РЕГЛАМЕНТ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ (ЕС) № 1081/2012 НА КОМИСИЯТА
от 9 ноември 2012 година
за целите на Регламент (ЕО) № 116/2009 на Съвета относно износа на паметници на културата
(кодифициран текст)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Регламент (ЕО) № 116/2009 на Съвета от 18 декември 2008 г. относно износа на паметници на културата (1), и по-специално член 7 от него,
като има предвид, че:
(1)
Регламент (ЕИО) № 752/93 на Комисията от 30 март 1993 г. за установяване на разпоредби за прилагането на Регламент (ЕИО) № 3911/92 на Съвета относно износа на паметници на културата (2) е бил неколкократно и съществено изменян (3). С оглед постигане на яснота и рационалност посоченият регламент следва да бъде кодифициран.
(2)
Необходими са разпоредби за прилагането на Регламент (ЕО) № 116/2009, който предвижда, inter alia, установяването на система за разрешаване на износа на определени категории паметници на културата, изброени в приложение I към въпросния регламент.
(3)
За да се гарантира, че разрешенията за износ, предвидени в посочения регламент, са уеднаквени, са необходими правила относно попълването, издаването и използването на формуляр. За тази цел следва да се установи образец на разрешението.
(4)
С цел да се премахне ненужната административна работа, е необходима концепция за отворени разрешения за временен износ на паметници на културата от отговорни лица или организации за използване и/или за изложби в трети страни.
(5)
Държавите-членки, които желаят да се възползват от тези облекчения, следва да могат да осъществяват това във връзка със своите собствени паметници на културата, лица и организации. Условията, които следва да бъдат изпълнени, ще се различават в рамките на различните държави-членки. Държавите-членки следва да могат да преценяват небходимостта от използването на отворени разрешения и да определят условията по издаването им.
(6)
Разрешенията за износ следва да бъдат на един от официалните езици на Съюза.
(7)
Мерките, предвидени в настоящия регламент, са в съответствие със становището на комитета, посочен в член 8 от Регламент (ЕО) № 116/2009,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
РАЗДЕЛ I
ФОРМУЛЯР НА РАЗРЕШЕНИЕТО
Член 1
1. Въвеждат се три вида разрешения за износ на паметници на културата, които се издават и използват в съответствие с Регламент (ЕО) № 116/2009, както и с настоящия регламент:
а)
стандартно разрешение;
б)
специфично отворено разрешение;
в)
общо отворено разрешение.
2. Използването на разрешения за износ по никакъв начин не засяга задълженията, свързани с формалностите по износа или свързаните с тях документи.
3. Формулярите на разрешенията за износ се предоставят при поискване от компетентния орган или органи, посочени в член 2, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 116/2009.
Член 2
1. Стандартно разрешение обикновено се използва за всеки износ, който е предмет на Регламент (ЕО) № 116/2009.
Въпреки това всяка отделна държава членка може да реши дали да издава или не специфични или общи отворени разрешения, които могат да се използват, когато са изпълнени специфичните условия, свързани с тях, определени в членове 10 и 13.
2. Специфично отворено разрешение се издава за повтарящ се временен износ на определен паметник на културата от конкретно лице или организация съгласно член 10.
3. Общо отворено разрешение се издава за временен износ на паметници на културата, които са част от постоянна колекция на музей или на друга институция съгласно член 13.
4. Държава членка може да отмени по всяко време специфично или общо отворено разрешение, ако не са изпълнени условията, при които то е издадено. Тя незабавно информира Комисията, ако въпросното разрешение не е получено обратно и би могло да се използва неправомерно. Комисията информира незабавно останалите държави-членки.
5. Държавите-членки могат да въведат разумни мерки, които считат за необходими на своя територия, за осъществяването на наблюдение върху използването на издадените от тях отворени разрешения.
РАЗДЕЛ II
СТАНДАРТНО РАЗРЕШЕНИЕ
Член 3
1. Стандартните разрешения се издават върху формуляр, чийто образец се съдържа в приложение I. Използваната за формуляра хартия е бяла, без механични примеси, обработена за писане и не по-лека от 55 g/m2.
2. Форматът на формуляра е 210 × 297 mm.
3. Формулярите се изготвят в печатен или електронен вид и се попълват на официалния език на Съюза, определен от компетентните органи на издаващата държава членка.
