РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА
от 21 октомври 2010 година
относно насоки за политиките за заетост на държавите-членки
(2010/707/ЕС)
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 148, параграф 2 от него,
като взе предвид предложението на Европейската комисия,
като взе предвид становището на Европейския парламент (1),
като взе предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (2),
като взе предвид становището на Комитета на регионите (3),
като взе предвид становището на Комитета по заетостта (4),
като има предвид, че:
(1)
Договорът за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС) предвижда в член 145, че държавите-членки и Съюзът работят за изработването на координирана стратегия за заетостта, и по-специално за развитието на квалифицирана, обучена и адаптивна работна сила, както и на пазари на труда, които да могат да реагират бързо на икономическите промени, с оглед постигането на целите, изброени в член 3 от Договора за Европейския съюз (ДЕС). Държавите-членки, като имат предвид националните практики, свързани с отговорностите на социалните партньори, считат насърчаването на заетостта за въпрос от общ интерес и координират своите действия в това отношение в рамките на Съвета, в съответствие с разпоредбите на член 148 от ДФЕС.
(2)
ДЕС предвижда в член 3, параграф 3, че Съюзът има за цел да осигури пълна заетост и се бори срещу социалното изключване и дискриминацията и насърчава социалната справедливост и закрила, и същевременно предвижда инициативи на Съюза за осигуряване на координация на социалните политики на държавите-членки. Член 8 от ДФЕС предвижда, че във всичките си действия Съюзът полага усилия за премахване на неравенствата и за насърчаване на равенството между мъжете и жените. Член 9 от него предвижда, че при определянето и осъществяването на своите политики и дейности Съюзът взема предвид изискванията, свързани с насърчаването на висока степен на заетост, с осигуряването на адекватна социална закрила, с борбата срещу социалното изключване, както и с постигането на високо равнище на образование и обучение.
(3)
Договорът за функционирането на Европейския съюз предвижда, че насоките за заетостта и общите насоки на икономическите политики се приемат от Съвета, за да ръководят политиките на държавите-членки.
(4)
В основата на Лисабонската стратегия, стартирана през 2000 г., бе залегнала признатата необходимост ЕС да увеличи заетостта, производителността и конкурентоспособността си, като същевременно стимулира социалното сближаване в условията на световна конкуренция, технологична промяна, екологични предизвикателства и застаряващо население. Лисабонската стратегия беше стартирана отново през 2005 г. след междинен преглед, в резултат на който бе поставен по-силен акцент върху растежа и върху повече и по-добри работни места.
(5)
Лисабонската стратегия за растеж и работни места спомогна за постигането на консенсус относно основната насока на икономическата политика и политиката за заетостта на ЕС. Съгласно стратегията общите насоки на икономическите политики и насоките за заетостта бяха приети с Решение 2005/600/ЕО на Съвета (5) и преразгледани в Решение 2008/618/ЕО на Съвета (6). Двадесет и четирите насоки положиха основите на националните програми за реформи, очертавайки ключовите приоритети за реформи на макроикономическо, микроикономическо равнище и на равнище пазар на труда за Съюза като цяло. Въпреки това опитът показва, че в насоките не бяха определени достатъчно ясни приоритети и че връзките между тях можеше да бъдат по-здрави. Това ограничи тяхното въздействие върху разработването на националните политики.
(6)
Финансовата и икономическа криза, която започна през 2008 г., се изрази в значителни загуби на работни места и на потенциални резултати и доведе до драматично влошаване на публичните финанси. Европейският план за икономическо възстановяване обаче подпомогна държавите-членки в борбата им с кризата, частично чрез координирано фискално стимулиране, като еврото представляваше гарант за макроикономическата стабилност. В този смисъл кризата показа, че когато координирането на политиките на Съюза е засилено и ефективно приложено, то може да доведе до значителни резултати. Кризата също така открои тясната взаимозависимост на резултатите в областта на икономиката и заетостта на държавите-членки.
