ДИРЕКТИВА 2012/28/ЕС НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 25 октомври 2012 година
относно някои разрешени начини на използване на осиротели произведения
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 53, параграф 1 и членове 62 и 114 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта на законодателния акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
в съответствие с обикновената законодателна процедура (2),
като имат предвид, че:
(1)
Общественодостъпните библиотеки, учебни заведения и музеи, както и архивите, институциите за съхраняване на филмовото или аудионаследство и обществените излъчващи организации, установени в държавите членки, са се ангажирали с мащабна цифровизация на своите колекции или архиви с цел създаване на европейски цифрови библиотеки. Те способстват за съхраняването и разпространението на европейското културно наследство, което е важно и за създаването на европейски цифрови библиотеки като Europeana. Технологиите за масова цифровизация на печатни материали и за търсене и индексиране увеличават изследователската стойност на библиотечните колекции. Създаването на големи онлайн библиотеки улеснява електронното търсене и средствата за проучвания, а това открива нови проучвателни възможности за научните работници и преподавателите, на които в противен случай би се наложило да се задоволят с по-традиционни и аналогови методи на търсене.
(2)
Необходимостта от насърчаване на свободното движение на знания и иновации на вътрешния пазар е важен елемент от стратегията „Европа 2020“, изложена в съобщението на Комисията, озаглавено „Европа 2020: Стратегия за интелигентен, устойчив и приобщаващ растеж“, в която една от водещите инициативи е разработването на Програма в областта на цифровите технологии за Европа.
(3)
Създаването на правна рамка за улесняване на цифровизацията и разпространението на произведения и други обекти на авторско право или сродните му права, за които носителят на правата не е бил установен или, ако е установен, е с неизвестно местонахождение - така наречените „осиротели произведения“, е ключова мярка по Програмата в областта на цифровите технологии за Европа съгласно съобщението на Комисията, озаглавено „Програма в областта на цифровите технологии за Европа“. Предмет на настоящата директива е конкретният проблем на легалното определяне на статуса на осиротелите произведения и неговите последици по отношение на ползващите се с разрешение ползватели и разрешените начини на използване на произведения или звукозаписи, считани за осиротели произведения.
(4)
Настоящата директива не засяга разработваните от държавите членки конкретни решения за преодоляване на свързани с масовата цифровизация по-общи проблеми, като например в случая на така наречените „произведения извън търговско обращение“. Тези решения отчитат особеностите на различните видове съдържание и различните ползватели и се основават на консенсус между съответните заинтересовани страни. Посоченият подход е възприет и в Меморандума за разбирателство относно основните принципи във връзка с цифровизацията и предоставянето на произведения извън търговско обращение, подписан на 20 септември 2011 г. под егидата на Комисията от представители на европейските библиотеки, автори, издатели и организации за събиране на възнаграждения. Настоящата директива не засяга посочения меморандум за разбирателство, който призовава държавите членки и Комисията да гарантират, че договорите на доброволна основа, сключени между ползватели, носители на права и организации за колективно управление на права с цел лицензиране на използването на произведения извън търговско обращение въз основа на принципите, съдържащи се в меморандума, се ползват от необходимата правна сигурност в национален и презграничен контекст.
(5)
Авторското право съставлява икономическата основа за творческия сектор, тъй като насърчава иновациите, творческия процес, инвестициите и производството. Следователно масовата цифровизация и разпространението на произведения са средство за закрила на европейското културно наследство. Авторското право е важно средство, с което се гарантира, че творческият сектор получава възнаграждение за своята работа.
(6)
Изключителните права на носителите на права за възпроизвеждане и предоставяне на разположение на обществото на техните произведения и други обекти на закрила, хармонизирани с Директива 2001/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 май 2001 г. относно хармонизирането на някои аспекти на авторското право и сродните му права в информационното общество (3), изискват предварителното съгласие на носителите на права за цифровизацията на дадено произведение или на друг обект на закрила, както и за неговото предоставяне на разположение на обществото.
(7)
При осиротелите произведения не е възможно получаването на такова предварително съгласие за възпроизвеждане или предоставяне на разположение на обществото.
(8)
Прилагането на различни подходи към признаването на статуса на осиротяло произведение в държавите членки може да възпрепятства функционирането на вътрешния пазар, както и използването на осиротели произведения и презграничния достъп до тях. Подобни различни подходи могат да доведат до ограничаване на свободното движение на стоки и услуги, включващи културно съдържание. Следователно е целесъобразно да се осигури взаимното признаване на този статус, тъй като това ще позволи достъп до осиротели произведения във всички държави членки.
(9)
Необходим е по-специално общ подход за определяне на статуса на осиротяло произведение и на разрешените начини на използване на осиротелите произведения, за да се гарантира правната сигурност на вътрешния пазар по отношение на използването на осиротелите произведения от общественодостъпни библиотеки, учебни заведения и музеи, както и от архиви, институции за съхраняване на филмово или аудионаследство и обществени излъчващи организации.
(10)
Филмовите или аудио-визуалните произведения и звукозаписи в архивите на обществените излъчващи организации, които самите те са продуцирали, включват осиротели произведения. Предвид специалното положение на излъчващите организации като продуценти на звукозаписи и аудио-визуални материали и необходимостта да се приемат мерки за ограничаване на явлението „осиротели произведения“ в бъдеще, е целесъобразно да се определи краен срок за прилагането на настоящата директива по отношение на произведения и звукозаписи в архивите на излъчващите организации.
(11)
За целите на настоящата директива следва да се приеме, че филмовите и аудио-визуалните произведения и звукозаписи, съдържащи се в архивите на обществените излъчващи организации и продуцирани от тях, включват филмови и аудио-визуални произведения и звукозаписи, които са поръчани от тези организации за изключително използване от самите тях или от други обществени излъчващи организации, участвали в съвместната продукция. В приложното поле на настоящата директива не следва да попадат филмовите и аудио-визуалните произведения и звукозаписи, съдържащи се в архивите на обществените излъчващи организации, които не са били продуцирани или поръчани от тези организации, но които посочените организации имат разрешение да използват съгласно договор за използване.
(12)
С цел запазване на добрите отношения в рамките на международната общност настоящата директива следва да се прилага единствено за произведения и звукозаписи, които са публикувани за първи път на територията на държава членка или, при липса на публикация, са били излъчени за първи път на територията на държава членка, или, при липса на публикация или излъчване, са били предоставени на разположение на обществото от ползващите се по настоящата директива лица със съгласието на носителите на права. В последния случай настоящата директива следва да се прилага единствено ако може да се направи обосновано предположение, че носителите на права няма да се противопоставят на разрешеното по настоящата директива използване.
(13)
Преди определянето на произведение или звукозапис като осиротяло произведение следва да бъде проведено добросъвестно надлежно издирване на носителите на права върху произведението или звукозаписа, включително носителите на права върху произведения и други обекти на закрила, включени или обективирани в произведението или звукозаписа. На държавите членки следва да бъде позволено да осигурят провеждането на такова надлежно издирване от организациите, посочени в настоящата директива, или от други организации. Тези други организации могат да начисляват такси за услугите по извършване на надлежно издирване.
(14)
Целесъобразно е да се предвиди хармонизиран подход във връзка с посоченото надлежно издирване с цел да се осигури висока степен на закрила на авторското право и сродните му права в Съюза. Надлежното издирване следва да включва извършването на справка с източници, които предоставят информация относно произведения и други обекти на закрила, определени в съответствие с настоящата директива от страна на държавата членка, в която трябва да се извърши надлежното издирване. В хода на работата си държавите членки биха могли да ползват насоките за надлежно издирване, договорени в рамките на работната група на високо равнище по въпросите на цифровите библиотеки, създадена като част от инициативата за цифрова библиотека i2010.
