ДЕЛЕГИРАН РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 149/2013 НА КОМИСИЯТА
от 19 декември 2012 година
за допълнение на Регламент (ЕС) № 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета във връзка с регулаторните технически стандарти относно споразуменията за непряк клиринг, задължението за клиринг, публичния регистър, достъпа до място за търговия, нефинансовите контрагенти и техниките за намаляване на риска за договори за извънборсови деривати, които не са преминали през клиринг чрез централен контрагент
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид становището на Европейската централна банка (1),
като взе предвид Регламент (ЕС) № 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 4 юли 2012 г. относно извънборсовите деривати, централните контрагенти и регистрите на трансакции (2), и по-специално член 4, параграф 4, член 5, параграф 1, член 6, параграф 4, член 8, параграф 5, член 10, параграф 4 и член 11, параграф 14 от него,
като има предвид, че:
(1)
Следва да бъде създадена нормативна уредба, която включва правила, приложими към задължението за клиринг, неговото прилагане, възможните изключения и техники за намаляване на риска, които трябва да бъдат утвърдени, когато не е възможен клиринг чрез централен контрагент (ЦК). За да се гарантира съгласуваност между разпоредбите, които следва да влязат в сила едновременно, и за способстване прилагането на цялостен подход, както и за осигуряване на ефективен достъп на заинтересованите страни и по-специално на тези, за които се отнасят задълженията, е желателно повечето регулаторни технически стандарти, изисквани съгласно дял II от Регламент (ЕС) № 648/2012, да бъдат включени в един-единствен регламент.
(2)
С оглед на глобалния характер на пазара на извънборсови деривати настоящият регламент следва да вземе под внимание съответните договорени на международно равнище насоки и препоръки за реформи на пазара на извънборсови деривати и задължителния клиринг, както и свързаните с тях правила, разработени в други юрисдикции. По-специално нормативната база за определяне на задължението за клиринг взема предвид изискванията за задължителен клиринг, публикувани от Международната организация на комисиите по ценни книжа. Това ще подпомогне, доколкото е възможно, сближаването с подходите в други юрисдикции.
(3)
С цел ясно определяне на ограничен брой понятия, които произтичат от Регламент (ЕС) № 648/2012, както и за уточняване на техническите условия, необходими за разработването на този технически стандарт, следва да бъдат дефинирани редица термини.
(4)
Споразуменията за непряк клиринг не следва да излагат ЦК, клирингов член, клиент или непряк клиент на допълнителен риск от контрагента, а активите и позициите на непрекия клиент следва да се ползват от подходящо ниво на защита. Поради това е важно всички видове споразумения за непряк клиринг да отговарят на минимални изисквания за гарантиране на тяхната сигурност. За тази цел страните, участващи в споразумения за непряк клиринг, следва да имат определени задължения. Тези споразумения се простират и отвъд договорните отношения между непреки клиенти и клиент на клирингов член, който предоставя непреки клирингови услуги.
(5)
Регламент (ЕС) № 648/2012 изисква ЦК да представлява определена система съгласно Директива 98/26/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 19 май 1998 г. относно окончателността на сетълмента в платежните системи и в системите за сетълмент на ценни книжа (3). Това предполага, че клиринговите членове на ЦК следва да отговарят на изискванията за участниците по смисъла на посочената директива. Следователно, за да се гарантира равностойно равнище на защита по отношение на непреките клиенти, както предоставеното на клиентите по Регламент (ЕС) № 648/2012, е необходимо да се подсигури, че клиентите, предоставящи непреки клирингови услуги, са кредитни институции, инвестиционни посредници или еквивалентни кредитни институции/инвестиционни посредници от трета държава.
(6)
Споразуменията за непряк клиринг следва да бъдат договорени по начин, който при неплатежоспособност гарантира на непреките клиенти същото равнище на защита, с каквото се ползват преките клиенти. След изпадане в неплатежоспособност на клирингов член, който е ангажиран със споразумение за непряк клиринг, непреките клиенти следва да бъдат включени в прехвърлянето на позициите на клиентите към друг клирингов член съобразно изискванията за преносимост, установени в членове 39 и 48 от Регламент (ЕС) № 648/2012. Следва да бъдат предвидени също така и подходящи предпазни мерки в случай на изпадане в несъстоятелност на клиенти, които са включени в самите споразумения за непряк клиринг, и следва да се подкрепя прехвърлянето на позиции на непреки клиенти към друг доставчик на клирингови услуги.
(7)
Тъй като споразуменията за непряк клиринг могат да доведат до специфични рискове, всички страни по споразумение за непряк клиринг, включително клирингови членове и ЦК, следва редовно да установяват, наблюдават и управляват всички съществени рискове, произтичащи от това споразумение. Целесъобразното поделяне на информация между клиенти, които предоставят непреки клирингови услуги, и клирингови членове, които способстват за тези услуги, е особено важно в този контекст. Клиринговите членове следва да използват данните, предоставени от клиентите, само с цел управление на риска, и следва да предотвратяват злоупотребата с чувствителна в търговско отношение информация, включително чрез използването на ефективни бариери между различните подразделения на финансова институция за избягване на конфликти на интереси.
(8)
Когато разрешава на ЦК да осъществява клиринг на даден клас извънборсови деривати, от компетентния орган се изисква да уведоми Европейския орган за ценни книжа и пазари (ЕОЦКП). Това уведомление следва да съдържа подробна информация, която е необходима на ЕОЦКП, за да направи своята оценка, включително информация за ликвидността и обема на съответния клас извънборсови деривати. Въпреки че информацията се предава от компетентния орган на ЕОЦКП, поискалият разрешението ЦК е този, който следва първоначално да предостави необходимата информация на компетентните органи, които могат след това да я допълнят.
(9)
Въпреки че цялата информация, която следва да бъде включена в уведомлението от компетентния орган до ЕОЦКП във връзка със задължението за клиринг, може да не е винаги налична, особено що се отнася до нови продукти, следва да бъдат предоставяни наличните приблизителни оценки, включително ясно да бъдат посочени направените допускания. Уведомлението следва също да съдържа информация, отнасяща се до контрагентите, като например вида и броя на контрагентите, необходимите стъпки за започване на клиринг с ЦК, техния законоустановен и оперативен капацитет или тяхната рамка за управление на риска, с цел да се позволи на ЕОЦКП да оценява способността на активните контрагенти да спазват задължението за клиринг без сътресения на пазара.
(10)
Уведомлението от компетентния орган да ЕОЦКП следва да съдържа информация за степента на стандартизация, ликвидността и наличността на надеждни цени, за да може ЕОЦКП да оценява дали даден клас извънборсови деривати също следва да бъде обхванат от задължението за клиринг. Критериите за стандартизиране на договорните условия и оперативните процеси на съответния клас извънборсови деривати са показател за стандартизация на икономическите условия на клас извънборсови деривати, тъй като само когато тези икономически условия са стандартизирани, договорните условия и оперативните процеси могат да бъдат стандартизирани. Критериите, свързани с ликвидността и наличността на надеждни цени, се оценяват от ЕОЦКП, като се имат предвид съображения, различни от тези при оценката, направена от компетентния орган при предоставяне на разрешение на ЦК. Ликвидността в този контекст се оценява в по-широка перспектива и се различава от ликвидността след прилагането на задължението за клиринг. По-специално, фактът, че договорът е достатъчно ликвиден, за да премине през клиринг от даден ЦК, не означава непременно, че следва да е обхванат от задължението за клиринг. Оценката на ЕОЦКП не трябва да копира или дублира прегледа, който вече е бил направен от компетентния орган.
(11)
Информацията, която се предоставя от компетентния орган във връзка със задължението за клиринг, следва да дава възможност на ЕОЦКП да оцени достъпността на информацията за ценообразуването. В тази връзка достъпът на ЦК до информация за ценообразуването в даден момент не означава, че участниците на пазара имат достъп до тази информация в бъдеще. Ето защо фактът, че ЦК има достъп до необходимата информация за ценообразуването за управление на рисковете при клиринг на договори за деривати в рамките на даден клас извънборсови деривати, не предполага автоматично, че този клас извънборсови деривати също следва да подлежи на задължителен клиринг.
(12)
Нивото на подробност на данните в регистъра на класовете договори за извънборсови деривати, подлежащи на задължителен клиринг, зависи от значението на тези данни за идентифицирането на всяка категория договори за извънборсови деривати. В резултат на това нивото на подробност на данните в регистъра може да се различава за различните категории договори за извънборсови деривати.
(13)
Осигуряването на достъп на множество ЦК до място за търговия може да разшири достъпа на участници до съответното място и да подобри цялостната ликвидност. Независимо от това е необходимо при подобни обстоятелства да се уточни понятието фрагментираност на ликвидността в рамките на място за търговия в случай, че то може да застраши безпрепятственото и правилно функциониране на пазарите за класа финансови инструменти, за който е направено заявлението.
(14)
Оценката на компетентния орган на мястото за търговия, до което ЦК е поискал достъп, и на компетентния орган на ЦК следва да се основава на съществуващите механизми за предотвратяване фрагментирането на ликвидността в рамките на дадено място за търговия.
(15)
За да се предотврати фрагментираността на ликвидността, всички участници на място за търговия следва да са в състояние да извършват клиринг на всички сделки, които се изпълняват между тях. Въпреки това би било необосновано да се изисква всички клирингови членове на съществуващ ЦК да станат клирингови членове и на нов ЦК, който обслужва такова място на търговия. Когато има субекти, които са клирингови членове на двата ЦК, те могат да способстват за прехвърлянето и клиринга на трансакции, извършени от пазарни участници, обслужвани поотделно от двата ЦК, за да се ограничи рискът от фрагментираност на ликвидността. Същевременно е важно искането за достъп до място за търговия чрез ЦК да не фрагментира ликвидността по начин, който би увеличил рисковете, на които е изложен вече съществуващият ЦК.
(16)
Съгласно член 8, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 648/2012 искането за достъп до място за търговия чрез ЦК не следва да изисква оперативна съвместимост, а следователно и настоящият регламент не следва да предписва оперативната съвместимост като единствен начин за разрешаване на проблема с фрагментираността на ликвидността. Въпреки това настоящият регламент не следва да изключва възможността ЦК да сключват такива договорености на доброволна основа, ако са изпълнени необходимите условия за сключването им.
(17)
За да се определи кои договори за извънборсови деривати са обективно измерими като намаляващи рисковете, които са пряко свързани с търговската дейност или финансовото управление, нефинансовите контрагенти следва да прилагат един от критериите, предвидени в настоящия регламент, включително счетоводното определение въз основа на Международните стандарти за финансово отчитане (МСФО). Счетоводното определение може да се използва от контрагентите, дори и да не прилагат правилата на МСФО. От нефинансовите контрагенти, които могат да използват местни счетоводни правила, се очаква, че повечето от договорите, класифицирани като хеджиращи съгласно съответните местни счетоводни правила, биха попаднали в рамките на предвиденото в настоящия регламент общо определение за договори, намаляващи рисковете, които са пряко свързани с търговската дейност или финансовото управление.
(18)
При някои обстоятелства може да не е възможно хеджиране на риск чрез използване на пряко свързан с него договор за дериват с точно същите базов актив и дата на сетълмент, каквито са за покрития риск. В такъв случай нефинансовият контрагент може да използва заместващо хеджиране чрез тясно корелиран инструмент, за да покрие експозиции, като например инструмент с различен, но много близък до неговия базов актив, що се отнася до икономическото поведение. Освен това някои групи нефинансови контрагенти, които сключват договори за извънборсови деривати чрез един субект, за да хеджират своя риск по отношение на цялостния риск на групата, може да използват макро- или портфейлно хеджиране. Тези договори за извънборсови деривати за макро-, портфейлно или заместващо хеджиране, могат да представляват хеджиране за целите на настоящия регламент и следва да се разглеждат съгласно критериите за установяване кои договори за извънборсови деривати са обективно намаляващи рисковете.
(19)
Даден риск може да се развива с течение на времето и с цел да се адаптират към развитието на риска договорите за извънборсови деривати, които първоначално се изпълняват за намаляване на риска, свързан с търговската дейност или финансовото управление, може да бъдат компенсирани чрез използване на допълнителни договори за извънборсови деривати. В резултат на това хеджирането на риска може да бъде постигнато чрез комбинация от договори за извънборсови деривати, включително компенсиращи договори за извънборсови деривати, които компенсират онези договори за извънборсови деривати, които вече не съответстват на риска във връзка с търговската дейност или финансовото управление.
(20)
Обхватът на рисковете, които са пряко свързани с търговската дейност и финансовото управление, е много широк и варира в различните икономически сектори. Рисковете, свързани с търговски дейности, обикновено са свързани с факторите за производство на предприятието, както и с продуктите и услугите, които то продава или предоставя. Финансовото управление обикновено се отнася до управлението на краткосрочното и дългосрочното финансиране на субекта, включително неговия дълг, и начините, по които той инвестира финансовите средства, които генерира или притежава, включително управлението на паричните средства. Финансовото управление и търговската дейност могат да бъдат засегнати от общи източници на рискове, като например валутен курс, цени на суровините, инфлация или кредитен риск. Като се има предвид, че извънборсовите деривати се сключват за хеджиране на конкретен риск, когато се анализират рисковете, които са пряко свързани с търговската дейност или финансовото управление, тези рискове следва да бъдат определяни по последователен начин, обхващащ двете дейности. Освен това разделянето на двете понятия може да доведе до нежелани последици, като се има предвид, че в зависимост от сектора, в който работят нефинансовите контрагенти, даден риск ще бъде хеджиран в рамките на търговската дейност или на финансовото управление.
(21)
Въпреки че праговете за клиринг следва да бъдат определени при отчитане на системното значение на съответните рискове, важно е да се вземе под внимание, че извънборсовите деривати за намаляване на рисковете са изключени от изчислението на клиринговия праг и че клиринговите прагове позволяват изключение от принципа на задължението за клиринг по отношение на онези договори за извънборсови деривати, за които може да се смята, че не са сключени с цел хеджиране. По-конкретно, стойността на клиринговите прагове следва да бъде периодично преразглеждана и следва да се определя от класа на договорите за извънборсови деривати. Класовете извънборсови деривати, определени във връзка с клиринговите прагове, могат да бъдат различни от класовете извънборсови деривати във връзка със задължението за клиринг. При определяне стойността на праговете за клиринг следва да се отдаде надлежно внимание на необходимостта от определяне на единен показател, отразяващ системното значение на сумата от нетните позиции и експозиции по контрагенти и по класове извънборсови деривати. Освен това клиринговите прагове, използвани от нефинансовите контрагенти, следва да бъдат прости за прилагане.