Компетентните органи на държавата членка, в която се представя формулярът, могат да поискат той да бъде преведен на езика или на един от официалните езици на тази държава членка. В този случай разходите, свързани с превода, са за сметка на титуляря на разрешението.
4. Държавите-членки са отговорни:
а)
да отпечатат формулярите, на които трябва да са отбелязани името и адресът на печатницата или идентификационен знак;
б)
да вземат всички необходими мерки с цел да се избегне подправянето на формулярите. Средствата за идентификация, въведени с тази цел от държавите-членки, се изпращат на Комисията, за да бъдат информирани за тях компетентните органи на останалите държави-членки.
5. За предпочитане е формулярът да се попълва по механичен или електронен път. Въпреки това той може да се попълни четливо на ръка; в последния случай той се попълва с печатни главни букви и с химикал.
Какъвто и да е използваният начин, формулярът не трябва да съдържа изтривания, задрасквания или други промени.
Член 4
1. Без да се засяга параграф 3, отделно разрешение за износ се издава за всяка пратка паметници на културата.
2. За целите на параграф 1 пратка може да означава един паметник на културата или няколко паметника на културата.
3. Когато пратката се състои от няколко паметника на културата, компетентните органи са тези, които решават дали трябва да се издаде едно или няколко разрешения за износ във връзка с тази пратка.
Член 5
Формулярът съдържа три екземпляра:
а)
един екземпляр, отбелязан с № 1, който представлява заявлението;
б)
един екземпляр, отбелязан с № 2, предназначен за титуляря;
в)
един екземпляр, отбелязан с № 3, предназначен за връщане на издаващия орган.
Член 6
1. Заявителят попълва клетки 1, 3, 6 - 21, 24, и ако е необходимо, 25 от заявлението и другите екземпляри, с изключение на клетката или клетките, чието предварително отпечатване е разрешено.
Въпреки това държавите-членки могат да предвидят да се попълва само заявлението.
2. Към заявлението трябва да бъдат приложени:
а)
документация, предоставяща всички необходими сведения за паметника/паметниците на културата и неговия/техния законен статус към момента на подаване на заявлението, когато е подходящо - чрез всякакви доказателствени документи (фактури, експертизи и др.);
б)
автентична снимка или, когато е подходящо и по преценка на компетентните органи, черно-бели или цветни снимки (най-малко с размери 8 × 12 cm) на въпросните паметници на културата.
Това изискване може да се замени, когато е подходящо и по преценка на компетентните органи, с подробен списък на паметниците на културата.
3. Компетентните органи могат, с оглед на издаването на разрешението за износ, да поискат физическото представяне на изнасяните паметници на културата.
4. Разходите, възникнали от прилагането на параграфи 2 и 3, са за сметка на заявителя на разрешението за износ.
5. За да може да бъде издадено разрешение за износ, надлежно попълненият формуляр се представя на компетентните органи, определени от държавите членки съгласно член 2, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 116/2009. Когато органът издаде разрешението за износ, екземпляр № 1 от формуляра се запазва от него, а останалите екземпляри се връщат на титуляря на разрешението за износ или на негов упълномощен представител.
Член 7
Към декларацията за износ се прилагат следните документи:
а)
екземплярът, предназначен за титуляря;
б)
екземплярът, предназначен за връщане на издаващия орган.
Член 8
1. Митническото учреждение, отговорно за обработката на декларацията за износ, се уверява, че вписванията в декларацията за износ или, ако се използва, АТА карнета съответстват на вписванията в разрешението за износ и позоваването на разрешението за износ е вписано в клетка 44 от декларацията за износ или във волета на АТА карнета.
То предприема необходимите мерки за целите на идентификацията. Те могат да се състоят в поставянето на пломба или печат на митническото учреждение. Екземплярът на разрешението за износ, който трябва да се върне на издаващия орган, се прилага към екземпляр № 3 на единния административен документ.
2. След попълване на клетка 23 в екземпляри № 2 и 3 митническото учреждение, оправомощено да приеме декларацията за износ, връща на декларатора или на негов упълномощен представител екземпляра, предназначен за титуляря.
3. Екземплярът на разрешението, който трябва да се върне на издаващия орган, трябва да придружава пратката до митническото учреждение, където пратката напуска митническата територия на Съюза.