(15)
С цел да се избегне дублирането на усилията по издирване надлежното издирване следва да се извършва в държавата членка, в която произведението или звукозаписът са били публикувани за първи път или, при липса на публикация, в която са били излъчени за първи път. Надлежно издирване по отношение на филмови или аудио-визуални произведения, чийто продуцент има централно управление или обичайно място на пребиваване в държава членка, следва да се извършва в тази държава членка. Надлежно издирване по отношение на филмови или аудио-визуални произведения, които са продуцирани съвместно от продуценти, установени в различни държави членки, следва да се извършва във всяка една от тези държави членки. Надлежно издирване по отношение на произведения и звукозаписи, които не са били нито публикувани, нито излъчени, но са били предоставени на разположение на обществото от ползващите се по настоящата директива лица със съгласието на носителите на права, следва да се извършва в държавата членка, в която е установена организацията, предоставила на разположение произведението или звукозаписа със съгласието на носителя на права. Надлежно издирване на носителите на права върху произведения или други обекти на закрила, включени или обективирани в произведението или звукозаписа, следва да се извършва в държавата членка, в която се извършва надлежното издирване по отношение на произведението или звукозаписа, съдържащ включеното или обективирано произведение или други обекти на закрила. Следва да се извърши и справка с източници на информация, достъпни в други държави, ако има данни, че в тези други държави може да бъде открита съответна информация относно носителите на права. В резултат на провеждането на надлежни издирвания може да се получи различна информация, като например данни от издирването и резултат от издирването. Данните от издирването следва да се съхраняват в архив, за да се предостави възможност на заинтересованите организации да докажат, че издирването е било надлежно.
(16)
Държавите членки следва да гарантират, че заинтересованите организации документират своите надлежни издирвания и че резултатите от тези издирвания, съдържащи по-специално всякакви констатации, че отделно произведение или звукозапис следва да се счита за осиротяло произведение по смисъла на настоящата директива, както и информация относно промени в статуса и използването на осиротелите произведения от страна на тези организации, се събират и предоставят за ползване на широката общественост, по-специално чрез запазване на съответната информация в онлайн база данни. Предвид по-специално общоевропейското измерение на проблема и с цел избягване дублирането на усилия е целесъобразно да се предвиди разпоредба за създаване на единна за Съюза онлайн база данни, съдържаща такава информация, и да се осигури прозрачен достъп до нея на широката общественост. Това може да позволи лесен достъп до такава информация както за организациите, които извършват надлежното издирване, така и за носителите на права. Базата данни може също така да има важно значение за предотвратяването и прекратяването на евентуални нарушения на авторското право, особено при промяна на статуса на осиротели произведения на съответните произведения и звукозаписи. В съответствие с Регламент (ЕС) № 386/2012 (4) на Службата за хармонизация във вътрешния пазар („Службата“) се възлагат определени задачи и дейности, финансирани с нейни собствени бюджетни средства, целящи да улеснят и подпомогнат действията на националните органи, частния сектор и институциите на Съюза в борбата с нарушенията на правата на интелектуална собственост, включително и тяхното предотвратяване.
По-специално, в съответствие с член 2, параграф 1, буква ж) от посочения регламент, задачите на Службата включват осигуряване на механизми, които подпомагат подобряването на онлайн обмена на съответната информация между органите на съответните държави членки и насърчаването на сътрудничеството между тези органи. Следователно е целесъобразно създаването и управлението на европейска база данни, съдържаща информация относно посочените в настоящата директива осиротели произведения, да бъде поверено на Службата.
(17)
Възможно е по отношение на определено произведение или звукозапис да има няколко носители на права, както и произведения и звукозаписи да включват други произведения или други обекти на закрила. Настоящата директива следва да не засяга правата на установени носители на права, чието местонахождение е известно. Ако е установен и е известно местонахождението на поне един носител на права, дадено произведение или звукозапис не следва да се счита за осиротяло произведение. Ползващите се по настоящата директива лица следва да имат разрешение да използват произведение или звукозапис, за което един или повече носители на права не са установени или са с неизвестно местонахождение, само ако са получили разрешение да извършват дейности по възпроизвеждане и предоставяне на разположение на обществото, попадащи в приложното поле на членове 2 и 3 от Директива 2001/29/ЕО, от носителите на права, които са били установени и са с известно местонахождение, включително носители на права върху произведения и други обекти на закрила, включени или обективирани в произведенията или звукозаписите. Установените и с известно местонахождение носители на права могат да дадат посоченото разрешение единствено във връзка с права, които самите те притежават, както ако става въпрос за техни собствени права, така и ако такива са им били прехвърлени, но не следва да могат да разрешават съгласно настоящата директива каквато и да е форма на използване от името на носители на права, които не са били установени или са с неизвестно местонахождение. Също така, в случай че носители на права, които преди не са били установени или чието местонахождение не е било известно, се явят, за да предявят права върху произведение или звукозапис, правомерното използване на произведението или звукозаписа от ползващите се лица може да продължи единствено ако посочените носители на права дадат разрешението си за това в съответствие с Директива 2001/29/ЕО по отношение на притежаваните от тях права.
(18)
Носителите на права следва да имат правото да прекратят статуса на осиротяло произведение, в случай че същите предявят правата си върху произведението или другите обекти на закрила. Носителите на права, които прекратят статуса на осиротяло произведение на определено произведение или на други обекти на закрила, следва да получат справедливо обезщетение за използването до момента на тяхното произведение или други обекти на закрила по настоящата директива, като възнаграждението следва да се определи от държавата членка, в която е установена организацията, ползвала осиротялото произведение. Държавите членки следва да могат сами да определят условията, съгласно които да се извършва изплащането на такова обезщетение, включително датата, от която става дължимо плащането. С цел определянето на възможния размер на справедливото обезщетение следва да се вземат надлежно предвид, наред с другото, целите на държавите членки за насърчаване на културата, нестопанският характер на използването от страна на въпросните организации, за да се постигнат целите, свързани с тяхното обществено предназначение, като насърчаване на ученето и разпространение на културата, и евентуалните вреди за носителите на права.
(19)
Ако вследствие на издирване, което не е било надлежно, погрешно бъде счетено, че дадено произведение или звукозапис е осиротяло произведение, продължават да са приложими средствата за правна защита при нарушение на авторското право, предвидени в законодателството на държавите членки в съответствие с приложимите национални разпоредби и правото на Съюза.
(20)
С цел да се насърчат ученето и разпространението на културата държавите членки следва да предвидят допълнително изключение или ограничение освен предвидените в член 5 от Директива 2001/29/ЕО. Това изключение или ограничение следва да позволи на определени организации, посочени в член 5, параграф 2, буква в) от Директива 2001/29/ЕО, и на институциите за съхраняване на филмовото и аудионаследство, които развиват дейност с нестопанска цел, както и на обществените излъчващи организации да възпроизвеждат и да предоставят на разположение на обществото по смисъла на същата директива осиротели произведения, при условие че подобно използване отговаря на тяхното обществено предназначение, и по-специално за съхранение, реставрация и осигуряване на достъп за културни и образователни цели до техните колекции, включително техните цифрови колекции. За целите на настоящата директива институциите за съхраняване на филмовото или аудионаследство следва да включват организациите, които държавите членки са определили за събиране, каталогизация, съхраняване и реставрация на филми и други аудио-визуални произведения или звукозаписи, които са част от тяхното културно наследство. За целите на настоящата директива обществените излъчващи организации следва да включват излъчващите организации, натоварени с предоставянето на обществена услуга, възложена, определена и организирана от всяка отделна държава членка. Установеното с настоящата директива изключение или ограничение, имащо за цел да разреши използването на осиротели произведения, не засяга изключенията и ограниченията, предвидени в член 5 от Директива 2001/29/ЕО. То може да се прилага само в някои особени случаи, които не противоречат на нормалното използване на произведението или на други обекти на закрила и не засягат необосновано законните интереси на носителя на права.
(21)
За да се насърчи цифровизацията, на ползващите се по настоящата директива лица следва да бъде разрешено да получават приходи във връзка с използването от тях на осиротели произведения по настоящата директива за постигане на цели, свързани с тяхното обществено предназначение, включително в контекста на споразумения за публично-частно партньорство.