(7)
Комисията предложи да се разработи нова стратегия за следващото десетилетие, известна като стратегия „Европа 2020“, за да може Съюзът да излезе от кризата по-силен и да насочи икономиката си към интелигентен, устойчив и приобщаващ растеж, съчетан с висока степен на заетост, производителност и социално сближаване. Пет водещи цели, които са изброени в съответните насоки, представляват общите цели, които насочват действията на държавите-членки, като се отчитат различните им отправни позиции и национални обстоятелства, и които също насочват действията на Съюза.Държавите-членки следва освен това да положат всички усилия да постигнат националните цели и да отстранят препятствията, които ограничават растежа.
(8)
Като част от всеобхватните „стратегии за излизане“ от икономическата криза държавите-членки следва да проведат амбициозни реформи, за да осигурят макроикономическа стабилност, насърчаване на създаването на повече и по-добри работни места и устойчивост на публичните финанси, да подобрят конкурентоспособността и производителността, да намалят макроикономическите дисбаланси и да подобрят показателите на пазара на труда. Прекратяването на фискалното стимулиране следва да се осъществи и координира в рамките на Пакта за стабилност и растеж.
(9)
В рамките на стратегия „Европа 2020“ държавите-членки и Европейският съюз следва да проведат реформи, целящи „интелигентен растеж“, т.е. растеж, движен от познание и иновации. Реформите следва да целят подобряване на качеството на образованието и осигуряване на достъп за всеки, както и засилване на ефективността на научноизследователската дейност и бизнеса, и допълнително усъвършенстване на регулаторната рамка с цел насърчаване на иновациите и трансфера на познание навсякъде в Съюза. Реформите следва да насърчават предприемачеството, развитието на малките и средните предприятия (МСП) и да спомагат за превръщането на творчески идеи в иновативни продукти, услуги и процеси, които могат да създадат растеж, качествени и устойчиви работни места, териториално, икономическо и социално сближаване и да отговорят по-ефикасно на европейските и глобалните предизвикателства пред обществото. Извличането на максимума от информационните и от комуникационните технологии е решаващо в този контекст.
(10)
Политиките на Съюза и на държавите-членки, включително техните програми за реформи, следва да са насочени към „устойчив растеж“. Устойчив растеж означава изграждане на ефикасна по отношение на енергетиката и ресурсите, устойчива и конкурентоспособна икономика, справедливо разпределение на разходите и ползите и извличане на предимства от водещата роля на Европа в надпреварата за разработване на нови процеси и технологии, включително екологични технологии. Държавите-членки и Съюзът следва да осъществят необходимите реформи за намаляване на емисиите на парникови газове и за ефективно използване на ресурсите, което ще помогне и за предотвратяване на влошаването на околната среда и на загубата на биологично разнообразие. Те следва също да подобрят стопанската среда, да стимулират създаването на „зелени“ работни места и да подпомогнат предприятията да модернизират промишлената си база.
(11)
Политиките на Съюза и програмите за реформи на държавите-членки следва също да са насочени към „приобщаващ растеж“. Приобщаващ растеж означава изграждане на сплотено общество, в което хората имат възможността да предвиждат и управляват промяната, като в резултат на това участват активно в обществото и икономиката. Поради това реформите на държавите-членки следва да осигурят достъп и възможности за всички през техния жизнен цикъл, като по този начин намалят бедността и социалното изключване, посредством премахване на преградите за участие на пазара на труда, особено за жени, възрастни работници, млади хора, лица с увреждания и законни мигранти. Те също така следва да гарантират, че ползите от икономическия растеж достигат до всички граждани и всички региони и да насърчават стимулиращ заетостта растеж въз основа на принципа за достоен труд. Поради това осигуряването на ефективното функциониране на пазарите на труда посредством инвестиране в успешно преквалифициране, системи за образование и обучение, развитие на подходящи умения, повишаване на качеството на работните места и борба срещу сегментирането, структурната безработица, младежката безработица и бездействието, като същевременно се осигурява адекватна, устойчива социална закрила и активно приобщаване за предотвратяване и намаляване на бедността, като се отделя особено внимание на борбата с бедността при работещите и на намаляването на бедността сред групите, които са най-застрашени от социално изключване, включително децата и младежите, при спазване на договорената фискална консолидация, следва да заемат централно място в програмите на държавите-членки за реформи.