Митническото учреждение поставя своя печат в клетка 26 от формуляра и го връща на издаващия орган.
Член 9
1. Срокът на валидност на разрешенията за износ не може да надхвърля дванадесет месеца, считано от датата на издаване.
2. В случай на заявление за временно изнасяне компетентните органи могат да определят срока, в рамките на който паметниците на културата трябва да бъдат реимпортирани в издаващата държава членка.
3. Когато срокът на валидност на дадено разрешение за износ изтече, без то да е било използвано, титулярят незабавно връща екземплярите, които се намират в негово притежание, на издаващия орган.
РАЗДЕЛ III
СПЕЦИФИЧНИ ОТВОРЕНИ РАЗРЕШЕНИЯ
Член 10
1. Специфично отворено разрешение може да се издава за определен паметник на културата, за който съществува вероятност да бъде предмет на повтарящ се временен износ от Съюза за използване и/или за изложба в трета страна. Паметникът на културата трябва да е притежание или в законово владение от лицето или организацията, които го използват и/или излагат.
2. Разрешението може да се издава само когато органите са убедени, че въпросното лице или организация предоставят всички гаранции, счетени за необходими, за да се върне паметникът в Съюза в добро състояние, както и че паметникът може да бъде описан или маркиран по такъв начин, че да няма никакво съмнение към момента на временния износ, че паметникът, който се изнася, е същият, описан в специфичното отворено разрешение.
3. Разрешението не може да е валидно за период, по-дълъг от пет години.
Член 11
Разрешението се представя заедно с писмената декларация за износ или при поискване в други случаи на проверка при износа на придружаваните от него паметници на културата.
Компетентните органи на държавата членка, където се представя разрешението, могат да изискат превода му на езика или на един от официалните езици на тази държава членка. В този случай разходите, свързани с превода, се поемат от титуляря на разрешението.
Член 12
1. Митническото учреждение, оправомощено да приеме декларацията за износ, се уверява, че представените паметници са описаните в разрешението за износ и че това разрешение е вписано в клетка 44 от декларацията за износ, ако се изисква писмена декларация.
2. Когато се изисква писмена декларация за износ, разрешението трябва да е прикрепено към екземпляр № 3 на единния административен документ и да придружава паметника до митническото учреждение, където паметникът напуска митническата територия на Съюза. Когато на износителя или на неговия представител се връчи екземпляр № 3 на единния административен документ, разрешението също му се предоставя за използване впоследствие при необходимост.
РАЗДЕЛ IV
ОБЩИ ОТВОРЕНИ РАЗРЕШЕНИЯ
Член 13
1. Общите отворени разрешения могат да се издават на музеи или други институции за временен износ на паметници, включени в постоянната им колекция, за които съществува верояност да бъдат предмет на повтарящ се временен износ от Съюза за излагане в трета страна.
2. Разрешение може да се издава само когато компетентните органи са убедени, че институцията предоставя всички гаранции, счетени за необходими, за да се върне паметникът в Съюза в добро състояние. Разрешението може да се използва за всякаква комбинация от паметници, част от постоянната колекция, всеки път когато се осъществява временен износ. Допуска се използването му за групи от различни комбинации паметници, било последователно или едновременно.
3. Разрешението не може да е валидно за период, по-дълъг от пет години.
Член 14
Разрешението се представя заедно с декларацията за износ.
Компетентните органи на държавата членка, където се представя разрешението, могат да изискат превода му на езика или на един от официалните езици на тази държава членка. В този случай разходите, свързани с превода, се поемат от титуляря на разрешението.
Член 15
1. Митническото учреждение, оправомощено да приеме декларацията за износ, се уверява, че разрешението за износ се представя заедно със списък на паметниците, които се изнасят, и че същите са описани в декларацията за износ. Списъкът се представя на бланка на въпросната институция и всяка страница се подписва от едно от лицата от институцията, посочени в разрешението. Освен това всяка страница се подпечатва с печата на институцията, така както е поставен върху разрешението. Разрешението се вписва в клетка 44 от декларацията за износ.