(22)
Наличието на договорни разпоредби може да има важно значение за насърчаване на цифровизацията на европейското културно наследство, тъй като се приема, че общественодостъпните библиотеки, учебни заведения и музеи, както и архивите, институциите за съхраняване на филмовото или аудионаследство и обществените излъчващи организации следва да могат да сключват споразумения с търговски партньори за цифровизацията на осиротели произведения и предоставянето им на разположение на обществото с оглед на разрешеното им съгласно настоящата директива използване. Посочените споразумения може да включват финансово участие от страна на тези партньори. Тези споразумения не следва да налагат никакви ограничения на ползващите се по настоящата директива лица във връзка с използването на осиротели произведения от тяхна страна и не следва да предоставят на търговския партньор никакви права за използване или за контрол върху използването на осиротели произведения.
(23)
С цел да се насърчи достъпът на гражданите на Съюза до европейското културно наследство е необходимо също така да се гарантира, че осиротелите произведения, които са били цифровизирани и предоставени на разположение на обществото в една държава членка, могат да бъдат предоставени на разположение на обществото и в други държави членки. Общественодостъпните библиотеки, учебни заведения и музеи, както и архивите, институциите за съхраняване на филмовото или аудионаследство и обществените излъчващи организации, които използват дадено осиротяло произведение с цел да изпълнят своето обществено предназначение, следва да могат да предоставят осиротялото произведение на разположение на обществото в други държави членки.
(24)
Настоящата директива не засяга правилата на държавите членки по отношение на управлението на правата, например колективните лицензии с разширен обхват, правните презумпции за представителство или прехвърляне, колективното управление или подобни правила, или съчетание от тях, включително по отношение на масова цифровизация.
(25)
Тъй като целта на настоящата директива, а именно осигуряването на правна сигурност във връзка с използването на осиротелите произведения, не може да бъде постигната в достатъчна степен от държавите членки и следователно може, предвид необходимостта от уеднаквяване на правилата за използване на осиротелите произведения, да бъде постигната по-добре на равнището на Съюза, Съюзът може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора за Европейския съюз. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигането на тази цел,
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Предмет и приложно поле
1. Настоящата директива урежда някои начини на използване на осиротели произведения от общественодостъпни библиотеки, учебни заведения и музеи, както и от архиви, институции за съхраняване на филмово и аудионаследство и обществени излъчващи организации, установени в държавите членки, за постигане на цели, свързани с тяхното обществено предназначение.
2. Настоящата директива се прилага по отношение на:
а)
произведения, публикувани под формата на книги, специализирани издания, вестници, списания или в друг писмен вид, част от колекциите на обществени библиотеки, учебни заведения или музеи, както и от колекциите на архиви или институции за съхраняване на филмово и аудионаследство;
б)
филмови или аудио-визуални произведения и звукозаписи, които са част от колекциите на общественодостъпни библиотеки, учебни заведения или музеи, както и от колекциите на архиви или институции за съхраняване на филмово или аудионаследство; и
в)
филмови или аудио-визуални произведения и звукозаписи, продуцирани от обществени излъчващи организации до и включително на 31 декември 2002 г., които са част от техния архив,
закриляни с авторско право или сродни права и които са публикувани за първи път в държава членка или, при липса на публикация, излъчени за пръв път в държава членка.
3. Настоящата директива се прилага и за произведенията и звукозаписите, посочени в параграф 2, които никога не са били публикувани или излъчвани, но които са били предоставени на разположение на обществото от организациите, посочени в параграф 1, със съгласието на носителите на права, при условие че основателно може да се предположи, че носителите на права не биха се противопоставили на видовете използване по член 6. Държавите членки могат да ограничат приложението на настоящия параграф до произведения и звукозаписи, депозирани в посочените организации преди 29 октомври 2014 г.
4. Настоящата директива се прилага също така по отношение на произведенията и други обекти на закрила, които са включени, обективирани или съставляват неразделна част от произведенията или звукозаписите, посочени в параграфи 2 и 3.
5. Настоящата директива не засяга никакви правила относно управлението на права на национално равнище.
Член 2
Осиротели произведения
1. Дадено произведение или звукозапис се счита за осиротяло произведение, ако никой от носителите на права върху него не е установен или, в случай че са установени един или повече от тях, местонахождението на нито един от тях не е известно въпреки провеждането и документирането на надлежно издирване на носителите на права в съответствие с член 3.
2. Когато за дадено произведение или звукозапис има повече от един носител на права и не всички от тях са установени или, когато са установени, тяхното местонахождение не е известно въпреки провеждането и документирането на надлежно издирване в съответствие с член 3, произведението или звукозаписът може да се използва съгласно настоящата директива, при условие че носителите на права, които са били установени и чието местонахождение е известно, по отношение на притежаваните от тях права са дали разрешение на организациите, посочени в член 1, параграф 1, да извършват действия по възпроизвеждане и предоставяне на разположение на обществото по смисъла съответно на членове 2 и 3 от Директива 2001/29/ЕО.
3. Параграф 2 не засяга правата върху произведението или звукозаписа на носители на права, които са установени и чието местонахождение е известно.
4. Член 5 се прилага mutatis mutandis за носителите на права върху произведенията по параграф 2, които не са установени и чието местонахождение не е известно.
5. Настоящата директива не засяга национални разпоредби относно анонимни и псевдонимни произведения.
Член 3
Надлежно издирване
1. С цел да се установи дали дадено произведение или звукозапис е осиротяло произведение организациите, посочени в член 1, параграф 1, осигуряват провеждането на добросъвестно надлежно издирване по отношение на всяко произведение или друг обект на закрила, като се извършва справка с подходящи източници на информация за категорията на съответните произведения и други обекти на закрила. Надлежното издирване се провежда, преди да започне използването на произведението или звукозаписа.
2. Подходящите източници за всяка категория произведения или звукозаписи се определят от всяка държава членка, съгласувано с носителите на права и ползвателите, и включват най-малко съответните източници, изброени в приложението.
3. Надлежно издирване се провежда в държавата членка, в която публикацията или, при липсата на публикация, излъчването са се състояли за първи път, освен в случая на филмови или аудио-визуални произведения, чийто продуцент има централно управление или обичайно място на пребиваване в държава членка, в които случаи надлежното издирване се провежда в държавата членка по неговото централно управление или обичайно място на пребиваване.
В случаите по член 1, параграф 3 надлежното издирване се провежда в държавата членка, в която е установена организацията, предоставила на разположение на обществото произведението или звукозаписа със съгласието на носителя на права.
4. Ако има данни, че съответна информация за носителите на права може да бъде намерена в други държави, се извършва и справка с източниците на информация, налични в тези други държави.
5. Държавите членки гарантират, че организациите, посочени в член 1, параграф 1, документират своите надлежни издирвания и предоставят на компетентните национални органи следната информация:
а)
резултатите от надлежните издирвания, които тези организации са провели и които са довели до заключението, че дадено произведение или звукозапис се счита за осиротяло произведение;
б)
използването на осиротели произведения от организациите съгласно настоящата директива;
в)
всички промени съгласно член 5 в статуса на осиротяло произведение на произведения и звукозаписи, използвани от организациите;
г)
съответните данни за връзка с въпросната организация.
6. Държавите членки вземат необходимите мерки, за да гарантират, че информацията, посочена в параграф 5, се документира в единна публичнодостъпна онлайн база данни, създадена и управлявана от Службата за хармонизация във вътрешния пазар („Службата“) в съответствие с Регламент (ЕС) № 386/2012. За тази цел те препращат тази информация на Службата незабавно след получаването ѝ от организациите, посочени в член 1, параграф 1.
