ДИРЕКТИВА 2010/23/ЕС НА СЪВЕТА
от 16 март 2010 година
за изменение на Директива 2006/112/ЕО относно общата система на данъка върху добавената стойност по отношение на незадължително и временно прилагане на механизма за самоначисляване във връзка с доставки на някои услуги, при които съществува риск от измами
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 113 от него,
като взе предвид предложението на Европейската комисия,
като взе предвид становището на Европейския парламент (1),
като взе предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (2),
в съответствие със специалната законодателна процедура,
като има предвид, че:
(1)
Директива 2006/112/ЕО на Съвета (3) определя, че данъкът върху добавената стойност (ДДС) е платим от всяко данъчнозадължено лице, извършващо облагаеми доставки на стоки и услуги. Същевременно, в случай на трансгранични сделки и в определени национални сектори с висок риск от измами, например строителство или отпадъци, се предвижда прехвърляне на задължението за плащане на ДДС към лицето, което получава доставката.
(2)
Предвид мащаба на измамите с ДДС, на държавите-членки следва да бъде позволено временно да прилагат механизъм, при който задължението за плащане на ДДС се прехвърля към лицето, на което са прехвърлени квоти за емисии на парникови газове, както са определени в член 3 на Директива 2003/87/ЕО (4), и други единици, които могат да се използват за постигане на съответствие с посочената директива.
(3)
Въвеждането на такъв механизъм, насочен към посочените услуги, при които според придобития напоследък опит съществува особено висок риск от измами, за разлика от общото му прилагане, не следва да окаже неблагоприятно въздействие върху основните принципи на системата на ДДС, като например плащането на части.
(4)
Държавите-членки следва да изготвят доклад за оценка на прилагането на механизма, за да се даде възможност за оценяване на неговата ефикасност.
(5)
С оглед на оценяването по прозрачен начин на ефекта от прилагането на механизма относно дейностите с цел измама, докладите за оценка от държавите-членки следва да се основават на предварително определени критерии, установени от държавите-членки. Всяка такава оценка следва ясно да оценява равнището на измамите преди и след прилагането на механизма и всяка последваща промяна в тенденциите при дейностите с цел измама, включително доставки на други услуги. Докладът следва да съдържа и оценка на разходите за съответствие за данъчнозадължени лица.
(6)
Всяка държава-членка, която е установила промяна в тенденциите при дейностите с цел измама на своя територия във връзка с услугите по настоящата директива, следва да изготви доклад относно това.
(7)
С оглед осигуряване на възможност на всички държави-членки за прилагане на такъв механизъм е необходимо определено изменение на Директива 2006/112/ЕО.
(8)
Доколкото целта настоящата директива, а именно борбата с измамите с ДДС чрез временна мярка, с дерогация от съществуващите правила на ЕС, не може да бъде постигната в достатъчна степен от държавите-членки и поради това може да бъде по-добре постигната на равнището на Съюза, Съюзът може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора за Европейския съюз. В съответствие с принципа за пропорционалност, уреден в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигането на тази цел.
(9)
Поради това Директива 2006/112/ЕО следва да се измени по съответния начин,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
В Директива 2006/112/ЕО се вмъква следният член:
„Член 199а
1. Държавите-членки могат да предвидят, до 30 юни 2015 г. и за минимален срок от две години, лицето платец на ДДС да е данъчнозадълженото лице, за което се извършва която и да е от следните доставки:
а)
прехвърлянето на квоти за емисии на парникови газове, както са определени в член 3 от Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 октомври 2003 г. за установяване на схема за търговия с квоти за емисии на парникови газове в рамките на Общността (5), които могат да се прехвърлят в съответствие с член 12 от посочената директива;
б)
прехвърлянето на други единици, които могат да се използват от операторите за постигане на съответствие със същата директива.
2. Държавите-членки уведомяват Комисията за прилагането на механизма, предвиден в параграф 1, при въвеждането на такъв механизъм и предоставят на Комисията следната информация:
а)
декларация относно обхвата на мярката за прилагане на механизма и подробно описание на придружаващите мерки, включително всички задължения за отчитане по отношение на данъчнозадължените лица, както и всички мерки за контрол;
б)
критериите за оценка, които позволяват сравнение между дейностите с цел измама по отношение на услугите, посочени в параграф 1, преди и след прилагането на механизма, дейностите с цел измама по отношение на други услуги преди и след прилагането на механизма, както и за увеличението на други видове дейности с цел измама преди и след прилагането на механизма;
в)
началната дата на мярката за прилагане на механизма и срокът, който трябва да бъде обхванат от нея.