2. Разрешението се прикрепя към екземпляр № 3 на единния административен документ и трябва да придружава пратката до митническото учреждение, където пратката напуска митническата територия на Съюза. Когато на износителя или на неговия представител се предостави екземпляр № 3 на единния административен документ, разрешението също му се предоставя за използване впоследствие при необходимост.
РАЗДЕЛ V
ОБРАЗЦИ НА ОТВОРЕНИТЕ РАЗРЕШЕНИЯ
Член 16
1. Специфичните отворени разрешения се издават върху формуляр, чийто образец е посочен в приложение II.
2. Общите отворени разрешения се издават върху формуляр, чийто образец е посочен в приложение III.
3. Формулярът на разрешението се изготвя в печатен или електронен вид на един или повече от официалните езици на Съюза.
4. Форматът на разрешението е 210 × 297 mm. Допустимо е отклонение до минус 5 mm или плюс 8 mm по дължината на листа.
Използваната хартия е бяла, без механични примеси, обработена за писане и не по-лека от 55 g/m2. Фонът ѝ се състои от светлосиня плетеница, която разкрива подправяне, извършено по механичен или химически път.
5. Вторият екземпляр на разрешението, който е без плетеница, е предназначен единствено за използване от износителя или за неговия архив.
Формулярът на заявлението, който трябва да се използва, се определя от съответната държава членка.
6. Държавите-членки могат да си запазят правото да отпечатват сами формулярите на разрешението или да възложат отпечатването им на одобрени печатници. В последния случай всеки формуляр трябва да съдържа препратка към това одобрение. Всеки формуляр трябва да съдържа името и адреса на печатницата или знак, с който печатницата може да бъде идентифицирана. Освен това той трябва да съдържа и сериен номер, отпечатан или поставен с печат, с който може да бъде идентифициран.
7. Държавите-членки са отговорни за предприемането на всички мерки, необходими за предотвратяване на подправянето на разрешенията.
Средствата за идентификация, въведени с тази цел от държавите-членки, се изпращат на Комисията, за да бъдат информирани за тях компетентните органи на останалите държави членки.
8. Разрешенията се попълват по механичен или електронен начин. При изключителни обстоятелства могат да се попълват с черен химикал с главни печатни букви.
Те не могат да съдържат изтривания, задрасквания или други промени.
РАЗДЕЛ VI
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 17
Регламент (ЕИО) № 752/93 се отменя.
Позоваванията на отменения регламент се считат за позовавания на настоящия регламент и се четат съгласно таблицата на съответствието в приложение V.
Член 18
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Брюксел на 9 ноември 2012 година.
KOMISIJOS ĮGYVENDINIMO REGLAMENTAS (ES) Nr. 1081/2012
2012 m. lapkričio 9 d.
skirtas Tarybos reglamentui (EB) Nr. 116/2009 dėl kultūros vertybių eksporto
(kodifikuota redakcija)
EUROPOS KOMISIJA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo,
atsižvelgdama į 2008 m. gruodžio 18 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 116/2009 dėl kultūros vertybių eksporto (1), ypač į jo 7 straipsnį,
kadangi:
(1)
1993 m. kovo 30 d. Komisijos reglamentas (EEB) Nr. 752/93, išdėstantis nuostatas dėl Tarybos reglamento (EEB) Nr. 3911/92 dėl kultūros vertybių eksporto įgyvendinimo (2), buvo keletą kartų iš esmės keičiamas (3). Siekiant aiškumo ir racionalumo minėtas reglamentas turėtų būti kodifikuotas;
(2)
būtina nustatyti Reglamento (EB) Nr. 116/2009, inter alia, numatančio sukurti tam tikrų to reglamento I priede išvardytų kultūros vertybių eksporto sistemą, įgyvendinimo nuostatas;
(3)
norint užtikrinti, kad minėtame reglamente nustatytos eksporto licencijos būtų vienodos, būtina išdėstyti jų blankų parengimą, išdavimą ir naudojimą reglamentuojančias taisykles. Tam turėtų būti parengtas licencijos pavyzdys;
(4)
siekiant panaikinti nereikalingą administracinį darbą, reikia nustatyti atvirųjų licencijų sąvoką atsakingų asmenų ar organizacijų laikinam kultūros vertybių, kurios skirtos naudoti ir (arba) eksponuoti trečiosiose šalyse, eksportui;
(5)
valstybėms narėms, kurios nori pasinaudoti tokiomis licencijomis, turėtų būti suteikta galimybė tai padaryti savo kultūros vertybių, asmenų ir organizacijų atžvilgiu. Sąlygos, kurias būtina įvykdyti, skirtingose valstybėse narėse skirsis. Valstybėms narėms turėtų būti suteikta galimybė pasirinkti, ar naudoti atvirąsias licencijas, ar ne, ir nustatyti jų išdavimo sąlygas;
(6)
eksporto licencijos turėtų būti parengtos viena iš oficialių Sąjungos kalbų;
(7)
šiame reglamente numatytos priemonės atitinka Reglamento (EB) Nr. 116/2009 8 straipsnyje nurodyto komiteto nuomonę,
PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ:
I SKIRSNIS
LICENCIJOS BLANKAS
1 straipsnis
1. Yra trys rūšys kultūros vertybių eksporto licencijų, kurios išduodamos ir naudojamos Reglamente (EB) Nr. 116/2009 ir šiame įgyvendinimo reglamente nustatyta tvarka:
a)
standartinė licencija;
b)
speciali atviroji licencija;
c)
bendra atviroji licencija.