(22)
При определянето на стойността на клиринговия праг следва да се отчита системното значение на сумата от нетните позиции и експозиции по контрагенти и по класове извънборсови деривати в съответствие с Регламент (ЕС) № 648/2012. Следва обаче да се вземе под внимание, че тези нетни позиции и експозиции са различни от нетната експозиция за всички контрагенти и всички класове активи. Освен това в съответствие с Регламент (ЕС) № 648/2012 следва да бъде изчислена сумата на тези нетни позиции с цел да се определят данните, които трябва да бъдат взети предвид при определянето на клиринговите прагове. Общата брутна сума, получена от сумирането на тези нетни позиции, следва да бъде взета предвид при определянето на клиринговите прагове. Брутната условна стойност, която се получава от това сумиране, следва да се използва като основа за определяне на клиринговите прагове.
(23)
Освен това структурата на операциите с извънборсови деривати на нефинансовите контрагенти обикновено води до ниско ниво на нетиране, тъй като договорите за извънборсови деривати са сключени със същата насоченост. В резултат на това разликата между сумата от нетните позиции и експозиции по контрагенти и по класове извънборсови деривати ще бъде много близо до брутната стойност на договорите. По тази причина, както и за повече простота, брутната стойност на договорите за извънборсови деривати следва да се използва като валидно приближение за стойността, която следва да бъде взета под внимание при определяне на клиринговия праг.
(24)
Като се има предвид, че нефинансовите контрагенти, които не надвишават клиринговия праг, не са задължени да правят пазарна оценка на своите договори за извънборсови деривати, не би било разумно тази стойност да се използва за определяне на клиринговите прагове, тъй като това ще създаде тежест за нефинансовите контрагенти, която не е пропорционална на рисковете, за които се отнася. Вместо това използването на условната стойност на договорите за извънборсови деривати ще позволи прилагането на прост подход без експозиция към събития, външни за нефинансовите контрагенти.
(25)
Превишението на една от стойностите, определени за клас извънборсови деривати, следва да доведе до превишение на клиринговия праг за всички класове, като се има предвид, че намаляващите рискове договори за извънборсови деривати са изключени от изчислението на клиринговия праг, последствията от превишаването на клиринговия праг са не само свързани със задължението за клиринг, но обхващат и техники за намаляване на риска, а подходът към съответните задължения съгласно Регламент (ЕС) № 648/2012, приложим спрямо нефинансовите контрагенти, следва да бъде прост с оглед на това, че повечето от тях не са специалисти.
(26)
За тези договори за извънборсови деривати, които не са преминали през клиринг, следва да се прилагат техники за намаляване на риска, като например своевременно потвърждение. Потвърждаването на договори за извънборсови деривати може да се отнася до едно или повече рамкови споразумения, рамков договор за потвърждения или други стандартни условия. То може да бъде под формата на електронно изпълнен договор или документ, подписан от двамата контрагенти.
(27)
От съществено значение е контрагентите да потвърдят условията на своите трансакции във възможно най-кратки срокове след изпълнението на трансакцията, особено когато тя се извършва или обработва по електронен път, за да се подсигури общо разбиране и правна сигурност за условията на сделката. За контрагентите, които сключват нестандартизирани и сложни договори за извънборсови деривати по-специално, може да е необходимо прилагането на определени инструменти, за да се съобразят с изискването за своевременно потвърждаване на своите договори за извънборсови деривати. Своевременното потвърждаване също предполага, че съответните пазарни практики във въпросната област се променят.
(28)
С оглед на по-нататъшното намаляване на рисковете портфейлното съгласуване дава възможност на всеки контрагент да извърши обстоен преглед на портфейл от трансакции от гледна точка на другия контрагент с цел своевременно да се установят всякакви разногласия относно ключови условия в трансакцията. Тези условия трябва да включват оценка на всяка трансакция и могат също така да включват и други необходими подробности, като например датата на влизане в сила, предвидения падеж, дати на плащане или сетълмент, условната стойност на договора и валутата на сделката, базовия инструмент, позицията на контрагентите, договореност за плащанията, които се падат в неработен ден, съответния фиксиран или плаващ лихвен процент по договора за извънборсови деривати.
(29)
Като се имат предвид различните рискови профили и с оглед на това синхронизирането на портфейла да бъде пропорционална техника за намаляване на риска, предвижданите честота на съгласуване и размер на портфейла следва да бъдат различни в зависимост от естеството на контрагентите. По-строги изисквания следва да се прилагат както за финансовите контрагенти, така и за нефинансовите контрагенти, които надвишават клиринговия праг, а по-ниската честота на съгласуване следва да се прилага за нефинансовите контрагенти, които не биха превишили клиринговия праг, независимо от категорията на своя контрагент, който също би имал полза от това не толкова често съгласуване за тази част от своя портфейл.
(30)
Компресирането на портфейла също може да бъде ефективен инструмент за целите на намаляването на риска в зависимост от обстоятелствата, като големина на портфейла с даден контрагент, падежа, предназначение и степен на стандартизация на договорите за извънборсови деривати. Финансовите контрагенти и нефинансовите контрагенти, които разполагат с портфейл от договори за извънборсови деривати, непреминали клиринг чрез ЦК, над размера, определен в настоящия регламент, следва да разполагат с действащи процедури за анализ на възможността за използване на компресиране на портфейла, което би им позволило да намалят своя кредитен риск от контрагента.
(31)
Разрешаването на спорове е насочено към намаляване на рисковете, произтичащи от договори, които не минават клиринг от централен контрагент. При сключване на сделки с извънборсови деривати контрагентите следва да разполагат с договорна рамка за разрешаване на всякакви спорове, които могат да възникнат. В рамката следва да се посочват механизмите за уреждане на спорове, като например арбитраж от трета страна или механизъм за определяне на стойности чрез пазарни проучвания. Тя има за цел да предотврати задълбочаване на нерешени спорове и излагане на контрагентите на допълнителни рискове. Разногласията следва да се установяват, управляват и оповестяват по подходящ начин.
(32)
За целите на определяне на пазарните условия, при които не се извършва оценка по пазарна стойност, е необходимо да се определи какво представляват неактивните пазари. Даден пазар може да бъде неактивен по няколко причини, включително когато липсва редовно извършване на трансакции в условията на сделки между несвързани лица, като принципът на сделката между несвързани лица следва да има същото значение като използваното за счетоводни цели.
(33)
Настоящият регламент се прилага спрямо финансовите контрагенти и нефинансовите контрагенти, надхвърлили клиринговия праг, и взема предвид Директива 2006/49/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 14 юни 2006 г. относно капиталовата адекватност на инвестиционните посредници и кредитните институции (4), в която също се определят изисквания, които следва да се спазват при оценяване на базата на модели.
(34)
Въпреки че използваният подход за оценяване на базата на модели може да бъде разработен от вътрешни или външни изпълнители, с цел да се осигури необходимата отчетност одобрението на модела е отговорност на съвета на директорите или на комитет, на който този съвет е делегирал правомощия.
(35)
Когато контрагентите могат да прилагат вътрешногрупово освобождаване след уведомяването на компетентните органи, но без да са изчакали края на срока, в който тези компетентни органи могат да повдигнат възражения, е важно да се гарантира, че компетентните органи получават своевременна, уместна и достатъчна информация, за да преценят дали да възразят срещу използването на изключение.
(36)
Очакваните размери, обеми и честота на вътрешногруповите договори за извънборсови деривати могат да се определят въз основа на данните за вътрешногруповите сделки на контрагентите за минали периоди, както и на очаквания модел и на очакваната в бъдеще дейност.
(37)
Когато контрагентите прилагат вътрешногрупово освобождаване, те следва да оповестяват публично информация с цел да се гарантира прозрачност по отношение на пазарните участници и потенциални кредитори. Това е особено важно за потенциалните кредитори на контрагентите по отношение на оценката на риска. Оповестяването има за цел да предотврати погрешното разбиране, че договорите за извънборсови деривати са преминали през клиринг от централен контрагент или са обхванати от техники за намаляване на риска, когато това не е така.
(38)
Времевата рамка за постигане на своевременно потвърждение изисква усилия за адаптация, включително промени на пазарните практики и подобряване на информационните системи. Като се има предвид, че темпът на адаптиране към спазването на това изискване може да се различава в зависимост от категорията на контрагентите и класа извънборсови деривати, определянето на график за постепенно прилагане, който отчита тези разлики, ще позволи намаляване на срока за потвърждение за онези контрагенти и продукти, които биха могли да бъдат готови по-бързо.
(39)
Стандартите, определени за съгласуване на портфейла, компресиране на портфейла или разрешаване на спорове, изискват от контрагентите да установят процедури, алгоритми и политики, и да внесат промени в документацията, което ще изисква време. Влизането в сила на съответните изисквания следва да бъде забавено, за да се даде време на контрагентите да предприемат необходимите стъпки за привеждане в съответствие.
(40)
Настоящият регламент е изготвен въз основа на проектите на регулаторни технически стандарти, предадени на Комисията от Европейския орган за ценни книжа и пазари.
(41)
Съгласно член 10 от Регламент (ЕС) № 1095/2010 на Европейския парламент и на Съвета (5) ЕОЦКП проведе открити обществени консултации по проектите на регулаторни технически стандарти, въз основа на които е изготвен настоящият регламент, анализира потенциалните разходи и ползи и поиска становище от Групата на участниците от сектора на ценните книжа и пазарите, създадена по член 37 от Регламент (ЕС) № 1095/2010,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ГЛАВА I
ОБЩИ ПОЛОЖЕНИЯ
Член 1
Определения
За целите на настоящия регламент се прилагат следните определения:
а)
„непряк клиент“ означава клиент на клиент на клирингов член;
б)
„споразумение за непряк клиринг“ означава съвкупността от договорни отношения между централния контрагент (ЦК), клиринговия член, клиента на клирингов член и непряк клиент, която позволява на клиента на клирингов член да предоставя клирингови услуги на непряк клиент;
в)
„потвърждение“ означава документирано споразумение между контрагентите за всички условия на договора за извънборсови деривати.
ГЛАВА II
СПОРАЗУМЕНИЯ ЗА НЕПРЯК КЛИРИНГ
(член 4, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 648/2012)
Член 2
Структура на споразуменията за непряк клиринг
1. Когато клирингов член е готов да съдейства за непряк клиринг, всеки клиент на такъв клирингов член има право да предоставя услуги по непряк клиринг на един или повече от своите собствени клиенти, при условие че клиентът на клиринговия член е лицензирана кредитна институция, лицензиран инвестиционен посредник или еквивалентна кредитна институция или инвестиционен посредник от трета държава.
2. Клиентът на клиринговия член и непрекият клиент постигат съгласие помежду си относно договорните условия на споразумение за непряк клиринг след консултация с клиринговия член относно аспектите, които могат да окажат влияние върху операциите на клиринговия член. Те включват договорни изисквания към клиента да изпълнява всички задължения на непрекия клиент към клиринговия член. Тези изисквания се отнасят само за сделки, възникващи като част от договорености за непряк клиринг, чийто обхват следва да бъде ясно документиран в съгласуваните договори.
Член 3
Задължения на ЦК
1. Споразуменията за непряк клиринг не могат да зависят от търговски практики на ЦК, които действат като пречка пред установяването им при подходящи търговски условия. По искане на клирингов член ЦК поддържа отделна документация с данни и отделна счетоводна отчетност, позволяващи всеки клиент да прави разграничение в сметките си при ЦК между активите и позициите на клиента и активите и позициите, държани за сметка на непреките клиенти на клиента.
2. ЦК установява, наблюдава и управлява всички съществени рискове, произтичащи от споразумения за непряк клиринг, които могат да окажат влияние върху устойчивостта на ЦК.
Член 4
Задължения на клиринговите членове
1. Клирингов член, който съдейства за предоставянето на услуги по непряк клиринг, прави това при разумни търговски условия. Без да се засягат разпоредбите за поверителността на договорните споразумения с отделни клиенти, клиринговият член оповестява публично общите условия, при които е готов да съдейства за предоставянето на услуги по непряк клиринг. Тези условия могат да включват минимални оперативни изисквания за клиентите, които предоставят услуги по непряк клиринг.
2. Когато клирингов член съдейства за споразумения за непряк клиринг, той изпълнява една от следните мерки за разделение според указанията на клиента:
а)
да води отделна документация с данни и отделна счетоводна отчетност, позволяващи на клиента да направи разграничение в сметките си при клирингов член между своите собствени активи и позиции и тези, които се държат за сметка на неговите непреки клиенти;
б)
да водят отделна документация с данни и отделна счетоводна отчетност, позволяващи всеки клиент да прави разграничение в сметките си при клирингов член между активите и позициите, държани за сметка на непряк клиент, и тези, които се държат за сметка на други непреки клиенти.
3. Изискването за разграничаване на активите и позициите при клирингов член се смята за спазено, ако са изпълнени условията, посочени в член 39, параграф 9 от Регламент (ЕС) № 648/2012.
4. Клиринговите членове установяват надеждни процедури за действие при неизпълнение от страна на клиент, който предоставя услуги по непряк клиринг. Тези процедури включват надежден механизъм за прехвърляне на позиции и активи към друг клиент или клирингов член със съгласието на засегнатите непреки клиенти. Даден клиент или клирингов член не е длъжен да приема тези позиции, освен ако е налице предварително сключено договорно споразумение в това отношение.
5. Клиринговият член гарантира, че неговите процедури позволяват незабавното ликвидиране на активите и позициите на непреките клиенти и че клиринговият член плаща всички дължими суми на непреките клиенти при неизпълнение от страна на клиента.
6. Клиринговите членове установяват, наблюдават и управляват всякакви рискове възникващи при съдействието за споразумения за непряк клиринг, включително чрез използване на информацията, предоставена от клиенти съгласно член 4, параграф 3. Клиринговите членове създават надеждни вътрешни процедури, за да подсигурят, че тази информация не може да се използва за търговски цели.
