РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 734/2013 НА СЪВЕТА
от 22 юли 2013 година
за изменение на Регламент (ЕО) № 659/1999 за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО
(текст от значение за ЕИП)
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 109 от него,
като взе предвид предложението на Европейската комисия,
като взе предвид становището на Европейския парламент,
като има предвид, че:
(1)
В контекста на цялостно модернизиране на правилата за държавна помощ с оглед както на изпълнението на стратегията за растеж „Европа 2020“ (1), така и за бюджетна консолидация, член 107 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС) следва да се прилага ефективно и еднакво в Съюза. Регламент (ЕО) № 659/1999 (2) кодифицира и засили предишната практика на Комисията за увеличаване на правната сигурност и за подкрепяне на развитието на политиката за държавна помощ в условия на прозрачност. При все това в светлината на опита, придобит от прилагането му, и на скорошни явления, като например разширяването на Съюза и икономическата и финансова криза, някои аспекти от Регламент (ЕО) № 659/1999 следва да бъдат изменени, за да може Комисията да бъде по-ефективна.
(2)
За да се оцени съвместимостта с вътрешния пазар на всяка неправомерна държавна помощ или такава, за която е отправено уведомление и за която Комисията има изключителна компетентност съгласно член 108 от ДФЕС, е уместно да се гарантира, че за целите на изпълнението на правилата за държавна помощ Комисията има правомощие да поиска цялата необходима пазарна информация от държава членка, предприятие или обединение от предприятия винаги, когато има съмнения относно съвместимостта на съответната мярка с правилата на Съюза и следователно е започнала официална процедура по разследване. По-специално Комисията следва да използва това свое правомощие в случаи, при които е необходима сложна оценка по същество. Когато взема решение дали да се възползва от това свое правомощие, Комисията следва да вземе предвид продължителността на предварителното разследване.
(3)
С цел оценяване на съвместимостта на мярка за помощ след започване на официалната процедура по разследване, по-конкретно по отношение на технически сложни случаи, подлежащи на оценка по същество, Комисията следва да може чрез обикновено искане или чрез решение да поиска от държава членка, предприятие или обединение от предприятия да предостави цялата пазарна информация, необходима за извършване на оценяването, ако информацията, предоставена от засегнатата държава членка в хода на предварителното разследване, не е достатъчна, като се вземе надлежно под внимание принципът на пропорционалност, в частност за малките и средните предприятия.
(4)
Предвид специалните отношения между бенефициентите на помощ и съответната държава членка, Комисията следва да може да изисква информация от даден бенефициент на помощ единствено със съгласието на съответната държава членка. Предоставянето на информация от бенефициент на мярка за помощ не представлява правно основание за двустранни преговори между Комисията и въпросния бенефициент.
(5)
Комисията следва да избере адресатите на исканията за информация въз основа на обективни критерии, съобразени с всеки отделен случай, като гарантира, че ако искането е адресирано до извадка от предприятия или обединения на предприятия, за всяка категория извадката от отговорилите на искането е представителна. Исканата информация следва да се състои по-конкретно от фактологична информация за дружеството и пазара и основан на факти анализ на функционирането на пазара.
(6)
В качеството си на инициатор на процедурата Комисията следва да има задължението да проверява както предаването на информация от страна на държавите членки, предприятията или обединенията на предприятия, така и декларираната поверителност на разкриваната информация.
(7)
Комисията следва да е в състояние да налага спазването на исканията за информация, отправени към всяко предприятие или обединение на предприятия, в зависимост от случая, посредством пропорционални глоби и периодични имуществени санкции. При определянето на размера на глобите и периодичните имуществени санкции Комисията следва да отчита надлежно принципите на пропорционалност и целесъобразност, особено по отношение на малките и средните предприятия. Правата на страните, от които е поискано да предоставят информация, следва да бъдат защитени, като им се дава възможността да изразят мненията си, преди да бъде взето решение за налагане на глоби или периодични имуществени санкции. В това отношение Съдът на Европейския съюз следва да има неограничена компетентност по отношение на такива глоби и периодични имуществени санкции по силата на член 261 от ДФЕС.
(8)
Като отчита надлежно принципите на пропорционалност и целесъобразност, Комисията следва да може да намали размера на периодичните имуществени санкции или да ги отмени напълно, когато адресатите на исканията предоставят поисканата информация, макар и след изтичането на крайния срок.
(9)
Глобите и периодичните имуществени санкции не са приложими за държави членки, тъй като те имат задължение да си сътрудничат лоялно с Комисията в съответствие с член 4 от Договора за Европейския съюз (ДЕС), както и да осигурят на Комисията цялата необходима информация, за да може тя да осъществява своите задължения съгласно Регламент (ЕО) № 659/1999.
(10)
За да бъдат обезпечени правата на защита на съответната държава членка, тя следва да получава копия от исканията за информация, изпратени до други държави членки, предприятия или обединения от предприятия и следва да може да представи становището си по получените коментари. Тя следва също да бъде информирана за имената на предприятията и обединенията от предприятия, доколкото тези субекти не са заявили основателен интерес тяхната самоличност да бъде защитена.
(11)
Комисията следва да вземе надлежно под внимание легитимния интерес на предприятията за опазването на техните търговски тайни. Тя следва да не бъде в състояние да използва поверителна информация, предоставена от отговорилите на искането и която не може да бъде събрана или направена анонимна по друг начин с никакво решение, освен ако предварително Комисията не е получила тяхното съгласие да разкрие информацията на въпросните държави членки.
(12)
В случаите, когато информацията, обозначена като поверителна, не е обхваната от задълженията за професионална тайна, е уместно да се установи механизъм, чрез който Комисията да може да реши относно степента, до която такава информация може да бъде разкрита. Всяко такова решение за отхвърляне на твърдение за поверителност на информация следва да съдържа срок, след който информацията да бъде разкрита, така че отговорилият да се възползва от всякаква съдебна защита, която е на негово разположение, включително всякаква междинна мярка.
(13)
Комисията следва да може по собствена инициатива да разгледа информация от всякакви източници за неправомерна помощ с цел да се гарантира спазването на член 108 от ДФЕС, и по-специално на задължението за уведомяване и за отлагателна клауза, предвидени в член 108, параграф 3 от ДФЕС, и да се оцени съвместимостта на дадена помощ с вътрешния пазар. В този контекст жалбите са основен източник на информация за откриване на нарушения на правилата на Съюза за държавна помощ.
(14)
За да се подобри качеството на подадените до Комисията жалби и в същото време да се увеличат прозрачността и правната сигурност, уместно е да се определят условията, на които една жалба следва да отговаря, за да предостави на Комисията информация по отношение на предполагаема неправомерна помощ и да се даде ход на предварителното разглеждане. Информация, предоставена, без да са изпълнени тези условия, следва да се третира като обща пазарна информация и не следва непременно да води до разследвания ex officio.
(15)
От жалбоподателите следва да се изисква да демонстрират, че са заинтересовани по смисъла на член 108, параграф 2 от ДФЕС и член 1, буква з) от Регламент (ЕО) № 659/1999. Те също следва да са задължени да предоставят определен обем информация под форма, която Комисията следва да е оправомощена да дефинира в разпоредба за прилагане. За да не бъдат разубедени евентуалните жалбоподатели, разпоредбата за прилагане следва да отчита, че изискванията за подаване на жалба от заинтересованата страна не следва да пораждат излишна тежест.