(12)
Засилването на участието на жените на пазара на труда е предпоставка за стимулирането на растежа и за преодоляването на демографските предизвикателства. Ето защо видимото присъствие на въпросите, свързани с равенството между половете, и включването им във всички приложими области на политиката са от решаващо значение за изпълнението на всички аспекти от насоките в държавите-членки. Следва да се създадат условия за подпомагане на предоставянето на подходящи, достъпни, висококачествени услуги, свързани с грижите за деца в предучилищна възраст. Следва да се прилага принципът за равно заплащане на мъжете и жените за равен труд или за труд с равна стойност.
(13)
Структурните реформи на Съюза и на държавите-членки могат ефективно да допринесат за растежа и работните места, ако увеличат конкурентоспособността на Съюза в световната икономика, открият нови възможности за европейските износители и предоставят конкурентен достъп до жизненоважен внос. Поради това в реформите следва да бъде отчетено тяхното отражение върху външната конкурентоспособност, за да се стимулира европейският растеж и присъствие на открити и справедливи пазари навсякъде по света.
(14)
Стратегия „Европа 2020“ трябва да бъде подкрепена с интегриран набор от европейски и национални политики, които държавите-членки и Съюзът следва да изпълняват изцяло и своевременно, с цел да постигнат положителните вторични ефекти от координираните структурни реформи и по-последователен принос на европейските политики за целите на стратегията. Насоките представляват рамка за държавите-членки по отношение на разработването, прилагането и наблюдението на националните политики в контекста на цялостната стратегия на ЕС. Държавите-членки следва да се ръководят от основните цели на стратегия „Европа 2020“, които са изброени в съответните насоки, при определянето на собствените си национални цели и всички междинни цели, като се отчитат техните относителни изходни позиции и национални особености и в съответствие с техните национални процедури за вземане на решения. В тези случаи държавите-членки може да пожелаят, когато е уместно, да използват показателите, разработени от Комитета по заетостта и Комитета за социална закрила. Водещата цел относно заетостта поставя акцент върху намаляването на безработицата сред уязвимите групи, включително сред младежите.
(15)
Политиката на сближаване и нейните структурни фондове са едни от важните механизми за постигането на приоритетите за интелигентен, устойчив и приобщаващ растеж в държавите-членки и регионите. В своите заключения от 17 юни 2010 г. Европейският съвет изтъкна колко е важно насърчаването на икономическото, социалното и териториалното сближаване, за да се допринесе за успеха на новата стратегия „Европа 2020“.
(16)
При разработването и прилагането на своите национални програми за реформа държавите-членки следва да гарантират ефективно управление на политиките за заетост, като вземат предвид тези насоки. Докато тези насоки са насочени към държавите-членки, стратегия „Европа 2020“ следва, когато е уместно, да се изпълнява, наблюдава и оценява в партньорство с всички национални, регионални и местни власти с активното участие на парламентите, както и на социалните партньори и представителите на гражданското общество, които да допринесат за разработването на националните програми за реформи, за тяхното изпълнение и за цялостната информация относно стратегията.
(17)
Стратегия „Европа 2020“ е подкрепена с по-малък набор от насоки, който заменя предишния набор от 24 насоки и последователно разглежда заетостта и общите въпроси на икономическите политики. Насоките за политиките за заетостта на държавите-членки, приложени към настоящото решение, са неразривно свързани с насоките за икономическите политики на държавите-членки и на Съюза, приложени към Препоръката на Съвета от 13 юли 2010 г. относно общи насоки за икономическите политики на държавите-членки и на Съюза (7). Заедно те образуват „Интегрирани насоки Европа 2020“.
(18)
Тези нови интегрирани насоки съответстват на заключенията на Европейския съвет. Те дават точни указания на държавите-членки за разработването на техните национални програми за реформи и за изпълнението на реформите, като отразяват взаимозависимостта и са в съответствие с Пакта за стабилност и растеж. Насоките за заетостта следва да съставляват основата за всички препоръки, специфични за отделните държави, които Съветът може да отправи към държавите-членки съгласно член 148, параграф 4 от ДФЕС, успоредно със специфичните за отделните държави препоръки, отправени към държавите-членки съгласно член 121, параграф 4 от този договор, с цел да се състави цялостен пакет препоръки. Насоките за заетостта следва да съставляват основата и за изготвянето на съвместния доклад по заетостта, изпращан ежегодно от Съвета и от Европейската комисията до Европейския съвет.