Член 4
Взаимно признаване на статуса на осиротяло произведение
Произведения или звукозаписи, които съгласно член 2 се считат за осиротели произведения в дадена държава членка, се считат за осиротели произведения във всички държави членки. Такива произведения или звукозаписи може да се използват и да бъдат достъпни съгласно настоящата директива във всички държави членки. Това се прилага и за произведения и звукозаписи по член 2, параграф 2, доколкото това засяга правата на носителите на права, които не са установени или чието местонахождение не е известно.
Член 5
Прекратяване на статуса на осиротяло произведение
Държавите членки гарантират възможността даден носител на права върху произведение или звукозапис, считани за осиротяло произведение, да може по всяко време да прекрати статуса на осиротяло произведение, доколкото са засегнати неговите права.
Член 6
Разрешено използване на осиротели произведения
1. Държавите членки предвиждат изключение или ограничение на правата за възпроизвеждане и предоставяне на разположение на обществото, предвидени съответно в членове 2 и 3 от Директива 2001/29/ЕО, за да гарантират, че организациите, посочени в член 1, параграф 1, имат право да ползват осиротели произведения, които са част от техните колекции, по следните начини:
а)
чрез предоставяне на осиротялото произведение на разположение на обществото по смисъла на член 3 от Директива 2001/29/ЕО;
б)
чрез възпроизвеждане по смисъла на член 2 от Директива 2001/29/ЕО с цел цифровизация, предоставяне на разположение, индексиране, каталогизация, съхраняване или реставрация.
2. Организациите, посочени в член 1, параграф 1, използват осиротели произведения в съответствие с параграф 1 от настоящия член само за постигане на цели, свързани с тяхното обществено предназначение, по-специално съхранение, реставрация и осигуряване на достъп за културни и образователни цели до произведения и звукозаписи, които са част от техните колекции. Организациите могат да получават приходи в хода на подобно използване само с цел да възстановят разходите си по цифровизацията и предоставянето на разположение на обществото на осиротелите произведения.
3. Държавите членки гарантират, че организациите, посочени в член 1, параграф 1, посочват името на установените автори и други носители на права при всяко използване на осиротяло произведение.
4. Настоящата директива не засяга свободата на такива организации да сключват договори с цел изпълнение на тяхното обществено предназначение, и по-специално във връзка със споразумения за публично-частни партньорства.
5. Държавите членки предвиждат справедливо възнаграждение за носителите на права, които прекратяват статуса на осиротяло произведение по отношение на своите произведения или други обекти на закрила, във връзка с използването от организациите, посочени в член 1, параграф 1, на подобни произведения и други обекти на закрила съгласно параграф 1 от настоящия член. Държавите членки имат право да определят условията на изплащането на това възнаграждение. Размерът на възнаграждението се определя в границите, наложени съгласно правото на Съюза, от правото на държавата членка, в която е установена организацията, използваща съответното осиротяло произведение.
Член 7
Прилагане на други правни разпоредби
Настоящата директива не засяга разпоредбите, отнасящи се по-специално до патентното право, търговските марки, правата върху дизайн, полезните модели, топографиите на полупроводникови продукти, печатарските шрифтове, условния достъп, достъпа до предоставяни по кабел или радио телевизионни услуги, опазването на националните богатства, изискванията по отношение на законоустановеното депозиране, законодателството в областта на ограничителните практики и нелоялната конкуренция, търговските тайни, сигурността, поверителността, защитата на данните и личния живот, достъпа до публични документи, договорното право и правилата относно свободата на печата и свободата на изразяване в медиите.
Член 8
Прилагане във времето
1. Настоящата директива се прилага по отношение на всички произведения и звукозаписи, посочени в член 1, които се ползват със закрила по законодателството на държавите членки в областта на авторското право към 29 октомври 2014 г. или след тази дата.
2. Настоящата директива се прилага, без да засяга сделки, които са сключени преди 29 октомври 2014 г., и придобитите преди тази дата права.
Член 9
Транспониране
1. Държавите членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива, до 29 октомври 2014 г. Те незабавно съобщават на Комисията текста на тези разпоредби.
Когато държавите членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
2. Държавите членки съобщават на Комисията текста на основните разпоредби от националното законодателство, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 10
Разпоредба за преглед
Комисията следи постоянно развитието на източниците на информация за правата и в срок до 29 октомври 2015 г. и ежегодно след това представя доклад относно евентуалното включване в приложното поле на настоящата директива на издатели и на произведения или на други обекти на закрила, които понастоящем не са включени в него, и по-специално отделни фотографии и други изображения.
До 29 октомври 2015 г. Комисията представя на Европейския парламент, Съвета и Европейския икономически и социален комитет доклад за прилагането на настоящата директива с оглед на развитието на цифровите библиотеки.
Когато е необходимо, по-специално за да се гарантира функционирането на вътрешния пазар, Комисията представя предложения за изменение на настоящата директива.
Държава членка, която има основателни причини да счита, че прилагането на настоящата директива препятства прилагането на някоя от националните разпоредби относно управлението на права, посочени в член 1, параграф 5, може да представи този въпрос на вниманието на Комисията заедно с всички съответни доказателства. Комисията взема предвид тези доказателства при изготвянето на доклада, посочен във втора алинея от настоящия член, и при оценяване на необходимостта да представи предложения за изменение на настоящата директива.
Член 11
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила в деня след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 12
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите членки.
Съставено в Страсбург на 25 октомври 2012 година.
DIRETTIVA 2012/28/UE DEL PARLAMENTO EUROPEO E DEL CONSIGLIO
del 25 ottobre 2012
su taluni utilizzi consentiti di opere orfane
(Testo rilevante ai fini del SEE)
IL PARLAMENTO EUROPEO E IL CONSIGLIO DELL'UNIONE EUROPEA,
visto il trattato sul funzionamento dell’Unione europea, in particolare l’articolo 53, paragrafo 1, e gli articoli 62 e 114,
vista la proposta della Commissione europea,
previa trasmissione del progetto di atto legislativo ai parlamenti nazionali,
visto il parere del Comitato economico e sociale europeo (1),
deliberando secondo la procedura legislativa ordinaria (2),
considerando quanto segue:
(1)
Le biblioteche, gli istituti di istruzione e i musei accessibili al pubblico, nonché gli archivi, gli istituti per il patrimonio cinematografico o sonoro e le emittenti di servizio pubblico aventi sede negli Stati membri sono attivi nella digitalizzazione su ampia scala delle loro collezioni o dei loro archivi al fine di creare biblioteche digitali europee. Svolgono altresì un ruolo importante nella creazione di biblioteche digitali europee, come Europeana, grazie al loro impegno a favore della conservazione e della diffusione del patrimonio culturale europeo. Le tecnologie che consentono la digitalizzazione di massa di opere in formato cartaceo, nonché la ricerca e l’indicizzazione, aumentano il valore delle collezioni delle biblioteche ai fini della ricerca. La creazione di vaste biblioteche online promuove la ricerca telematica e gli strumenti di identificazione delle risorse che aprono nuovi orizzonti a ricercatori e studiosi, che altrimenti dovrebbero fare affidamento solo su metodi di ricerca più tradizionali e analogici.
(2)
L’esigenza di promuovere la libera circolazione della conoscenza e dell’innovazione nel mercato interno costituisce un elemento importante della strategia Europa 2020, confermato anche nella comunicazione della Commissione intitolata «Europa 2020: Una strategia per una crescita intelligente, sostenibile e inclusiva», che include tra le iniziative emblematiche la creazione di un’agenda digitale europea.
(3)
L’istituzione di un quadro giuridico che promuova la digitalizzazione e la diffusione di opere e di altri contenuti protetti dai diritti d’autore o dai diritti connessi e il cui titolare dei diritti non sia stato individuato o, se individuato, non sia stato rintracciato, le cosiddette opere orfane, rientra nelle azioni fondamentali dell’agenda digitale europea, così come previsto dalla comunicazione della Commissione intitolata «Un’agenda digitale europea». La presente direttiva affronta il problema specifico della determinazione giuridica dello status delle opere orfane e delle relative conseguenze in termini di utilizzatori e utilizzi consentiti delle opere o dei fonogrammi considerati opere orfane.