(16)
От съображения за правна сигурност е целесъобразно да се установят давностни срокове за налагането и изпълнението на глоби и периодични имуществени санкции.
(17)
За да се гарантира, че Комисията разглежда сходни случаи по последователен начин в целия вътрешен пазар, е целесъобразно да се допълнят съществуващите правомощия на Комисията, като се въведе специфично правно основание за започване на разследвания на сектори на икономиката или на определени инструменти за помощ в няколко държави членки. От съображения за пропорционалност и предвид голямата административна тежест, която произтича от подобни разследвания, проучвания на сектори следва да се извършват само ако наличната информация поражда основателни подозрения, че мерките за държавна помощ в даден сектор биха могли съществено да ограничат или опорочат конкуренцията в няколко държави членки или че съществуващите мерки за помощ за даден сектор в няколко държави членки не са или вече не са съвместими с вътрешния пазар. Такива проучвания ще дадат на Комисията възможност да се справи по ефективен и прозрачен начин с проблеми на хоризонталната държавна помощ и да получи предварителен цялостен поглед върху съответния сектор.
(18)
Последователността в прилагането на правилата за държавна помощ изисква също да се изградят механизми за сътрудничество между съдилищата на държавите членки и Комисията. Това сътрудничество се отнася за всички съдилища на държавите членки, които прилагат член 107, параграф 1 и член 108 от ДФЕС, независимо в какъв контекст. По-специално националните съдилища следва да имат възможност да се обръщат към Комисията за информация или за нейното мнение по въпроси, свързани с прилагането на правилата за държавна помощ. Комисията следва също да има възможност да изразява писмено или устно коментари в съдилищата, които са сезирани за прилагане на член 107, параграф 1 или член 108 от ДФЕС. Когато подпомага националните съдилища по тези въпроси, Комисията следва да действа в съответствие със задължението си да защитава обществения интерес.
(19)
Коментарите и становищата на Комисията следва да не засягат член 267 от ДФЕС и не са правно обвързващи за националните съдилища. Те следва да се подават в рамките на националните процесуални правила и практики, включително онези, които защитават правата на страните, при пълно зачитане на независимостта на националните съдилища. Коментарите, подадени от Комисията по нейна собствена инициатива, следва да се ограничават до случаи, които са от значение за последователното прилагане на член 107, параграф 1 или член 108 от ДФЕС, по-специално за случаи, които са от съществено значение за прилагането или по-нататъшното развитие на съдебната практика на Съюза в областта на държавната помощ).
(20)
В интерес на прозрачността и на правната сигурност информацията относно решенията на Комисията следва да бъде публична. Следователно е целесъобразно да се публикуват решенията за налагане на глоби или периодични санкционни плащания предвид факта, че засягат интересите на съответните източници. При публикуването на решенията си Комисията следва да спазва правилата за служебна тайна, включително и защитата на всяка поверителни информация и на личните данни, в съответствие с член 339 от ДФЕС.
(21)
Комисията в тясно сътрудничество с Консултативния комитет по държавните помощи следва да може да приема разпоредби за изпълнение, с които да установи подробни правила по отношение на формата, съдържанието и други критерии за жалбите, подадени в съответствие с Регламент (ЕО) № 659/1999.
(22)
Поради това Регламент (ЕО) № 659/1999 следва да бъде съответно изменен,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Регламент (ЕО) № 659/1999 се изменя, както следва:
1)
Заглавието на регламента се заменя със следното:
„РЕГЛАМЕНТ (ЕО) № 659/1999 НА СЪВЕТА ОТ 22 МАРТ 1999 ГОДИНА ЗА УСТАНОВЯВАНЕ НА ПОДРОБНИ ПРАВИЛА ЗА ПРИЛАГАНЕТО НА ЧЛЕН 108 ОТ ДОГОВОРА ЗА ФУНКЦИОНИРАНЕТО НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ“
2)
Заглавието на член 5 се заменя със следното:
„Искане за информация, отправено към нотифициращата държава членка“.
3)
Добавят се следните членове:
„Член 6а
Искане за информация, отправено към други източници
1. След откриване на официалната процедура по разследване, предвидена в член 6, по-конкретно за технически сложни случаи, подлежащи на оценка по същество, Комисията може да поиска от дадена държава членка, предприятие или обединение от предприятия да предоставят цялата пазарна информация, необходима на Комисията за извършване на оценяването на съответната мярка, ако информацията, предоставена от засегнатата държава членка в хода на предварителното разследване, не е достатъчна, като взема надлежно под внимание принципа на пропорционалност, особено по отношение на малките и средните предприятия.
2. Комисията може да поиска информация единствено:
а)
ако тя се ограничава до процедурите по официалното разследване, за които Комисията е констатирала, че до този момент са неефективни; и
б)
ако съответната държава членка е съгласна с искането, доколкото са засегнати бенефициенти на помощ.
3. Предприятията или обединенията на предприятия, предоставящи информация в отговор на искане на Комисията за пазарна информация съгласно параграфи 6 и 7, изпращат своя отговор едновременно на Комисията и на засегнатата държава членка, доколкото предоставяните документи не съдържат информация от поверителен характер за тази държава членка.
Комисията води и наблюдава предаването на информация между засегнатите държави членки, предприятията или обединенията на предприятия и проверява декларираната поверителност на предаваната информация.
4. Комисията може да поиска единствено информация, която е на разположение на държава членка, предприятие или обединение от предприятия, засегнати от искането.
5. Държавите членки предоставят поисканата информация въз основа на обикновено искане и в рамките на посочения от Комисията срок, който обикновено не следва да надхвърля един месец. Ако държава членка не предостави исканата информация в рамките на посочения срок или предостави непълна информация, Комисията изпраща напомняне.
6. Комисията може да поиска от предприятие или обединение от предприятия да предостави информация чрез обикновено искане. Когато изпраща обикновено искане за информация до предприятие или обединение от предприятия, Комисията посочва правното основание и целта на искането, уточнява каква информация се иска и определя пропорционален срок, в който трябва да се предостави информацията. Тя също така се позовава на глобите, предвидени в член 6б, параграф 1, за предоставяне на неточна или подвеждаща информация.
7. Комисията, с решение, може да поиска от предприятие или обединение от предприятия да предостави информация. Когато Комисията, с решение, иска от предприятие или обединение от предприятия да предостави информация, тя посочва правното основание, целта на искането, уточнява каква информация се иска и определя пропорционален срок, в който трябва да се предостави информацията. Тя също така се позовава на глобите, предвидени в член 6б, параграф 1, и посочва или налага периодичните имуществени санкции, предвидени в член 6б, параграф 2, както е уместно. В допълнение тя посочва правото на предприятието или обединението от предприятия решението да бъде преразгледано в Съда на Европейския съюз.
8. Когато прави искане по параграф 1 или 6 или приема решение по параграф 7, Комисията предоставя на засегнатата държава членка и копие от искането или решението. Комисията посочва критериите за избора на получателите на искането или решението.
9. Собствениците на предприятията или техните представители, или в случаите на юридически лица, дружества или обединения, които не са юридически лица - лицата, упълномощени да ги представляват по закон или по силата на техния учредителен акт, осигуряват от тяхно име поисканата или необходимата информация. Надлежно упълномощени лица могат да предават информацията от името на своите клиенти. Последните остават изцяло отговорни, в случай че предадената информация е неточна, непълна или подвеждаща.