(19)
Комитетът по заетостта и Комитетът за социална закрила следва да наблюдават напредъка в областта на заетостта и социалните аспекти на насоките за заетостта в съответствие със своите мандати, основани на Договорите. Това наблюдение следва по-специално да се основава на дейностите в рамките на отворения метод на координация в областта на заетостта, социалната закрила и социалното приобщаване. Освен това Комитетът по заетостта следва да поддържа тесни контакти с други съответни подготвителни органи на Съвета, включително в областта на образованието.
(20)
Въпреки че настоящите насоки трябва да се изготвят ежегодно, те следва да не се изменят до 2014 г., за да се постави акцент върху изпълнението им,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Приемат се насоките за политиките за заетостта на държавите-членки, както са определени в приложението.
Член 2
Насоките се вземат предвид в политиките за заетостта на държавите-членки, които са изложени в националните програми за реформи.
Член 3
Адресати на настоящото решение са държавите-членки.
Съставено в Люксембург на 21 октомври 2010 година.
32010D0707
L 308/46
SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE
21.10.2010.
ODLUKA VIJEĆA
od 21. listopada 2010.
o smjernicama za politike zapošljavanja država članica
(2010/707/EU)
VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 148. stavak 2.,
uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
uzimajući u obzir mišljenje Europskog parlamenta (1),
uzimajući u obzir mišljenje Europskoga gospodarskog i socijalnog odbora (2),
uzimajući u obzir mišljenje Odbora regija (3),
uzimajući u obzir mišljenje Odbora za zapošljavanje (4),
budući da:
(1)
U članku 145. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU) propisuje se da države članice i Unija rade na razvoju usklađene strategije zapošljavanja te posebno na promicanju kvalificirane, obrazovane i prilagodljive radne snage i tržišta rada koja se mogu prilagoditi gospodarskim promjenama u svrhu ostvarenja ciljeva utvrđenih u članku 3. Ugovora o Europskoj uniji. Uzimajući u obzir nacionalne prakse s obzirom na odgovornost socijalnih partnera, države članice smatraju da je poticanje zapošljavanja predmet od zajedničkog interesa te u Vijeću usklađuju svoje djelovanje u tom pogledu u skladu s odredbama članka 148. UFEU-a.
(2)
Člankom 3. stavkom 3. UEU-a propisuje se da Unija ima za cilj punu zaposlenost te da suzbija društvenu isključenost i diskriminaciju, promiče socijalnu pravdu i zaštitu te osigurava inicijative Unije radi usklađivanja socijalnih politika država članica. Člankom 8. UFEU-a propisuje se da Unija u svim svojim aktivnostima mora nastojati ukloniti nejednakosti te promicati jednakost između muškaraca i žena. Njegovim člankom 9. predviđa se da pri utvrđivanju i provođenju svojih politika i aktivnosti, Unija uzima u obzir zahtjeve povezane s promicanjem visoke razine zapošljavanja, jamstvom dostatne socijalne zaštite, borbom protiv društvene isključenosti te visokom razinom obrazovanja i osposobljavanja.
(3)
UFEU-om se određuje da Vijeće mora donijeti smjernice za zapošljavanje i opće smjernice za gospodarsku politiku radi usmjeravanja politika država članica.
(4)
Lisabonska strategija, pokrenuta u 2000., temelji se na potvrđivanju potrebe EU-a da poveća svoju zaposlenost, produktivnost i konkurentnost, uz istodobno jačanje socijalne kohezije, u odnosu na globalnu konkurenciju, tehnološke promjene, izazove zaštite okoliša i starenje populacije. Lisabonska strategija je ponovno pokrenuta u 2005. nakon srednjoročnog pregleda kojim se povećala usmjerenost na rast te nova i bolja radna mjesta.
