikiant paramą, paramą teikianti valstybė narė ir neatstovaujamo piliečio pilietybės valstybė narė prireikus susitartų dėl galimybės paramą gaunančio neatstovaujamo Sąjungos piliečio šeimos nariams, kurie yra trečiosios šalies piliečiai, teikti didesnės apimties paramą, viršijančią tai, kas yra reikalaujama pagal remiančiosios valstybės narės teisę arba yra įtvirtinta jos praktikoje, kuo labiau atsižvelgiant į neatstovaujamo piliečio pilietybės valstybės narės prašymus, jeigu minėtas susitarimas atitinka Sąjungos teisės reikalavimus. Vis dėlto gali būti, kad valstybės narės neturės galimybės suteikti tam tikrų rūšių konsulinės apsaugos, kaip antai laikinųjų kelionės dokumentų suteikimas, šeimos nariams, kurie yra trečiosios šalies piliečiai. Pagalbos nepilnamečiams atveju pirmiausia reikėtų vadovautis vaiko interesais pagal Chartijos 24 straipsnį ir 1989 m. lapkričio 20 d. Jungtinių Tautų vaiko teisių konvenciją;
(10)
neatstovaujamiems piliečiams turėtų būti suteikta teisė kreiptis dėl konsulinės apsaugos į bet kurios valstybės narės ambasadą ar konsulatą. Tačiau tai neturėtų trukdyti valstybėms narėms sudaryti praktinius susitarimus, kuriais siekiama pasidalinti atsakomybę už konsulinės apsaugos suteikimą neatstovaujamiems piliečiams pagal šią direktyvą. Tokie susitarimai yra naudingi piliečiams, nes jais geriau pasirengiama užtikrinti veiksmingą apsaugą. Prašymus dėl apsaugos gavusios valstybės narės turėtų įvertinti, ar konkrečiu atveju būtina suteikti konsulinę apsaugą, ar ta byla gali būti perduota ambasadai ar konsulatui, kuris yra nurodytas kompetentingu pagal bet kokius jau sudarytus susitarimus. Valstybės narės apie tokį susitarimą turėtų pranešti Komisijai ir Europos išorės veiksmų tarnybai (EIVT); šią informaciją Sąjunga ir valstybės narės turėtų viešai paskelbti, siekiant užtikrinti skaidrumą neatstovaujamiems piliečiams;
(11)
šia direktyva neturėtų būti užkirstas kelias trečiojoje šalyje atstovybės neturinčiai valstybei narei suteikti konsulinę apsaugą savo piliečiui, pavyzdžiui, atitinkamais atvejais teikiant konsulines paslaugas internetu. Neatstovaujamo piliečio pilietybės valstybei narei turėtų būti leidžiama prašyti valstybės narės, kurios tas pilietis prašo konsulinės paramos ar ją gauna, perduoti prašymą ar bylą, kad ji pati teiktų konsulinę apsaugą. Neatstovaujamas pilietis neturėtų prarasti konsulinės apsaugos dėl tokio perdavimo;
(12)
nepaisant skirtingų valstybių narių tradicijų dėl garbės konsulų įgaliojimų, dažniausiai garbės konsulai neteikia tokių pat paslaugų, kaip ambasados ar konsulatai. Atsižvelgiant į tai, kad garbės konsulai dažnai savo misiją vykdo savanorišku pagrindu, kiekvienai valstybei narei turėtų būti palikta nuspręsti, ar ši direktyva turėtų būti taikoma jos garbės konsulams. Gali būti reikalaujama, kad garbės konsulai teiktų konsulinę apsaugą neatstovaujamiems piliečiams priklausomai nuo kiekvieno atvejo aplinkybių;
(13)
prašymai dėl apsaugos turėtų būti svarstomi, jeigu pareiškėjai pateikia galiojantį Sąjungos piliečio pasą ar tapatybės kortelę. Tačiau neatstovaujami piliečiai, kuriems reikalinga konsulinė apsauga, gali nebeturėti tapatybės dokumentų. Pamatinis Sąjungos pilietybės statusas tiesiogiai kyla iš Sąjungos teisės, o tapatybės dokumentai yra tik deklaratyvaus pobūdžio. Jeigu pareiškėjai negali pateikti tinkamų tapatybės dokumentų, jie turėtų galėti savo tapatybę įrodyti kitais būdais. Jei reikia, atitinkamo asmens tapatybė galėtų būti patikrinta konsultuojantis su valstybės narės, kurios piliečiu pareiškėjas teigia esąs, institucijomis. Kalbant apie pareiškėją lydinčius šeimos narius, kurie yra trečiosios šalies piliečiai, pareiškėjo pilietybės valstybės narės valdžios institucijos taip pat turėtų galėti padėti remiančiajai valstybei narei tikrindamos tapatybę ir giminystės ryšių su pareiškėju buvimo faktą;