Член 6б
Глоби и периодични имуществени санкции
1. Комисията може - ако бъде преценено, че това е нужно и пропорционално - с решение да наложи на предприятия или обединения от предприятия глоби, които не надхвърлят 1 % от общия оборот през предходната финансова година, когато те умишлено или поради груба небрежност:
а)
предоставят неточна или подвеждаща информация в отговор на искане, прието съгласно член 6а, параграф 6;
б)
предоставят неточна, непълна или подвеждаща информация в отговор на решение, прието съгласно член 6а, параграф 7, или не предоставят информация в рамките на определения краен срок.
2. Комисията може с решение да наложи на предприятия или обединения от предприятия периодични санкционни плащания, когато дадено предприятие или обединение от предприятия не предостави пълна и точна информация съгласно искането на Комисията, отправено с решение, прието по силата на член 6а, параграф 7.
Периодичните имуществени санкции не надхвърлят 5 % от средния дневен оборот на засегнатото предприятие или обединение през предходната финансова година, за всеки просрочен ден, изчислен от датата, установена в решението, докато то не предостави пълна и точна информация, поискана или изисквана от Комисията.
3. При определянето на размера на глобата или периодичните имуществени санкции се отчитат характерът, сериозността и продължителността на нарушението, като се вземат надлежно под внимание принципите на пропорционалност и целесъобразност, особено по отношение на малките и средните предприятия.
4. Когато предприятията или обединенията от предприятия са изпълнили задължението, с оглед на което са наложени периодичните имуществени санкции, Комисията може да намали окончателния размер на периодичните имуществени санкции в сравнение с определения в първоначалното решение за налагане на периодични имуществени санкции. Комисията може също да отмени всяка периодична имуществена санкция.
5. Преди да приеме решение в съответствие с параграф 1 или 2, Комисията определя окончателен краен срок от две седмици за получаване на липсващата информация за пазара от засегнатите предприятия и обединения от предприятия и им предоставя възможността да изложат своите становища.
6. Съдът на Европейския съюз има неограничена компетентност по смисъла на член 261 от ДФЕС да преразглежда глоби или периодични имуществени санкции, наложени от Комисията. Той може да отмени, намали или увеличи наложените глоби или периодични имуществени санкции.“
4)
В член 7 се добавят следните параграфи:
„8. Преди приемането на решение съгласно параграфи 2-5 Комисията предоставя на съответната държава членка възможността да изложи становището си във връзка с информацията, получена от Комисията и предоставена на съответната държава членка по силата на член 6а, параграф 3, в рамките на срок, който по правило не надхвърля един месец.
9. Комисията не използва поверителна информация, предоставена от отговорилите, която не може да бъде агрегирана или другояче анонимизирана, в което и да е от решенията, взети съгласно параграфи 2-5, освен ако не е получила тяхното съгласие за разкриване на тази информация на въпросните държави членки. Комисията може да приеме обосновано решение, което се нотифицира на въпросното предприятие или обединението от предприятия, с което се установява, че информацията предоставена от отговорилия и отбелязана като поверителна, не е защитена, и се определя дата, след която информацията ще бъде разкрита. Този срок не трябва да бъде по малък от един месец.
10. Комисията взема надлежно под внимание законния интерес на предприятията за опазването на техните търговски тайни и друга поверителна информация. Предприятие или обединение от предприятия, предоставящо информация по силата на член 6а и което не е бенефициент на помощ по разглежданата мярка, може да поиска на основание за потенциална вреда неговата самоличност да не се съобщава на съответната държава членка.“
5)
В член 10 параграфи 1 и 2 се заменят със следното:
„1. Без да се засяга член 20, Комисията може по собствена инициатива да разглежда информация от всякакъв източник по отношение на твърдяна неправомерна помощ.
Комисията разглежда своевременно всяка жалба, подадена от всяка заинтересована страна съгласно член 20, параграф 2, и прави необходимото засегнатата държава членка да бъде информирана подробно и редовно за напредъка и резултата от разглеждането.
2. Ако е необходимо, Комисията иска информация от съответната държава членка. Член 2, параграф 2 и член 5, параграфи 1 и 2 се прилагат mutatis mutandis.
След откриване на официалната процедура по разследване Комисията може също да поиска информация от всяка друга държава членка, предприятие или обединение от предприятия в съответствие с членове 6а и 6б, които се прилагат mutatis mutandis.“
6)
Добавя се следното заглавие на главата след член 14:
„ГЛАВА IIIА
ДАВНОСТНИ СРОКОВЕ“.
7)
Заглавието на член 15 се заменя със следното:
„Давностни срокове за възстановяване на помощта“.
8)
Вмъкват се следните членове:
„Член 15а
Давностни срокове за налагане на глоби и периодични имуществени санкции
1. Правомощията, предоставени на Комисията в съответствие с разпоредбите в член 6б, са предмет на давностен срок от три години.
2. Срокът, предвиден в параграф 1, започва да тече от деня на извършване на нарушението, посочено в член 6б. При все това, в случай на продължаващи или повтарящи се нарушения, срокът започва да тече от деня, в който нарушението се прекратява.
3. Всяко действие, предприето от страна на Комисията за целите на разследването или производството по отношение на нарушението, посочено в член 6б, прекъсва давностния срок за налагане на глоби или на периодични имуществени санкции, считано от датата, на която съответното предприятие или обединение от предприятия е уведомено за действието.
4. След всяко прекъсване започва да тече нов давностен срок. При все това давностният срок изтича най-късно на датата, на която е изтекъл период от шест години, без Комисията да е наложила глоба или периодична имуществена санкция. Този период се увеличава с времето, през което давностният срок е спрян в съответствие с параграф 5.
5. Давностният срок за налагане на глоби или периодични имуществени санкции се спира, докато решението на Комисията е предмет на висящо производство пред Съда на Европейския съюз.
Член 15б
Давностни срокове за налагане на глоби и периодични имуществени санкции
1. Правомощията на Комисията да привежда в изпълнение решения, приети съгласно член 6б, са предмет на давностен срок от пет години.
2. Срокът, предвиден в параграф 1, започва да тече в деня, в който решението, взето съгласно член 6б, става окончателно.
3. Давностният срок, предвиден в параграф 1, се прекъсва:
а)
с нотифициране за решение, с което се изменя първоначалният размер на глобата или на периодичната имуществена санкция или се отказва такова изменение;
б)
с всяко действие на Комисията или на държава членка, действаща по искане на Комисията, имащо за цел привеждане в изпълнение на плащането на глоба или на периодично санкционно плащане.
4. След всяко прекъсване започва да тече нов давностен срок.
5. Давностният срок, предвиден в параграф 1, се спира, докато:
а)
на отговорилия е разрешен срок за плащане;
б)
изпълнението на плащането е спряно съгласно решение на Съда на Европейския съюз.“
9)
Член 16 се заменя със следното:
„Член 16
Неправилно използване на помощ
Без да се засяга член 23, Комисията може, в случаи на злоупотреба с помощ, да започне официална процедура по разследване съгласно член 4, параграф 4. Членове 6, 6а, 6б, 7, 9 и 10, член 11, параграф 1 и членове 12-15 се прилагат mutatis mutandis.“
10)
В член 20 параграф 2 се заменя със следното:
„2. Всяка заинтересована страна може да подаде жалба, за да информира Комисията за твърдяна неправомерна помощ или за твърдяна злоупотреба с помощ. За тази цел заинтересованата страна надлежно попълва формуляр, установен с разпоредба за прилагане, посочена в член 27, и предоставя цялата задължителна информация съгласно формуляра.