(5)
Lisabonska strategija za rast i radna mjesta pridonijela je stvaranju konsenzusa oko općeg smjera gospodarske politike i politike zapošljavanja EU-a. U okviru te strategije na temelju Odluke Vijeća 2005/600/EZ (5) donesene su opće smjernice gospodarske politike i smjernice za zapošljavanje koje su revidirane Odlukom Vijeća 2008/618/EZ (6). Osnovu za nacionalne programe reformi predstavljaju 24 smjernice, u kojima se navode glavni prioriteti za makroekonomsku i mikroekonomsku reformu te reformu tržišta rada za Uniju u cjelini. Međutim, iskustvo je pokazalo da se smjernicama nisu odredili dovoljno jasni prioriteti te da su one mogle biti bolje međusobno povezane. To je ograničilo njihov učinak na kreiranje nacionalnih politika.
(6)
Financijska i gospodarska kriza koja je započela 2008. uzrokovala je značajni gubitak radnih mjesta i potencijalne proizvodnje, što je dovelo do dramatičnog pogoršanja javnih financija. Europski plan za gospodarski oporavak je ipak pomogao državama članicama da se suoče s krizom, djelomično kroz usklađene fiskalne poticaje, dok je euro bio temelj makroekonomske stabilnosti. Kriza je stoga pokazala da veća usklađenost politika Unije i njihova učinkovitost mogu dati značajne rezultate. Kriza je također naglasila usku međusobnu ovisnost između gospodarskih rezultata i rezultata zaposlenosti u državama članicama.
(7)
Komisija je predložila izradu nove strategije za sljedeće desetljeće, pod nazivom „Strategija Europa 2020.”, koja će omogućiti Uniji da izađe ojačana iz krize i da usmjeri svoje gospodarstvo prema pametnom, održivom i inkluzivnom rastu uz visoki stupanj zaposlenosti, produktivnosti i socijalne kohezije. Pet glavnih ciljeva, navedenih u pripadajućim smjernicama, predstavljaju zajedničke ciljeve kojima se vodi djelovanje država članica uzimajući u obzir njihove početne pozicije i nacionalne okolnosti te kojima se također vodi djelovanje Unije. Države bi članice osim toga trebale uložiti sve napore za postizanje nacionalnih ciljeva i uklanjanje uskih grla koja ograničavaju rast.
(8)
Kao dio sveobuhvatnih „izlaznih strategija” za gospodarsku krizu, države bi članice trebale provesti ambiciozne reforme radi osiguranja makroekonomske stabilnosti, promicanja novih i boljih radnih mjesta te održivosti javnih financija, poboljšanja konkurentnosti i produktivnosti, smanjenja makroekonomske neravnoteže i veće uspješnosti tržišta rada. Ukidanje fiskalnih poticaja trebalo bi se provesti i koordinirati u okviru Pakta o stabilnosti i rastu.
(9)
U okviru strategije Europa 2020., države članice i Unija trebali bi provesti reforme usmjerene na „pametni rast”, tj. rast na temelju znanja i inovacija. Reforme bi trebale imati za cilj poboljšanje kvalitete obrazovanja i osiguranje pristupa obrazovanju za sve, kao i jačanje istraživanja i poslovnih rezultata te daljnje poboljšanje regulatornog okvira radi promicanja inovacija i prijenosa znanja diljem Unije. Reformama se potiče poduzetništvo, razvoj malih i srednjih poduzeća i podupire pretvaranje kreativnih ideja u inovativne proizvode, usluge i postupke koji mogu potaknuti rast, stvoriti kvalitetna i održiva radna mjesta, prostornu, ekonomsku i socijalnu koheziju te se učinkovitije suočiti s izazovima u europskom i globalnom društvu. U tom je kontekstu nužno što bolje iskoristiti informacijske i komunikacijske tehnologije.