(4)
La presente direttiva lascia impregiudicato lo sviluppo di soluzioni specifiche negli Stati membri per far fronte a questioni di più ampia scala sulla digitalizzazione di massa, come nel caso delle cosiddette opere «fuori commercio». Tali soluzioni tengono conto delle specificità dei diversi tipi di contenuto e dei differenti utilizzatori e si basano sul consenso delle pertinenti parti interessate. L’approccio in questione è stato altresì seguito nel memorandum d’intesa sui principi chiave relativi alla digitalizzazione e alla messa a disposizione di opere fuori commercio, firmato il 20 settembre 2011 dai rappresentanti di biblioteche, autori, editori e società di gestione collettiva europei, alla presenza della Commissione. La presente direttiva lascia impregiudicato il memorandum d’intesa in parola, che invita gli Stati membri e la Commissione a garantire che gli accordi volontari conclusi tra utilizzatori, titolari dei diritti e organizzazioni di gestione collettiva dei diritti relativi in materia di concessione di licenze di utilizzo per le opere fuori commercio sulla base dei principi contenuti nel memorandum stesso godano della necessaria certezza del diritto in un contesto nazionale e transfrontaliero.
(5)
Il diritto d’autore è il fondamento economico dell’industria creativa, dato che stimola l’innovazione, la creazione, gli investimenti e la produzione. La digitalizzazione e la diffusione di massa delle opere sono pertanto un mezzo per tutelare il patrimonio culturale europeo. Il diritto d’autore è uno strumento importante per garantire che il settore creativo sia remunerato per il proprio lavoro.
(6)
I diritti esclusivi dei titolari dei diritti per la riproduzione e la messa a disposizione del pubblico delle proprie opere e di altri contenuti protetti, armonizzati dalla direttiva 2001/29/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 22 maggio 2001, sull’armonizzazione di taluni aspetti del diritto d’autore e dei diritti connessi nella società dell’informazione (3), impongono il consenso preventivo dei titolari dei diritti per la digitalizzazione e la messa a disposizione al pubblico di un’opera o di un altro contenuto protetto.
(7)
Nel caso delle opere orfane non è possibile ottenere tale consenso preventivo all’esecuzione di atti di riproduzione o alla messa a disposizione del pubblico.
(8)
La coesistenza di approcci diversi al riconoscimento dello status di opera orfana nei diversi Stati membri può ostacolare il buon funzionamento del mercato interno, nonché l’utilizzo delle opere orfane e l’accesso ad esse in altri paesi. Detti approcci diversi potrebbero inoltre limitare la libera circolazione di beni e servizi che incorporano contenuti culturali. Pertanto è opportuno garantire il riconoscimento reciproco di tale status poiché consentirà l’accesso alle opere orfane in tutti gli Stati membri.
(9)
In particolare, un approccio comune al conferimento dello status di opera orfana e alla definizione degli utilizzi consentiti delle stesse è necessario per garantire la certezza del diritto nel mercato interno per quanto concerne l’utilizzo di opere orfane da parte di biblioteche, istituti di istruzione e musei accessibili al pubblico, nonché archivi, istituti per il patrimonio cinematografico o sonoro ed emittenti di servizio pubblico.
(10)
Tra le opere cinematografiche o audiovisive e i fonogrammi conservati negli archivi di emittenti di servizio pubblico e prodotti dalle stesse figurano opere orfane. Vista la situazione particolare delle emittenti radiotelevisive in quanto produttori di fonogrammi e di materiale audiovisivo e tenuto conto della necessità di adottare misure che limitino il fenomeno delle opere orfane nel futuro, occorre stabilire una data limite per l’applicazione della presente direttiva alle opere e ai fonogrammi conservati negli archivi di tali emittenti.
(11)
Ai fini della presente direttiva è opportuno che le opere cinematografiche e audiovisive e i fonogrammi contenuti negli archivi di emittenti di servizio pubblico e prodotti da tali emittenti siano considerati comprensivi delle opere cinematografiche e audiovisive e dei fonogrammi commissionati da tali emittenti esclusivamente per uso proprio o per uso di altre emittenti di servizio pubblico coproduttrici. Le opere cinematografiche e audiovisive e i fonogrammi contenuti negli archivi di emittenti di servizio pubblico che non sono stati prodotti o commissionati da tali emittenti ma che queste sono state autorizzate a utilizzare mediante un accordo di licenza non dovrebbero rientrare nell’ambito di applicazione della presente direttiva.
(12)
Per ragioni di cortesia internazionale, è opportuno che la presente direttiva si applichi esclusivamente ad opere e fonogrammi di prima pubblicazione nel territorio di uno Stato membro o, in caso di mancata pubblicazione, di prima trasmissione nel territorio di uno Stato membro o, in caso di mancata pubblicazione o trasmissione, resi pubblicamente accessibili dai beneficiari della presente direttiva con il consenso dei titolari dei diritti. In quest’ultimo caso, è opportuno che la presente direttiva si applichi soltanto se è ragionevole presumere che il titolare dei diritti non si opporrebbe all’utilizzo consentito dalla presente direttiva.
(13)
Prima che un’opera o un fonogramma si possano considerare come opere orfane, occorre svolgere in buona fede una ricerca diligente per individuarne i titolari dei diritti, compresi i titolari dei diritti di opere e altri contenuti protetti che sono inclusi o incorporati nell’opera o nel fonogramma. È opportuno che gli Stati membri abbiano la facoltà di disporre che tale ricerca diligente sia eseguita dalle organizzazioni di cui alla presente direttiva, oppure da altre organizzazioni. Queste ultime possono esigere un corrispettivo per svolgere la ricerca diligente.
(14)
Occorre che tale ricerca diligente sia regolata da un approccio armonizzato, al fine di garantire un alto livello di protezione dei diritti d’autore e dei diritti connessi all’interno dell’Unione. È necessario che la ricerca diligente preveda anche la consultazione di fonti che forniscano informazioni sulle opere e sugli altri contenuti protetti, fonti determinate, conformemente alla presente direttiva, dallo Stato membro in cui deve essere svolta la ricerca diligente. Nel farlo gli Stati membri potrebbero far riferimento agli orientamenti sulla ricerca diligente concordati nel contesto del gruppo di lavoro ad alto livello sulle biblioteche digitali istituito quale parte dell’iniziativa in materia di biblioteche digitali i2010.
(15)
Al fine di evitare una duplicazione delle ricerche, la ricerca diligente dovrebbe essere svolta nello Stato membro di prima pubblicazione dell’opera o del fonogramma oppure, nel caso in cui la pubblicazione non sia avvenuta, nello Stato membro di prima trasmissione. La ricerca diligente delle opere cinematografiche o audiovisive il cui produttore ha la sede o risiede abitualmente in uno Stato membro dovrebbe essere svolta nello Stato membro in questione. Nel caso di opere cinematografiche o audiovisive che sono il frutto di una co-produzione tra produttori aventi la sede in Stati membri diversi, la ricerca diligente dovrebbe essere svolta in ciascuno degli Stati membri in questione. Per quanto riguarda le opere e i fonogrammi che non sono stati né pubblicati né trasmessi ma che sono stati resi pubblicamente accessibili dai beneficiari della presente direttiva con il consenso dei titolari dei diritti, la ricerca diligente dovrebbe essere svolta nello Stato membro in cui è stabilita l’organizzazione che ha reso l’opera o il fonogramma pubblicamente accessibili con il consenso del titolare dei diritti. Le ricerche diligenti dei titolari dei diritti per le opere e gli altri contenuti protetti che sono inclusi o incorporati in un’opera o in un fonogramma dovrebbero essere svolte nello Stato membro in cui si svolge la ricerca diligente relativa all’opera o al fonogramma che contiene o incorpora l’opera o il contenuto protetto interessati. Occorre altresì effettuare una consultazione delle fonti di informazioni disponibili in altri paesi se sussistono motivi per ritenere che in tali altri paesi possano essere recuperate informazioni pertinenti sui titolari dei diritti. Le ricerche diligenti possono produrre diversi tipi di informazioni, quali una documentazione della ricerca e l’esito della ricerca. È opportuno conservare la documentazione della ricerca affinché l’organizzazione interessata possa dimostrare che la ricerca effettuata è stata diligente.