(14)
siekiant nustatyti, kokios veiklos koordinavimo ir bendradarbiavimo priemonės yra reikalingos, reikėtų tiksliai nustatyti konsulinės apsaugos pagal šią direktyvą taikymo sritį. Neatstovaujamų piliečių konsulinė apsauga turėtų apimti paramą įvairiomis tipinėmis situacijomis, kuriomis valstybės narės, atsižvelgdamos į konkrečias aplinkybes kiekvienu atveju, teikia konsulinę apsaugą savo piliečiams, pavyzdžiui, paramą arešto arba sulaikymo, didelio nelaimingo atsitikimo arba sunkios ligos ir mirties atvejais, taip pat pagalbą bei repatriaciją nelaimės atveju ar laikinųjų kelionės dokumentų išdavimą. Kadangi reikalinga apsauga visada priklauso nuo faktinės padėties, konsulinė apsauga neturėtų apsiriboti konkrečiai šioje direktyvoje minimais atvejais;
(15)
kai taikoma, turėtų būti tinkamai atsižvelgta į piliečių pageidavimus, be kita ko, ar šeimos nariai ar kiti susiję asmenys turėtų būti informuoti, ir, jei turėtų, kurie konkrečiai. Panašiai, mirties atveju turėtų būti tinkamai atsižvelgta į artimiausių giminaičių pageidavimus dėl veiksmų, susijusių su mirusio piliečio palaikais. Už šiuos kontaktus turėtų būti atsakinga neatstovaujamo piliečio valstybė narė;
(16)
valstybių narių institucijos turėtų glaudžiai bendradarbiauti ir koordinuoti veiklą tarpusavyje ir su Sąjunga, visų pirma, Komisija ir EIVT, laikydamosi tarpusavio pagarbos ir solidarumo principų. Siekdamos užtikrinti greitą ir veiksmingą bendradarbiavimą valstybės narės turėtų per saugią EIVT interneto svetainę (konsulinį internetinį tinklapį) teikti ir nuolat atnaujinti informaciją apie atitinkamus kontaktinius punktus valstybėse narėse;
(17)
trečiosiose šalyse Sąjungai atstovauja Sąjungos delegacijos, kurios glaudžiai bendradarbiaudamos su valstybių narių diplomatinėmis ir konsulinėmis atstovybėmis padeda įgyvendinti Sąjungos piliečių teisę į konsulinę apsaugą, kaip išsamiai nurodyta Europos Sąjungos sutarties 35 straipsnyje. Šia direktyva visapusiškai pripažįstama ir toliau įtvirtinama EIVT ir Sąjungos delegacijų jau teikiama parama, visų pirma krizių situacijose, kaip nustatyta Tarybos sprendime 2010/427/ES (2), visų pirma jo 5 straipsnio 10 dalyje;
(18)
kalbant apie vietos bendradarbiavimą, reikėtų paaiškinti atitinkamus visų susijusių subjektų įgaliojimus ir funkcijas, siekiant užtikrinti, kad neatstovaujami piliečiai gautų paramą, kurią gauti jie turi teisę pagal nediskriminavimo principą. Vykdant vietos konsulinį bendradarbiavimą reikėtų tinkamai atsižvelgti į neatstovaujamus piliečius, pavyzdžiui, rinkti ir reguliariai atnaujinti informaciją apie atitinkamus kontaktinius punktus ir ja dalintis su valstybių narių vietos ambasadomis ir konsulatais bei su Sąjungos delegacija;
(19)
per vietos konsulinio bendradarbiavimo posėdžius, rengiamus bendradarbiaujant su Sąjungos delegacija, turėtų būti reguliariai keičiamasi informacija neatstovaujamų piliečių klausimais, pavyzdžiui, apie piliečių saugumą, kalėjimų sąlygas, konsulinių pranešimų teikimą ir galimybę gauti konsulinę apsaugą bei bendradarbiavimą krizės atveju. Tuose susitikimuose atstovybes turinčios valstybės narės turėtų, kai tai būtina, susitarti dėl praktinių nuostatų, kad būtų užtikrinta veiksminga neatstovaujamų piliečių apsauga. Tokių susitarimų gali nereikėti, pavyzdžiui, jeigu neatstovaujamų piliečių skaičius yra nedidelis;
(20)