Член 5
Задължения на клиенти
1. Клиент, който предоставя услуги по непряк клиринг, следва да води отделна документация с данни и счетоводна отчетност, позволяващи да се разграничават неговите собствени активи и позиции и тези, които се държат за сметка на неговите непреки клиенти. Той предлага на непреките клиенти избор между различните възможности за разделение на сметките, предвидени в член 4, параграф 2, и подсигурява, че непреките клиенти са напълно информирани за рисковете, свързани с всеки от вариантите на разделение. Информацията, предоставена от клиента на непреките клиенти, включва подробности за договорености за прехвърляне на позиции и сметки към друг клиент.
2. Всеки клиент, който предоставя услуги по непряк клиринг, трябва да поиска от клиринговия член да открие отделна сметка при ЦК. Сметката следва да бъде изключително за целите на държането на активи и позиции на негови непреки клиенти.
3. Клиентите предоставят на клиринговите членове достатъчно информация, за да може да се установяват, наблюдават и управляват всякакви рискове, възникващи при съдействие за споразумения за непряк клиринг. В случай на неизпълнение от страна на клиент, цялата информация, съхранявана от клиента по отношение на неговите непреки клиенти, трябва да бъде незабавно предоставена на клиринговия член.
ГЛАВА III
УВЕДОМЯВАНЕ НА ЕОЦКП ВЪВ ВРЪЗКА СЪС ЗАДЪЛЖЕНИЕТО ЗА КЛИРИНГ
(член 5, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 648/2012)
Член 6
Данни, които се включват в уведомлението
1. Уведомлението във връзка със задължението за клиринг включва следната информация:
а)
класа договори за извънборсови дериватни;
б)
договорите за извънборсови деривати в рамките на класа договори за извънборсови деривати;
в)
друга информация, която се включва в публичния регистър в съответствие с член 8;
г)
всякакви други характеристики, необходими за да се прави разграничение между договорите за извънборсови деривати в рамките на класа договори за извънборсови деривати и договорите за извънборсови деривати извън този клас;
д)
доказателства за степента на стандартизация на договорните условия и оперативните процеси за съответния клас договори за извънборсови деривати;
е)
данни за обема на класа договори за извънборсови деривати;
ж)
данни за ликвидността на класа договори за извънборсови деривати;
з)
доказателства, че пазарните участници имат достъп до безпристрастна, надеждна и общоприета информация за ценообразуването за договорите за извънборсови деривати от този клас;
и)
доказателства за въздействието на задължението за клиринг върху наличието на информация за ценообразуването за пазарните участници.
2. С оглед определяне на датата или датите, от които задължението за клиринг влиза в сила, включително постепенното въвеждане и категориите контрагенти, за които важи задължението за клиринг, уведомленията във връзка със задължението за клиринг включват:
а)
данни от значение за оценката на очаквания обем на класа договори за извънборсови деривати, ако за него възникне задължение за клиринг;
б)
доказателства за способността на ЦК да обработва очаквания обем от класа договори за извънборсови деривати, ако за него възникне задължение за клиринг, както и за способността да управлява рисковете, произтичащи от преминаването през клиринг на съответния клас договори за извънборсови деривати, включително чрез клирингови споразумения с клиенти или непреки клиенти;
в)
вида и броя на контрагентите, които са активни или се очаква да бъдат активни на пазара за класа договори за извънборсови деривати, ако за него възникне задължение за клиринг;
г)
кратко описание на различните задачи, които трябва да бъдат изпълнени с цел започване на клиринг с ЦК, придружено с разчет на времето, необходимо за изпълнението на всяка задача;
д)
информация за управлението на риска, правния и оперативния капацитет на кръга от контрагенти, които са активни на пазара за класа договори за извънборсови деривати, ако за него възникне задължение за клиринг.
3. Данните, отнасящи се до обема и ликвидността, съдържат за класа договори за извънборсови деривати и за всеки договор за дериват в рамките на този клас необходимата пазарна информация, включително данни за минали периоди, текущи данни, както и всяка промяна, която се очаква да възникне, ако за класа договори за извънборсови деривати възникне задължение за клиринг, включително:
а)
брой на трансакциите;
б)
общ обем;
в)
общ брой открити позиции;
г)
дълбочината на поръчките, включително средния брой поръчки и средния брой запитвания за котировки;
д)
амплитуда на спредовете;
е)
мерките за ликвидност при неблагоприятни пазарни условия;
ж)
мерките за ликвидност при извършване на процедури при неизпълнение.
4. Информацията, отнасяща се до степента на стандартизация на договорните условия и оперативните процеси за съответния клас договори за извънборсови деривати, предвидена в параграф 1, буква д), включва - за класа договори за извънборсови деривати и за всеки договор за дериват в рамките на класа - данни за дневната референтна цена, както и броя дни годишно, в които референтната цена, може да бъде смятана за надеждна, най-малко за предходните дванадесет месеца.
ГЛАВА IV
КРИТЕРИИ ЗА ОПРЕДЕЛЯНЕ НА КЛАСОВЕТЕ ДОГОВОРИ ЗА ИЗВЪНБОРСОВИ ДЕРИВАТИ, КОИТО ПОДЛЕЖАТ НА ЗАДЪЛЖИТЕЛЕН КЛИРИНГ
(член 5, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 648/2012)
Член 7
Критерии, които се оценяват от страна на ЕОЦКП
1. По отношение на степента на стандартизация на договорните условия и оперативните процеси на съответния клас договори за извънборсови деривати, Европейският орган за ценни книжа и пазари (ЕОЦКП) взема предвид:
а)
дали договорните срокове на съответния клас договори за извънборсови деривати включват обща правна документация, включително рамкови споразумения за нетиране, определения, стандартни клаузи и потвърждения, които определят договорните спецификации, използвани обикновено от контрагентите;
б)
дали оперативните процеси на съответния клас извънборсови дериватни договори включват автоматизиране на следдоговорната обработка и развитие на събитията, които се управляват по един общ начин в съответствие с график, за който контрагентите са постигнали широко съгласие.
2. По отношение на обема и ликвидността на съответния клас договори за извънборсови деривати ЕОЦКП взема под внимание:
а)
дали изискванията за обезпечение или финансовите изисквания на ЦК са пропорционални на риска, който задължението за клиринг има за цел да намали;
б)
стабилността във времето на големината и дълбочината на пазара по отношение на продукта;
в)
вероятността пазарната дисперсия да остане достатъчна в случай на неизпълнение от страна на клирингов член;
г)
броя и стойността на сделките.
3. Във връзка с наличието на безпристрастна, надеждна и общоприета информация за ценообразуването в съответния клас договори за извънборсови деривати ЕОЦКП взема предвид дали информацията, необходима за точно определяне на цената на договорите в рамките на съответния клас договори за извънборсови деривати, е леснодостъпна за участниците на пазара при разумни търговски условия и дали тя ще остане леснодостъпна, ако за съответния клас договори за извънборсови деривати възникне задължение за клиринг.
ГЛАВА V
ПУБЛИЧЕН РЕГИСТЪР
(член 6, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 648/2012)
Член 8
Данни, които се включват в регистъра на ЕОЦКП
1. Публичният регистър ЕОЦКП включва следната информация за всеки клас договори за извънборсови деривати, който подлежи на задължението за клиринг:
а)
класа на договорите за извънборсови деривати;
б)
вида на договорите за извънборсови деривати в рамките на класа;
в)
базовите активи на договорите за извънборсови деривати в рамките на класа;
г)
за базови активи, които представляват финансови инструменти - дали базовият актив е единен финансов инструмент или емитент, или индекс, или портфейл;
д)
за други базови активи - категорията на базовия актив;
е)
условната валута и валутата на сетълмента на договорите за извънборсови деривати в рамките на класа;
ж)
обхвата на падежите на договорите за извънборсови деривати в рамките на класа;
з)
условията за сетълмент на договорите за извънборсови деривати в рамките на класа;
и)
обхвата на периодичността на плащанията по договорите за извънборсови деривати в рамките на класа;
й)
идентификационен код на продукта за съответния клас договори за извънборсови деривати;
к)
всякакви други характеристики, изисквани, за да се направи разграничение между един договор в съответния клас договори за извънборсови деривати от друг.
2. По отношение на ЦК, които са лицензирани или са признати във връзка със задължението за клиринг, публичният регистър на ЕОЦКП включва за всеки ЦК:
а)
идентификационния код в съответствие с член 3 от Регламент за изпълнение (ЕС) № 1247/2012 на Комисията (6);
б)
пълното наименование;
в)
държавата по установяване;
г)
компетентния орган, определен в съответствие с член 22 от Регламент (ЕС) № 648/2012.
3. Във връзка с датите, от които задължението за клиринг влиза в сила, включително всякакво постепенно въвеждане, публичният регистър на ЕОЦКП включва:
а)
категориите контрагенти, за които се прилага период на постепенно въвеждане;
б)
всяко друго условие, изисквано в съответствие с регулаторните технически стандарти, приети съгласно член 5, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 648/2012, във връзка с прилагането на периода на постепенно въвеждане.
4. Публичният регистър на ЕОЦКП включва позоваване на регулаторните технически стандарти, приети съгласно член 5, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 648/2012, във връзка с които е възникнало всяко от задълженията за клиринг.
5. По отношение на ЦК, за който е изпратено уведомление до ЕОЦКП от компетентния орган, публичният регистър на ЕОЦКП включва най-малко:
а)
идентификационните данни на ЦК;
б)
класа на договорите за извънборсови деривати, за които е изпратено уведомление;
в)
вида на договорите за извънборсови деривати;
г)
датата на уведомлението;
д)
указване на уведомяващия компетентен орган.
ГЛАВА VI
ФРАГМЕНТИРАНОСТ НА ЛИКВИДНОСТТА
(член 8, параграф 5 от Регламент (ЕС) № 648/2012)
Член 9
Уточняване на понятието фрагментираност на ликвидността
1. Счита се, че фрагментираност на ликвидността настъпва, когато участниците в място за търговия не са в състояние да сключват сделки с един или няколко от останалите участници на това място поради липсата на споразумения за клиринг, до които всички участници имат достъп.
2. Достъпът на ЦК до място за търговия, което вече е обслужвано от друг ЦК, не се смята, че увеличава фрагментираността на ликвидността на мястото за търговия, ако без да е необходимо да се налага изискване на клиринговите членове на вече действащия на това място ЦК да станат клирингови членове на ЦК, отправил искането, всички участници на мястото за търговия могат да направят пряк или непряк клиринг чрез един от следните способи:
а)
поне един общ ЦК;
б)
клирингови споразумения, установени от ЦК.
3. Договореностите за изпълнението на условията, посочени в буква а) или б) от параграф 2, се определят преди отправилата искането ЦК да започне предоставянето на клирингови услуги на съответното място на търговия.
4. Достъпът до общ ЦК, както е посочено в буква а) от параграф 2, може да бъде осигурен посредством два или повече клирингови членове, или два или повече клиенти, или чрез споразумения за непряк клиринг.
5. Клиринговите споразумения, посочени в параграф 2, буква б), може да предвиждат прехвърлянето на трансакции, извършени от такива пазарни участници към клирингови членове на друг ЦК. Въпреки че достъпът на ЦК до място за търговия следва да не изисква оперативна съвместимост, споразумението за оперативна съвместимост, което е било договорено от съответните ЦК и одобрено от съответните компетентни органи, може да се използва за изпълнение на изискването за достъп до общи клирингови споразумения.
ГЛАВА VII
НЕФИНАНСОВИ КОНТРАГЕНТИ
Член 10
(член 10, параграф 4, буква а) от Регламент (ЕС) № 648/2012)
Критерии за установяване кои договори за извънборсови деривати са обективно намаляващи рисковете
1. Договорите за извънборсови деривати са обективно измерими като намаляващи рисковете, които са пряко свързани с търговската дейност или финансовото управление на нефинансов контрагент или на тази група, когато сами или в съчетание с други договори за деривати, пряко или чрез силно корелирани инструменти, отговарят на един от следните критерии:
а)
покриват рисковете, произтичащи от потенциалната промяна в стойността на активите, услугите, факторите за производство, продуктите, стоките или пасивите, които нефинансовият контрагент или неговата група притежава, произвежда, изработва, обработва, доставя, купува, пуска на пазара, отдава под наем или на лизинг, продава или поема или основателно възнамерява да направи това в обичайния ход на своята дейност;
б)
покриват рисковете, възникващи от потенциално косвено въздействие върху стойността на активи, услуги, фактори за производство, продукти, стоки или пасиви, посочени в буква а), които са резултат от колебанията на лихвените проценти, темпа на инфлацията, обменните валутни курсове или кредитния риск;
в)
те се определят като хеджиращ договор съгласно Международните стандарти за финансово отчитане (МСФО), приети в съответствие с член 3 от Регламент (ЕО) № 1606/2002 на Европейския парламент и на Съвета (7).
Член 11
(член 10, параграф 4, буква б) от Регламент (ЕС) № 648/2012)
Клирингови прагове
Стойностите на клиринговите прагове във връзка със задължението за клиринг са:
а)
1 млрд. евро в брутна условна стойност за договорите за извънборсови деривати върху кредити;
б)
1 млрд. евро в брутна условна стойност за договорите за извънборсови деривати върху капиталови инструменти;
в)
3 млрд. евро в брутна условна стойност за договорите за извънборсови деривати върху лихвени проценти;
г)
3 млрд. евро в брутна условна стойност договорите за извънборсови деривати върху чуждестранна валута;
д)
3 млрд. EUR в брутна условна стойност за договорите за извънборсови деривати върху стоки и за други договори за извънборсови деривати, които не са предвидени в букви от а) до г).