(10)
Politike Unije i država članica, uključujući njihove programe reformi, trebale bi biti usmjerene na „održivi rast”. Održivi rast znači izgradnju održivog i konkurentnoga gospodarstva, učinkovitog u pogledu uporabe energije i resursa, pravednu raspodjelu troškova i koristi te iskorištavanje vodeće uloge Europe u utrci za razvojem novih procesa i tehnologija uključujući zelene tehnologije. Države članice i Unija trebale bi provesti potrebne reforme za smanjenje emisija stakleničkih plinova i učinkovitu uporabu resursa, što će također doprinijeti sprečavanju uništavanja okoliša i gubitka biološke raznovrsnosti. One bi također trebale poboljšati poslovno okruženje, potaknuti stvaranje zelenih radnih mjesta i pomoći poduzećima da moderniziraju svoju industrijsku osnovu.
(11)
Politike programa reformi Unije i država članica trebale bi biti usmjerene i na „inkluzvni rast”. Inkluzivni rast znači izgradnju kohezivnog društva u kojem su ljudi sposobni predvidjeti i upravljati promjenama te, shodno tome, aktivno sudjelovati u društvu i gospodarstvu. Reforme država članica trebale bi stoga svima osigurati pristup i mogućnosti tijekom cijelog životnog ciklusa, čime će se smanjiti siromaštvo i socijalna isključenost uklanjanjem prepreka sudjelovanju na tržištu rada, posebno za žene, starije radnike, mlade, ljude s invaliditetom i zakonite useljenike. Također bi trebalo osigurati da koristi od gospodarskog rasta dosegnu sve građane i sve regije te podupiru razvoj koji potiče zapošljavanje na temelju dostojnog rada. U središtu programa reformi država članica trebalo bi stoga biti učinkovito funkcioniranje tržišta rada kroz ulaganje u uspješne prijelaze, sustave obrazovanja i osposobljavanja, razvoj odgovarajućih vještina, podizanje kvalitete radnih mjesta i sprečavanje segmentacije, strukturne nezaposlenosti, nezaposlenosti mladih i neaktivnosti, istodobno osiguravajući prikladnu i održivu socijalnu zaštitu i aktivno uključivanje radi sprečavanja i smanjenja siromaštva, pri čemu se posebna pozornost obraća na borbu protiv siromaštva među zaposlenim i smanjenje siromaštva skupina koje su najizloženije riziku od socijalne isključenosti, uključujući djecu i mlade, uz istodobno pridržavanje dogovorene fiskalne konsolidacije.
(12)
Veće sudjelovanje žena na tržištu rada je preduvjet za bolji rast i suočavanje s demografskim izazovima. Vidljiva perspektiva jednakosti spolova, uključena u sva pripadajuća područja politike, je ključna za provedbu svih aspekata smjernica u državama članicama. Trebalo bi stvoriti uvjete za potporu prikladnih, pristupačnih i visokokvalitetnih usluga skrbi za djecu predškolske dobi. Trebalo bi primijeniti načelo o jednakim plaćama muškaraca i žena za jednak rad ili za rad jednake vrijednosti.
(13)
Strukturne reforme Unije i država članica mogu učinkovito doprinijeti rastu i zaposlenosti ako se njima poveća konkurentnost Unije u globalnom gospodarstvu, otvore nove mogućnosti za europske izvoznike i osigura konkurentni pristup vitalnom uvozu. Reforme bi stoga trebale uzeti u obzir njihove vanjske implikacije na konkurentnost, kako bi se potaknuo europski rast i sudjelovanje na otvorenim i pravednim svjetskim tržištima.
(14)
Strategija Europa 2020. trebala bi biti popraćena integriranim setom europskih i nacionalnih politika, koje države članice i Unija provode u potpunosti i pravodobno, radi postizanja pozitivnih učinaka prelijevanja usklađenih strukturnih reformi i konkretnijeg doprinosa europskih politika ciljevima strategije. Smjernice predstavljaju okvir za države članice kod osmišljavanja, provođenja i praćenja nacionalnih politika u kontekstu opće strategije EU-a. Glavni ciljevi Europe 2020., navedeni u pripadajućim smjernicama, trebali bi voditi države članice kod određivanja vlastitih nacionalnih ciljeva i svih podciljeva, uzimajući u obzir njihove početne pozicije i nacionalne okolnosti te poštujući nacionalne postupke donošenja odluka. U tom se slučaju države članice prema potrebi mogu osloniti na pokazatelje koje oblikuju Odbor za zapošljavanje ili Odbor za socijalnu zaštitu. Glavni cilj zapošljavanja skreće pozornost na smanjenje nezaposlenosti ranjivih skupina uključujući mlade.