3. Въз основа на критериите за оценка, посочени в параграф 2, буква б), държавите-членки, които прилагат предвидения в параграф 1 механизъм, представят доклад на Комисията не по-късно от 30 юни 2014 г. В доклада се посочва ясно информацията, която трябва да се третира като поверителна, и информацията, която може да се публикува.
Докладът представя подробна оценка на цялостната ефективност и ефикасност на мярката, по-специално по отношение на:
а)
въздействието върху дейностите с цел измама във връзка с доставки на услуги, обхванати от мярката;
б)
евентуално прехвърляне на дейности с цел измама към стоки или други услуги;
в)
разходите за съответствие за данъчнозадължени лица в резултат на мярката.
4. Всяка държава-членка, която е установила, считано от влизането в сила на настоящия член, промяна в тенденциите при дейностите с цел измама на своя територия във връзка с услугите, изброени в параграф 1, представя на Комисията доклад по този въпрос не по-късно от 30 юни 2014 г.
Член 2
Държавите-членки, които изберат да прилагат механизма, предвиден в член 199а, параграф 1 от Директива 2006/112/ЕО, съобщават на Комисията разпоредбите на мярката за прилагане на механизма в момента на стартирането на механизма.
Член 3
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 4
Директивата се прилага до 30 юни 2015 г.
Член 5
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Член 6
Настоящата директива се публикува в Официален вестник на Европейския съюз.
Съставено в Брюксел на 16 март 2010 година.
32010L0023
L 072/1
SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE
16.03.2010.
DIREKTIVA VIJEĆA 2010/23/EU
od 16. ožujka 2010.
o izmjeni Direktive 2006/112/EZ o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost u vezi s neobaveznom i privremenom primjenom mehanizma obrnutog zaduženja za pružanje određenih usluga koje su podložne prijevari
VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 113.,
uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
uzimajući u obzir mišljenje Europskog parlamenta (1),
uzimajući u obzir mišljenje Europskoga gospodarskog i socijalnog odbora (2),
u skladu s posebnim zakonodavnim postupkom,
budući da:
(1)
Direktivom Vijeća 2006/112/EZ (3) pobliže je naznačeno da je svaki porezni obveznik koji obavlja transakcije koje uključuju oporezivu isporuku robe i usluga obvezan plaćati porez na dodanu vrijednost (PDV). Međutim, u slučaju prekograničnih transakcija i za određene visoko rizične domaće sektore, kao što su graditeljstvo ili otpad, predviđen je prijenos obveze plaćanja PDV-a na osobu kojoj su roba ili usluge isporučene.
(2)
S obzirom na ozbiljnost utaje PDV-a, državama je članicama potrebno omogućiti da privremeno primjenjuju mehanizme kojima se obveza plaćanja PDV-a prebacuje na osobu na koju su prenesena prava na emisiju stakleničkih plinova, kako je utvrđeno u članku 3. Direktive 2003/87/EZ (4), kao i druge jedinice koje se mogu koristiti radi usklađivanja s navedenom Direktivom.
(3)
Uvođenje takvog mehanizma koji bi se koristio za navedene usluge koje su, u skladu s nedavnim iskustvima, posebno podložne prevari, za razliku od njegove opće primjene, ne bi smjelo negativno utjecati na temeljna načela sustava PDV-a, kao što je obročno plaćanje PDV-a.
(4)
Države članice bi trebale izraditi izvješće o procjeni primjene mehanizma kako bi se omogućilo ocjenjivanje njegove učinkovitosti.
(5)
Kako bi se na transparentan način ocijenio učinak primjene mehanizma na neovlaštene aktivnosti, izvješća o procjeni koja sastavljaju države članice trebaju biti utemeljena na prethodno propisanim kriterijima koje su utvrdile države članice. Svakom takvom procjenom je potrebno jasno ocijeniti razinu prevare prije i nakon primjene mehanizma i sve pomake u trendovima neovlaštenih aktivnosti koji su njezina posljedica, uključujući isporuku ostalih usluga. U izvještaju je također potrebno ocijeniti troškove usklađivanja koje će snositi porezni obveznici.
(6)
Svaka država članica koja otkrije pomak u trendu prijevarnih aktivnosti na svom području u vezi s uslugama na temelju ove Direktive treba sastaviti izvješće s tim u vezi.