Когато Комисията смята, че заинтересованата страна не е спазила задължителния формуляр за жалби или че фактите и правните въпроси, изтъкнати от заинтересованата страна, не предоставят достатъчни основания да се покаже въз основа на prima facie разглеждане на съществуването на неправомерна помощ или злоупотреба с помощ, тя информира за това заинтересованата страна и я кани да предостави коментари в рамките на посочен срок, който по правило не надхвърля един месец. Ако заинтересованата страна не успее да предостави становището си в рамките на посочения срок, се смята, че жалбата е била оттеглена. Когато дадена жалба бъде сметната за оттеглена, Комисията уведомява за това засегнатата държава членка.
Комисията изпраща до жалбоподателя копие от решението по даден случай, засягащо предмета на жалбата.“
11)
След член 20 се вмъква следната глава:
„ГЛАВА VIА
РАЗСЛЕДВАНЕ ПО СЕКТОРИ НА ИКОНОМИКАТА И ПО ИНСТРУМЕНТИ ЗА ПОМОЩ
Член 20а
Разследване по сектори на икономиката и по инструменти за помощ
1. Когато наличната информация поражда основателно подозрение, че мерките за държавна помощ в конкретен сектор или въз основа на конкретен инструмент за помощ могат да ограничат или нарушат конкуренцията на вътрешния пазар в няколко държави членки или че съществуващи мерки за помощ в конкретен сектор в няколко държави членки не са или вече не са съвместими с вътрешния пазар, Комисията може да извърши разследване на конкретен сектор на икономиката или използването на въпросния инструмент за помощ в различни държави членки. В хода на това разследване Комисията може да поиска от съответните държави членки и/или предприятия, или обединения от предприятия да предоставят необходимата информация за прилагането на членове 107 и 108 от ДФЕС, като взема надлежно под внимание принципа на пропорционалност.
Комисията излага основанията за разследването и за избора на адресати при всички случаи на искане на информация по настоящия член.
Комисията публикува доклад за резултатите от своето разследване на определени сектори от икономиката или на определени инструменти за помощ в различни държави членки и приканва държавите членки и всички засегнати предприятия или обединения от предприятия да предоставят своите коментари.
2. Информацията, предоставена в хода на разследвания на сектори, може да бъде използвана в рамките на процедури по настоящия регламент.
3. Членове 5, 6а и 6б се прилагат mutatis mutandis.“
12)
След член 23 се вмъква следната глава:
„ГЛАВА VIIА
СЪТРУДНИЧЕСТВО С НАЦИОНАЛНИТЕ СЪДИЛИЩА
Член 23а
Сътрудничество с националните съдилища
1. За прилагането на член 107, параграф 1 и на член 108 от ДФЕС съдилищата на държавите членки могат да се обръщат към Комисията с искане да им бъде предадена информацията, с която тя разполага, или за нейното становище по въпроси, свързани с прилагане на правилата за държавна помощ.
2. Когато последователното прилагане на член 107, параграф 1 или на член 108 от ДФЕС изисква това, Комисията, действайки по собствена инициатива, може да внесе писмено коментарите си в съдилищата на държавите членки, които отговарят за прилагането на правилата за държавна помощ. С разрешение на съответния съд Комисията може да изложи и устно коментарите си.
Комисията уведомява засегнатата държава членка за намерението си да представи своите коментари, преди официално да направи това.
Единствено за целите на изготвянето на своите коментари Комисията може да поиска съответният съд на държавата членка да предаде документи, с които съдът разполага и които са необходими на Комисията за оценка на случая.“
13)
Член 25 се заменя със следното:
„Член 25
Адресати на решения
1. Адресати на решенията, взети по силата на член 6а, параграф 7, член 6б, параграфи 1 и 2 и член 7, параграф 9, са засегнатите предприятия или обединения от предприятия. Комисията незабавно уведомява адресата за решението и дава възможност на адресата да посочи пред Комисията коя информация счита за обхваната от задължението за служебна тайна.
2. Адресат на всички други решения на Комисията, взети по силата на глави II, III, IV, V и VII, е засегнатата държава членка. Комисията незабавно уведомява засегнатата държава членка за тези решения и дава възможност на тази държава членка да посочи пред Комисията коя информация счита за обхваната от задължението за служебна тайна.“
14)
В член 26 се вмъква следния параграф:
„2а. Комисията публикува в Официален вестник на Европейския съюз решенията, взети по силата на член 6б, параграфи 1 и 2.“
15)
Член 27 се заменя със следното:
„Член 27
Разпоредби за прилагане
Комисията, като действа в съответствие с процедурата, посочена в член 29, има правомощието да приеме разпоредби за прилагане относно:
а)
формата, съдържанието и други подробности на уведомленията;
б)
формата, съдържанието и други подробности на годишните доклади;
в)
формата, съдържанието и други подробности на жалбите, подадени по силата на член 10, параграф 1 и член 20, параграф 2;
г)
подробности относно сроковете и изчисляването на сроковете; и
д)
лихвата, посочена в член 14, параграф 2.“
Член 2
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 22 юли 2013 година.
REGOLAMENTO (UE) N. 734/2013 DEL CONSIGLIO
del 22 luglio 2013
che modifica il regolamento (CE) n. 659/1999 recante modalità di applicazione dell’articolo 93 del trattato CE
(Testo rilevante ai fini del SEE)
IL CONSIGLIO DELL’UNIONE EUROPEA,
visto il trattato sul funzionamento dell’Unione europea, in particolare l’articolo 109,
vista la proposta della Commissione europea,
visto il parere del Parlamento europeo,
considerando quanto segue:
(1)
Nel quadro di una profonda modernizzazione delle norme in materia di aiuti di Stato volta a contribuire all’attuazione della strategia Europa 2020 per la crescita (1) e al risanamento di bilancio, è opportuno applicare l’articolo 107 del trattato sul funzionamento dell’Unione europea (TFUE) in modo efficace e uniforme in tutta l’Unione. Il regolamento (CE) n. 659/1999 del Consiglio (2) ha codificato e rafforzato la precedente prassi della Commissione di accrescere la certezza del diritto e sostenere lo sviluppo di una politica in materia di aiuti di Stato in un contesto trasparente. Tuttavia, alla luce dell’esperienza acquisita nella sua applicazione e dei recenti sviluppi, quali l’allargamento dell’Unione e la crisi economica e finanziaria, è opportuno modificare taluni aspetti del regolamento (CE) n. 659/1999 per consentire alla Commissione di essere più efficace.
(2)
Per valutare la compatibilità con il mercato interno di qualsiasi aiuto di Stato notificato o illegale per il quale la Commissione ha la competenza esclusiva a norma dell’articolo 108 TFUE, è opportuno garantire che la Commissione abbia il potere, ai fini dell’applicazione delle norme in materia di aiuti di Stato, di chiedere tutte le informazioni di mercato necessarie a qualsiasi Stato membro, impresa o associazione di imprese, qualora nutra dubbi circa la compatibilità della misura in questione con le norme dell’Unione e abbia quindi avviato un procedimento di indagine formale. In particolare, la Commissione dovrebbe avvalersi di tale potere nei casi in cui appare necessaria una valutazione sostanziale complessa. Nel decidere se avvalersi di detto potere, la Commissione dovrebbe tenere debito conto della durata dell’indagine preliminare.