(15)
Kohezijska politika i njezini strukturni fondovi pripadaju brojnim važnim mehanizmima provedbe za postizanje prioriteta pametnog, održivog i inkluzivnog rasta u državama članicama i regijama. U svojim zaključcima od 17. lipnja 2010. Europsko je vijeće naglasilo važnost promicanja gospodarske, socijalne i prostorne kohezije kako bi doprinijelo uspjehu nove strategije Europa 2020.
(16)
Prilikom izrade i provedbe nacionalnih programa reformi, države bi članice trebale osigurati učinkovito vođenje politike zapošljavanja uzimajući u obzir ove smjernice. Iako su ove smjernice upućene državama članicama, strategija Europa 2020. bi se, prema potrebi, trebala provoditi, pratiti i ocjenjivati u partnerstvu sa svim nacionalnim, regionalnim i lokalnim vlastima, u bliskoj suradnji s parlamentima te socijalnim partnerima i predstavnicima civilnog društva, koji će doprinijeti izradi nacionalnih programa reformi, njihovoj provedbi i općem obavješćivanju o strategiji.
(17)
Strategija Europa 2020. temelji se na manjem skupu smjernica koje zamjenjuju prethodne 24 smjernice i koje se na dosljedan način bave pitanjima zapošljavanja i opće gospodarske politike. Smjernice za politike zapošljavanja država članica, koje su priložene ovoj Odluci, intrinzično su povezane sa smjernicama za gospodarske politike država članica i Unije, koje su priložene Preporuci Vijeća od 13. srpnja 2010. o općim smjernicama za gospodarske politike država članica i Unije (7). One zajedno čine „Integrirane smjernice za strategiju Europa 2020.”
(18)
Te nove integrirane smjernice u skladu su sa zaključcima Europskog vijeća. Tim se smjernicama državama članicama daju precizne upute za definiranje nacionalnih programa reformi i njihovo provođenje, odražavajući međusobnu ovisnost i usklađenost s Paktom o stabilnosti i rastu. Smjernice za zapošljavanje predstavljaju temelj za sve specifične preporuke pojedinim državama članicama koje im Vijeće može uputiti u skladu s člankom 148. stavkom 4. UFEU-a, zajedno sa specifičnim preporukama pojedinim državama članicama upućenim u skladu s člankom 121. stavkom 4. istog Ugovora, kako bi zajedno činile usklađeni paket preporuka. Smjernice za zapošljavanje također predstavljaju temelj za izradu Zajedničkog izvješća o zapošljavanju koje Vijeće i Komisija svake godine dostavljaju Europskom vijeću.
(19)
U skladu sa svojim ovlastima na temelju Ugovora, Odbor za zapošljavanje i Odbor za socijalnu zaštitu trebali bi pratiti napredak u zapošljavanju i socijalnim aspektima smjernica za zapošljavanje. To se posebno nadograđuje na aktivnosti otvorene metode usklađivanja u područjima zapošljavanja i socijalne zaštite i uključenosti. Pored toga, Odbor za zapošljavanje trebao bi održavati bliske kontakte s drugim relevantnim pripremnim tijelima Vijeća uključujući i na području obrazovanja.
(20)
Iako se moraju utvrđivati svake godine, ove bi smjernice trebale ostati nepromijenjene do 2014., kako bi se osigurala usmjerenost na njihovu provedbu,
DONIJELO JE OVU ODLUKU:
Članak 1.
Ovim se donose smjernice za politike zapošljavanja država članica, kako su određene u Prilogu.
Članak 2.
Politike za zapošljavanje država članica uzimaju u obzir smjernice te se o tome izvjšćuje u nacionalnim programima reformi.
Članak 3.
Ova je Odluka upućena državama članicama.
Sastavljeno u Luxembourgu 21. listopada 2010.