būtinas aiškus atstovybes turinčių ir jų neturinčių valstybių narių ir Sąjungos delegacijos pareigų pasidalijimas, kad būtų užtikrintas tinkamas pasirengimas krizei ir krizės valdymas. Todėl rengiant krizei įveikti skirtus planus reikėtų koordinuoti veiklą ir visapusiškai atsižvelgti į neatstovaujamų piliečių aspektą. Šiuo tikslu, įgyvendinant vietos reagavimo į krizę parengties priemones, ambasados ar konsulato vietoje neturinčios valstybės narės turėtų pateikti visą turimą ir aktualią informaciją apie jų piliečius toje teritorijoje. Krizės atveju ši informacija turėtų būti deramai atnaujinama. Kompetentingos ambasados ir konsulatai bei Sąjungos delegacijos turėtų būti informuoti apie parengties krizei priemones ir, atitinkamais atvejais, dalyvauti jas įgyvendinant. Informacija apie tas nuostatas turėtų būti padaryta prieinama neatstovaujamiems piliečiams. Krizės atveju vadovaujanti valstybė ar valstybė narė (-ės), koordinuojanti (-čios) paramą, turėtų nediskriminuodamos koordinuoti neatstovaujamiems piliečiams teikiamą paramą ir turimų evakuacijos pajėgumų naudojimą remdamasi sutartu planu ir atsižvelgdamos į vietos pokyčius;
(21)
reikėtų stiprinti konsulinio personalo ir kitų krizių valdymo ekspertų sąveikumą, visų pirma juos įtraukiant į daugiadalykes krizių grupes, pavyzdžiui, grupes, veikiančias EIVT reagavimo į krizes ir operatyvinio koordinavimo ir krizių valdymo struktūrose ir įgyvendinant Sąjungos civilinės saugos mechanizmą (3);
(22)
prireikus neatstovaujamų piliečių konsulinei apsaugai turėtų būti galima prašyti Sąjungos civilinės saugos mechanizmo paramos. Tos pagalbos galėtų prašyti, pavyzdžiui, vadovaujanti valstybė ar paramą koordinuojanti (-čios) valstybė (-ės) narė (-ės);
(23)
šioje direktyvoje vartojamas terminas „vadovaujanti valstybė“ reiškia vieną ar daugiau valstybių narių, atstovaujamų tam tikroje trečiojoje šalyje ir atsakingų už paramos neatstovaujamiems piliečiams krizės metu koordinavimą bei vadovavimą ją teikiant. Vadovaujančios valstybės sąvoką, nustatytą atitinkamose Sąjungos gairėse (4), būtų galima toliau plėtoti laikantis Sąjungos teisės ir, visų pirma, šios direktyvos;
(24)
kai valstybė narė gauna informaciją apie asmens, kuris teigia esantis neatstovaujamas pilietis, prašymą arba gauna tokio asmens prašymą dėl konsulinės apsaugos, prieš suteikdama paramą ji visada, išskyrus ypatingos skubos atvejais, turėtų nedelsdama susisiekti su piliečio pilietybės valstybe nare ir jai pateikti visą susijusią informaciją. Pilietybės valstybė narė turėtų nedelsdama pateikti visą tuo atveju aktualią informaciją. Tas konsultavimasis turėtų sudaryti pilietybės valstybei narei galimybę paprašyti perduoti jai prašymą arba bylą, kad ji pati suteiktų konsulinę apsaugą. Tas konsultavimasis taip pat turėtų sudaryti galimybę atitinkamoms valstybėms narėms pasikeisti susijusia informacija siekiant užtikrinti, pavyzdžiui, kad neatstovaujamas pilietis nepiktnaudžiautų savo teise į konsulinę apsaugą pagal SESV 20 straipsnio 2 dalies c punktą. Piktnaudžiavimo atveju Sąjungos piliečiai šia direktyva remtis negali;
(25)
tarpusavio solidarumas ir bendradarbiavimas taip pat susiję su finansiniais klausimais. Valstybės narės, kurios savo piliečiams konsulinę paramą teikia finansinės paramos forma, tai daro tik kraštutiniu atveju ir tik išimtiniais atvejais, kai pilietis negali gauti lėšų kitais būdais, pvz., gaudamas pavedimus iš šeimos narių, draugų ar darbdavių. Neatstovaujamiems piliečiams parama turėtų būti teikiama tokiomis pat sąlygomis kaip remiančiosios valstybės narės piliečiams. Neatstovaujamas pilietis turėtų privalėti pasirašyti įsipareigojimą atlyginti savo pilietybės valstybei narei susidariusias išlaidas, jeigu tokio išlaidų atlyginimo savo valstybei narei tokioje pat situacijoje būtų reikalaujama ir iš remiančiosios valstybės narės piliečių. Vėliau neatstovaujamo piliečio valstybė narė gali reikalauti, kad jis apmokėtų tas išlaidas, įskaitant visus taikomus konsulinius mokesčius;
(26)