2. Eksporto licencijų naudojimas jokiu būdu neturi poveikio įsipareigojimams, kurie susiję su eksporto formalumais ar reikalaujamais dokumentais.
3. Eksporto licencijos blankai pateikiami Reglamento (EB) Nr. 116/2009 2 straipsnio 2 dalyje nurodytos kompetentingos institucijos ar institucijų prašymu.
2 straipsnis
1. Standartinė licencija paprastai naudojama kiekvienam objektui, kuriam taikomas Reglamentas (EB) Nr. 116/2009.
Tačiau kiekviena suinteresuota valstybė narė pati gali nuspręsti, ar ji nori išduoti specialią arba bendrą atvirąją licenciją, kurią būtų galima naudoti vietoje standartinės, jeigu įvykdyti konkretūs 10 ir 13 straipsniuose jiems nustatyti reikalavimai, ar ne.
2. Speciali atviroji licencija taikoma pakartotinai laikinai eksportuojamai konkrečiai kultūros vertybei, kurią eksportuoja konkretus asmuo ar organizacija, kaip nustatyta 10 straipsnyje.
3. Bendra atviroji licencija taikoma kiekvienai laikinai eksportuojamai kultūros vertybei, kuri yra muziejaus ar kitos institucijos nuolatinės kolekcijos dalis, kaip nustatyta 13 straipsnyje.
4. Valstybė narė bet kada gali atšaukti bet kurią specialią ar bendrą atvirąją licenciją, jeigu nebevykdomos sąlygos, kuriomis ji buvo išduota. Ji nedelsdama informuoja apie tai Komisiją, jeigu išduota licencija nebuvo susigrąžinta ir ja gali būti piktnaudžiaujama. Komisija nedelsdama informuoja apie tai kitas valstybes nares.
5. Valstybės narės gali pradėti taikyti bet kurias priimtinas priemones, kurias jos mano esant reikalingas savo nacionalinėje teritorijoje, kad būtų prižiūrima, kaip naudojamos jų atvirosios licencijos.
II SKIRSNIS
STANDARTINĖ LICENCIJA
3 straipsnis
1. Standartinės licencijos blanko pavyzdys pateiktas I priede. Blankai spausdinami baltame jokių mechaninių medienos masės priedų neturinčiame popieriuje, skirtame rašyti ir sveriančiame ne mažiau kaip 55 g/m2.
2. Blanko formatas yra 210 × 297 mm.
3. Blankai spausdinami arba gaminami elektroniniu būdu ir užpildomi ta oficialia Sąjungos kalba, kurią nustato licenciją išduodančios valstybės narės kompetentingos institucijos.
Valstybės narės, kurioje licencija pateikiama, kompetentingos institucijos gali paprašyti išversti ją į tos valstybės narės kalbą arba į vieną iš valstybinių kalbų. Šiuo atveju vertimo išlaidas apmoka licencijos turėtojas.
4. Valstybės narės yra atsakingos už:
a)
blankų spausdinimą nurodant juose spaustuvės pavadinimą ir adresą arba identifikuojantį ženklą;
b)
visas priemones, reikalingas, kad būtų išvengta blankų klastojimo. Apie tam tikslui patvirtintas identifikavimo priemones valstybės narės praneša Komisijai, kad būtų informuotos kitų valstybių narių kompetentingos institucijos.