ГЛАВА VIII
ТЕХНИКИ ЗА НАМАЛЯВАНЕ НА РИСКА ЗА ДОГОВОРИТЕ ЗА ИЗВЪНБОРСОВИ ДЕРИВАТИ, КОИТО НЕ СА ПРЕМИНАЛИ ПРЕЗ КЛИРИНГ ЧРЕЗ ЦК
Член 12
(член 11, параграф 14, буква а) от Регламент (ЕС) № 648/2012)
Своевременно потвърждаване
1. Договорите за извънборсови деривати, сключени между финансови контрагенти и нефинансови контрагенти, посочени в член 10 от Регламент (ЕС) № 648/2012, които не са преминали през клиринг от ЦК, се потвърждават, когато е възможно по електронен път, във възможно най-кратък срок и не по-късно от:
а)
за суапове за кредитно неизпълнение и за лихвени суапове, които са сключени до 28 февруари 2014 г. включително - до края на втория работен ден, следващ датата на изпълнение на договора за извънборсови деривати;
б)
за суапове за кредитно неизпълнение и за лихвени суапове, които са сключени след 28 февруари 2014 г. - до края на работния ден след датата на изпълнение на договора за извънборсови деривати;
в)
за суапове за капиталови инструменти, валутни суапове, стокови суапове и всички останали деривати, които не са предвидени в буква а), сключени до 31 август 2013 г. включително - до края на третия работен ден, следващ датата на изпълнение на договора за дериват;
г)
за суапове за капиталови инструменти, валутни суапове, стокови суапове и всички останали деривати, които не са предвидени в буква а), сключени в периода след 31 август 2013 г. до 31 август 2014 г. включително - до края на втория работен ден, следващ датата на изпълнение на договора за дериват;
д)
за суапове за капиталови инструменти, валутни суапове, стокови суапове и всички останали деривати, които не са предвидени в буква а), които са сключени след 31 август 2014 г.- до края на работния ден, следващ датата на изпълнение на договора за дериват;
2. Договорите за извънборсови деривати, сключени с нефинансов контрагент, които не са посочени в член 10 от Регламент (ЕС) № 648/2012, се потвърждават възможно най-бързо, когато е възможно - чрез електронни средства, но не по-късно от:
а)
за суапове за кредитно неизпълнение и лихвени суапове, които са сключени до 31 август 2013 г. включително - до края на петия работен ден, следващ датата на изпълнение на договора за извънборсови деривати;
б)
за суапове за кредитно неизпълнение и лихвени суапове, които са сключени в периода след 31 август 2013 г. до 31 август 2014 г. включително - до края на третия работен ден, следващ датата на изпълнение на договора за извънборсови деривати;
в)
за суапове за кредитно неизпълнение и за лихвени суапове, които са сключени след 31 август 2014 г. - до края на втория работен ден след датата на изпълнение на договора за извънборсови деривати;
г)
за суапове за капиталови инструменти, валутни суапове, стокови суапове и всички други деривати, които не са предвидени в буква а), сключени до 31 август 2013 г. включително - до края на седмия работен ден, следващ датата на изпълнение на договора за дериват;
д)
за суапове за капиталови инструменти, валутни суапове, стокови суапове и всички други деривати, които не са предвидени в буква а), сключени в периода след 31 август 2013 г. до 31 август 2014 г. включително - до края на четвъртия работен ден, следващ датата на изпълнение на договора за дериват;
е)
за суапове за капиталови инструменти, валутни суапове, стокови суапове и всички останали деривати, които не са предвидени в буква а), сключени след 31 август 2014 г.- до края на втория работен ден, следващ датата на изпълнение;
3. Когато дадена трансакция, посочена в параграфи 1 и 2, е била сключена след 16.00 часа местно време или с контрагент, разположен в друг часови пояс, което не позволява потвърждение в определения срок, потвърждението се осъществява колкото е възможно по-скоро и най-късно един работен ден след крайния срок, определен в параграф 1 или 2, в зависимост от случая.
4. Финансовите контрагенти следва да разполагат с необходимата процедура за ежемесечно деклариране пред компетентния орган, определен в съответствие с член 48 от Директива 2004/39/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (8), на броя на непотвърдените трансакции с извънборсови деривати, посочени в параграфи 1 и 2, които не са били приключени в продължение на повече от пет работни дни.
Член 13
(член 11, параграф 14, буква а) от Регламент (ЕС) № 648/2012)
Съгласуване на портфейла
1. Финансовите и нефинансовите контрагенти по договор за извънборсови деривати се договорят в писмена форма или чрез други еквивалентни електронни средства с всеки от своите контрагенти относно условията, при които портфейлите се съгласуват. Подобно споразумение се постига преди сключване на договора за извънборсови деривати.
2. Съгласуването на портфейла се извършва от самите контрагенти по договори за извънборсови деривати или от квалифицирано трето лице, надлежно упълномощено за тази цел от съответния контрагент. Съгласуването на портфейла следва да включва основните търговски условия, които са отличителни за всеки конкретен договор за извънборсови деривати, и включва най-малко оценката за всеки договор в съответствие с член 11, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 648/2012.
3. С цел да се идентифицират на ранен етап всички съществени несъответствия в извънборсовия договор за дериват, включително неговата оценка, съгласуването на портфейла се извършва:
а)
за финансов контрагент или нефинансов контрагент, посочен в член 10 от Регламент (ЕС) № 648/2012:
i)
всеки работен ден, когато между контрагентите има 500 или повече неприключени договори за извънборсови деривати;
ii)
веднъж седмично, когато между контрагентите има между 51 и 499 неприключени договори за извънборсови деривати по всяко време на седмицата;
iii)
веднъж на тримесечие, когато между контрагентите има 50 или по-малко неприключени договори за извънборсови деривати по всяко време през тримесечието.
б)
за нефинансов контрагент, който не е посочен в член 10 от Регламент (ЕС) № 648/2012:
i)
веднъж на тримесечие, когато между контрагентите има повече от 100 неприключени договора за извънборсови деривати по всяко време през тримесечието.
ii)
веднъж годишно, когато между контрагентите има 100 или по-малко неприключени договори за извънборсови деривати.
Член 14
(член 11, параграф 14, буква а) от Регламент (ЕС) № 648/2012)
Компресиране на портфейл
Финансовите контрагенти и нефинансовите контрагенти с 500 или повече неприключени договори за извънборсови деривати с контрагенти, които не преминават през клиринг с ЦК, разполагат с действащи процедури, съгласно които редовно, поне два пъти годишно, анализират възможността за извършване на компресиране на портфейл, за да намалят кредитните рискове от контрагента, и извършват такъв процес на компресиране.
Финансовите контрагенти и нефинансовите контрагенти гарантират, че са в състояние да осигурят разумно и валидно обяснение на съответния компетентен орган, ако решат, че извършването на компресиране на портфейл не е подходящо.
Член 15
(член 11, параграф 14, буква а) от Регламент (ЕС) № 648/2012)
Разрешаване на спорове
1. При сключване на договори за извънборсови деривати помежду си финансовите контрагенти и нефинансовите контрагенти се договарят за подробни процедури и процеси във връзка със следното:
а)
установяването, регистрирането и наблюдението на спорове във връзка с признаването или оценяването на договора и за обмен на обезпечения между контрагентите. В тези процедури се вписва поне продължителността на периода, през който спорът е неразрешен, контрагентът и сумата, която се оспорва;
б)
навременното разрешаване на спорове със специфичен процес за споровете, които не са разрешени в рамките на пет работни дни.
2. Финансовите контрагенти отчитат пред компетентния орган, определен в съответствие с член 48 от Директива 2004/39/ЕО, всички спорове между контрагенти, свързани с договор за извънборсови деривати, неговата оценка или размяната на обезпечения за сума или стойност, по-висока от 15 млн. евро, и които са неразрешени в продължение най-малко на 15 работни дни.
Член 16
(член 11, параграф 14, буква б) от Регламент (ЕС) № 648/2012)
Пазарни условия, които не позволяват оценяване по пазарна стойност
1. Смята се, че са налице пазарни условия, които не позволяват оценяване по пазарна стойност на договор за извънборсови деривати, при една от следните ситуации:
а)
когато пазарът е неактивен;
б)
когато обхватът на рационалните оценки на справедливата стойност е голям и вероятността на различните оценки не може да бъде рационално оценена.
2. Пазарът за договор за извънборсови деривати се смята за неактивен, ако котировките не са лесно и редовно достъпни, а цените, които са достъпни, не представят действителни и редовни пазарни трансакции при спазване на принципа на сделката между несвързани лица.
Член 17
(член 11, параграф 14, буква б) от Регламент (ЕС) № 648/2012)
Критерии за използването на оценяване на база модел
За използване на оценката на база модел финансовите и нефинансовите контрагенти разполагат с модел, който:
а)
включва всички фактори, които контрагентите биха взели предвид при определянето на цената, включително чрез използване на колкото е възможно повече информация за оценяване по пазарна стойност;
б)
съответства на приетите икономически методологии за оценяване на финансовите инструменти;
в)
калибрира се и се изпитва за валидност с цени от наблюдаеми текущи пазарни трансакции със същия финансов инструмент или на базата на всякаква налична пазарна информация;
г)
валидира се и се контролира независимо от отдел, различен от отдела, поемащ риска;
д)
надлежно се документира и одобрява от съвета на директорите толкова пъти, колкото е необходимо, след всяка съществена промяна и най-малко веднъж годишно. Това одобрение може да бъде делегирано на комитет.
Член 18
(член 11, параграф 14, буква в) от Регламент (ЕС) № 648/2012)
Подробни сведения, съдържащи се в уведомлението до компетентния орган относно вътрешногрупова сделка
1. Исканията или уведомленията до компетентния орган относно подробните сведения по вътрешногрупова сделка са в писмена форма и включват:
а)
законните контрагенти по трансакциите, включително техните идентификационни кодове в съответствие с член 3 от Регламент за изпълнение (ЕС) № 1247/2012;
б)
корпоративните отношения между контрагентите;
в)
подробни сведения относно допълнителнте договорни отношения между страните по споразумението;
г)
категорията на вътрешногруповата сделка, както е посочено в член 3, параграф 1 и параграф 2, букви а)-г) от Регламент (ЕС) № 648/2012;
д)
подробни сведения за операции, за които контрагентът иска освобождаването, включително:
i)
класа на договорите за извънборсови деривати;
ii)
вида на договорите за извънборсови деривати;
iii)
типа на базовите активи;
iv)
условна валута и валута на сетълмента;
v)
обхвата на сроковете на договорите;
vi)
типа на сетълмента;
vii)
очакваните годишни размер, обеми и честота на договорите за извънборсови деривати.
2. Като част от своето искане или уведомление до съответния компетентен орган контрагентът следва да предостави допълнителна информация, доказваща, че са изпълнени условията по член 11, параграфи от 6 до 10 от Регламент (ЕС) № 648/2012. Придружаващите документи включват копия от документирани процедури за управление на риска, информация за трансакциите за минали периоди, копия на съответните договори между страните и могат, при поискване от компетентния орган, да включват правно становище.
Член 19
(член 11, параграф 14, буква г) от Регламент (ЕС) № 648/2012)
Подробни сведения, съдържащи се в уведомлението до ЕОЦКП относно вътрешногрупова сделка
1. Уведомлението от компетентния орган за подробните сведения за вътрешногрупова сделка се подава пред ЕОЦКП в писмена форма:
а)
в рамките на един месец от получаването на уведомлението съгласно член 11, параграф 7 или член 11, параграф 9 от Регламент (ЕС) № 648/2012;
б)
в рамките на един месец от решението на компетентния орган, по отношение на контрагента съгласно член 11, параграф 6, член 11, параграф 8 или член 11, параграф 10 от Регламент (ЕС) № 648/2012.
2. Уведомлението до ЕОЦКП включва:
а)
информацията, посочена в член 18;
б)
наличие на положително или отрицателно решение;
в)
в случай на положително решение:
i)
обобщение на основанията да се счита, че са изпълнени условията, определени в член 11, параграф 6, член 11, параграф 7, член 11, параграф 8, член 11, параграф 9 или член 11, параграф 10 от Регламент (ЕС) № 648/2012 - в зависимост от случая;
ii)
дали освобождаването е пълно или частично - за уведомление по член 11, параграф 6, член 11, параграф 8 или член 11, параграф 10 от Регламент (ЕС) № 648/2012.
г)
в случай на отрицателно решение:
i)
условията по член 11, параграф 6, член 11, параграф 7, член 11, параграф 8, член 11, параграф 9 или член 11, параграф 10 от Регламент (ЕС) № 648/2012, които не са изпълнени;
ii)
обобщение на основанията, поради които се смята, че тези условия не са изпълнени.
Член 20
(член 11, параграф 14, буква г) от Регламент (ЕС) № 648/2012)
Информация относно вътрешногруповото освобождаване, която се оповестява публично
Информацията относно вътрешногрупово освобождаване, която се оповестява публично, включва:
а)
законните контрагенти по трансакциите, включително техните идентификационни кодове в съответствие с член 3 от Регламент за изпълнение (ЕС) № 1247/2012;
б)
връзката между контрагентите;
в)
дали освобождаването е пълно или частично;
г)
условната съвкупна стойност на договорите за извънборсови деривати, за които се прилага вътрешногрупово освобождаване.
Член 21
Влизане в сила и прилагане
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Членове 13, 14 и 15 започват да се прилагат шест месеца след влизането в сила на настоящия регламент.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 19 декември 2012 година.
REGOLAMENTO DELEGATO (UE) N. 149/2013 DELLA COMMISSIONE
del 19 dicembre 2012
che integra il regolamento (UE) n. 648/2012 del Parlamento europeo e del Consiglio per quanto riguarda le norme tecniche di regolamentazione su accordi di compensazione indiretti, obbligo di compensazione, registro pubblico, accesso alla sede di negoziazione, controparti non finanziarie, tecniche di attenuazione dei rischi per i contratti derivati OTC non compensati mediante controparte centrale
(Testo rilevante ai fini del SEE)
LA COMMISSIONE EUROPEA,
visto il trattato sul funzionamento dell’Unione europea,
visto il parere della Banca centrale europea (1),
visto il regolamento (UE) n. 648/2012 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 4 luglio 2012, sugli strumenti derivati OTC, le controparti centrali e i repertori di dati sulle negoziazioni (2), in particolare l’articolo 4, paragrafo 4, l’articolo 5, paragrafo 1, l’articolo 6, paragrafo 4, l’articolo 8, paragrafo 5, l’articolo 10, paragrafo 4, e l’articolo 11, paragrafo 14,
considerando quanto segue:
(1)
Occorre delineare un quadro che racchiuda le disposizioni relative all’obbligo di compensazione, alla relativa applicazione, alle possibili esenzioni e alle tecniche di attenuazione del rischio che devono essere previste per i casi in cui la compensazione mediante controparte centrale (CCP) non risulti possibile. Per assicurare la coerenza tra tali disposizioni, che dovrebbero entrare in vigore contemporaneamente, e favorire una visione globale e un accesso efficiente da parte dei soggetti interessati, in particolare di quelli tenuti ad assolvere gli obblighi in questione, è auspicabile raggruppare in un unico regolamento la maggior parte delle norme tecniche di regolamentazione previste nel titolo II del regolamento (UE) n. 648/2012.