šia direktyva turėtų būti užtikrinamas finansinės naštos pasidalijimas ir atlyginimas. Kai suteikiant konsulinę apsaugą neatstovaujamam piliečiui pasirašomas įsipareigojimas atlyginti išlaidas, remiančiajai valstybei narei neatstovaujamo piliečio pilietybės valstybė narė turėtų atlyginti jos patirtas išlaidas. Remiančioji valstybė narė sprendžia, ar prašyti atlyginti patirtas išlaidas. Remiančioji valstybė narė ir neatstovaujamo piliečio pilietybės valstybė narė turėtų galėti susitarti dėl atlyginimo per tam tikrą terminą tvarkos;
(27)
dėl arešto ar sulaikymo atveju neatstovaujam piliečiui suteikiamos konsulinės apsaugos, remiančiosios valstybės narės diplomatinės ar konsulinės įstaigos gali patirti, priklausomai nuo kiekvieno atskiro atvejo aplinkybių, neįprastai didelių kelionės, apsigyvenimo ar vertimo išlaidų. Neatstovaujamo piliečio pilietybės valstybei narei turi būti pranešta apie tokias galimas išlaidas per konsultacijas, kurios vyksta prieš suteikiant paramą. Remiančioji valstybė narė turėtų galėti prašyti neatstovaujamo piliečio pilietybės valstybės narės atlyginti tokias neįprastai dideles išlaidas. Neatstovaujamo piliečio pilietybės valstybė narė turėtų, remiančiajai valstybei narei atlyginti jos patirtas išlaidas. Remiančioji valstybė narė ir neatstovaujamo piliečio pilietybės valstybė narė turėtų galėti susitarti dėl kompensavimo per tam tikrus terminus tvarkos. Remiantis nediskriminavimo principu neatstovaujamo piliečio pilietybės valstybė narė negali iš savo piliečių reikalauti atlyginti išlaidų, kurių atlyginti nebūtų reikalaujama iš remiančiosios valstybės narės piliečių;
(28)
krizių situacijose finansinės procedūros turėtų būti supaprastintos. Atsižvelgiant į tokių situacijų ypatumus, pvz., poreikį greitai reaguoti atsižvelgiant į didelį piliečių skaičių, įsipareigojimas atlyginti išlaidas neturėtų būti privalomas tam, kad remiančioji valstybė narė galėtų prašyti ir gauti išlaidų atlyginimą iš neatstovaujamo piliečio pilietybės valstybės (-ių) narės (-ių). Neatstovaujamų piliečių pilietybės valstybės narės turėtų, remiančiajai (-iosioms) valstybei (-ėms) narei (-ėms) atlyginti jos patirtas išlaidas. Remiančioji (-iosios) valstybė (-ės) narė (ės) turėtų nuspręsti, ar ir kokia forma prašyti atlyginti patirtas išlaidas. Remiančioji valstybė narė ir neatstovaujamo piliečio pilietybės valstybė narė turėtų galėti susitarti dėl išlaidų atlyginimo per tam tikrą terminą tvarkos. Jei kyla krizė, nuo kurios kenčia arba galėjo nukentėti daug Sąjungos piliečių, ir jei remiančioji valstybė narė to paprašo, neatstovaujamų piliečių pilietybės valstybės narės gali atlyginti išlaidas proporciniu pagrindu, dalindamos patirtų išlaidų sumą iš piliečių, kuriems suteikta parama, skaičiaus;
(29)
ši direktyva turėtų būti peržiūrėta praėjus trejiems metams po perkėlimo į nacionalinę teisę termino. Visų pirma reikėtų įvertinti galimą poreikį peržiūrėti finansines procedūras siekiant užtikrinti tinkamą naštos pasidalijimą, atsižvelgiant į informaciją apie direktyvos įgyvendinimą ir praktinį taikymą, kurią pateiks valstybės narės, taip pat susijusius statistikos duomenis ir bylas. Komisija turėtų parengti ataskaitą ir apsvarstyti papildomų priemonių poreikį, įskaitant, kur tinkama, siūlydama šios direktyvos dalinius pakeitimus siekiant sudaryti palankesnes sąlygas Sąjungos piliečiams naudotis teise į konsulinę apsaugą;
(30)
Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 95/46/EB (5) reglamentuojamas asmens duomenų tvarkymas, kurį pagal šią direktyvą atlieka valstybės narės;
(31)
ši direktyva neturėtų daryti poveikio palankesnėms nacionalinėms nuostatoms, jeigu jos suderinamos su šia direktyva;
(32)
pagal 2011 m. rugsėjo 28 d. Bendrą valstybių narių ir Komisijos politinį pareiškimą dėl aiškinamųjų dokumentų (6) valstybės narės įsipareigojo pagrįstais atvejais prie pranešimo apie perkėlimo į nacionalinę teisę priemones pridėti vieną ar daugiau dokumentų, kuriuose būtų paaiškinti direktyvos sudėtinių dalių ir nacionalinių perkėlimo į nacionalinę teisę priemonių atitinkamų dalių ryšiai. Šios direktyvos atžvilgiu teisės aktų leidėjas laikosi nuomonės, kad tokių dokumentų perdavimas yra pagrįstas;
