РЕШЕНИЕ № 940/2014/ЕС НА СЪВЕТА
от 17 декември 2014 година
относно режима за облагане с данък „octroi de mer“ в най-отдалечените френски региони
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 349 от него,
като взе предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта на законодателния акт на националните парламенти,
като взе предвид становището на Европейския парламент,
в съответствие със специална законодателна процедура,
като има предвид, че:
(1)
Разпоредбите на Договора, които се прилагат по отношение на най-отдалечените региони на Съюза, част от които са отвъдморските департаменти на Франция, по принцип не допускат каквато и да било разлика в данъчното облагане между местните продукти и тези, които са с произход от континентална Франция или от останалите държави членки. В член 349 от Договора се предвижда обаче възможност за въвеждане на специфични мерки в полза на тези региони поради наличието на постоянни неблагоприятни условия, които оказват въздействие върху икономическото и социалното положение на най-отдалечените региони.
(2)
Тези специфични мерки трябва да са съобразени с особените характеристики и ограничения на най-отдалечените региони, без да се накърняват целостта и съгласуваността на правния ред на Съюза, включително по отношение на вътрешния пазар и общите политики. Трайният характер и съчетанието на неблагоприятните условия в най-отдалечените региони на Съюза, посочени в член 349 от Договора (отдалечеността, зависимостта от суровини и енергия, необходимостта от поддържане на по-големи складови наличности, малкият размер на местния пазар в съчетание със слабо развита износна дейност и др.) водят до повишаване на производствените разходи, а оттам - и на себестойността на продуктите местно производство, които в отсъствието на специфични мерки биха били по-малко конкурентоспособни в сравнение с произведените на друго място продукти, дори като се вземат предвид разходите за транспорт до френските отвъдморски департаменти. Следователно това би затруднило запазването на местното производство. Поради това е необходимо да се предприемат специфични мерки за подкрепа на местната промишленост посредством подобряване на нейната конкурентоспособност. Съгласно Решение 2004/162/ЕО на Съвета (1) за възстановяване на конкурентоспособността на продукти местно производство Франция има право да прилага до 31 декември 2014 г. пълно или частично освобождаване от данък „octroi de mer“ за определени продукти, които са произведени в най-отдалечените френски региони Гваделупа, Френска Гвиана, Мартиника и Реюнион, а от 1 януари 2014 г. и в Майот. В приложението към посоченото решение се съдържа списък на продуктите, по отношение на които може да се прилага пълно или частично освобождаване от данък. Разликата в данъчното облагане на продуктите местно производство и другите продукти не може да надхвърля 10, 20 или 30 процентни пункта в зависимост от конкретния продукт.
(3)
Франция поиска запазването след 1 януари 2015 г. на механизъм, подобен на предвидения в Решение 2004/162/ЕО. Тя посочи, че изброените по-горе неблагоприятни условия са с постоянен характер, че данъчният режим, предвиден в Решение 2004/162/ЕО, е позволил да се запази, а в някои случаи - и да се развие местното производство, като не създава преимущество за подпомаганите предприятия, доколкото като цяло вносът на продукти, които са предмет на диференцирано данъчно облагане, е продължил да нараства.
(4)
Франция е съобщила на Комисията за всеки един от съответните най-отдалечени региони (Гваделупа, Френска Гвиана, Мартиника, Майот и Реюнион) пет серии от списъци на продукти, за които тя предлага прилагането на диференцирано данъчно облагане в размер на 10, 20 или 30 процентни пункта в зависимост от това дали са местни продукти, или не. Режимът не се прилага за френския най-отдалечен регион Сен Мартен.