(3)
Ai fini della valutazione della compatibilità di una misura di aiuto a seguito dell’avvio del procedimento di indagine formale, in particolare in casi tecnicamente complessi soggetti a una valutazione sostanziale, la Commissione dovrebbe poter richiedere, mediante semplice domanda o decisione, a qualsiasi Stato membro, impresa o associazione di imprese, tutte le informazioni di mercato necessarie per completare la sua valutazione, qualora le informazioni fornite dallo Stato membro interessato nel corso dell’indagine preliminare non siano sufficienti, tenendo debito conto del principio di proporzionalità, in particolare per quanto riguarda le piccole e medie imprese.
(4)
Alla luce del rapporto particolare tra i beneficiari di aiuti e lo Stato membro interessato, la Commissione dovrebbe poter richiedere informazioni ad un beneficiario di aiuti unicamente con il consenso dello Stato membro interessato. La fornitura di informazioni da parte del beneficiario della misura di aiuto in questione non costituisce una base giuridica per negoziati bilaterali tra la Commissione e il beneficiario interessato.
(5)
La Commissione dovrebbe selezionare i destinatari delle richieste di informazioni sulla base di criteri oggettivi, appropriati per ciascun caso, assicurando nel contempo che, in caso di richiesta rivolta ad un campione di imprese o associazioni di imprese, il campione selezionato sia rappresentativo di ciascuna categoria. Le informazioni richieste dovrebbero consistere, in particolare, in dati aziendali e di mercato fattuali e in un’analisi basata sui fatti del funzionamento del mercato.
(6)
La Commissione, in quanto promotrice del procedimento, dovrebbe essere responsabile di verificare sia la trasmissione di informazioni da parte degli Stati membri, delle imprese o delle associazioni di imprese sia l’asserita riservatezza per la divulgazione di informazioni.
(7)
La Commissione dovrebbe poter esigere l’adempimento delle richieste di informazioni che essa presenta a qualsiasi impresa o associazione di imprese, se del caso mediante ammende e penalità di mora proporzionate. Nel fissare gli importi di ammende e penalità di mora, la Commissione dovrebbe tenere debito conto dei principi di proporzionalità e di adeguatezza, in particolare per quanto riguarda le piccole e medie imprese. È opportuno tutelare i diritti delle parti invitate a fornire informazioni dando loro l’opportunità di esprimersi prima che sia adottata qualsiasi decisione sull’applicazione di ammende o penalità di mora. La Corte di giustizia dell’Unione europea dovrebbe avere una competenza giurisdizionale anche di merito per quanto riguarda le ammende e le penalità di mora, conformemente all’articolo 261 TFUE.
(8)
Tenendo debito conto dei principi di proporzionalità e di adeguatezza, la Commissione dovrebbe poter ridurre le penalità di mora o rinunciarvi completamente qualora i destinatari delle richieste forniscano le informazioni richieste, anche una volta scaduto il termine.
(9)
Le ammende e le penalità di mora non sono applicabili agli Stati membri in quanto, conformemente all’articolo 4 del trattato sull’Unione europea (TUE), essi sono tenuti a cooperare lealmente con la Commissione e a fornirle tutte le informazioni necessarie per consentirle di adempiere ai compiti previsti dal regolamento (CE) n. 659/1999.
(10)
Affinché siano tutelati i diritti di difesa dello Stato membro interessato, quest’ultimo dovrebbe ricevere copia delle richieste di informazioni inviate ad altri Stati membri, a imprese o associazioni di imprese e poter presentare le sue osservazioni sui commenti pervenuti. Esso dovrebbe inoltre essere informato dei nomi delle imprese e delle associazioni di imprese consultate, qualora queste non abbiano dimostrato un legittimo interesse alla protezione della propria identità.
(11)
La Commissione dovrebbe tener debito conto dei legittimi interessi delle imprese alla protezione dei segreti aziendali. Essa non dovrebbe poter utilizzare, in una decisione, le informazioni riservate fornite in risposta ad una richiesta d’informazioni che non è possibile aggregare o altrimenti rendere anonime, tranne ove abbia precedentemente ottenuto il consenso degli interessati alla divulgazione di tali informazioni allo Stato membro interessato.
(12)
Per i casi di informazioni contrassegnate come riservate che non sembrano protette da segreto professionale, è opportuno istituire un meccanismo per cui la Commissione possa decidere in quale misura tali informazioni siano divulgabili. Qualsiasi decisione che respinge la richiesta di considerare tali informazioni riservate dovrebbe precisare un termine oltre il quale le informazioni saranno divulgate, di modo che il destinatario possa avvalersi di ogni tutela giudiziaria disponibile, anche mediante misure provvisorie.
(13)
La Commissione dovrebbe potere, di propria iniziativa, esaminare informazioni su aiuti illegali di qualsiasi fonte, al fine di assicurare il rispetto dell’articolo 108 TFUE, in particolare degli obblighi di notifica e della clausola di sospensione di cui all’articolo 108, paragrafo 3, TFUE, e di valutare la compatibilità di un aiuto con il mercato interno. In tale contesto, le denunce sono una fonte essenziale di informazione per individuare casi di infrazione delle norme dell’Unione in materia di aiuti di Stato.
(14)
Per migliorare la qualità delle denunce presentate alla Commissione, garantendo al contempo maggiore trasparenza e certezza del diritto, è opportuno definire le condizioni che una denuncia dovrebbe rispettare affinché la Commissione possa entrare in possesso di informazioni su presunti aiuti illegali e avviare un esame preliminare. Le comunicazioni di informazioni non rispondenti a tali condizioni dovrebbero essere trattate come informazioni generali di mercato e non dovrebbero necessariamente portare ad indagini d’ufficio.
(15)
È opportuno che sia fatto obbligo ai denuncianti di dimostrare di essere parti interessate ai sensi dell’articolo 108, paragrafo 2, TFUE e dell’articolo 1, lettera h), del regolamento (CE) n. 659/1999. È altresì opportuno che essi siano tenuti a fornire un certo numero di informazioni in un formato che la Commissione dovrebbe avere facoltà di definire con disposizioni di attuazione. Per non scoraggiare possibili denuncianti, tali disposizioni di attuazione dovrebbero tenere conto del fatto che i requisiti imposti alle parti interessate per la presentazione di una denuncia non dovrebbero essere onerosi.
(16)
Per motivi di certezza del diritto, è opportuno fissare termini di prescrizione per l’applicazione e l’esecuzione di ammende e penalità di mora.
(17)
Al fine di garantire un trattamento coerente da parte della Commissione di questioni simili in tutto il mercato interno, è opportuno integrare i poteri esistenti della Commissione introducendo una base giuridica specifica per l’avvio delle indagini per settori economici e per taluni strumenti di aiuto nei diversi Stati membri. Per motivi di proporzionalità e alla luce dei pesanti oneri amministrativi connessi a tali indagini, le indagini settoriali dovrebbero essere svolte solo quando le informazioni disponibili avvalorino il ragionevole sospetto che le misure di aiuto di Stato in un particolare settore possano comportare rilevanti restrizioni o distorsioni della concorrenza nel mercato interno di diversi Stati membri o che misure di aiuto esistenti in un particolare settore in diversi Stati membri non siano o non siano più compatibili con il mercato interno. Tali indagini consentirebbero alla Commissione di trattare in modo efficiente e trasparente i problemi di aiuti di Stato di tipo orizzontale e di ottenere una visione di insieme ex ante del settore interessato.