(33)
šia direktyva siekiama stiprinti konsulinę apsaugą, kaip pripažinta Chartijoje. Ja gerbiamos pagrindinės teisės ir laikomasi visų pirma Chartijoje pripažįstamų principų, t. y. nediskriminavimo principo, teisės į gyvybę ir neliečiamybę, teisės į privatumą ir šeimos gyvenimą, vaiko teisių ir teisės į gynybą, taip pat teisės į teisingą bylos nagrinėjimą. Šią direktyvą reikėtų įgyvendinti remiantis minėtomis teisėmis ir principais;
(34)
kadangi Chartijoje nustatytas diskriminacijos uždraudimas, valstybės narės šią direktyvą turėtų įgyvendinti asmenų, kuriems taikoma ši direktyva, nediskriminuodamos jokiais pagrindais, pvz., dėl lyties, rasės, odos spalvos, etninės arba socialinės kilmės, genetinių bruožų, kalbos, religijos arba tikėjimo, politinių ar kitokių pažiūrų, priklausymo tautinei mažumai, turtinės padėties, gimimo aplinkybių, negalios, amžiaus ar seksualinės orientacijos;
(35)
Taryboje posėdžiavusių valstybių narių Vyriausybių atstovų sprendimas 95/553/EB (7) turėtų būti panaikintas,
PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
1 SKYRIUS
BENDROSIOS NUOSTATOS IR TAIKYMO SRITIS
1 straipsnis
Dalykas
1. Šia direktyva nustatomos koordinavimo ir bendradarbiavimo priemonės, būtinos, kad Sąjungos piliečiams būtų lengviau naudotis SESV 20 straipsnio 2 dalies c punkte nustatyta teise į bet kurios kitos valstybės narės diplomatinių ir konsulinių įstaigų apsaugą trečiosios šalies teritorijoje, kurioje valstybė narė, kurios pilietybę jie turi, neturi atstovybės, tomis pačiomis sąlygomis kaip tos valstybės narės piliečiai, taip pat atsižvelgiant į Sąjungos delegacijų vaidmenį prisidedant prie tos teisės įgyvendinimo.
2. Šia direktyva nėra reglamentuojami valstybių narių ir trečiųjų šalių konsuliniai santykiai.
2 straipsnis
Bendrasis principas
1. Valstybių narių ambasados ar konsulatai neatstovaujamiems piliečiams teikia konsulinę apsaugą tomis pačiomis sąlygomis, kaip ir savo piliečiams.
2. Valstybės narės gali nuspręsti, kad ši direktyva taikoma garbės konsulų teikiamai konsulinei apsaugai, laikantis SESV 23 straipsnio. Valstybės narės užtikrina, kad neatstovaujami piliečiai būtų deramai informuojami apie tokius sprendimus ir apie tai, kokios apimties yra garbės konsulų kompetencija suteikti apsaugą konkrečiu atveju.
3 straipsnis
Pilietybės valstybės narės teikiama konsulinė apsauga
Neatstovaujamo piliečio pilietybės valstybė narė valstybės narės, dėl kurios konsulinės apsaugos neatstovaujamas pilietis kreipėsi arba kurios konsulinė apsauga neatstovaujamam piliečiui teikiama, gali paprašyti to piliečio prašymą ar bylą perduoti jo pilietybės valstybei narei, kad ta pilietybės valstybė narė galėtų suteikti konsulinę pagalbą pagal savo nacionalinę teisę ar praktiką. Prašymą gavusi valstybė narė bylos atsisako kai tik pilietybės valstybė narė patvirtina, kad neatstovaujamam piliečiui konsulinė apsauga yra teikiama.
4 straipsnis
Trečiosiose šalyse neatstovaujami piliečiai
Šioje direktyvoje „neatstovaujamas pilietis“ reiškia bet kurį valstybės narės, kuri neturi atstovybės trečiojoje šalyje, kaip apibrėžta 6 straipsnyje, pilietį.
5 straipsnis
Trečiosiose šalyse neatstovaujamų piliečių šeimos nariai
Konsulinė apsauga kartu su neatstovaujamu piliečiu trečiojoje šalyje esantiems šeimos nariams, kurie nėra Sąjungos piliečiai, teikiama tokiu pat mastu ir tokiomis pat sąlygomis, kaip ir apsauga, kuri pagal remiančiosios valstybės narės nacionalinę teisę ar praktiką būtų suteikta remiančiosios valstybės narės piliečių šeimos nariams, kurie nėra Sąjungos piliečiai.