(5)
С настоящото решение се прилагат разпоредбите на член 349 от Договора и на Франция се разрешава да прилага диференцирано данъчно облагане по отношение на продукти, за които е доказано на първо място наличието на местно производство, на второ - наличието на значително въвеждане на стоки (включително от континентална Франция и други държави членки), което може да възпрепятства запазването на местното производство, и на последно - наличието на допълнителни разходи, които увеличават себестойността на местното производство спрямо продуктите, произведени на друго място, и които застрашават конкурентоспособността на продуктите местно производство. Разрешената разлика в данъчното облагане не следва да надвишава обоснованите допълнителни разходи. Прилагането на тези принципи ще позволи прилагането на разпоредбите на член 349 от Договора, доколкото това е необходимо, без да се създава необосновано преимущество за местното производство, за да не се влошават целостта и съгласуваността на правния ред на Съюза, включително поддържането на конкуренция без нарушения на вътрешния пазар и политиките на държавна помощ.
(6)
С цел да се опростят задълженията на малките предприятия, посоченото пълно или частично освобождаване от данък следва да се прилага за всички оператори с годишен оборот от най-малко 300 000 EUR. Операторите, чийто годишен оборот е под този праг, не следва да подлежат на облагане с данък „octroi de mer“, но в противовес на това нямат право на приспадане на данъка за предходни доставки.
(7)
Освен това съгласуваността на правния ред на Съюза изисква изключване на прилагането на разлика в данъчното облагане за хранителни продукти, за които се предоставят помощите, предвидени в глава III от Регламент (ЕС) № 228/2013 на Европейския парламент и на Съвета (2). Целта на тази разпоредба е да не се допусне ефектът от финансовата помощ за селското стопанство, предоставяна чрез специфичния режим на снабдяване, да бъде намален или заличен чрез облагане на субсидираните продукти с по-висок данък „octroi de mer“.
(8)
Целите за подкрепа на социално-икономическото развитие на френските отвъдморски департаменти, предвидени в Решение 2004/162/ЕО, се потвърждават от изискванията относно целите на данъка „octroi de mer“. Включването на приходите от данъка „octroi de mer“ в ресурсите на икономическата и данъчната система на френските отвъдморски департаменти и тяхното използване в стратегия за икономическо и социално развитие на френските отвъдморски департаменти, включително за популяризиране на местните дейности, представлява правно задължение.
(9)
Необходимо е срокът на прилагане на Решение 2004/162/ЕО да се удължи с 6 месеца до 30 юни 2015 г. Този срок ще даде на Франция възможност да транспонира настоящото решение в националното си право.
(10)
Срокът на действие на режима се определя на пет години и шест месеца до 31 декември 2020 г. Това е датата, на която също така изтича срокът на прилагане на действащите насоки за националната регионална помощ. При все това ще бъде необходимо първо да се направи оценка на резултатите от прилагането на този режим. Съответно най-късно до 31 декември 2017 г. Франция следва да представи доклад за прилагането на въведения данъчен режим, за да се установи въздействието на предприетите мерки и техният принос за поддържането, насърчаването и развитието на местните стопански дейности, като се вземат под внимание неблагоприятните условия, оказващи въздействие върху най-отдалечените региони. Целта на доклада следва да бъде да се провери дали данъчните предимства, предоставени от Франция на продуктите местно производство, не надхвърлят строго необходимото и дали те са все още необходими и пропорционални. Освен това докладът следва да съдържа анализ на въздействието на въведения режим върху равнището на цените в най-отдалечените френски региони. Въз основа на този доклад Комисията следва да предостави на Съвета доклад и при необходимост предложение за адаптиране на разпоредбите на настоящото решение с оглед на направените констатации.
(11)
Необходимо е настоящото решение да се прилага от 1 юли 2015 г., за да се избегне правният вакуум.
(12)
Настоящото решение не засяга възможното прилагане на членове 107 и 108 от Договора.
(13)
Настоящото решение има за цел установяването на правна рамка за данъка „octroi de mer“ от 1 януари 2015 г. Предвид неотложния характер на въпроса следва да се допусне изключение от осемседмичния срок, предвиден в член 4 от Протокол № 1 относно ролята на националните парламенти в Европейския съюз, приложен към Договора за Европейския съюз и към Договора за функционирането на Европейския съюз,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
1. Чрез дерогация от членове 28, 30 и 110 от Договора на Франция се разрешава да прилага до 31 декември 2020 г. пълно или частично освобождаване от данъка „octroi de mer“ за изброените в приложението продукти, които са местно производство на Гваделупа, Френска Гвиана, Мартиника, Майот и Реюнион в качеството им на най-отдалечени региони по смисъла на член 349 от Договора.