(16)
Occorre che gli Stati membri garantiscano che le organizzazioni interessate conservino la documentazione delle ricerche diligenti e che gli esiti di dette ricerche, in particolare qualsiasi risultanza che indichi che un’opera o un fonogramma devono essere considerati un’opera orfana ai sensi della presente direttiva, nonché le informazioni relative ai cambiamenti di status e all’utilizzo delle opere orfane da parte di tali organizzazioni siano raccolti e messi a disposizione del pubblico, in particolare tramite la registrazione delle pertinenti informazioni in una banca dati online. Tenendo in particolare considerazione la dimensione paneuropea e al fine di evitare una duplicazione delle medesime ricerche, è opportuno prevedere la creazione di una banca dati online unica per l’Unione che contenga le summenzionate informazioni e la sua messa a disposizione del pubblico in modo trasparente. In tal modo sia le organizzazioni che svolgono le ricerche diligenti sia i titolari dei diritti possono accedere facilmente a dette informazioni. La banca dati può altresì svolgere un ruolo importante nel prevenire e nel far cessare eventuali violazioni dei diritti d’autore, in particolare nel caso di modifiche allo status di opere orfane di opere e fonogrammi. Il regolamento (UE) n. 386/2012 (4) prevede che all’Ufficio per l’armonizzazione nel mercato interno («Ufficio») siano assegnati taluni compiti e attività, per il cui finanziamento l’Ufficio ricorre a fondi propri, intesi a facilitare e sostenere le attività delle autorità nazionali, del settore privato e delle istituzioni dell’Unione nella lotta alle violazioni dei diritti di proprietà intellettuale, compresa la loro prevenzione.
In particolare, a norma dell’articolo 2, paragrafo 1, lettera g), di detto regolamento, tali compiti dell’Ufficio includono quello di fornire meccanismi che contribuiscano a migliorare, tra le autorità degli Stati membri attive nel settore dei diritti di proprietà intellettuale, lo scambio online di informazioni pertinenti e promuovere la cooperazione tra tali autorità. È pertanto opportuno fare affidamento sull’Ufficio per la creazione e la gestione della banca dati europea contenente le informazioni relative alle opere orfane di cui alla presente direttiva.
(17)
Possono esistere più titolari dei diritti in relazione a una determinata opera o fonogramma, e le opere e i fonogrammi stessi possono a loro volta includere altre opere o contenuti protetti. È opportuno che la presente direttiva non pregiudichi i diritti di titolari identificati e rintracciati. Se almeno un titolare dei diritti sia stato identificato e rintracciato, un’opera o un fonogramma non dovrebbero essere considerati un’opera orfana. Ai beneficiari della presente direttiva dovrebbe essere consentito soltanto di utilizzare un’opera o un fonogramma il cui o i cui titolari dei diritti non sono stati identificati o rintracciati, se sono autorizzati a effettuare gli atti di riproduzione o di messa a disposizione del pubblico di cui rispettivamente agli articoli 2 e 3 della direttiva 2001/29/CE dai titolari dei diritti che sono stati identificati e rintracciati, compresi i titolari dei diritti delle opere e degli altri contenuti protetti che sono contenuti o incorporati nelle opere o nei fonogrammi in questione. I titolari dei diritti che sono stati identificati e rintracciati possono concedere detta autorizzazione soltanto per quanto riguarda i diritti che detengono, o perché i diritti spettano loro o perché i diritti sono stati loro trasferiti, e ai sensi della presente direttiva non dovrebbero poter autorizzare alcun utilizzo a nome dei titolari dei diritti che non sono stati identificati e rintracciati. Analogamente, quando dei titolari dei diritti precedentemente non identificati e non rintracciati rivendicano i diritti sull’opera o sul fonogramma, l’utilizzo lecito dell’opera o del fonogramma in questione da parte dei beneficiari può continuare soltanto se i titolari dei diritti concedono la loro autorizzazione all’utilizzo ai sensi della direttiva 2001/29/CE per quanto riguarda i diritti che detengono.
(18)
I titolari dei diritti dovrebbero potere porre fine allo status di opera orfana nel caso in cui rivendichino i loro diritti sulle opere o su altri contenuti protetti. I titolari dei diritti che pongono fine allo status di opera orfana per un’opera o un altro contenuto protetto dovrebbero ricevere un equo compenso per l’utilizzo che è stato fatto della loro opera o altro contenuto protetti a norma della presente direttiva, che sarà determinato dallo Stato membro in cui ha sede l’organizzazione che utilizza l’opera orfana. È opportuno che gli Stati membri siano liberi di stabilire le circostanze in cui il pagamento di suddetto compenso può essere organizzato, compreso il momento in cui il pagamento è dovuto. Allo scopo di stabilire il possibile livello di equo compenso, occorre tenere in debito conto, tra l’altro, gli obiettivi di promozione culturale degli Stati membri, la natura non commerciale dell’utilizzo fatto dalle organizzazioni in questione per conseguire gli obiettivi connessi alla loro missione di interesse pubblico, quali la promozione dell’apprendimento e la diffusione della cultura, nonché l’eventuale danno arrecato ai titolari dei diritti.
(19)
Se un’opera o un fonogramma sono stati indebitamente considerati opere orfane a seguito di una ricerca che non è stata diligente, rimangono validi i mezzi di ricorso per le violazioni dei diritti d’autore previsti nella legislazione nazionale degli Stati membri, conformemente alle disposizioni nazionali pertinenti e al diritto dell’Unione.
(20)
Al fine di promuovere l’apprendimento e la diffusione della cultura, occorre che gli Stati membri prevedano un’eccezione o una limitazione oltre a quelle previste all’articolo 5 della direttiva 2001/29/CE. Tale eccezione o limitazione dovrebbe concedere a talune organizzazioni, di cui all’articolo 5, paragrafo 2, lettera c), della direttiva 2001/29/CE e agli istituti per il patrimonio cinematografico e sonoro che operano senza scopo di lucro nonché alle emittenti di servizio pubblico, di riprodurre e mettere a disposizione del pubblico, ai sensi di detta direttiva, opere orfane, a condizione che tali utilizzi rientrino nella loro missione di interesse pubblico, volta in particolare a conservare, restaurare e concedere l’accesso alle loro collezioni a fini culturali e formativi, comprese le loro collezioni digitali. Ai fini della presente direttiva, si considera che gli istituti per il patrimonio cinematografico o sonoro comprendano le organizzazioni designate dagli Stati membri per svolgere attività di collezione, catalogazione, conservazione e restauro di filmati e altre opere audiovisive o fonogrammi che fanno parte del loro patrimonio culturale. Ai fini della presente direttiva, per emittenti di servizio pubblico si intendono le emittenti che assicurano una missione di interesse pubblico, quale assegnata, definita e organizzata da ciascuno Stato membro. L’eccezione o la limitazione istituita dalla presente direttiva per consentire l’utilizzo di opere orfane lascia impregiudicate le eccezioni e le limitazioni previste dall’articolo 5 della direttiva 2001/29/CE e può essere applicata solo in determinati casi speciali che non sono in conflitto con il normale sfruttamento dell’opera o dell’altro contenuto protetto e che non arrecano ingiustificatamente pregiudizio ai legittimi interessi dei titolari dei diritti.
(21)
Onde incentivare la digitalizzazione, ai beneficiari della presente direttiva dovrebbe essere consentito generare guadagni dall’utilizzo delle opere orfane ai sensi della presente direttiva per conseguire gli obiettivi connessi con la loro missione di interesse pubblico, anche nel contesto degli accordi di partenariato pubblico-privato.