(18)
L’applicazione coerente delle norme in materia di aiuti di Stato richiede l’istituzione di meccanismi di cooperazione fra i giudici degli Stati membri e la Commissione. Tale cooperazione investe tutti i giudici degli Stati membri che applicano l’articolo 107, paragrafo 1 e l’articolo 108 TFUE. In particolare, i giudici nazionali dovrebbero poter rivolgersi alla Commissione per ottenere informazioni o un parere sull’applicazione delle norme in materia di aiuti di Stato. Anche la Commissione dovrebbe poter formulare osservazioni per iscritto o oralmente ai giudici chiamati ad applicare l’articolo 107, paragrafo 1, o l’articolo 108 TFUE. Nel fornire assistenza ai giudici nazionali in tale contesto, la Commissione dovrebbe agire conformemente al dovere di difendere l’interesse pubblico.
(19)
Tali osservazioni e pareri della Commissione non dovrebbero pregiudicare l’articolo 267 TFUE e non essere giuridicamente vincolanti per i giudici nazionali. Esse dovrebbero essere presentate nel quadro delle regole di procedura e prassi nazionali, comprese quelle intese a tutelare i diritti delle parti, nel pieno rispetto dell’indipendenza dei giudici nazionali. Le osservazioni presentate di propria iniziativa dalla Commissione dovrebbero essere limitate a casi che rivestono importanza per l’applicazione coerente dell’articolo 107, paragrafo 1, o dell’articolo 108 TFUE, in particolare a casi rilevanti per l’applicazione o l’ulteriore sviluppo della giurisprudenza dell’Unione in materia di aiuti di Stato.
(20)
Per motivi di trasparenza e di certezza del diritto, si dovrebbe dare pubblicità alle decisioni della Commissione. È quindi opportuno pubblicare le decisioni che applicano ammende o penalità di mora, in quanto incidono sugli interessi delle fonti interessate. Nel dare pubblicità alle proprie decisioni, la Commissione dovrebbe rispettare le norme riguardanti il segreto professionale, compresa la protezione di tutte le informazioni riservate e dei dati personali, conformemente all’articolo 339 TFUE.
(21)
La Commissione, in stretto collegamento con il comitato consultivo in materia di aiuti di Stato, dovrebbe essere autorizzata a adottare disposizioni di attuazione per stabilire le modalità relative alla forma, al contenuto e ad altri criteri applicabili alle denunce presentate conformemente al regolamento (CE) n. 659/1999.
(22)
È opportuno pertanto modificare di conseguenza il regolamento (CE) n. 659/1999,
HA ADOTTATO IL PRESENTE REGOLAMENTO:
Articolo 1
Il regolamento (CE) n. 659/1999 è così modificato:
1)
il titolo del regolamento è sostituito dal seguente:
«REGOLAMENTO (CE) N. 659/1999 DEL CONSIGLIO, DEL 22 MARZO 1999, RECANTE MODALITÀ DI APPLICAZIONE DELL’ARTICOLO 108 DEL TRATTATO SUL FUNZIONAMENTO DELL’UNIONE EUROPEA»;
2)
la rubrica dell’articolo 5 è sostituita dalla seguente:
«Richiesta di informazioni allo Stato membro notificante»;
3)
sono inseriti i seguenti articoli:
«Articolo 6 bis
Richiesta di informazioni ad altre fonti
1. Dopo l’avvio del procedimento d’indagine formale di cui all’articolo 6, in particolare in casi tecnicamente complessi soggetti a una valutazione sostanziale, la Commissione, se le informazioni fornite dallo Stato membro interessato nel corso dell’indagine preliminare non sono sufficienti, può richiedere a un altro Stato membro, a un’impresa o a un’associazione di imprese di fornire tutte le informazioni di mercato necessarie per consentirle di completare la valutazione della misura in questione, tenendo debito conto del principio di proporzionalità, in particolare per quanto riguarda le piccole e medie imprese.
2. La Commissione può richiedere informazioni unicamente:
a)
se la richiesta è limitata a procedimenti d’indagine formale fino a quel momento considerati inefficaci dalla Commissione; e
b)
per quanto riguarda i beneficiari di aiuti, se lo Stato membro interessato acconsente alla richiesta.
3. Le imprese o associazioni di imprese che forniscono informazioni a seguito di una richiesta di informazioni di mercato della Commissione ai sensi dei paragrafi 6 e 7 trasmettono la loro risposta simultaneamente alla Commissione e allo Stato membro interessato, qualora i documenti forniti non contengano informazioni riservate nei confronti di tale Stato membro.
La Commissione dirige e controlla la trasmissione di informazioni tra gli Stati membri, le imprese o le associazioni di imprese interessati e verifica l’asserita riservatezza delle informazioni trasmesse.
4. La Commissione richiede soltanto informazioni a disposizione degli Stati membri, delle imprese o delle associazioni di imprese interessati dalla richiesta.
5. Gli Stati membri forniscono le informazioni sulla base di una semplice richiesta ed entro un termine stabilito dalla Commissione che di norma non dovrebbe superare un mese. Se uno Stato membro non fornisce le informazioni richieste entro detto termine o fornisce informazioni incomplete, la Commissione invia un sollecito.
6. La Commissione, mediante semplice domanda, può richiedere informazioni a un’impresa o associazione di imprese. Nell’inviare una semplice domanda d’informazioni a un’impresa o associazione di imprese, la Commissione indica la base giuridica e lo scopo della domanda, precisa le informazioni richieste e stabilisce un termine adeguato entro il quale le informazioni devono essere fornite. Essa fa riferimento altresì alle sanzioni previste dall’articolo 6 ter, paragrafo 1, nel caso in cui siano fornite informazioni inesatte o fuorvianti.
7. La Commissione, mediante decisione, può richiedere informazioni a un’impresa o associazione di imprese. Quando richiede a un’impresa o associazione di imprese di comunicare informazioni mediante decisione, la Commissione indica la base giuridica e lo scopo della richiesta, precisa le informazioni richieste e stabilisce un termine adeguato entro il quale le informazioni devono essere fornite. Essa indica altresì le sanzioni previste dall’articolo 6 ter, paragrafo 1, e indica o irroga le penalità di mora di cui all’articolo 6 ter, paragrafo 2, ove opportuno. Inoltre, essa fa menzione del diritto dell’impresa o dell’associazione di imprese di presentare ricorso contro la decisione dinanzi alla Corte di giustizia dell’Unione europea.
8. Quando presenta una richiesta a norma del paragrafo 1 o 6 o adotta una decisione a norma del paragrafo 7, la Commissione simultaneamente ne fornisce anche una copia allo Stato membro interessato. La Commissione indica i criteri in base ai quali essa ha selezionato i destinatari della richiesta o della decisione.