Това пълно или частично освобождаване от данъка трябва да се включи в стратегията за икономическо и социално развитие на съответните най-отдалечени региони при отчитане на съответната рамка на Съюза и да способства за насърчаване на местните дейности, без при това да води до влошаване на условията на обмен до степен, която противоречи на общия интерес.
2. В сравнение с данъчните ставки, прилагани за подобни продукти, които не са с произход от съответните най-отдалечени региони, прилагането на пълното или частичното освобождаване от данъка, предвидено в параграф 1, не може да доведе до различия, които надвишават:
а)
10 процентни пункта за продуктите, посочени в част А от приложението;
б)
20 процентни пункта за продуктите, посочени в част Б от приложението;
в)
30 процентни пункта за продуктите, посочени в част В от приложението.
Франция гарантира, че пълното или частичното освобождаване от данъка, прилагано по отношение на продуктите, посочени в приложението, не превишава процента, който е строго необходим за запазване, насърчаване и развитие на местните стопански дейности.
3. Франция прилага пълното или частичното освобождаване от данъка, посочено в параграфи 1 и 2, по отношение на операторите с годишен оборот от най-малко 300 000 EUR. Всички оператори, чийто годишен оборот е под този праг, не подлежат на облагане с данък „octroi de mer“.
Член 2
Френските органи прилагат по отношение на продуктите, които са ползвали специфичния режим на снабдяване, предвиден в глава III от Регламент (ЕС) № 228/2013, същия данъчен режим като този, който прилагат за продуктите местно производство.
Член 3
1. Франция съобщава незабавно на Комисията информацията за данъчния режим, посочен в член 1.
2. До 31 декември 2017 г. Франция представя на Комисията доклад за прилагането на данъчния режим, посочен в член 1, в който се посочва въздействието на предприетите мерки и техният принос за поддържането, насърчаването и развитието на местните стопански дейности, като се вземат под внимание неблагоприятните условия, оказващи въздействие върху най-отдалечените региони.
Въз основа на този доклад Комисията представя на Съвета доклад и при необходимост, предложение за адаптиране на разпоредбите на настоящото решение.
Член 4
В член 1, параграф 1 от Решение 2004/162/ЕО датата „31 декември 2014 г.“ се заменя с датата „30 юни 2015 г.“
Член 5
Членове 1 - 3 се прилагат от 1 юли 2015 г.
Член 4 се прилага от 1 януари 2015 г.
Член 6
Адресат на настоящото решение е Френската република.
Съставено в Брюксел на 17 декември 2014 година.
TARYBOS SPRENDIMAS Nr. 940/2014/ES
2014 m. gruodžio 17 d.