6 straipsnis
Atstovybės nebuvimas
Šios direktyvos tikslais laikoma, kad valstybė narė neturi atstovybės trečiojoje šalyje, jei toje šalyje ji neturi nuolatinės ambasados ar nuolatinio konsulato arba jei toje šalyje ji neturi ambasados, konsulato ar garbės konsulo, kurie turi realias galimybes suteikti konsulinę apsaugą konkrečiu atveju.
7 straipsnis
Galimybė gauti konsulinę apsaugą ir kitos priemonės
1. Neatstovaujamiems piliečiams suteikiama teisė kreiptis dėl apsaugos į bet kurios valstybės narės ambasadą ar konsulatą.
2. Nedarant poveikio 2 straipsniui, valstybė narė gali nuolat atstovauti kitai valstybei narei, o valstybių narių ambasados ar konsulatai gali prireikus sudaryti praktinius susitarimus dėl atsakomybės už konsulinės apsaugos teikimą neatstovaujamiems piliečiams pasidalijimo. Valstybės narės apie tokius susitarimus praneša Komisijai ir Europos išorės veiksmų tarnybai (EIVT); šią informaciją Sąjunga ir valstybės narės paskelbia viešai, kad neatstovaujamiems piliečiams būtų užtikrintas skaidrumas.
3. Tais atvejais, kai praktinis susitarimas, kaip numatyta 2 dalyje, yra sudarytas, ambasada arba konsulatas, į kuriuos neatstovaujamas pilietis kreipiasi dėl konsulinės apsaugos ir kurie pagal atitinkamą susitarimą nėra nurodyti kaip kompetentinga įstaiga, užtikrina, kad piliečio prašymas būtų nukreiptas į atitinkamą ambasadą ar konsulatą, nebent dėl to konsulinė apsauga nebūtų deramai suteikta, ypač jeigu dėl klausimo skubumo būtina, kad prašymą gavusi ambasada ar konsulatas imtųsi neatidėliotinų veiksmų.
8 straipsnis
Tapatybės nustatymas
1. Pareiškėjas konsulinei apsaugai gauti turi įrodyti, kad jie yra Sąjungos piliečiai, pateikdami savo pasą arba asmens tapatybės kortelę.
2. Jei Sąjungos pilietis negali pateikti galiojančio paso arba asmens tapatybės kortelės, pilietybė gali būti įrodoma bet kokiomis kitomis priemonėmis, jei reikia, taip pat ir patikrinant duomenis valstybės narės, kurios pilietis pareiškėjas tvirtina esąs, diplomatinėse ar konsulinėse įstaigose.
3. 5 straipsnyje nurodytų šeimos narių tapatybė ir šeimos ryšių buvimas gali būti įrodomi bet kokiomis priemonėmis, taip pat ir remiančiajai valstybei narei patikrinant duomenis 1 dalyje nurodytų piliečių pilietybės valstybės narės diplomatinėse ar konsulinėse įstaigose.
9 straipsnis
Paramos rūšys
2 straipsnyje minėta konsulinė apsauga gali apimti paramą, inter alia, tokiais atvejais:
a)
arešto arba sulaikymo;
b)
nukentėjus nuo nusikaltimo;
c)
sunkaus nelaimingo atsitikimo arba sunkios ligos;
d)
mirties;
e)
pagalbos ir repatriacijos įvykus nelaimei;
f)
kai reikalingi laikinieji kelionės dokumentai, kaip numatyta Sprendime 96/409/BUSP (8).
2 SKYRIUS
KOORDINAVIMO IR BENDRADARBIAVIMO PRIEMONĖS
10 straipsnis
Bendrosios taisyklės
1. Valstybių narių diplomatinės ir konsulinės įstaigos glaudžiai bendradarbiauja ir koordinuoja veiklą tarpusavyje ir su Sąjunga, kad būtų užtikrinta neatstovaujamų piliečių apsauga, kaip numatyta 2 straipsnyje.
2. Gavusi prašymą dėl konsulinės apsaugos, pateiktą asmens, teigiančio, kad yra neatstovaujamas pilietis, arba gavusi informacijos apie konkrečią neatidėliotinos pagalbos reikalaujančią neatstovaujamo piliečio padėtį, tokią kaip išvardyta 9 straipsnyje, valstybė narė nedelsdama konsultuojasi su valstybės narės, kurios pilietis tas asmuo teigia esąs, Užsienio reikalų ministerija arba, atitinkamais atvejais, su atsakinga tos valstybės narės ambasada ar konsulatu ir jiems suteikia visą svarbią turimą informaciją, įskaitant informaciją apie to asmens tapatybę, galimas konsulinės apsaugos išlaidas, ir apie šeimos narius, kuriems taip pat gali reikėti suteikti konsulinę apsaugą. Šios konsultacijos turėtų vykti prieš suteikiant paramą, išskyrus ypatingos skubos atvejus. Remiančioji valstybė narė taip pat padeda atitinkamam piliečiui ir piliečio pilietybės valstybės narės valdžios institucijoms keistis informacija.