9. I proprietari delle imprese o i loro rappresentanti o, se si tratta di persone giuridiche, di società, o di associazioni non dotate di personalità giuridica, coloro che, per legge o in base allo statuto, ne hanno la rappresentanza forniscono le informazioni richieste o necessarie a loro nome. Le persone debitamente incaricate possono fornire le informazioni a nome dei loro clienti. Questi ultimi sono tuttavia considerati pienamente responsabili qualora le informazioni fornite siano inesatte, incomplete o fuorvianti.
Articolo 6 ter
Ammende e penalità di mora
1. La Commissione può, se ritenuto necessario e proporzionato, irrogare mediante decisione alle imprese o associazioni di imprese ammende di importo non superiore all’1 % del loro fatturato totale realizzato durante l’esercizio sociale precedente, quando esse, intenzionalmente o per negligenza grave:
a)
forniscono informazioni inesatte o fuorvianti in risposta a una richiesta rivolta a norma dell’articolo 6 bis, paragrafo 6;
b)
in risposta a una decisione adottata a norma dell’articolo 6 bis, paragrafo 7, forniscono informazioni inesatte, incomplete o fuorvianti oppure non forniscono le informazioni entro il termine stabilito.
2. La Commissione può, mediante decisione, irrogare penalità di mora alle imprese o associazioni di imprese quando un’impresa o un’associazione di imprese non fornisce informazioni complete ed esatte, come richiesto dalla Commissione mediante decisione adottata a norma dell’articolo 6 bis, paragrafo 7.
Le penalità di mora non sono superiori al 5 % del fatturato medio giornaliero dell’impresa o dell’associazione interessata, realizzato durante l’esercizio sociale precedente per ogni giorno lavorativo di ritardo, calcolato a decorrere dalla data fissata nella decisione, finché essa non fornisca informazioni complete ed esatte, come richiesto o prescritto dalla Commissione.
3. Nel determinare l’ammontare dell’ammenda o della penalità di mora, si considerano la natura, la gravità e la durata dell’infrazione, tenendo debito conto dei principi di proporzionalità e di adeguatezza, in particolare per quanto riguarda le piccole e medie imprese.
4. Quando le imprese o associazioni di imprese hanno adempiuto all’obbligo per la cui osservanza è stata inflitta la penalità di mora, la Commissione può ridurre l’ammontare definitivo della penalità di mora rispetto a quella a norma della decisione originaria che irroga tali penalità. La Commissione può anche rinunciare al pagamento di ogni penalità di mora.
5. Prima di adottare una decisione conformemente al paragrafo 1 o 2, la Commissione fissa un termine di due settimane per ricevere le informazioni di mercato mancanti dalle imprese o associazioni di imprese interessate e dà loro inoltre modo di esprimersi.
6. La Corte di giustizia dell’Unione europea ha competenza giurisdizionale anche di merito ai sensi dell’articolo 261 TFUE per controllare le ammende o penalità di mora irrogate dalla Commissione. Essa può annullare, ridurre o aumentare l’ammenda o la penalità di mora irrogata.»;
4)
all’articolo 7, sono aggiunti i seguenti paragrafi:
«8. Prima di adottare una decisione conformemente ai paragrafi da 2 a 5, la Commissione dà allo Stato membro interessato l’opportunità di esprimersi, entro un termine di norma non superiore ad un mese, sulle informazioni da essa ricevute e fornite allo Stato membro interessato a norma dell’articolo 6 bis, paragrafo 3.
9. La Commissione non utilizza, in una decisione adottata conformemente ai paragrafi da 2 a 5, le informazioni riservate fornite in risposta ad una richiesta d’informazioni che non è possibile aggregare o altrimenti rendere anonime, salvo ove abbia ottenuto il consenso degli interessati alla divulgazione di tali informazioni allo Stato membro interessato. La Commissione può adottare una decisione motivata, che è notificata all’impresa o associazione di imprese interessata, in cui constata che le informazioni fornite in risposta ad una richiesta d’informazioni e contrassegnate come riservate non sono protette e fissa una data dalla quale le informazioni saranno divulgate. Tale termine non può essere inferiore a un mese.
10. La Commissione tiene debito conto dei legittimi interessi delle imprese alla protezione del segreto aziendale e di altre informazioni riservate. Un’impresa o un’associazione di imprese che fornisca informazioni a norma dell’articolo 6 bis e che non sia beneficiaria della misura di aiuto di Stato in questione può richiedere, adducendo un danno potenziale, che la propria identità non sia rivelata allo Stato membro interessato.»;
5)
all’articolo 10 i paragrafi 1 e 2 sono sostituiti dai seguenti:
«1. Fatto salvo l’articolo 20, la Commissione può, di propria iniziativa, esaminare informazioni su presunti aiuti illegali provenienti da qualsiasi fonte.
La Commissione esamina senza indebito ritardo la denuncia presentata da una parte interessata conformemente all’articolo 20, paragrafo 2 e assicura che lo Stato membro interessato sia pienamente e regolarmente informato dei progressi e del risultato dell’esame.
2. Se necessario, la Commissione richiede informazioni allo Stato membro interessato. Si applicano in tal caso, mutatis mutandis, l’articolo 2, paragrafo 2 e l’articolo 5, paragrafi 1 e 2.
Una volta avviato il procedimento di indagine formale, la Commissione può anche richiedere informazioni ad un altro Stato membro, ad un’impresa o ad un’associazione di imprese conformemente agli articoli 6 bis e 6 ter, che si applicano mutatis mutandis.»;
6)
dopo l’articolo 14 è inserito il titolo del capo seguente:
«CAPO III BIS
PRESCRIZIONE»;
7)
la rubrica dell’articolo 15 è sostituita dalla seguente:
«Prescrizione per il recupero degli aiuti»;
8)
sono inseriti i seguenti articoli:
«Articolo 15 bis
Prescrizione in materia di irrogazione di ammende e penalità di mora
1. I poteri conferiti alla Commissione dall’articolo 6 ter sono soggetti a un termine di prescrizione di tre anni.
2. Il termine previsto al paragrafo 1 decorre dal giorno in cui è commessa l’infrazione di cui all’articolo 6 ter. Tuttavia, per quanto concerne le infrazioni continuate o ripetute, il termine decorre dal giorno in cui cessa l’infrazione.
3. La prescrizione riguardante l’irrogazione di ammende o di penalità di mora si interrompe con qualsiasi atto della Commissione destinato all’accertamento o alla repressione dell’infrazione di cui all’articolo 6 ter, a partire dal giorno in cui l’atto è notificato all’impresa o associazione di imprese interessata.
4. Dopo ogni interruzione inizia un nuovo periodo di prescrizione. La prescrizione opera tuttavia al più tardi allo spirare di sei anni del termine, senza che la Commissione abbia irrogato un’ammenda o una penalità di mora. Detto termine è prolungato della durata della sospensione della prescrizione conformemente al paragrafo 5.
5. La prescrizione in materia di irrogazione di ammende o di penalità di mora è sospesa fin quando la decisione della Commissione è oggetto di un procedimento dinanzi alla Corte di giustizia dell’Unione europea.
Articolo 15 ter
Prescrizione in materia d’esecuzione di ammende e penalità di mora
1. Il potere della Commissione di procedere all’esecuzione delle decisioni adottate a norma dell’articolo 6 ter è soggetto ad un termine di prescrizione di cinque anni.
2. Il termine previsto al paragrafo 1 inizia a decorrere dal giorno in cui la decisione adottata a norma dell’articolo 6 ter diventa definitiva.