dėl doko mokesčio taikymo Prancūzijos atokiausiuose regionuose tvarkos
EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 349 straipsnį,
atsižvelgdama į Europos Komisijos pasiūlymą,
teisėkūros procedūra priimamo akto projektą perdavus nacionaliniams parlamentams,
atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę,
laikydamasi specialios teisėkūros procedūros,
kadangi:
(1)
pagal Sutarties nuostatas, taikomas atokiausiems Sąjungos regionams, kuriems priklauso Prancūzijos užjūrio departamentai, iš esmės neleidžiama skirtingai apmokestinti vietos ir žemyninės Prancūzijos ar kitų valstybių narių kilmės produktų. Vis dėlto dėl nuolatinių sunkumų, kurie daro neigiamą poveikį atokiausių regionų socialinei ir ekonominei padėčiai, Sutarties 349 straipsnyje numatyta galimybė tiems regionams nustatyti konkrečias priemones;
(2)
priimant tokias konkrečias priemones reikia atsižvelgti į konkrečius tų regionų ypatumus ir ribotas jų galimybes, bet nepažeisti Bendrijos teisinės tvarkos, taip pat vidaus rinkos ir bendrų politikos krypčių vientisumo bei darnos. Sutarties 349 straipsnyje nurodytų sunkumų, kurie tenka Sąjungos atokiausiems regionams (atokumas, priklausomybė nuo žaliavų ir energijos išteklių, būtinumas kaupti didesnes atsargas, maža vietos rinka bei žemas eksporto lygis ir kt.) pastovumas ir derinys didina gamybos sąnaudas, todėl didėja vietoje gaminamų produktų grynoji kaina; šie produktai, netaikant konkrečių priemonių, būtų mažiau konkurencingi, palyginti su iš kitur įvežamais produktais, netgi atsižvelgiant į tokių produktų atvežimo į Prancūzijos užjūrio departamentus išlaidas. Taigi tęsti gamybą vietoje taptų sunkiau. Todėl būtina imtis konkrečių priemonių siekiant pagerinti vietinės pramonės konkurencingumą ir taip ją sustiprinti. Tarybos sprendimu 2004/162/EB (1) Prancūzijai iki 2014 m. gruodžio 31 d. leidžiama, siekiant atkurti vietoje gaminamų produktų konkurencingumą, atleisti nuo doko mokesčio tam tikrus produktus, gaminamus atokiausiuose regionuose (Gvadelupoje, Prancūzijos Gvianoje, Martinikoje ir Reunjone), o nuo 2014 m. sausio 1 d. - ir Majote, arba tą mokestį jiems sumažinti. To sprendimo priede pateiktas produktų, kuriems galima taikyti mažesnį mokestį arba nuo jo atleisti, sąrašas. Vietoje gaminamiems ir kitiems produktams taikomo mokesčio tarifo skirtumas, priklausomai nuo produktų, negali būti didesnis nei 10, 20 ar 30 procentinių punktų;
(3)
Prancūzija paprašė po 2015 m. sausio 1 d. toliau taikyti tvarką, panašią į tą, kuri nustatyta Sprendimu 2004/162/EB. Prancūzija teigia, kad išvardytieji sunkumai yra nuolatiniai ir kad Sprendimu 2004/162/EB nustatyta apmokestinimo tvarka leido išsaugoti, o tam tikrais atvejais - išplėtoti vietos gamybą ir nesuteikė pranašumo naudą gavusioms įmonėms, nes apskritai produktų importas, kuriam taikomas diferencijuotas apmokestinimas, nesiliovė augęs;
(4)
Prancūzija perdavė Komisijai penkis produktų, kuriems ji siūlo taikyti diferencijuotą apmokestinimo tvarką, kuri skirtųsi 10, 20 ar 30 procentinių punktų priklausomai nuo to, ar produktai vietiniai ar ne, sąrašų komplektus (po vieną kiekvienam atitinkamam atokiausiam regionui - Gvadelupai, Prancūzijos Gvianai, Martinikai, Majotui ir Reunjonui). Tai netaikoma Prancūzijos atokiausiam regionui Sen Martenui;
(5)
šiuo sprendimu įgyvendinamos Sutarties 349 straipsnio nuostatos ir Prancūzijai leidžiama taikyti diferencijuotą apmokestinimo tvarką produktams, kurių atveju buvo pateikti įrodymai, kad, pirma, tokie produktai gaminami vietoje; antra, prekių įvežama daug (taip pat iš žemyninės Prancūzijos ir kitų valstybių narių), todėl galėtų kilti kliūčių tęsti vietos gamybą; trečia, vietos produktų gamybos sąnaudos yra didesnės, palyginti su iš išorės įvežamais produktais, todėl vietos produktai pabrangsta ir taip nukenčia vietoje gaminamų produktų konkurencingumas. Leidžiamas apmokestinimo skirtumas neturėtų būti didesnis už įrodytas didesnes gamybos sąnaudas. Taikant tuos principus būtų sudarytos sąlygos įgyvendinti Sutarties 349 straipsnio nuostatas neviršijant to, kas būtina, ir nesuteikiant nepagrįsto pranašumo vietoje gaminamiems produktams, kad nebūtų pakenkta Sąjungos teisinės tvarkos vientisumui ir nuoseklumui, įskaitant išvengiant konkurencijos iškraipymo vidaus rinkoje ir išsaugant valstybės pagalbos srities politiką;