(7)
Kako bi se svim državama članicama omogućila primjena takvog mehanizma, potrebno je posebno izmijeniti Direktivu 2006/112/EZ.
(8)
S obzirom da države članice nisu u mogućnost u dovoljnoj mjeri postići ciljeve ove Direktive, a posebno riješiti problem prijevare u vezi PDV-a uporabom privremene mjere koja odstupa od postojećih pravila Unije, te je iste moguće lakše postići na razini Unije, Unija može usvojiti mjere u skladu s načelom supsidijarnosti, kako je utvrđeno u članku 5. Ugovora o Europskoj uniji. U skladu s načelom razmjernosti, kako je utvrđeno u ovom članku, ova Direktiva ne premašuje ono što je potrebno kako bi se postigao navedeni cilj.
(9)
Direktivu 2006/112/EZ treba stoga na odgovarajući način izmijeniti,
DONIJELO JE OVU DIREKTIVU:
Članak 1.
U Direktivi 2006/112/EZ, umeće se sljedeći članak:
„Članak 199.a
1. Države članice mogu do 30. lipnja 2015. za minimalno razdoblje od dvije godine propisati da je obveznik plaćanja PDV-a porezni obveznik za kojeg je izvršena bilo koja od sljedećih isporuka:
(a)
prijenos prava na emisiju stakleničkih plinova, kako je definirano u članku 3. Direktive 2003/87/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. listopada 2003. o uspostavi sustava trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova unutar Zajednice (5), koji je prenosiv u skladu s člankom 12. navedene Direktive;
(b)
prijenos ostalih jedinica koje subjekti mogu koristiti za usklađivanje s navedenom Direktivom.
2. Države članice obavješćuju Komisiju o uporabi mehanizma navedenog u stavku 1. prilikom njegovog uvođenja, te su joj obvezne dostaviti sljedeću informaciju:
(a)
izjavu o području primjene mjera kojima se primjenjuje mehanizam, i detaljan opis pratećih mjera, uključujući obvezu izvješćivanja za porezne obveznike i sve mjere nadzora;
(b)
mjerila ocjenjivanja radi usporedbe između prijevarnih aktivnosti u vezi s uslugama navedenima u stavku 1. prije primjene mehanizma i nakon nje i prijevarnih aktivnosti u vezi s ostalim uslugama prije primjene mehanizma i nakon nje, te o svakom porastu drugih oblika prijevarnih aktivnosti prije primjene mehanizma i nakon nje;
(c)
datum početka i razdoblje koje je potrebno obuhvatiti mjerama koje primjenjuju navedeni mehanizam.
3. Države članice koje primjenjuju mehanizam naveden u stavku 1. su obvezne, na temelju kriterija procjene navedenih u stavku 2. točki (b), podnijeti izvješće Komisiji najkasnije 30. lipnja 2014. U izvješću je potrebno jasno navesti koja je informacija povjerljive prirode, a koju je dopušteno objaviti.
U izvještaju je potrebno navesti detaljnu procjenu ukupne učinkovitosti i uspješnosti mjera, a posebno u vezi:
(a)
učinka na prijevarne aktivnosti u vezi s isporukom usluga obuhvaćenih navedenom mjerom;
(b)
mogućeg pomaka prijevarnih aktivnosti na robu ili druge usluge;
(c)
troškova usklađivanja koje snose porezni obveznici, a koji proizlaze iz navedene mjere.
4. Svaka država članica koja je u trenutku stupanja na snagu ovog članka uočila pomak u trendovima prijevarnih aktivnosti na svom državnom području u vezi s uslugama navedenima u stavku 1., obvezna je Komisiji podnijeti izvješće o tome najkasnije 30. lipnja 2014.
Članak 2.
Države članice koje odluče primijeniti mehanizam naveden u članku 199.a stavku 1. Direktive 2006/112/EZ obvezne su na početku primjene mehanizma Komisiji dostaviti odredbe mjere kojom se mehanizam primjenjuje.
Članak 3.
Ova Direktiva stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Članak 4.
Ova se Direktiva primjenjuje do 30. lipnja 2015.
Članak 5.
Ova je Direktiva upućena državama članicama.
Članak 6.
Ova se Direktiva objavljuje u Službenom listu Europske unije.
Sastavljeno u Bruxellesu 16. ožujka 2010.