3. La prescrizione prevista al paragrafo 1 è interrotta:
a)
dalla notificazione di una decisione che modifica l’importo iniziale dell’ammenda o della penalità di mora, oppure respinge una domanda di modifica;
b)
da ogni atto compiuto da uno Stato membro, su richiesta della Commissione, o dalla Commissione ai fini dell’esecuzione forzata dell’ammenda o della penalità di mora.
4. Dopo ogni interruzione inizia un nuovo periodo di prescrizione.
5. La prescrizione prevista al paragrafo 1 è sospesa fino a quando:
a)
dura il termine per il pagamento concesso al destinatario;
b)
l’esecuzione forzata è sospesa in virtù di una decisione della Corte di giustizia dell’Unione europea.»;
9)
l’articolo 16 è sostituito dal seguente:
«Articolo 16
Aiuti attuati in modo abusivo
Fatto salvo l’articolo 23, la Commissione può, nei casi di aiuti attuati in modo abusivo, avviare il procedimento d’indagine formale di cui all’articolo 4, paragrafo 4. Si applicano, mutatis mutandis, gli articoli 6, 6 bis, 6 ter, 7, 9 e 10, l’articolo 11, paragrafo 1 e gli articoli da 12 a 15.»;
10)
all’articolo 20, il paragrafo 2 è sostituito dal seguente:
«2. Ogni parte interessata può presentare denuncia per informare la Commissione di presunti aiuti illegali o della presunta attuazione abusiva di aiuti. A tal fine, la parte interessata compila un modulo, in un formato definito con le disposizioni di attuazione di cui all’articolo 27, e fornisce le informazioni obbligatorie ivi richieste.
La Commissione, se ritiene che la parte interessata non rispetta l’obbligo di ricorrere al modulo di denuncia o gli elementi di fatto e di diritto presentati dalla parte interessata non sono sufficienti a dimostrare, in base a un esame prima facie, l’esistenza di un aiuto illegale o l’attuazione abusiva di aiuti, ne informa la parte interessata invitandola a presentare osservazioni entro un termine stabilito, di norma non superiore a un mese. Se la parte interessata non presenta osservazioni entro il termine stabilito, la denuncia può considerarsi ritirata. La Commissione informa lo Stato membro interessato si considera che una denuncia è stata ritirata.
La Commissione invia copia al denunciante della decisione adottata su un caso riguardante l’oggetto della denuncia.»;
11)
dopo l’articolo 20 è inserito il seguente capo:
«CAPO VI BIS
INDAGINI PER SETTORI ECONOMICI E PER STRUMENTI DI AIUTO
Articolo 20 bis
Indagini per settori economici e per strumenti di aiuto
1. Se le informazioni disponibili avvalorano il ragionevole sospetto che le misure di aiuto di Stato in un particolare settore o basate su un particolare strumento di aiuto comportano rilevanti restrizioni o distorsioni della concorrenza nel mercato interno di diversi Stati membri, oppure che misure di aiuto esistenti in un particolare settore in diversi Stati membri non sono o non sono più compatibili con il mercato interno, la Commissione può svolgere un’indagine in diversi Stati membri in un settore economico o riguardo all’uso di uno strumento di aiuto. Nel corso di tale indagine la Commissione può richiedere agli Stati membri e/o alle imprese o associazioni di imprese interessate di fornire le informazioni necessarie per l’applicazione degli articoli 107 e 108 TFUE, tenendo debito conto del principio di proporzionalità.
La Commissione motiva l’indagine e la scelta dei destinatari in tutte le richieste di informazioni inviate a norma del presente articolo.
La Commissione pubblica una relazione sui risultati della sua indagine in particolari settori dell’economia o per particolare strumento di aiuto in diversi Stati membri e invita gli Stati membri e le imprese o associazioni di imprese interessate a presentare osservazioni.
2. Le informazioni ottenute da indagini settoriali possono essere utilizzate nel quadro delle procedure ai sensi del presente regolamento.
3. Si applicano gli articoli 5, 6 bis e 6 ter, mutatis mutandis.»;
12)
dopo l’articolo 23 è inserito il seguente capo:
«CAPO VII BIS
COOPERAZIONE CON I GIUDICI NAZIONALI
Articolo 23 bis
Cooperazione con i giudici nazionali
1. Ai fini dell’applicazione dell’articolo 107, paragrafo 1, e dell’articolo 108 TFUE, i giudici degli Stati membri possono chiedere alla Commissione di trasmettere loro le informazioni in suo possesso o i suoi pareri su questioni relative all’applicazione delle norme in materia di aiuti di Stato.
2. Ove necessario ai fini dell’applicazione coerente dell’articolo 107, paragrafo 1, o dell’articolo 108 TFUE, la Commissione può, di propria iniziativa, presentare osservazioni scritte ai giudici degli Stati membri responsabili dell’applicazione delle norme in materia di aiuti di Stato. Essa, previa autorizzazione del giudice in questione, può inoltre presentare osservazioni orali.
Prima di presentare formalmente osservazioni, la Commissione informa lo Stato membro interessato della sua intenzione di farlo.
Al fine esclusivo della preparazione delle sue osservazioni, la Commissione può chiedere al giudice competente dello Stato membro di trasmetterle i documenti a sua disposizione necessari alla Commissione per la valutazione della questione.»;
13)
l’articolo 25 è sostituito dal seguente:
«Articolo 25
Destinatario delle decisioni
1. Le decisioni adottate a norma dell’articolo 6 bis, paragrafo 7, dell’articolo 6 ter, paragrafi 1 e 2, e dell’articolo 7, paragrafo 9, sono indirizzate all’impresa o associazione di imprese interessata. La Commissione notifica la decisione al destinatario senza indugio e gli dà l’opportunità di indicarle quali informazioni ritiene debbano essere protette da segreto professionale.
2. Tutte le altre decisioni della Commissione adottate a norma dei capi II, III, IV, V e VII sono indirizzate allo Stato membro interessato. La Commissione gli notifica senza indugio le decisioni e gli dà l’opportunità di indicarle quali informazioni ritiene debbano essere coperte da segreto professionale.»;
14)
all’articolo 26 è inserito il seguente paragrafo:
«2 bis. La Commissione pubblica nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea le decisioni da essa adottate a norma dell’articolo 6 ter, paragrafi 1 e 2.»;
15)
l’articolo 27 è sostituito dal seguente:
«Articolo 27
Disposizioni di attuazione
La Commissione è autorizzata ad adottare, secondo la procedura di cui all’articolo 29, disposizioni di attuazione riguardanti:
a)
la forma, il contenuto e le altre modalità delle notificazioni;
b)
la forma, il contenuto e le altre modalità delle relazioni annuali;
c)
la forma, il contenuto e le altre modalità delle denunce presentate a norma dell’articolo 10, paragrafo 1, e dell’articolo 20, paragrafo 2;
d)
le modalità dei termini e il calcolo dei termini; e
e)
il tasso di interesse di cui all’articolo 14, paragrafo 2.»
Articolo 2
Il presente regolamento entra in vigore il ventesimo giorno successivo alla pubblicazione nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea.
Il presente regolamento è obbligatorio in tutti i suoi elementi e direttamente applicabile in ciascuno degli Stati membri.
Fatto a Bruxelles, il 22 luglio 2013