(2)
In considerazione della natura mondiale del mercato dei derivati over-the-counter (OTC), è opportuno che il presente regolamento tenga conto dei pertinenti orientamenti e raccomandazioni concordati a livello internazionale sulle riforme dei mercati dei derivati OTC e sulla compensazione obbligatoria, così come delle norme sviluppate al riguardo in altre giurisdizioni. In particolare, la disciplina inerente alla determinazione dell’obbligo di compensazione tiene conto delle disposizioni sulla compensazione obbligatoria pubblicate dall’International Organization of Securities Commissions (Organizzazione internazionale delle commissioni sui valori mobiliari - IOSCO), al fine di favorire, per quanto possibile, la convergenza con l’impostazione adottata in altre giurisdizioni.
(3)
Occorre definire alcuni termini per delimitare chiaramente un certo numero di concetti risultanti dal regolamento (UE) n. 648/2012 e per precisare i termini tecnici necessari all’elaborazione della presente norma tecnica.
(4)
Poiché l’accordo di compensazione indiretto non deve accrescere il rischio di controparte per la CCP, il partecipante diretto, il cliente ovvero il cliente indiretto e le attività e le posizioni del cliente indiretto devono beneficiare di un adeguato livello di protezione, è essenziale che, a prescindere dalla tipologia, tale accordo soddisfi le condizioni minime per tutelare detti soggetti. A tal fine, le parti coinvolte nell’accordo devono essere vincolate a obblighi specifici. Siffatto accordo va al di là del rapporto contrattuale tra clienti indiretti e cliente del partecipante diretto che presta servizi di compensazione indiretta.
(5)
Il regolamento (UE) n. 648/2012 impone che la CCP sia un sistema designato ai sensi della direttiva 98/26/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 19 maggio 1998, concernente il carattere definitivo del regolamento nei sistemi di pagamento e nei sistemi di regolamento titoli (3). Ne consegue che il partecipante diretto della CCP deve soddisfare i requisiti previsti per essere partecipante ai sensi di tale direttiva. Pertanto, per assicurare che il cliente indiretto benefici di un livello di protezione equivalente a quello garantito al cliente a norma del regolamento (UE) n. 648/2012, è necessario che il cliente che presta servizi di compensazione indiretta sia un ente creditizio o un’impresa di investimento ovvero l’equivalente in un paese terzo di un ente creditizio o impresa d’investimento.
(6)
Occorre definire accordi di compensazione indiretti per assicurare che, in caso di inadempimento, il cliente indiretto benefici di una protezione equivalente a quella del cliente diretto. In caso di inadempimento del partecipante diretto che agisce come intermediario in un accordo di compensazione indiretto, occorre includere i clienti indiretti nel trasferimento, previsto dagli obblighi di portabilità sanciti dagli articoli 39 e 48 del regolamento (UE) n. 648/2012, delle posizioni del cliente a un partecipante diretto alternativo. Anche gli accordi di compensazione indiretti devono prevedere adeguate garanzie contro l’inadempimento del cliente e sostenere il trasferimento delle posizioni del cliente indiretto a un prestatore alternativo di servizi di compensazione.
(7)
Dato che l’accordo di compensazione indiretto può determinare rischi specifici, tutte le parti in esso coinvolte, compresi i partecipanti diretti e le CCP, devono assicurare sistematicamente l’individuazione, la sorveglianza e la gestione dei possibili rischi concreti che esso implica. Particolarmente importante in questo contesto è una condivisione adeguata delle informazioni tra i clienti che prestano servizi di compensazione indiretta e i partecipanti diretti che agiscono come intermediari in tali servizi. I partecipanti diretti devono usare le informazioni fornite dai clienti a soli fini di gestione del rischio ed impedire qualsiasi abuso delle informazioni sensibili sul piano commerciale, anche creando barriere efficaci tra i diversi servizi dell’ente finanziario al fine di evitare conflitti d’interesse.
(8)
Quando autorizza una CCP a compensare una categoria di derivati OTC, l’autorità competente è tenuta a notificare l’autorizzazione all’Autorità europea degli strumenti finanziari e dei mercati (Aesfem). La notifica deve specificare i dettagli che permettono all’Aesfem di effettuare la valutazione, comprese informazioni sulla liquidità e sul volume della categoria di derivati OTC in questione. Sebbene le informazioni passino dall’autorità competente all’Aesfem, spetta in prima battuta alla CCP che ha chiesto l’autorizzazione fornire le informazioni necessarie all’autorità competente, che eventualmente le integra.
(9)
Poiché può accadere, in particolare per i prodotti nuovi, che non tutte le informazioni che l’autorità competente è tenuta a includere nella notifica all’Aesfem ai fini dell’obbligo di compensazione siano disponibili, occorre in tal caso fornire le stime a disposizione, indicando chiaramente le ipotesi formulate. Affinché l’Aesfem possa valutare la capacità delle controparti attive di rispettare l’obbligo di compensazione senza perturbare il mercato, la notifica deve inoltre contenere dettagli sulle controparti, quali il tipo e numero, le procedure necessarie per avviare la compensazione mediante CCP, la capacità giuridica e operativa o il quadro per la gestione dei rischi di cui dispongono.
(10)
Per permettere all’Aesfem di stabilire se una data categoria di derivati debba essere soggetta all’obbligo di compensazione, la notifica trasmessale dall’autorità competente deve riportare, relativamente a tale categoria, informazioni sul grado di standardizzazione, la liquidità e la disponibilità del prezzo. Per una categoria di derivati OTC, il soddisfacimento dei criteri inerenti alla standardizzazione dei termini contrattuali e dei processi operativi è indicatore di condizioni economiche standardizzate, perché la standardizzazione dei primi è possibile solo in presenza delle seconde. L’Aesfem valuta i criteri relativi alla liquidità e alla disponibilità del prezzo in base a considerazioni diverse da quelle su cui si fonda la valutazione dell’autorità competente nel decidere sull’autorizzazione della CCP. La liquidità è valutata in una prospettiva più ampia e non corrisponde alla liquidità risultante una volta applicato l’obbligo di compensazione. In particolare, il fatto che un contratto sia sufficientemente liquido da essere compensato da una CCP non implica necessariamente che esso debba essere soggetto all’obbligo di compensazione. La valutazione dell’Aesfem non deve replicare né duplicare l’esame già effettuato dall’autorità competente.
(11)
Le informazioni che l’autorità competente è tenuta a fornire ai fini dell’obbligo di compensazione devono consentire all’Aesfem di valutare la disponibilità di informazioni per la determinazione dei prezzi. Al riguardo, il fatto che, in un dato momento, la CCP acceda alle informazioni per la determinazione dei prezzi non significa che i partecipanti al mercato vi possano accedere in futuro. Di conseguenza, il fatto che la CCP acceda alle informazioni per la determinazione dei prezzi necessarie ai fini della gestione dei rischi risultanti dalla compensazione di contratti derivati appartenenti a una data categoria di derivati OTC non implica automaticamente che tale categoria di derivati OTC debba essere soggetta all’obbligo di compensazione.
(12)
Il livello di dettaglio delle informazioni incluse nel registro delle categorie di derivati OTC soggette all’obbligo di compensazione dipende dalla pertinenza dei dettagli in questione ai fini dell’individuazione di ciascuna categoria di contratti derivati OTC. Ne consegue che tale livello di dettaglio può variare tra le diverse categorie di contratti derivati OTC.
(13)
Consentendo a molteplici CCP di accedere a una data sede di negoziazione è possibile ampliare l’accesso dei partecipanti alla stessa e, quindi, migliorare la liquidità complessiva. In tali circostanze è tuttavia necessario precisare la nozione di frammentazione della liquidità nella sede di negoziazione, qualora essa possa costituire una minaccia al funzionamento regolare e ordinato dei mercati per la categoria di strumenti finanziari oggetto della richiesta.
(14)
La valutazione dell’autorità competente della sede di negoziazione cui la CCP ha chiesto accesso e dell’autorità competente della CCP deve basarsi sui meccanismi disponibili per evitare la frammentazione della liquidità in una sede di negoziazione.
(15)
Al fine di evitare la frammentazione della liquidità, tutti i partecipanti alla sede di negoziazione devono essere in grado di compensare tutte le operazioni eseguite tra di loro. Non sarebbe tuttavia proporzionato esigere che tutti i partecipanti diretti della CCP preesistente diventino anche partecipanti diretti di nuove CCP che servano la sede di negoziazione. Per contenere il rischio di frammentazione della liquidità, gli eventuali soggetti che sono partecipanti diretti di entrambe le CCP possono agevolare il trasferimento e la compensazione delle operazioni eseguite dai partecipanti al mercato serviti separatamente dall’una o dall’altra CCP. È tuttavia importante che la richiesta di una CCP di accedere a una data sede di negoziazione non determini una frammentazione della liquidità tale da aumentare i rischi ai quali è esposta la CCP preesistente.
(16)
Dato che, a norma dell’articolo 8, paragrafo 4, del regolamento (UE) n. 648/2012, la richiesta di una CCP di accedere a una data sede di negoziazione non deve presupporre l’interoperabilità, il presente regolamento non deve prescrivere l’interoperabilità come unico mezzo per risolvere la frammentazione della liquidità, ma neanche precludere alla CCP la possibilità di concludere volontariamente un accordo in tal senso qualora ne siano soddisfatte le condizioni.
(17)
Al fine di stabilire per quali contratti derivati OTC sia oggettivamente misurabile la capacità di ridurre i rischi direttamente legati all’attività commerciale o di finanziamento di tesoreria, le controparti non finanziarie devono applicare uno dei criteri di cui al presente regolamento, compresa la definizione contabile basata sugli International Financial Reporting Standards (IFRS). Le controparti possono usare la definizione contabile anche se non applicano gli IFRS. Riguardo alle controparti non finanziarie autorizzate ad applicare i principi contabili locali, si presume che la maggior parte dei contratti classificati come operazioni di copertura in base ai principi contabili locali rientrino nella definizione generale di contratti che riducono i rischi direttamente legati all’attività commerciale o di finanziamento di tesoreria di cui al presente regolamento.
(18)
Vi sono situazioni in cui può non risultare possibile coprire un rischio con un contratto derivato direttamente connesso, vale a dire un contratto che ha esattamente lo stesso sottostante e la stessa data di regolamento del rischio coperto. In tal caso, la controparte non finanziaria può ricorrere a una copertura indiretta (proxy hedging), ossia usare a copertura dell’esposizione uno strumento strettamente correlato, come uno strumento con un sottostante diverso ma molto simile in termini di comportamento economico. Inoltre, determinati gruppi di controparti non finanziarie che, attraverso un soggetto unico, sottoscrivono contratti derivati OTC per coprire il proprio rischio rispetto ai rischi complessivi del gruppo possono ricorrere ad operazioni di macrocopertura o di copertura del portafoglio. Le predette forme di macrocopertura, copertura di portafoglio o copertura indiretta possono configurare forme di copertura ai fini del presente regolamento e devono quindi essere valutate secondo i criteri in base a cui stabilire quali contratti derivati OTC riducano oggettivamente i rischi.
(19)
Dato che il rischio può evolvere nel tempo, per adattarsi all’evoluzione i contratti derivati OTC stipulati inizialmente per ridurre i rischi legati all’attività commerciale o di finanziamento di tesoreria possono dover essere a loro volta coperti da contratti derivati OTC supplementari. Il rischio può pertanto essere coperto da una combinazione di contratti derivati OTC, compresi contratti derivati OTC di copertura che liquidano i contratti derivati OTC ormai slegati dai rischi risultanti dall’attività commerciale o di finanziamento di tesoreria.
(20)
La gamma dei rischi direttamente legati all’attività commerciale o di finanziamento di tesoreria è molto ampia, e varia tra i diversi settori economici. In genere, i rischi legati all’attività commerciale si ricollegano ai fattori che alimentano la funzione di produzione dell’impresa e ai prodotti e servizi che essa vende o presta. L’attività di finanziamento di tesoreria si ricollega generalmente alla gestione del finanziamento del soggetto a breve e a lungo termine, debito compreso, e alle sue scelte d’investimento riguardo alle risorse finanziarie che genera o detiene, compresa la gestione di cassa. L’attività di finanziamento di tesoreria e l’attività commerciale sono esposte a rischi comuni che derivano, ad esempio, dai tassi di cambio, dai prezzi delle materie prime, dall’inflazione o dal rischio di credito. Dato che i contratti derivati OTC sono conclusi a copertura di un rischio specifico, nell’analizzare i rischi direttamente legati all’attività commerciale o all’attività di finanziamento di tesoreria, occorre stabilire per tali rischi una definizione omogenea che abbracci le due attività. Dalla separazione dei due concetti potrebbero altresì discendere conseguenze indesiderate perché un dato rischio può essere coperto, secondo il settore in cui operano le controparti non finanziarie, nel quadro dell’attività di finanziamento di tesoreria oppure in quello dell’attività commerciale.
(21)
Sebbene le soglie di compensazione debbano essere determinate tenendo conto dell’importanza sistemica dei rischi connessi, è importante rilevare che i derivati OTC che riducono i rischi sono esclusi dal calcolo delle soglie e che queste ammettono un’eccezione al principio dell’obbligo di compensazione per i contratti derivati OTC che possono essere considerati non finalizzati alla copertura. Questo significa, più specificamente, che il valore delle soglie di compensazione deve essere riesaminato periodicamente e determinato per ciascuna categoria di contratti derivati OTC. Le categorie di derivati OTC stabilite ai fini delle soglie di compensazione possono non coincidere con le categorie di derivati OTC stabilite ai fini dell’obbligo di compensazione. Nel determinare il valore delle soglie di compensazione, occorre tenere debitamente conto della necessità di definire un indicatore unico che rispecchi l’importanza sistemica della somma delle posizioni nette e delle esposizioni, per controparte e per categoria di derivati OTC. Inoltre, le soglie di compensazione utilizzate dalle controparti non finanziarie devono essere di facile applicazione.