(6)
siekiant supaprastinti smulkaus verslo įmonių prievoles, nuo mokesčio turėtų būti atleidžiami veiklos vykdytojai, kurių metinė apyvarta yra ne mažesnė negu 300 000 EUR, arba jiems taikomas mažesnis to mokesčio tarifas. Veiklos vykdytojai, kurių metinė apyvarta yra mažesnė už tą ribą, neturėtų būti apmokestinami doko mokesčiu, tačiau jie negali atskaityti to mokesčio sumos pirkimo metu;
(7)
be to, siekiant derėjimo su Sąjungos teise tenka atsisakyti taikyti diferencijuotą apmokestinimą maisto produktams, už kuriuos skiriama pagalba, numatyta Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 228/2013 (2) III skyriuje. Tos nuostatos tikslas - neleisti, kad dėl doko mokesčiu subsidijuojamų produktų didesnio apmokestinimo nedingtų ar nesumažėtų pagal specialią tiekimo tvarką teikiamos finansinės pagalbos žemės ūkiui poveikis;
(8)
reikalavimai dėl doko mokesčio paskirties padeda siekti Sprendime 2004/162/EB jau numatytų tikslų remti Prancūzijos užjūrio departamentų socialinę ir ekonominę plėtrą. Teisiškai privaloma pajamas iš doko mokesčio įtraukti į Prancūzijos užjūrio departamentų ekonomikos ir mokesčių sistemos išteklius ir panaudoti jas pagal ekonominės ir socialinės plėtros strategiją, į kurią įeina parama vietos veiklai skatinti;
(9)
būtina dar 6 mėnesiams, iki 2015 m. birželio 30 d., pratęsti Sprendimo 2004/162/EB taikymo laikotarpį. Tas laikotarpis sudarytų sąlygas Prancūzijai perkelti šį sprendimą į savo nacionalinę teisę;
(10)
nustatoma, kad tvarka galios penkerius metus ir šešis mėnesius iki 2020 m. gruodžio 31 d. - ši data sutampa su terminu, kai nustos būti taikomos dabartinės regioninės valstybės pagalbos gairės. Vis dėlto pirmiau reikės įvertinti tos tvarkos taikymo rezultatus. Todėl Prancūzija ne vėliau kaip 2017 m. gruodžio 31 d. turėtų pateikti Komisijai ataskaitą dėl galiojančios apmokestinimo tvarkos taikymo, kad būtų galima patikrinti taikytų priemonių poveikį ir jų indėlį išlaikant, skatinant ir plėtojant vietos ekonominės veiklos rūšis, atsižvelgiant į atokiausiems regionams iškylančius sunkumus. Ataskaita turėtų būti siekiama patikrinti, ar mokestinės lengvatos, kurias Prancūzija nustatė vietoje gaminamiems produktams, neviršija to, kas visiškai neišvengiama, ir ar tos lengvatos tebėra būtinos ir proporcingos. Ataskaitoje taip pat turėtų būti išanalizuota, kaip galiojanti tvarka paveikė kainų lygį Prancūzijos atokiausiuose regionuose. Remdamasi ta ataskaita, Komisija turėtų pateikti Tarybai ataskaitą ir prireikus pasiūlymą, kuriuo siekiama pritaikyti šio sprendimo nuostatas, kad būtų atsižvelgta į išvadas;
(11)
siekiant išvengti teisinės spragos, šį sprendimą būtina taikyti nuo 2015 m. liepos 1 d.;
(12)
šis sprendimas neturi įtakos galimam Sutarties 107 ir 108 straipsnių taikymui;
(13)
šio sprendimo tikslas yra nustatyti doko mokesčio teisinę sistemą nuo 2015 m. sausio 1 d. Atsižvelgiant į šio klausimo skubumą, turėtų būti daroma išimtis prie Europos Sąjungos sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo pridėto Protokolo Nr. 1 dėl nacionalinių parlamentų vaidmens Europos Sąjungoje 4 straipsnyje nustatytam aštuonių savaičių laikotarpiui,
PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
1 straipsnis
1. Nukrypstant nuo Sutarties 28, 30 ir 110 straipsnių, Prancūzijai leidžiama iki 2020 m. gruodžio 31 d. priede pateikto sąrašo produktams, kurie atokiausiuose regionuose, kaip apibrėžta Sutarties 349 straipsnyje, Gvadelupoje, Prancūzijos Gvianoje, Martinikoje, Majote ir Reunjone gaminami vietoje, netaikyti doko mokesčio arba taikyti šį mokestį sumažintą.