5. Pageidautina blankus užpildyti mechaniniu arba elektroniniu būdu. Tačiau paraišką galima užpildyti įskaitomai ranka; šiuo atveju rašoma rašalu spausdintinėmis didžiosiomis raidėmis.
Bet kokiu būdu užpildant blankus neleistina įrašų trinti, taisyti ar kitaip keisti.
4 straipsnis
1. Nepažeidžiant 3 dalies, kiekvienai kultūros vertybių siuntai išduodama atskira eksporto licencija.
2. 1 dalyje siunta - tai arba pavienis kultūros objektas, arba keletas kultūros objektų.
3. Jeigu siuntą sudaro keletas kultūros objektų, kompetentingos institucijos savo nuožiūra sprendžia, kiek eksporto licencijų - vieną ar keletą - reikia išduoti tai siuntai.
5 straipsnis
Licencijos blanką sudaro trys lapai:
a)
lapas, pažymėtas Nr. 1, yra paraiška;
b)
lapas, pažymėtas Nr. 2, yra skirtas turėtojui;
c)
lapas, pažymėtas Nr. 3, grąžinamas išdavusiai institucijai.
6 straipsnis
1. Pareiškėjas pildo pareiškimo ir kitų lapų 1, 3, 6-21, 24 ir, jei reikia, 25 langelius, išskyrus atvejus, kai leidžiamas langelio ar langelių išankstinis spausdinimas.
Tačiau valstybės narės gali nustatyti, kad reikia pildyti tiktai paraišką.
2. Prie paraiškos turi būti pridedama:
a)
dokumentai su visa reikiama informacija apie kultūros objektą (objektus) ir jo (jų) teisinį statusą paraiškos pateikimo metu ir bet kokie pagrindžiantys dokumentai (sąskaitos faktūros, ekspertų vertinimai ir kt.), jei reikia;
b)
tų kultūros vertybių tinkamai patvirtinto autentiškumo nuotrauka arba kompetentingų institucijų nuožiūra nespalvotos arba spalvotos nuotraukos (ne mažesnio kaip 8 × 12 cm formato).
Prireikus kompetentingų institucijų nuožiūra šis reikalavimas gali būti pakeistas išsamiu kultūros vertybių sąrašu.
3. Kompetentingos institucijos, kad išduotų eksporto licenciją, gali reikalauti fiziškai pateikti numatytas eksportuoti kultūros vertybes.
4. Visas išlaidas, turėtas taikant šio straipsnio 2 ir 3 dalis, apmoka dėl eksporto licencijos besikreipiantis pareiškėjas.
5. Tinkamai užpildytas blankas eksporto licencijai gauti pagal Reglamento (EB) Nr. 116/2009 2 straipsnio 2 dalį pateikiamas valstybių narių paskirtoms kompetentingoms institucijoms. Šiai institucijai išdavus eksporto licenciją, 1 lapas saugomas šioje institucijoje, o kiti lapai grąžinami eksporto licencijos turėtojui arba jo įgaliotam atstovui.
7 straipsnis
Kartu su eksporto deklaracija pateikiami šie dokumentai:
a)
lapas, skirtas turėtojui;
b)
lapas, grąžinamas išdavusiai institucijai.
8 straipsnis
1. Už eksporto deklaracijos tvarkymą atsakinga muitinės įstaiga užtikrina, kad eksporto deklaracijoje arba, jei reikia, ATA knygelėje išvardyti informacijos punktai atitiktų eksporto licencijoje pateiktuosius ir kad eksporto deklaracijos 44 langelyje arba ATA knygelės šaknelėje būtų nurodyta ta eksporto licencija.
Muitinė identifikavimo tikslais imasi tinkamų priemonių. Viena iš tokių priemonių gali būti tvirtinimas muitinės antspaudu arba spaudu. Eksporto licencijos blanko lapas, kuris turi būti grąžinamas išdavusiai institucijai, segamas prie bendrojo administracinio dokumento 3 egzemplioriaus.