(22)
A norma del regolamento (UE) n. 648/2012, il valore delle soglie di compensazione deve essere determinato tenendo conto dell’importanza sistemica della somma delle posizioni nette e delle esposizioni, per controparte e per categoria di derivati OTC. Va tuttavia rilevato che tali posizioni nette ed esposizioni non coincidono con l’esposizione netta di tutte le controparti e di tutte le categorie di attività. Lo stesso regolamento prevede inoltre che tali posizioni nette siano sommate per ottenere i dati da considerare nella determinazione delle soglie di compensazione, ossia la risultante somma totale lorda e il risultante valore nozionale lordo da usare come riferimento.
(23)
Peraltro, dato che la struttura dell’attività dei derivati OTC delle controparti non finanziarie determina di solito un livello limitato di netting, perché i derivati sono conclusi nella stessa direzione, la differenza tra la somma delle posizioni nette e delle esposizioni per controparte e per categoria di derivati OTC è molto vicina al valore lordo dei contratti. Al fine di realizzare l’obiettivo della semplicità, il valore lordo dei contratti derivati OTC può pertanto essere usato come approssimazione valida della misura del valore da considerare ai fini della determinazione della soglia di compensazione.
(24)
Dato che le controparti non finanziarie che restano al di sotto della soglia di compensazione non sono tenute a valutare i loro contratti derivati OTC a prezzi correnti di mercato, è inopportuno determinare le soglie di compensazione ricorrendo a tale misura, perché si imporrebbe a dette controparti un onere gravoso sproporzionato rispetto al rischio in questione. Per le controparti non finanziarie, il ricorso al valore nozionale dei contratti derivati OTC consente invece un approccio semplificato, non esposto agli eventi esterni.
(25)
Il superamento di uno dei valori fissati per una categoria di derivati OTC deve determinare il superamento della soglia di compensazione per tutte le categorie, poiché i contratti derivati OTC che riducono i rischi sono esclusi dal calcolo della soglia di compensazione, le conseguenze del superamento della soglia di compensazione non sono legate solo all’obbligo di compensazione, ma si estendono alle tecniche di attenuazione del rischio, e l’approccio ai pertinenti obblighi imposti dal regolamento (UE) n. 648/2012 alle controparti non finanziarie deve essere semplificato, data la natura poco sofisticata della maggior parte di esse.
(26)
Ai contratti derivati OTC non compensati vanno applicate tecniche di attenuazione del rischio quali la conferma tempestiva. La conferma del contratto derivato OTC può riferirsi a uno o più accordi-quadro, a uno o più accordi-quadro di conferma ovvero ad altri termini standardizzati e può configurarsi come contratto stipulato per via telematica o come documento firmato da entrambe le parti.
(27)
Ai fini di un’interpretazione comune dei termini dell’operazione e della loro certezza giuridica, è essenziale che le controparti li confermino il prima possibile dopo l’esecuzione dell’operazione, soprattutto in caso di stipulazione o elaborazione per via telematica. È in particolare possibile che le parti di un contratto derivato OTC non standardizzato o complesso debbano instaurare strumenti che permettano loro di rispettare l’obbligo di confermare tempestivamente i contratti derivati OTC. La conferma tempestiva anticiperebbe inoltre l’evoluzione delle pertinenti pratiche di mercato nel settore.
(28)
Per attenuare ulteriormente i rischi, la riconciliazione del portafoglio permette a ciascuna parte di individuare prontamente gli eventuali malintesi sui termini fondamentali dell’operazione passando in rassegna il portafoglio di operazioni come inteso dalla controparte. Tali termini devono prevedere la valutazione di ciascuna operazione e possono includere altri dettagli pertinenti quali: data effettiva, data di scadenza prevista, date di pagamento o di regolamento, valore nozionale del contratto e valuta dell’operazione, strumento sottostante, posizione delle parti, convenzione sui giorni lavorativi, eventuali tassi fissi o variabili del contratto derivato OTC.
(29)
Dati i diversi profili di rischio e affinché la riconciliazione del portafoglio costituisca una tecnica di attenuazione del rischio proporzionata, occorre modulare sia la frequenza della riconciliazione sia l’entità del portafoglio da prendere in considerazione in funzione della natura delle parti. È opportuno imporre requisiti più severi sia alle controparti finanziarie sia alle controparti non finanziarie che superano la soglia di compensazione, applicando invece una minore frequenza di riconciliazione alle controparti non finanziarie che non la superano, e questo a prescindere dalla categoria cui appartiene l’altra parte, la quale trarrebbe anch’essa vantaggio dalla minore frequenza della riconciliazione per la sezione interessata del suo portafoglio.
(30)
A seconda delle circostanze, quali dimensione del portafoglio con la controparte e scadenza, finalità e grado di standardizzazione dei contratti derivati OTC, anche la compressione del portafoglio può costituire uno strumento efficace di attenuazione del rischio. Le controparti finanziarie e le controparti non finanziarie che detengono un portafoglio di contratti derivati OTC non compensati mediante CCP al di sopra del livello fissato dal presente regolamento devono predisporre procedure atte a vagliare l’ipotesi di ricorrere alla compressione del portafoglio per ridurre il rischio di controparte.
(31)
Scopo della risoluzione delle controversie è attenuare i rischi derivanti dai contratti non compensati a livello centrale. Nel concludere tra loro operazioni su derivati OTC, le controparti devono predisporre un quadro concordato di risoluzione delle controversie che possono sorgere al riguardo, improntato a meccanismi di risoluzione quali l’arbitraggio oppure il sondaggio di mercato e teso ad evitare che le controversie irrisolte s’inaspriscano ed espongano le controparti a rischi supplementari. Occorre rilevare, gestire e comunicare adeguatamente le controversie.
(32)
Per precisare quali condizioni di mercato impediscano la valutazione a prezzi correnti di mercato, è necessario precisare quali siano i mercati inattivi. Il mercato può essere inattivo per vari motivi, ad esempio quando non vi si effettuano regolarmente operazioni alle normali condizioni di mercato, laddove l’espressione «alle normali condizioni di mercato» dev’essere intesa nel senso attribuitole a fini contabili.
(33)
Il presente regolamento, che si applica alle controparti finanziarie e alle controparti non finanziarie al di sopra della soglia di compensazione, tiene conto della direttiva 2006/49/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 14 giugno 2006, relativa all’adeguatezza patrimoniale delle imprese di investimento e degli enti creditizi (4), che prevede, tra l’altro, i requisiti che devono essere soddisfatti in caso di valutazione in base a un modello.
(34)
Per determinare adeguatamente le responsabilità, il modello usato per la valutazione in base a un modello, sebbene possa essere sviluppato all’interno o all’esterno, dev’essere approvato dal consiglio di amministrazione o dal comitato da esso delegato.
(35)
Laddove le controparti possono avvalersi dell’esenzione per le operazioni infragruppo dopo averne dato notifica alle autorità competenti ma prima della fine del periodo di cui queste dispongono per opporvisi, è importante assicurare che le autorità competenti ricevano tempestivamente informazioni pertinenti e sufficienti che permettano loro di valutare l’eventualità di opporsi all’uso dell’esenzione.
(36)
Le previsioni delle dimensioni, del volume e della frequenza dei contratti derivati OTC infragruppo possono basarsi sia sulle passate operazioni infragruppo delle controparti sia su stime circa il modello e l’attività previste per il futuro.
(37)
Quando si avvalgono di un’esenzione per le operazioni infragruppo, le controparti devono rendere pubbliche le informazioni al riguardo, per assicurare la trasparenza nei confronti dei partecipanti al mercato e dei potenziali creditori. La divulgazione di tali informazioni riveste particolare importanza per i potenziali creditori delle controparti ai fini della valutazione dei rischi. Essa mira ad eliminare ogni possibile equivoco sul fatto che i contratti derivati OTC siano compensati a livello centrale o che ad essi si applichino tecniche di attenuazione del rischio quando in realtà così non è.
(38)
La tempistica della conferma tempestiva implica sforzi di adattamento, tra l’altro in termini di modifiche della prassi di mercato e di potenziamento dei sistemi informatici. Dato che il ritmo di messa in conformità può variare a seconda della categoria di controparti e della categoria di derivati OTC, è opportuno tener conto di tali differenze scaglionando le date di applicazione e migliorando così i tempi della conferma per le controparti e i prodotti che possono essere pronti in tempi più brevi.
(39)
Le norme stabilite per la riconciliazione del portafoglio, la compressione del portafoglio e la risoluzione delle controversie impongono alle controparti la predisposizione di procedure, politiche e processi e la modifica della documentazione, interventi che richiedono tempo. Occorre posticipare l’entrata in vigore dei relativi obblighi per dare alle controparti il tempo di adottare i provvedimenti necessari per conformarvisi.
(40)
Il presente regolamento si basa sui progetti di norme tecniche di regolamentazione che l’Autorità europea degli strumenti finanziari e dei mercati ha presentato alla Commissione.
(41)
A norma dell’articolo 10 del regolamento (UE) n. 1095/2010 del Parlamento europeo e del Consiglio (5), l’Aesfem ha effettuato consultazioni pubbliche sui progetti di norme tecniche di regolamentazione, ne ha analizzato i potenziali costi e benefici e ha chiesto il parere del gruppo delle parti interessate nel settore degli strumenti finanziari e dei mercati istituito dall’articolo 37 dello stesso regolamento,
HA ADOTTATO IL PRESENTE REGOLAMENTO:
CAPO I
DISPOSIZIONI GENERALI
Articolo 1
Definizioni
Ai fini del presente regolamento si intende per:
a) «cliente indiretto»: il cliente di un cliente di un partecipante diretto;
b) «accordo di compensazione indiretto»: l’insieme dei rapporti contrattuali tra la controparte centrale (CCP), il partecipante diretto, il cliente del partecipante diretto e il cliente indiretto che consente al cliente del partecipante diretto di offrire servizi di compensazione al cliente indiretto;
c) «conferma»: la documentazione che comprova l’accordo delle controparti su tutti i termini del contratto derivato over-the-counter (OTC).
CAPO II
ACCORDI DI COMPENSAZIONE INDIRETTI
[articolo 4, paragrafo 4, del regolamento (UE) n. 648/2012]
Articolo 2
Struttura dell’accordo di compensazione indiretto
1. Laddove il partecipante diretto è disposto ad agire come intermediario per la compensazione indiretta, il suo cliente è autorizzato a prestare servizi di compensazione indiretta a uno o più dei propri clienti, a condizione che il cliente del partecipante diretto sia un ente creditizio autorizzato, un’impresa di investimento autorizzata ovvero un ente creditizio o un’impresa d’investimento equivalenti di un paese terzo.
2. Il cliente del partecipante diretto e il cliente indiretto concordano i termini contrattuali dell’accordo di compensazione indiretto dopo aver consultato il partecipante diretto sugli aspetti che possono ripercuotersi sulle sue operazioni. Detti termini comprendono l’obbligo contrattuale a carico del cliente di onorare tutte le obbligazioni del cliente indiretto nei confronti del partecipante diretto. Detto obbligo si riferisce unicamente alle operazioni conseguenti all’accordo di compensazione indiretto, il cui ambito di applicazione è documentato precisamente nei contratti concordati.
Articolo 3
Obblighi della CCP
1. L’accordo di compensazione indiretto non è soggetto a pratiche commerciali della CCP che ne ostacolino la conclusione a condizioni commerciali ragionevoli. A richiesta del partecipante diretto, la CCP tiene libri e conti separati per consentire a ciascun cliente di distinguere, nei conti presso la CCP, le attività e posizioni proprie da quelle detenute per conto dei suoi clienti indiretti.
2. La CCP individua, sorveglia e gestisce i rischi concreti derivanti da accordi di compensazione indiretti che possano influire sulla sua resilienza.
Articolo 4
Obblighi del partecipante diretto
1. Il partecipante diretto che intende agire come intermediario per servizi di compensazione indiretta si propone in tal senso a condizioni commerciali ragionevoli. Fatta salva la riservatezza degli accordi contrattuali stipulati con i singoli clienti, il partecipante diretto divulga pubblicamente le condizioni generali a cui è disposto ad agire come intermediario per servizi di compensazione indiretta. Tali condizioni possono includere requisiti operativi minimi per i clienti che prestano servizi di compensazione indiretta.
2. Quando agisce come intermediario di accordi di compensazione indiretti, il partecipante diretto applica una delle seguenti disposizioni relative alla segregazione in funzione delle indicazioni del cliente:
a)
tiene libri e conti separati per consentire a ciascun cliente di distinguere, nei conti presso il partecipante diretto, le attività e posizioni proprie da quelle detenute per conto dei suoi clienti indiretti;
b)
tiene libri e conti separati per consentire a ciascun cliente di distinguere, nei conti presso il partecipante diretto, le attività e posizioni detenute per conto di un cliente indiretto da quelle detenute per conto di altri clienti indiretti.
3. Il requisito di distinguere le attività e posizioni presso il partecipante diretto è considerato soddisfatto in presenza delle condizioni di cui all’articolo 39, paragrafo 9, del regolamento (UE) n. 648/2012.
4. Il partecipante diretto predispone procedure solide per gestire l’inadempimento del cliente che presta servizi di compensazione indiretta. Dette procedure prevedono un meccanismo credibile di trasferimento delle attività e posizioni, previo accordo dei clienti indiretti interessati, a un cliente o a un partecipante diretto alternativo. Il cliente o il partecipante diretto è tenuto ad accettare tali posizioni soltanto se ha preliminarmente sottoscritto un accordo contrattuale a tal fine.
5. Il partecipante diretto provvede inoltre a che le sue procedure permettano la pronta liquidazione delle attività e posizioni dei clienti indiretti e gli consentano di pagare ai clienti indiretti tutte le somme dovute a seguito dell’inadempimento del cliente.
6. Il partecipante diretto individua, sorveglia e gestisce i rischi derivanti dall’intermediazione di accordi di compensazione indiretti, anche valendosi delle informazioni fornite dai clienti a norma dell’articolo 4, paragrafo 3. Il partecipante diretto predispone procedure interne solide affinché tali informazioni non possano essere usate a fini commerciali.