Tas mokesčio netaikymas arba sumažinimas turi atitikti atitinkamų atokiausių regionų ekonominės ir socialinės plėtros strategiją, atsižvelgiant į jos pagrindus Sąjungos teisėje, ir padėti skatinti veiklą vietoje be neigiamos įtakos prekybos sąlygoms, kurios prieštarautų bendram interesui.
2. Atsižvelgiant į panašiems produktams ne iš atitinkamų atokiausių regionų taikomą apmokestinimo tarifą, dėl straipsnio 1 dalyje nurodytų mokesčio netaikymo arba sumažinimo susidaręs tarifo skirtumas negali būti didesnis kaip:
a)
10 procentinių punktų priedo A dalyje išvardytiems produktams;
b)
20 procentinių punktų priedo B dalyje išvardytiems produktams;
c)
30 procentinių punktų priedo C dalyje išvardytiems produktams.
Prancūzija įsipareigoja užtikrinti, kad priede išvardytiems produktams taikomas atleidimas nuo mokesčio arba mažesnis mokesčio tarifas neviršytų nuošimčio, kuris visiškai neišvengiamas siekiant išsaugoti, paskatinti ir plėtoti vietos ekonominės veiklos rūšis.
3. Prancūzija atleidžia nuo mokesčio tuos veiklos vykdytojus, kurių metinė apyvarta yra ne mažesnė negu 300 000 EUR, arba jiems nustato mažesnį mokesčio tarifą, kaip nurodyta 1 ir 2 dalyse. Veiklos vykdytojams, kurių metinė apyvarta yra mažesnė už tą ribą, doko mokestis netaikomas.
2 straipsnis
Prancūzijos institucijos taiko tą pačią, kaip ir vietoje pagamintiems produktams, apmokestinimo tvarką produktams, kuriems taikoma speciali tiekimo tvarka pagal Reglamento (ES) Nr. 228/2013 III skyrių.
3 straipsnis
1. Prancūzija nedelsdama praneša Komisijai apie 1 straipsnyje nurodytą apmokestinimo tvarką.
2. Prancūzija ne vėliau kaip 2017 m. gruodžio 31 d. pateikia Komisijai ataskaitą dėl 1 straipsnyje nurodytos apmokestinimo tvarkos taikymo, nurodydama taikytų priemonių poveikį ir jų indėlį išlaikant, skatinant ir plėtojant vietos ekonominės veiklos rūšis, atsižvelgiant į atokiausiems regionams iškylančius sunkumus.
Remdamasi ta ataskaita, Komisija pateikia Tarybai ataskaitą ir prireikus pasiūlymą pritaikyti šio sprendimo nuostatas.
4 straipsnis
Sprendimo 2004/162/EB 1 straipsnio 1 dalyje data „2014 m. gruodžio 31 d.“ pakeičiama data „2015 m. birželio 30 d.“.
5 straipsnis
1-3 straipsniai taikomi nuo 2015 m. liepos 1 d.
4 straipsnis taikomas nuo 2015 m. sausio 1 d.
6 straipsnis
Šis sprendimas skirtas Prancūzijos Respublikai.
Priimta Briuselyje 2014 m. gruodžio 17 d.