2. Užpildžiusi 23 langelį 2 ir 3 lapuose, priimti eksporto deklaraciją įgaliota muitinės įstaiga pareiškėjui skirtą lapą grąžina deklaraciją užpildžiusiam asmeniui arba jo įgaliotam atstovui.
3. Licencijos blanko lapas, kuris turi būti grąžinamas išdavusiai institucijai, turi lydėti siuntą iki muitinės, esančios išvykimo iš Sąjungos muitų teritorijos punkte.
Licencijos blanko 26 langelyje muitinės pareigūnas deda savo antspaudą ir grąžina šį blanką išdavusiai institucijai.
9 straipsnis
1. Eksporto licencija galioja ne ilgiau kaip dvylika mėnesių nuo jos išdavimo.
2. Paraiškai dėl laikino kultūros vertybių eksporto kompetentingos institucijos gali nustatyti, per kiek laiko tos vertybės turi būti grąžintos į licenciją išdavusią valstybę narę.
3. Jei eksporto licencijos galiojimo laikas baigiasi licencijos nepanaudojus, licencijos turėtojas privalo nedelsiant grąžinti turimus lapus jį išdavusiai institucijai.
III SKIRSNIS
SPECIALIOS ATVIROSIOS LICENCIJOS
10 straipsnis
1. Specialios atvirosios licencijos gali būti išduotos specialiai kultūros vertybei, kuri gali būti reguliariai laikinai eksportuojama iš Sąjungos naudoti ir (arba) eksponuoti trečiojoje šalyje. Kultūros vertybė turi priklausyti konkrečiam asmeniui ar organizacijai, kuri vertybę naudoja ir (arba) eksponuoja, arba būti teisėtai jų laikoma.
2. Licencija gali būti išduota tik institucijoms įsitikinus, jog atitinkamas asmuo ar organizacija teikia visas garantijas, kad vertybė į Sąjungą būtų grąžinta geros būklės ir kad ji būtų aprašyta ar pažymėta taip, kad laikinai eksportuojant nekiltų abejonių, jog eksportuota vertybė yra ta, kuri aprašyta specialioje atvirojoje licencijoje.
3. Licencija galioja ne ilgiau kaip penkerius metus.
11 straipsnis
Licencija pateikiama raštiškai eksporto deklaracijai patvirtinti arba jį reikia turėti, kad būtų galima pateikti kitais atvejais paprašius kartu su kultūros vertybėmis patikrinti.
Valstybės narės, kurioje licencija pateikiama, kompetentingos institucijos gali paprašyti išversti jį į tos valstybės narės kalbą arba vieną iš valstybinių kalbų. Tokiu atveju vertimo išlaidas apmoka licencijos turėtojas.
12 straipsnis
1. Muitinė, įgaliota priimti eksporto deklaraciją, užtikrina, kad pateiktos vertybės yra tos pačios, kurios aprašytos eksporto licencijoje, ir nuoroda į tą licenciją daroma eksporto deklaracijos 44 langelyje, jeigu reikalinga raštiška deklaracija.
2. Jeigu raštiška deklaracija yra reikalinga, licencija turi būti pridėta prie bendrojo administracinio dokumento 3 egzemplioriaus ir lydėti vertybes iki muitinės, esančios išvykimo iš Sąjungos muitų teritorijos punkte. Jeigu bendrojo administracinio dokumento 3 egzempliorius atiduodamas eksportuotojui arba jo atstovui, jam suteikiama ir galimybė pasinaudoti licencija ir kitą kartą.
IV SKIRSNIS
BENDROS ATVIROSIOS LICENCIJOS
13 straipsnis
1. Bendros atvirosios licencijos gali būti išduotos muziejams ar kitoms institucijoms laikinai eksportuoti nuolatinei jų kolekcijai priklausančias vertybes, kurios gali būti reguliariai laikinai eksportuojamos iš Sąjungos eksponuoti trečiojoje šalyje.
2. Licencija gali būti išduota tik kompetentingoms institucijoms įsitikinus, jog institucija teikia visas garantijas, kad vertybė į Sąjungą būtų grąžinta geros būklės. Licencija gali būti taikoma bet kuriai vienai laikinai eksportuojamai nuolatinės kolekcijos vertybių grupei. Ji gali būti taikoma įvairių vertybių, kurios eksportuojamos viena po kitos ar tuo pačiu metu, grupėms.