(22)
Gli accordi contrattuali possono contribuire a incentivare la digitalizzazione del patrimonio culturale europeo, restando inteso che le biblioteche, gli istituti di istruzione e i musei accessibili al pubblico, nonché gli archivi, gli istituti per il patrimonio cinematografico o sonoro e le emittenti di servizio pubblico dovrebbero avere la facoltà, nel quadro degli utilizzi consentiti dalla presente direttiva, di concludere accordi con partner commerciali per quanto concerne la digitalizzazione e la messa a disposizione del pubblico di opere orfane. Tali accordi possono prevedere contributi finanziari da parte di questi partner. Tali accordi non dovrebbero imporre alcuna restrizione ai beneficiari della presente direttiva per quanto riguarda il loro utilizzo di opere orfane e non dovrebbero conferire al partner commerciale alcun diritto a utilizzare le opere orfane o a controllarne l’utilizzo.
(23)
Al fine di migliorare l’accesso al patrimonio culturale europeo da parte dei cittadini dell’Unione, è altresì necessario garantire che le opere orfane digitalizzate e messe a disposizione del pubblico in uno Stato membro possano anche essere accessibili al pubblico negli altri Stati membri. È opportuno che biblioteche, istituti di istruzione e musei accessibili al pubblico, nonché archivi, istituti per il patrimonio cinematografico o sonoro ed emittenti di servizio pubblico che utilizzano un’opera orfana nel quadro della propria missione di interesse pubblico abbiano la possibilità di mettere a disposizione del pubblico l’opera orfana in altri Stati membri.
(24)
La presente direttiva lascia impregiudicate le modalità di gestione dei diritti, quali le licenze collettive estese, le presunzioni legali di rappresentanza o di trasferimento, la gestione collettiva o modalità simili oppure qualsiasi combinazione di tali elementi, anche a fini di digitalizzazione di massa, concordate negli Stati membri.
(25)
Poiché l’obiettivo della presente direttiva, vale a dire assicurare la certezza del diritto in merito all’utilizzo di opere orfane, non può essere conseguito in misura sufficiente dagli Stati membri e può dunque, a motivo della necessità di uniformare le norme sull’utilizzo delle opere orfane, essere conseguito meglio a livello di Unione, quest’ultima può intervenire in base al principio di sussidiarietà sancito dall’articolo 5 del trattato sull’Unione europea. La presente direttiva si limita a quanto è necessario per conseguire tale obiettivo in ottemperanza al principio di proporzionalità enunciato nello stesso articolo,
HANNO ADOTTATO LA PRESENTE DIRETTIVA:
Articolo 1
Oggetto e ambito di applicazione
1. La presente direttiva disciplina taluni utilizzi di opere orfane effettuati da biblioteche, istituti di istruzione e musei accessibili al pubblico, nonché archivi, istituti per il patrimonio cinematografico o sonoro ed emittenti di servizio pubblico aventi sede negli Stati membri, al fine di conseguire gli obiettivi connessi alla loro missione di interesse pubblico.
2. La direttiva si applica a:
a)
opere pubblicate sotto forma di libri, riviste, quotidiani, rotocalchi o altre pubblicazioni conservati nelle collezioni di biblioteche, istituti di istruzione o musei accessibili al pubblico, nonché nelle collezioni di archivi o di istituti per il patrimonio cinematografico o sonoro;
b)
opere cinematografiche o audiovisive e fonogrammi conservati nelle collezioni di biblioteche, istituti di istruzione o musei accessibili al pubblico, nonché nelle collezioni di archivi o di istituti per il patrimonio cinematografico o sonoro; e
c)
opere cinematografiche o audiovisive e fonogrammi prodotti da emittenti di servizio pubblico fino al 31 dicembre 2002 e che siano conservati nei loro archivi
che sono protetti dal diritto d’autore o da diritti connessi, di prima pubblicazione in uno Stato membro o, in caso di mancata pubblicazione, di prima trasmissione in uno Stato membro.
3. La presente direttiva si applica altresì alle opere e ai fonogrammi di cui al paragrafo 2 che non sono mai stati né pubblicati né trasmessi, ma che sono stati resi pubblicamente accessibili dalle organizzazioni di cui al paragrafo 1 con il consenso dei titolari dei diritti, se è ragionevole presumere che i titolari dei diritti non si opporrebbero agli utilizzi di cui all’articolo 6. Gli Stati membri possono limitare l’applicazione del presente paragrafo alle opere e ai fonogrammi che sono stati depositati presso le organizzazioni in questione entro il 29 ottobre 2014.
4. La presente direttiva si applica anche alle opere e agli altri contenuti protetti che sono inclusi, incorporati o che formano parte integrante delle opere o dei fonogrammi di cui ai paragrafi 2 e 3.
5. La presente direttiva non interferisce con le modalità di gestione dei diritti a livello nazionale.
Articolo 2
Opere orfane
1. Un’opera o un fonogramma sono considerati opere orfane se nessuno dei titolari dei diritti su tale opera o fonogramma è stato individuato oppure, anche se uno o più di loro sia stato individuato, nessuno di loro è stato rintracciato nonostante una ricerca diligente dei titolari dei diritti sia stata svolta e registrata conformemente all’articolo 3.
2. Ove vi sia più di un titolare dei diritti su un’opera o su un fonogramma e non tutti i titolari siano stati individuati oppure, anche quando siano stati individuati, non siano stati rintracciati in seguito a una ricerca diligente svolta e registrata conformemente all’articolo 3, l’opera o il fonogramma possono essere utilizzati in conformità della presente direttiva a condizione che i titolari dei diritti che sono stati identificati e rintracciati abbiano autorizzato, per quanto riguarda i diritti da loro detenuti, le organizzazioni di cui all’articolo 1, paragrafo 1, a effettuare gli atti di riproduzione e di messa a disposizione del pubblico di cui rispettivamente agli articoli 2 e 3 della direttiva 2001/29/CE.
3. Il paragrafo 2 lascia impregiudicati i diritti concernenti l’opera o il fonogramma dei titolari dei diritti che sono stati individuati e rintracciati.
4. L’articolo 5 si applica, mutatis mutandis, ai titolari dei diritti sulle opere di cui al paragrafo 2 che non siano stati individuati e rintracciati.
5. La presente direttiva lascia impregiudicate le disposizioni nazionali in materia di opere anonime o pseudonime.
Articolo 3
Ricerca diligente
1. Al fine di stabilire se un’opera o un fonogramma sia un’opera orfana, le organizzazioni di cui all’articolo 1, paragrafo 1, garantiscono lo svolgimento in buona fede di una ricerca diligente relativamente a ciascuna opera o ad ogni altro contenuto protetto, tramite consultazione delle fonti appropriate per la categoria di opere e di altri contenuti protetti in oggetto. La ricerca diligente è effettuata anteriormente all’utilizzo dell’opera o del fonogramma.
2. Ciascuno Stato membro stabilisce le fonti appropriate per le singole categorie di opere o di fonogrammi in oggetto, in consultazione con i titolari dei diritti e con gli utilizzatori, includendo almeno le fonti pertinenti elencate nell’allegato.
3. Una ricerca diligente è svolta nello Stato membro di prima pubblicazione o, in caso di mancata pubblicazione, di prima trasmissione, ad eccezione delle opere cinematografiche o audiovisive il cui produttore ha sede o risiede abitualmente in uno Stato membro, nel qual caso la ricerca diligente è svolta nello Stato membro in cui sia stabilita la sua sede principale o la sua abituale residenza.
Nel caso di cui all’articolo 1, paragrafo 3, la ricerca diligente è effettuata nello Stato membro in cui è stabilita l’organizzazione che ha reso l’opera o il fonogramma pubblicamente accessibile con il consenso del titolare dei diritti.
4. Se sussistono motivi per ritenere che informazioni pertinenti sui titolari dei diritti debbano essere recuperate in altri paesi, si procede alla consultazione anche delle fonti di informazioni disponibili in tali paesi.