3. Gavusi prašymą, piliečio pilietybės valstybė narė remiančiosios valstybės narės Užsienio reikalų ministerijai arba kompetentingai ambasadai ar konsulatui suteikia visą atitinkamu atveju svarbią informaciją. Ji taip pat atsako už tai, kad esant būtinybei būtų susisiekta su šeimos nariais ar kitais atitinkamais asmenimis arba valdžios institucijomis.
4. Valstybės narės EIVT per jos saugią interneto svetainę praneša duomenis apie atitinkamus kontaktinius punktus užsienio reikalų ministerijose.
11 straipsnis
Sąjungos delegacijų vaidmuo
Sąjungos delegacijos glaudžiai bendradarbiauja ir koordinuoja veiklą su valstybių narių ambasadomis ir konsulatais padėdamos vykdyti bendradarbiavimą ir koordinavimą vietos lygmeniu bei esant krizinėms situacijoms, visų pirma suteikdamos galimą logistinę paramą, įskaitant biuro patalpas ir organizacines priemones, pavyzdžiui, užtikrindamos laikiną konsulinio personalo ir intervencijos grupių apgyvendinimą. Sąjungos delegacijos ir EIVT būstinė taip pat padeda keistis informacija tarp valstybių narių ambasadų bei konsulatų, ir, atitinkamais atvejais, su vietos valdžios institucijomis. Sąjungos delegacijos taip pat skelbia turimą bendrą informaciją apie tai, kokią paramą neatstovaujami piliečiai galėtų gauti, visų pirma, jei taikoma, apie sutartas praktines priemones.
12 straipsnis
Bendradarbiavimas vietos lygmeniu
Posėdžiuose, rengiamuose vykdant bendradarbiavimą vietos lygmeniu, reguliariai keičiamasi informacija neatstovaujamų piliečių klausimais. Tuose posėdžiuose valstybės narės prireikus susitaria dėl praktinių priemonių, kaip numatyta 7 straipsnyje, siekiant užtikrinti, kad neatstovaujamiems piliečiams atitinkamoje trečiojoje šalyje būtų suteikiama veiksminga apsauga. Jei valstybės narės nesusitaria kitaip, posėdžiuose pirmininkauja kurios nors valstybės narės atstovas, glaudžiai bendradarbiaudamas su Sąjungos delegacija.
13 straipsnis
Parengtis krizei ir bendradarbiavimas
1. Vietos lygmeniu vykdant nenumatytų atvejų planavimą atsižvelgiama ir į neatstovaujamų piliečių klausimus. Trečiojoje šalyje atstovaujamos valstybės narės nenumatytų atvejų planus koordinuoja tarpusavyje ir su Sąjungos delegacija, siekiant užtikrinti, kad krizės atveju neatstovaujamiems piliečiams būtų suteikiama visapusiška parama. Atsakingos ambasados arba konsulatai turi būti deramai informuoti apie parengties krizei priemones ir, atitinkamais atvejais, dalyvauti jas įgyvendinant.
2. Krizės atveju Sąjunga ir valstybės narės glaudžiai bendradarbiauja siekdamos neatstovaujamiems piliečiams užtikrinti veiksmingą paramą. Jos, kai įmanoma, laiku informuoja viena kitą apie turimus evakuacijos pajėgumus. Jei valstybės narės prašo, joms gali padėti esamos Sąjungos lygmens intervencijos grupės, įskaitant konsulinius ekspertus, visų pirma iš neatstovaujamų valstybių narių.
3. Vadovaujanti valstybė arba paramą koordinuojanti (-čios) valstybė (-ės) narė (-ės) yra atsakinga (-os) už paramos, teikiamos neatstovaujamiems piliečiams, koordinavimą, o jai (joms) padeda kitos susijusios valstybės narės, Sąjungos delegacija ir EIVT būstinė. Valstybės narės vadovaujančiai valstybei arba paramą koordinuojančiai (-ioms) valstybei (-ėms) narei (-ėms) teikia visą svarbią informaciją apie savo neatstovaujamus piliečius, patekusius į krizę.
4. Vadovaujanti valstybė arba paramą neatstovaujamiems piliečiams koordinuojanti (-čios) valstybė (-ės) narė (-ės) prireikus gali prašyti paramos iš struktūrų, tokių kaip EIVT krizių valdymo struktūros ir Sąjungos civilinės saugos mechanizmas.