3. Licencija galioja ne ilgiau kaip penkerius metus.
14 straipsnis
Licencija pateikiama eksporto deklaracijai patvirtinti.
Valstybės narės, kurioje licencija pateikiama, kompetentingos institucijos gali paprašyti išversti ją į tos valstybės narės kalbą arba vieną iš valstybinių kalbų. Tokiu atveju vertimo išlaidas apmoka licencijos turėtojas.
15 straipsnis
1. Muitinė, įgaliota priimti eksporto deklaraciją, užtikrina, kad licencija būtų pateikta kartu su eksportuojamų vertybių, kurios aprašytos ir eksporto deklaracijoje, sąrašu. Sąrašas turi būti institucijos firminiame blanke, o kiekvieną puslapį pasirašo vienas iš licencijoje nurodytų institucijos asmenų. Kiekviename puslapyje dedamas institucijos antspaudas, kuris yra ir licencijoje. Nuoroda į licenciją turi būti padaryta eksporto deklaracijos 44 langelyje.
2. Licencija pridedama prie bendrojo administracinio dokumento 3 egzemplioriaus ir turi lydėti siuntą iki muitinės, esančios išvykimo iš Sąjungos muitų teritorijos punkte. Jeigu bendrojo administracinio dokumento 3 egzempliorius atiduodamas eksportuotojui arba jo atstovui, jam suteikiama ir galimybė pasinaudoti licencija ir kitą kartą.
V SKIRSNIS
ATVIRŲ LICENCIJŲ BLANKAI
16 straipsnis
1. Specialių atvirųjų licencijų blanko pavyzdys pateiktas II priede.
2. Bendrų atvirųjų licencijų blanko pavyzdys pateiktas III priede.
3. Licencijos blankas spausdinamas arba gaminamas elektroniniu būdu viena ar keliomis oficialiomis Sąjungos kalbomis.
4. Licencijos blanko formatas yra 210 × 297 mm. Blankas gali būti trumpesnis ne daugiau kaip 5 mm ir ilgesnis ne daugiau kaip 8 mm.
Blankai spausdinami baltame jokių mechaninių medienos masės priedų neturinčiame popieriuje, skirtame rašyti ir sveriančiame ne mažiau kaip 55 g/m2. Blanke yra šviesiai mėlynos spalvos ornamentas, kad mechaninėmis ar cheminėmis priemonėmis būtų galima nustatyti klastotę.
5. Antrasis licencijos lapas, kuriame nėra ornamento, skirtas tik eksportuotojui ar įrašams.
Paraiškos blanko formą nustato atitinkama valstybė narė.
6. Valstybės narės pasilieka teisę spausdinti licencijos blankus arba užsakyti, kad juos spausdintų patvirtinta spaustuvė. Pastaruoju atveju kiekviename blanke turi būti nuoroda į tokį patvirtinimą.
Kiekviename blanke turi būti nurodytas spaustuvės pavadinimas ir adresas arba spaustuvės ženklas, pagal kurį būtų galima identifikuoti spaustuvę. Be to, blanke turi būti išspausdintas arba įspaustas serijos numeris, pagal kurį jį būtų galima identifikuoti.
7. Valstybės narės atsako už visas priemones, reikalingas licencijų klastotėms išvengti.
Apie tam tikslui patvirtintas identifikavimo priemones valstybės narės praneša Komisijai, kad būtų informuotos kitų valstybių narių kompetentingos institucijos.
8. Blankai pildomi mechaniniu arba elektroniniu būdu. Išimties tvarka jie gali būti pildomi juodu tušiniu rašikliu spausdintinėmis didžiosiomis raidėmis.
Juose negalima trinti, taisyti ar kitaip keisti įrašų.
VI SKIRSNIS
BAIGIAMOSIOS NUOSTATOS
17 straipsnis
Reglamentas (EEB) Nr. 752/93 yra panaikinamas.
Nuorodos į panaikintą reglamentą laikomos nuorodomis į šį reglamentą ir skaitomos pagal V priede pateiktą atitikmenų lentelę.
18 straipsnis
Šis reglamentas įsigalioja dvidešimtą dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
Šis reglamentas yra privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse.
Priimta Briuselyje 2012 m. lapkričio 9 d.