Articolo 5
Obblighi del cliente
1. Il cliente che presta servizi di compensazione indiretta tiene libri e conti separati per poter distinguere le attività e posizioni proprie da quelle detenute per conto dei clienti indiretti. Offre al cliente indiretto la scelta tra i due metodi alternativi di segregazione contabile previsti all’articolo 4, paragrafo 2, e provvede a che sia pienamente informato dei rischi associati a ciascuno di essi. Le informazioni che il cliente fornisce ai clienti indiretti specificano le disposizioni sul trasferimento delle posizioni e dei conti a un cliente alternativo.
2. Il cliente che presta servizi di compensazione indiretta chiede al partecipante diretto di aprire un conto separato presso la CCP. Il conto è finalizzato esclusivamente alla detenzione delle attività e posizioni dei clienti indiretti di tale cliente.
3. Il cliente fornisce al partecipante diretto informazioni sufficienti per individuare, sorvegliare e gestire i rischi derivanti dall’intermediazione di accordi di compensazione indiretti. In caso di inadempimento del cliente, tutte le informazioni da esso detenute sui clienti indiretti sono messe immediatamente a disposizione del partecipante diretto.
CAPO III
NOTIFICA ALL’AESFEM AI FINI DELL’OBBLIGO DI COMPENSAZIONE
[articolo 5, paragrafo 1, del regolamento (UE) n. 648/2012]
Articolo 6
Informazioni da includere nella notifica
1. La notifica ai fini dell’obbligo di compensazione riporta le seguenti informazioni:
a)
indicazione della categoria di contratti derivati OTC;
b)
indicazione dei contratti derivati OTC compresi nella categoria di contratti derivati OTC;
c)
le altre informazioni da includere nel registro pubblico a norma dell’articolo 8;
d)
le altre caratteristiche che permettono di distinguere i contratti derivati OTC compresi nella categoria di contratti derivati OTC da quelli esclusi;
e)
prova del grado di standardizzazione dei termini contrattuali e dei processi operativi relativamente alla pertinente categoria di contratti derivati OTC;
f)
informazioni sul volume della categoria di contratti derivati OTC;
g)
informazioni sulla liquidità della categoria di contratti derivati OTC;
h)
prova del fatto che i partecipanti al mercato dispongano di informazioni eque, affidabili e generalmente accettate per la determinazione dei prezzi per la categoria di contratti derivati OTC;
i)
prova dell’impatto dell’obbligo di compensazione sulla disponibilità, per i partecipanti al mercato, di informazioni per la determinazione dei prezzi.
2. Ai fini della fissazione della data o delle date di decorrenza dell’obbligo di compensazione, con indicazione dell’eventuale applicazione graduale, e della determinazione delle categorie di controparti cui l’obbligo si applica, la notifica ai fini dell’obbligo di compensazione riporta:
a)
le informazioni utili per quantificare il previsto volume della categoria di contratti derivati OTC, qualora questa sia assoggettata all’obbligo di compensazione;
b)
la prova della capacità della CCP di gestire il previsto volume della categoria di contratti derivati OTC, qualora questa sia assoggettata all’obbligo di compensazione e di gestire il rischio derivante dalla compensazione della categoria di contratti derivati OTC interessata, anche tramite accordi di compensazione conclusi con clienti o clienti indiretti;
c)
il tipo e il numero di controparti attive sul mercato o prevedibilmente tali per la categoria di contratti derivati OTC, qualora questa sia assoggettata all’obbligo di compensazione;
d)
una breve descrizione dei diversi compiti da svolgere prima di avviare la compensazione con la CCP, con indicazione del tempo necessario per l’esecuzione di ciascuno;
e)
informazioni sulla gestione dei rischi e la capacità giuridica e operativa delle varie controparti attive nel mercato per la categoria di contratti derivati OTC eventualmente assoggettata all’obbligo di compensazione.
3. Le informazioni sul volume e sulla liquidità precisano, relativamente alla categoria di contratti derivati OTC e a ciascun contratto derivato in essa compreso, le pertinenti informazioni di mercato, inclusi i dati storici, i dati attuali e qualsiasi variazione prevista qualora la categoria di contratti derivati OTC sia assoggettata all’obbligo di compensazione, tra cui:
a)
numero di operazioni;
b)
volume complessivo;
c)
totale delle posizioni aperte;
d)
profondità degli ordini, compreso il numero medio di ordini e di richieste di quotazioni;
e)
ampiezza degli spread;
f)
misure di liquidità in situazione di tensione sui mercati;
g)
misure di liquidità per l’esecuzione delle procedure in caso di inadempimento.
4. Le informazioni sul grado di standardizzazione dei termini contrattuali e dei processi operativi relativamente alla pertinente categoria di contratti derivati OTC, di cui al paragrafo 1, lettera e), riportano, per la categoria di contratti derivati OTC e per ciascun contratto derivato in essa compreso, l’indicazione del prezzo di riferimento giornaliero e del numero di giorni l’anno in cui il prezzo di riferimento è considerato attendibile, almeno sull’arco dei dodici mesi precedenti.
CAPO IV
CRITERI PER DETERMINARE LE CATEGORIE DI CONTRATTI DERIVATI OTC SOGGETTE ALL’OBBLIGO DI COMPENSAZIONE
[articolo 5, paragrafo 4, del regolamento (UE) n. 648/2012]
Articolo 7
Criteri valutati dall’Aesfem
1. Riguardo al grado di standardizzazione dei termini contrattuali e dei processi operativi della categoria di contratti derivati OTC interessata, l’Autorità europea degli strumenti finanziari e dei mercati (Aesfem) valuta:
a)
se i termini contrattuali della categoria di contratti derivati OTC interessata includono una documentazione giuridica comune, compresi accordi-quadro di compensazione, definizioni e termini e conferme standardizzati, che stabilisce specifiche contrattuali di uso comune tra le parti;
b)
se i processi operativi della categoria di contratti derivati OTC interessata subiscono un trattamento automatizzato nella fase post-negoziazione e sono esposti agli eventi del ciclo di vita secondo modalità comuni e in base a un calendario ampiamente concordato dalle parti.
2. Riguardo al volume e alla liquidità della categoria di contratti derivati OTC interessata, l’Aesfem valuta:
a)
se i margini o i requisiti finanziari della CCP sono proporzionati al rischio che l’obbligo di compensazione intende attenuare;
b)
la stabilità nel tempo delle dimensioni e della profondità del mercato per il prodotto in questione;
c)
la probabilità che la dispersione sul mercato si mantenga sufficiente in caso di inadempimento di un partecipante diretto;
d)
il numero e il valore delle operazioni.
3. Riguardo alla disponibilità di informazioni eque, affidabili e generalmente accettate per la determinazione dei prezzi per la categoria di contratti derivati OTC interessata, l’Aesfem valuta se i partecipanti al mercato sono in grado di accedere, a condizioni commerciali ragionevoli, alle informazioni necessarie per determinare accuratamente i prezzi dei contratti compresi in tale categoria e se continueranno ad esserlo qualora essa fosse assoggettata all’obbligo di compensazione.
CAPO V
REGISTRO PUBBLICO
[articolo 6, paragrafo 4, del regolamento (UE) n. 648/2012]
Articolo 8
Informazioni da includere nel registro dell’Aesfem
1. Per ciascuna categoria di contratti derivati OTC soggetta all’obbligo di compensazione il registro pubblico dell’Aesfem riporta:
a)
la categoria di attività dei contratti derivati OTC;
b)
la tipologia dei contratti derivati OTC compresi nella categoria;
c)
i sottostanti dei contratti derivati OTC compresi nella categoria;
d)
se i sottostanti sono strumenti finanziari, l’indicazione del fatto che il sottostante è uno strumento finanziario unico o proviene da un emittente unico ovvero è un indice o portafoglio;
e)
se i sottostanti non sono strumenti finanziari, l’indicazione della categoria del sottostante;
f)
la valuta nozionale e di regolamento dei contratti derivati OTC compresi nella categoria;
g)
la gamma delle scadenze dei contratti derivati OTC compresi nella categoria;
h)
le condizioni di regolamento dei contratti derivati OTC compresi nella categoria;
i)
la gamma delle frequenze di pagamento dei contratti derivati OTC compresi nella categoria;
j)
l’identificativo del prodotto riguardo alla pertinente categoria di contratti derivati OTC;
k)
qualsiasi altra caratteristica utile per distinguere un contratto della pertinente categoria di contratti derivati OTC da un altro.
2. Riguardo a ciascuna CCP autorizzata o riconosciuta ai fini dell’obbligo di compensazione, il registro pubblico dell’Aesfem riporta:
a)
il codice identificativo a norma dell’articolo 3 del regolamento di esecuzione (UE) n. 1247/2012 della Commissione (6);
b)
la denominazione completa;
c)
il paese di stabilimento;
d)
l’autorità competente designata a norma dell’articolo 22 del regolamento (UE) n. 648/2012.
3. Riguardo alle date di decorrenza dell’obbligo di compensazione, con indicazione dell’eventuale applicazione graduale, il registro pubblico dell’Aesfem riporta:
a)
l’identificazione delle categorie di controparti cui si applica ciascun periodo di applicazione graduale;
b)
qualsiasi altra condizione che, in conformità alle norme tecniche di regolamentazione adottate ai sensi dell’articolo 5, paragrafo 2, del regolamento (UE) n. 648/2012, è necessaria ai fini del periodo di applicazione graduale.
4. Il registro pubblico dell’Aesfem riporta il riferimento delle norme tecniche di regolamentazione adottate ai sensi dell’articolo 5, paragrafo 2, del regolamento (UE) n. 648/2012, in base alle quali è stato stabilito ciascun obbligo di compensazione.
5. Riguardo a ciascuna CCP notificata all’Aesfem dall’autorità competente, il registro pubblico dell’Aesfem riporta almeno:
a)
l’identificazione della CCP;
b)
la categoria di attività dei contratti derivati OTC notificati;
c)
la tipologia dei contratti derivati OTC;
d)
la data della notifica;
e)
l’identificazione dell’autorità competente che effettua la notifica.
CAPO VI
FRAMMENTAZIONE DELLA LIQUIDITÀ
[articolo 8, paragrafo 5, del regolamento (UE) n. 648/2012]
Articolo 9
Precisazione della nozione di frammentazione della liquidità
1. Si ritiene che si verifichi frammentazione di liquidità quando i partecipanti alla sede di negoziazione non sono in grado di concludere un’operazione con uno o più partecipanti della medesima sede perché mancano accordi di compensazione accessibili a tutti i partecipanti.
2. Non si ritiene che l’accesso di una CCP alla sede di negoziazione già servita da un’altra CCP vi determini frammentazione della liquidità se tutti i partecipanti alla sede di negoziazione, senza che i partecipanti diretti della CCP preesistente siano obbligati a aderire alla CCP che richiede l’accesso, sono in grado di usufruire, direttamente o indirettamente, della compensazione tramite una delle alternative seguenti:
a)
almeno una CCP in comune;
b)
accordi di compensazione predisposti dalle CCP.
3. Gli accordi volti a soddisfare le condizioni di cui al paragrafo 2, lettera a) o b), sono predisposti prima che la CCP richiedente inizi a fornire servizi di compensazione nella pertinente sede di negoziazione.
4. L’accesso a una CCP comune di cui al paragrafo 2, lettera a), può essere realizzato tramite due o più partecipanti diretti o due o più clienti ovvero mediante accordi di compensazione indiretti.
5. Gli accordi di compensazione di cui al paragrafo 2, lettera b), possono prevedere il trasferimento delle operazioni effettuate dai pertinenti partecipanti al mercato verso partecipanti diretti di altre CCP. Sebbene l’accesso di una CCP alla sede di negoziazione non debba richiedere interoperabilità, il requisito dell’accesso ad accordi comuni di compensazione può essere soddisfatto con un accordo d’interoperabilità concluso dalle pertinenti CCP e approvato dalle pertinenti autorità competenti.
CAPO VII
CONTROPARTI NON FINANZIARIE
Articolo 10
[articolo 10, paragrafo 4, lettera a), del regolamento (UE) n. 648/2012]
Criteri per stabilire quali contratti derivati OTC riducano oggettivamente i rischi
1. La capacità del contratto derivato OTC di ridurre i rischi direttamente legati all’attività commerciale o di finanziamento di tesoreria della controparte non finanziaria o del gruppo è oggettivamente misurabile quando tale contratto soddisfa, di per sé o in combinazione con altri, direttamente o tramite strumenti strettamente correlati, uno dei seguenti criteri:
a)
copre i rischi derivanti dalla potenziale variazione del valore delle attività, servizi, fattori di produzione, prodotti, materie prime o passività che, nel corso normale dell’attività, la controparte non finanziaria o il suo gruppo possiede, produce, fabbrica, trasforma, fornisce, acquista, commercializza, noleggia, vende o assume ovvero di cui prevede ragionevolmente il possesso, produzione, fabbricazione, trasformazione, fornitura, acquisto, commercializzazione, noleggio, vendita o assunzione;
b)
copre i rischi derivanti dal potenziale impatto indiretto sul valore delle attività, servizi, fattori di produzione, prodotti, materie prime o passività, di cui alla lettera a), dovuto alla fluttuazione di tassi di interesse, tassi di inflazione, tassi di cambio o rischio di credito;
c)
costituisce un contratto di copertura in conformità agli International Financial Reporting Standards (IFRS) adottati a norma dell’articolo 3 del regolamento (CE) n. 1606/2002 del Parlamento europeo e del Consiglio (7).
Articolo 11
[articolo 10, paragrafo 4, lettera b), del regolamento (UE) n. 648/2012]
Soglie di compensazione
I valori delle soglie di compensazione ai fini dell’obbligo di compensazione sono i seguenti:
a)
1 miliardo di EUR in valore nozionale lordo per i contratti derivati OTC su crediti;
b)
1 miliardo di EUR in valore nozionale lordo per i contratti derivati OTC su azioni;
c)
3 miliardi di EUR in valore nozionale lordo per i contratti derivati OTC su tassi d’interesse;
d)
3 miliardi di EUR in valore nozionale lordo per i contratti derivati OTC su tassi di cambio;
e)
3 miliardi di EUR in valore nozionale lordo per i contratti derivati OTC su materie prime e per altri contratti derivati OTC non contemplati alle lettere da a) a d).