3 SKYRIUS
FINANSINĖS PROCEDŪROS
14 straipsnis
Bendrosios taisyklės
1. Neatstovaujami piliečiai įsipareigoja valstybei narei, kurios piliečiai jie yra, atlyginti konsulinės apsaugos išlaidas tokiomis pat sąlygomis, kokios taikomos remiančiosios valstybės narės piliečiams, naudodama I priede pateiktą standartinę formą. Neatstovaujamų piliečių reikalaujama įsipareigoti atlyginti tik tas išlaidas, kurias turėtų padengti remiančiosios valstybės narės piliečiai esant toms pačioms sąlygoms.
2. Remiančioji valstybė narė gali prašyti, kad neatstovaujamo piliečio pilietybės valstybė narė atlygintų 1 dalyje nurodytas išlaidas naudodama II priede pateiktą standartinę formą. Neatstovaujamo piliečio pilietybės valstybė narė tas išlaidas atlygina per pagrįstą laikotarpį, kuris neturi viršyti 12 mėnesių. Neatstovaujamo piliečio pilietybės valstybė narė gali paprašyti atitinkamo neatstovaujamo piliečio atlyginti tokias išlaidas.
3. Jei neatstovaujamam piliečiui suteikus konsulinę apsaugą arešto arba sulaikymo atveju diplomatinės ar konsulinės įstaigos patiria neįprastai didelių, tačiau būtinų ir pagrįstų kelionės, apsigyvenimo ar vertimo išlaidų, remiančioji valstybė narė gali paprašyti, kad neatstovaujamo piliečio pilietybės valstybė narė atlygintų tokias išlaidas, o pastaroji jas atlygina per pagrįstą laikotarpį, kuris neturi viršyti 12 mėnesių.
15 straipsnis
Paprastesnė procedūra esant krizei
1. Esant krizei remiančioji valstybė narė prašymus atlyginti išlaidas, susidariusias neatstovaujamam piliečiui suteikus paramą, pateikia neatstovaujamo piliečio pilietybės valstybės narės Užsienio reikalų ministerijai. Remiančioji valstybė narė gali prašyti atlyginti išlaidas, net jei neatstovaujamas pilietis nepasirašė įsipareigojimo atlyginti išlaidas, kaip nustatyta 14 straipsnio 1 dalyje. Ši nuostata neužkerta kelio neatstovaujamo piliečio pilietybės valstybei narei siekti iš jo susigrąžinti atitinkamas sumas pagal nacionalines taisykles.
2. Remiančioji valstybė narė gali prašyti, kad neatstovaujamo piliečio pilietybės valstybė narė tokias išlaidas atlygintų remiantis proporciniu pagrindu - atitinkamą dalį apskaičiuojant visą faktinių patirtų išlaidų sumą dalijant iš piliečių, kuriems buvo suteikta pagalba, skaičiaus.
3. Jei remiančioji valstybė buvo finansiškai paremta Sąjungos civilinės saugos mechanizmo lėšomis, neatstovaujamo piliečio pilietybės valstybės narės įnašas nustatomas išskaičiavus Sąjungos įnašą.
4 SKYRIUS
BAIGIAMOSIOS NUOSTATOS
16 straipsnis
Palankesnės sąlygos
Valstybės narės gali priimti arba palikti galioti palankesnes nei šios direktyvos nuostatas tokia apimtimi, kiek jos yra suderinamos su šia direktyva.
17 straipsnis
Perkėlimas į nacionalinę teisę
1. Valstybės narės užtikrina, kad įsigaliotų statymai ir kiti teisės aktai, būtini, kad šios direktyvos būtų laikomasi ne vėliau kaip nuo 2018 m. gegužės 1 d.
Valstybės narės, priimdamos tas nuostatas, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.
2. Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų nacionalinės teisės aktų pagrindinių nuostatų tekstus.
18 straipsnis
Panaikinimas
Sprendimas 95/553/EB panaikinamas nuo 2018 m. gegužės 1 d.
19 straipsnis
Ataskaitų teikimas, vertinimas ir peržiūra
1. Valstybės narės Komisijai pateikia visą svarbią informaciją apie šios direktyvos įgyvendinimą ir taikymą. Ne vėliau kaip 2021 m. gegužės 1 d. remdamasi pateikta informacija Komisija Europos Parlamentui ir Tarybai pateikia šios direktyvos įgyvendinimo ir taikymo ataskaitą.
2. 1 dalyje nurodytoje ataskaitoje Komisija įvertina, kaip veikia ši direktyva, ir apsvarsto, ar reikia papildomų priemonių, įskaitant, atitinkamais atvejais, dalinius pakeitimus siekiant pritaikyti šią direktyvą, kad Sąjungos piliečiams būtų dar lengviau naudotis teise į konsulinę apsaugą.
20 straipsnis
Įsigaliojimas
Ši direktyva įsigalioja dvidešimtą dieną po jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
21 straipsnis
Adresatai
Ši direktyva skirta valstybėms narėms.
Priimta Liuksemburge 2015 m. balandžio 20 d.