5. Gli Stati membri garantiscono che le organizzazioni di cui all’articolo 1, paragrafo 1, conservino la documentazione relativa alle loro ricerche diligenti e che tali organizzazioni forniscano le seguenti informazioni alle autorità nazionali competenti:
a)
gli esiti delle ricerche diligenti effettuate dalle organizzazioni e che hanno permesso di concludere che un’opera o un fonogramma sono considerati un’opera orfana;
b)
l’utilizzo che le organizzazioni fanno delle opere orfane conformemente alla presente direttiva;
c)
qualsiasi modifica, conformemente all’articolo 5, dello status di opera orfana delle opere e dei fonogrammi utilizzati dalle organizzazioni;
d)
le pertinenti informazioni di contatto dell’organizzazione interessata.
6. Gli Stati membri adottano i provvedimenti necessari a garantire che le informazioni di cui al paragrafo 5 siano registrate in un’unica banca dati online pubblicamente accessibile, istituita e gestita dall’Ufficio per l’armonizzazione nel mercato interno («Ufficio») conformemente al regolamento (UE) n. 386/2012. A tal fine, essi trasmettono tali informazioni all’Ufficio senza indugio dopo averle ricevute dalle organizzazioni di cui all’articolo 1, paragrafo 1.
Articolo 4
Riconoscimento reciproco dello status di opera orfana
Opere o fonogrammi considerati opere orfane in uno Stato membro ai sensi dell’articolo 2 sono considerati come tali in tutti gli Stati membri. Tali opere o fonogrammi possono essere utilizzati e consultati in conformità della presente direttiva in tutti gli Stati membri. La presente disposizione si applica altresì alle opere e ai fonogrammi di cui all’articolo 2, paragrafo 2, per quanto riguarda i diritti dei titolari che non siano stati individuati o rintracciati.
Articolo 5
Termine dello status di opera orfana
Gli Stati membri provvedono a garantire che il titolare dei diritti su un’opera o su un fonogramma considerati opera orfana abbia, in qualunque momento, la possibilità di porre fine a tale status, per quanto riguarda i diritti ad esso spettanti.
Articolo 6
Utilizzi consentiti di opere orfane
1. Gli Stati membri introducono un’eccezione o una limitazione al diritto di riproduzione e al diritto di messa a disposizione del pubblico previsti, rispettivamente, agli articoli 2 e 3 della direttiva 2001/29/CE per garantire che le organizzazioni di cui all’articolo 1, paragrafo 1, abbiano facoltà di utilizzare le opere orfane contenute nelle loro collezioni con le seguenti modalità:
a)
messa a disposizione del pubblico dell’opera orfana ai sensi dell’articolo 3 della direttiva 2001/29/CE;
b)
atti di riproduzione, ai sensi dell’articolo 2 della direttiva 2001/29/CE, a fini di digitalizzazione, messa a disposizione, indicizzazione, catalogazione, conservazione o restauro.
2. Le organizzazioni di cui all’articolo 1, paragrafo 1, utilizzano un’opera orfana in conformità del paragrafo 1 del presente articolo unicamente per scopi connessi con le loro missioni di interesse pubblico, in particolare la conservazione, il restauro e la concessione dell’accesso a fini culturali e formativi di opere e fonogrammi contenuti nella propria collezione. Le organizzazioni possono generare entrate nel corso di detti utilizzi al solo scopo di coprire i costi sostenuti per la digitalizzazione delle opere orfane e per la messa a disposizione del pubblico delle stesse.
3. Gli Stati membri garantiscono che le organizzazioni di cui all’articolo 1, paragrafo 1, indichino in qualsiasi utilizzo dell’opera orfana il nome degli autori e degli altri titolari dei diritti che sono stati individuati.
4. La presente direttiva non pregiudica la libertà contrattuale di tali organizzazioni nell’adempimento della propria missione di interesse pubblico, in particolare rispetto ai contratti di partenariato pubblico-privato.
5. Gli Stati membri dispongono che ai titolari dei diritti che pongono fine allo status di opera orfana delle loro opere o degli altri contenuti protetti spetti un equo compenso per l’utilizzo che è stato fatto dalle organizzazioni di cui all’articolo 1, paragrafo 1, di dette opere e altro contenuto protetto conformemente al paragrafo 1 del presente articolo. Gli Stati membri sono liberi di stabilire le circostanze in cui il pagamento di tale compenso può essere organizzato. Il livello del compenso è fissato, entro i limiti imposti dal diritto dell’Unione, dal diritto dello Stato membro in cui è stabilita l’organizzazione che utilizza l’opera orfana in questione.
Articolo 7
Applicazione continuata di altre disposizioni giuridiche
La presente direttiva non osta all’applicazione delle disposizioni concernenti segnatamente i brevetti, i marchi, i disegni o i modelli, i modelli di utilità, le topografie di prodotti a semiconduttori, i caratteri tipografici, l’accesso condizionato, l’accesso via cavo ai servizi di diffusione, la protezione dei beni appartenenti al patrimonio nazionale, gli obblighi di deposito legale, le norme sulle pratiche restrittive e sulla concorrenza sleale, il segreto industriale, la sicurezza, la riservatezza, la tutela dei dati e il rispetto della vita privata, l’accesso ai documenti pubblici, il diritto contrattuale e le norme sulla libertà di stampa e la libertà di espressione nei mezzi di comunicazione.
Articolo 8
Applicazione nel tempo
1. La presente direttiva si applica a tutte le opere e fonogrammi di cui all’articolo 1 e che sono tutelati dalla legislazione degli Stati membri relativa al diritto d’autore il o successivamente al 29 ottobre 2014.
2. La presente direttiva non si applica agli atti conclusi e ai diritti acquisiti prima del 29 ottobre 2014.
Articolo 9
Recepimento
1. Gli Stati membri mettono in vigore le disposizioni legislative, regolamentari e amministrative necessarie per conformarsi alla presente direttiva entro il 29 ottobre 2014. Essi comunicano immediatamente alla Commissione il testo di tali disposizioni.
Quando gli Stati membri adottano tali disposizioni, queste contengono un riferimento alla presente direttiva o sono corredate di un siffatto riferimento all’atto della pubblicazione ufficiale. Le modalità di tale riferimento sono decise dagli Stati membri.
2. Gli Stati membri comunicano alla Commissione il testo delle disposizioni essenziali di diritto interno che essi adottano nel settore disciplinato dalla presente direttiva.
Articolo 10
Clausola di riesame
La Commissione tiene costantemente sotto osservazione lo sviluppo delle fonti di informazione sui diritti ed entro il 29 ottobre 2015, e successivamente a cadenza annuale, presenta una relazione sull’eventualità di estendere l’ambito di applicazione della presente direttiva agli editori e ad opere o altro materiale protetto attualmente non compreso nel suo ambito di applicazione, in particolare singole fotografie e altre immagini.
Entro il 29 ottobre 2015, la Commissione presenta al Parlamento europeo, al Consiglio e al Comitato economico e sociale europeo una relazione sull’applicazione della presente direttiva, tenendo conto dello sviluppo delle biblioteche digitali.
Ove opportuno, in particolare per garantire il funzionamento del mercato interno, la Commissione presenta proposte di modifica della presente direttiva.
Qualora abbia validi motivi per ritenere che l’attuazione della presente direttiva pregiudichi una delle modalità nazionali relativa alla gestione dei diritti di cui all’articolo 1, paragrafo 5, uno Stato membro può sottoporre la questione all’attenzione della Commissione, corredandola di tutti i pertinenti elementi di prova. La Commissione prende in considerazione detti elementi in fase di elaborazione della relazione di cui al secondo comma del presente articolo e in sede di valutazione della necessità di presentare proposte di modifica della presente direttiva.
Articolo 11
Entrata in vigore
La presente direttiva entra in vigore il giorno successivo alla pubblicazione nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea.
Articolo 12
Destinatari
Gli Stati membri sono destinatari della presente direttiva.
Fatto a Strasburgo, il 25 ottobre 2012