CAPO VIII
TECNICHE DI ATTENUAZIONE DEI RISCHI DEI CONTRATTI DERIVATI OTC NON COMPENSATI MEDIANTE CCP
Articolo 12
[articolo 11, paragrafo 14, lettera a), del regolamento (UE) n. 648/2012]
Conferma tempestiva
1. Il contratto derivato OTC concluso tra controparti finanziarie o controparti non finanziarie contemplate all’articolo 10 del regolamento (UE) n. 648/2012 e non compensato mediante CCP è confermato, con mezzi elettronici ove disponibili, il più presto possibile e comunque:
a)
per i credit default swap e gli swap su tassi d’interesse conclusi fino al 28 febbraio 2014 compreso, entro la fine della seconda giornata lavorativa successiva alla data di esecuzione del contratto derivato OTC;
b)
per i credit default swap e gli swap su tassi d’interesse conclusi dopo il 28 febbraio 2014, entro la fine della giornata lavorativa successiva alla data di esecuzione del contratto derivato OTC;
c)
per gli swap su azioni, tassi di cambio e materie prime e per tutti gli altri derivati non contemplati alla lettera a) conclusi fino al 31 agosto 2013 compreso, entro la fine della terza giornata lavorativa successiva alla data di esecuzione del contratto derivato;
d)
per gli swap su azioni, tassi di cambio e materie prime e per tutti gli altri derivati non contemplati alla lettera a) conclusi dopo il 31 agosto 2013 fino al 31 agosto 2014 compreso, entro la fine della seconda giornata lavorativa successiva alla data di esecuzione del contratto derivato;
e)
per gli swap su azioni, tassi di cambio e materie prime e per tutti gli altri derivati non contemplati alla lettera a) conclusi dopo il 31 agosto 2014, entro la fine della giornata lavorativa successiva alla data di esecuzione del contratto derivato.
2. Il contratto derivato OTC concluso con una controparte non finanziaria non contemplata all’articolo 10 del regolamento (UE) n. 648/2012 è confermato, con mezzi elettronici ove disponibili, il più presto possibile e comunque:
a)
per i credit default swap e gli swap su tassi d’interesse conclusi fino al 31 agosto 2013 compreso, entro la fine della quinta giornata lavorativa successiva alla data di esecuzione del contratto derivato OTC;
b)
per i credit default swap e gli swap su tassi d’interesse conclusi dopo il 31 agosto 2013 fino al 31 agosto 2014 compreso, entro la fine della terza giornata lavorativa successiva alla data di esecuzione del contratto derivato OTC;
c)
per i credit default swap e gli swap su tassi d’interesse conclusi dopo il 31 agosto 2014, entro la fine della seconda giornata lavorativa successiva alla data di esecuzione del contratto derivato OTC;
d)
per gli swap su azioni, tassi di cambio e materie prime e per tutti gli altri derivati non contemplati alla lettera a) conclusi fino al 31 agosto 2013 compreso, entro la fine della settima giornata lavorativa successiva alla data di esecuzione del contratto derivato;
e)
per gli swap su azioni, tassi di cambio e materie prime e per tutti gli altri derivati non contemplati alla lettera a) conclusi dopo il 31 agosto 2013 fino al 31 agosto 2014 compreso, entro la fine della quarta giornata lavorativa successiva alla data di esecuzione del contratto derivato;
f)
per gli swap su azioni, tassi di cambio e materie prime e per tutti gli altri derivati non contemplati alla lettera a) conclusi dopo il 31 agosto 2014, entro la fine della seconda giornata lavorativa successiva alla data di esecuzione del contratto derivato.
3. Laddove l’operazione di cui al paragrafo 1 o 2 è conclusa dopo le ore 16:00, ora locale, ovvero con una controparte ubicata su un fuso orario diverso che non consente la conferma entro il termine stabilito, la conferma è effettuata il più presto possibile e comunque entro la giornata lavorativa successiva al pertinente termine fissato al paragrafo 1 o 2.
4. Le controparti finanziarie predispongono la necessaria procedura per segnalare a cadenza mensile all’autorità competente designata ai sensi dell’articolo 48 della direttiva 2004/39/CE del Parlamento europeo e del Consiglio (8) il numero di operazioni in derivati OTC di cui ai paragrafi 1 e 2 che non sono state confermate e che sono state in essere per più di cinque giorni lavorativi.
Articolo 13
[articolo 11, paragrafo 14, lettera a), del regolamento (UE) n. 648/2012]
Riconciliazione del portafoglio
1. Le controparti finanziarie e non finanziarie di un contratto derivato OTC concordano con ciascuna controparte, per iscritto o con mezzi elettronici equivalenti, le modalità di riconciliazione del portafoglio. L’accordo in questione è raggiunto prima della conclusione del contratto derivato OTC.
2. Effettuano la riconciliazione del portafoglio le controparti dei contratti derivati OTC, tra di loro, ovvero un terzo qualificato che ne è stato debitamente incaricato da una delle controparti. La riconciliazione del portafoglio riguarda i termini essenziali di ogni specifico contratto derivato OTC e include almeno la valutazione attribuita a ciascun contratto a norma dell’articolo 11, paragrafo 2, del regolamento (UE) n. 648/2012.
3. Al fine di individuare precocemente eventuali divergenze in uno dei termini essenziali del contratto derivato OTC, valutazione compresa, la riconciliazione del portafoglio è effettuata:
a)
per la controparte finanziaria o la controparte non finanziaria contemplata all’articolo 10 del regolamento (UE) n. 648/2012:
i)
ogni giorno lavorativo qualora tra le controparti siano in essere 500 o più contratti derivati OTC;
ii)
una volta alla settimana qualora tra le controparti siano in essere da 51 a 499 contratti derivati OTC in un qualsiasi momento nel corso della settimana;
iii)
una volta al trimestre qualora tra le controparti siano in essere 50 o meno contratti derivati OTC in un qualsiasi momento nel corso del trimestre;
b)
per la controparte non finanziaria non contemplata dall’articolo 10 del regolamento (UE) n. 648/2012:
i)
una volta al trimestre qualora tra le controparti siano in essere oltre 100 contratti derivati OTC in un qualsiasi momento nel corso del trimestre;
ii)
una volta all’anno qualora tra le controparti siano in essere 100 o meno contratti derivati OTC.
Articolo 14
[articolo 11, paragrafo 14, lettera a), del regolamento (UE) n. 648/2012]
Compressione del portafoglio
La controparte finanziaria e la controparte non finanziaria che hanno in essere con una controparte 500 o più contratti derivati OTC non compensati a livello centrale predispongono procedure per vagliare periodicamente, almeno due volte l’anno, l’ipotesi di effettuare una compressione del portafoglio per ridurre il rischio di credito di controparte, e di procedervi.
La controparte finanziaria e la controparte non finanziaria assicurano di poter spiegare in modo ragionevole e valido alla pertinente autorità competente i motivi che le hanno indotte a concludere che la compressione del portafoglio non fosse opportuna.
Articolo 15
[articolo 11, paragrafo 14, lettera a), del regolamento (UE) n. 648/2012]
Risoluzione delle controversie
1. Alla conclusione del contratto derivato OTC, la controparte finanziaria e la controparte non finanziaria hanno già concordato procedure e processi dettagliati per:
a)
l’individuazione, la registrazione e il monitoraggio delle controversie relative al riconoscimento o alla valutazione del contratto e allo scambio di garanzie reali tra le parti. Dette procedure registrano perlomeno il tempo durante il quale la controversia è pendente, la controparte e l’importo contestato;
b)
la risoluzione tempestiva delle controversie, prevedendo un processo specifico per le controversie che non sono risolte entro cinque giorni lavorativi.
2. La controparte finanziaria segnala all’autorità competente designata ai sensi dell’articolo 48 della direttiva 2004/39/CE le controversie relative al contratto derivato OTC, alla sua valutazione o allo scambio di garanzie reali che vertono su un importo o un valore superiore a 15 milioni di EUR e che sono pendenti per almeno 15 giorni lavorativi.
Articolo 16
[articolo 11, paragrafo 14, lettera b), del regolamento (UE) n. 648/2012]
Condizioni di mercato che impediscono la valutazione a prezzi correnti di mercato
1. Si ritiene che vigano condizioni di mercato che impediscono la valutazione del contratto derivato OTC a prezzi correnti di mercato in una delle due situazioni seguenti:
a)
quando il mercato è inattivo;
b)
laddove la gamma delle stime ragionevoli del fair value (valore equo) è ampia e le probabilità delle diverse stime non possono essere valutate ragionevolmente.
2. Il mercato del contratto derivato OTC è considerato inattivo quando le quotazioni non sono disponibili facilmente e sistematicamente e le quotazioni disponibili non sono riconducibili a operazioni effettuate realmente e regolarmente sul mercato alle normali condizioni ivi vigenti.
Articolo 17
[articolo 11, paragrafo 14, lettera b), del regolamento (UE) n. 648/2012]
Criteri per il ricorso alla valutazione in base a un modello
Ai fini della valutazione in base a un modello, le controparti finanziarie e non finanziarie ricorrono a un modello che:
a)
ingloba tutti i fattori che le controparti prenderebbero in considerazione nella fissazione del prezzo, utilizzando anche, per quanto possibile, le informazioni utili per la valutazione a prezzi correnti di mercato;
b)
è conforme alle metodologie economiche di fissazione del prezzo degli strumenti finanziari accettate;
c)
è calibrato e testato, quanto a validità, in base ai prezzi riscontrati nelle operazioni correnti osservabili sul mercato riguardo allo stesso strumento finanziario ovvero è fondato sui dati di mercato osservabili a disposizione;
d)
è convalidato e monitorato in maniera indipendente da un servizio diverso da quello che assume il rischio;
e)
è debitamente documentato e approvato dal consiglio di amministrazione con la frequenza necessaria, dopo qualsiasi modifica sostanziale e almeno una volta l’anno. L’approvazione può essere delegata ad un comitato.
Articolo 18
[articolo 11, paragrafo 14, lettera c), del regolamento (UE) n. 648/2012]
Notifica delle modalità dell’operazione infragruppo all’autorità competente
1. La domanda o la notifica all’autorità competente delle modalità delle operazioni infragruppo è effettuata per iscritto e specifica:
a)
le controparti delle operazioni che sono soggetti giuridici, compreso il rispettivo identificativo a norma dell’articolo 3 del regolamento di esecuzione (UE) n. 1247/2012;
b)
il rapporto societario tra le controparti;
c)
i particolari del rapporto contrattuale di base tra le parti;
d)
la categoria di operazione infragruppo di cui all’articolo 3, paragrafo 1, e paragrafo 2, lettere da a) a d), del regolamento (UE) n. 648/2012;
e)
i particolari delle operazioni per cui la controparte chiede l’esenzione, ossia:
i)
categoria di attività dei contratti derivati OTC;
ii)
tipologia dei contratti derivati OTC;
iii)
tipologia dei sottostanti;
iv)
valute nozionali e di regolamento;
v)
fascia di durata del contratto;
vi)
tipologia di regolamento;
vii)
dimensione, volume e frequenza annui previsti dei contratti derivati OTC.
2. Nell’ambito della domanda o della notifica all’autorità competente, la controparte comunica altresì le informazioni accessorie che comprovano il soddisfacimento delle condizioni previste all’articolo 11, paragrafi da 6 a 10, del regolamento (UE) n. 648/2012. I documenti a corredo includono copie di procedure documentate di gestione del rischio, dati storici sulle operazioni e copia dei pertinenti contratti tra le parti e, su richiesta dell’autorità competente, anche un parere legale.
Articolo 19
[articolo 11, paragrafo 14, lettera d), del regolamento (UE) n. 648/2012]
Notifica delle modalità dell’operazione infragruppo all’Aesfem
1. L’autorità competente notifica all’Aesfem per iscritto le modalità delle operazioni infragruppo:
a)
entro un mese dal ricevimento della notifica, relativamente alla notifica ai sensi dell’articolo 11, paragrafo 7 o 9, del regolamento (UE) n. 648/2012;
b)
entro un mese dalla trasmissione della decisione alla controparte, relativamente alla decisione dell’autorità competente ai sensi dell’articolo 11, paragrafo 6, 8 o 10, del regolamento (UE) n. 648/2012.
2. La notifica all’Aesfem specifica:
a)
le informazioni previste all’articolo 18;
b)
il fatto che la decisione sia favorevole o sfavorevole;
c)
se la decisione è favorevole:
i)
una sintesi dei motivi per i quali le condizioni previste all’articolo 11, paragrafo 6, 7, 8, 9 o 10, secondo i casi, del regolamento (UE) n. 648/2012 sono ritenute soddisfatte;
ii)
il fatto che si tratti di un’esenzione totale o parziale, relativamente alla notifica di cui all’articolo 11, paragrafo 6, 8 o 10, del regolamento (UE) n. 648/2012;
d)
se la decisione è sfavorevole:
i)
l’indicazione delle condizioni previste all’articolo 11, paragrafo 6, 7, 8, 9 o 10, secondo i casi, del regolamento (UE) n. 648/2012 che non sono soddisfatte;
ii)
una sintesi dei motivi per i quali dette condizioni non sono ritenute soddisfatte.
Articolo 20
[articolo 11, paragrafo 14, lettera d), del regolamento (UE) n. 648/2012]
Informazioni sull’esenzione infragruppo da rendere pubbliche
Le informazioni sull’esenzione infragruppo da rendere pubbliche precisano:
a)
le controparti delle operazioni che sono soggetti giuridici, compreso il rispettivo identificativo a norma dell’articolo 3 del regolamento di esecuzione (UE) n. 1247/2012;
b)
il rapporto tra le controparti;
c)
il fatto che si tratti di un’esenzione totale o parziale;
d)
l’importo nozionale aggregato dei contratti derivati OTC cui si applica l’esenzione infragruppo.
Articolo 21
Entrata in vigore e applicazione
Il presente regolamento entra in vigore il ventesimo giorno successivo alla pubblicazione nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea.
Gli articoli 13, 14 e 15 si applicano sei mesi dopo l’entrata in vigore del presente regolamento.
Il presente regolamento è obbligatorio in tutti i suoi elementi e direttamente applicabile in ciascuno degli Stati membri.
Fatto a Bruxelles, il 19 dicembre 2012