РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 492/2011 НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 5 април 2011 година
относно свободното движение на работници в Съюза
(кодифициран текст)
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 46 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта на законодателния акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
в съответствие с обикновената законодателна процедура (2),
като имат предвид, че:
(1)
Регламент (ЕИО) № 1612/68 на Съвета от 15 октомври 1968 г. относно свободното движение на работници в Общността (3) е бил няколкократно и съществено изменян (4). С оглед постигане на яснота и рационалност посоченият регламент следва да бъде кодифициран.
(2)
Свободното движение на работници следва да бъде гарантирано в Съюза. Постигането на тази цел налага премахването между работниците от държавите-членки на всякаква дискриминация, основаваща се на гражданство, що се отнася до заетост, трудово възнаграждение и други условия на труд, както и правото на тези работници да се придвижват свободно в Съюза, за да извършват дейности като наети лица при спазване на ограниченията, оправдани по причини, свързани с обществения ред, обществената сигурност и общественото здраве.
(3)
Уместно е да бъдат предвидени разпоредби, които дават възможност да се постигнат целите в областта на свободното движение, посочени в членове 45 и 46 от Договора за функционирането на Европейския съюз.
(4)
Свободното движение представлява основно право на работниците и техните семейства. Мобилността на работна сила в Съюза трябва да бъде едно от средствата, чрез които на работника се гарантира възможност за подобряване на неговите условия на живот и труд и за стимулиране на социалния му напредък, като същевременно се допринася за задоволяване изискванията на икономиките на държавите-членки. Следва да бъде утвърдено правото на всички работници в държавите-членки да осъществяват дейност по свой избор в Съюза.
(5)
Това право следва да бъде признато без дискриминация на постоянни и сезонни работници, както и на пограничните работници и на тези, които осъществяват дейност по предоставяне на услуги.
(6)
За да може правото на свободно движение да бъде упражнявано при обективни условия на свобода и достойнство, е необходимо да бъде осигурено фактически и юридически равно третиране по отношение на всички въпроси, свързани с действителното осъществяване на дейности като наети лица и с правото на жилище, а също така да бъдат премахнати пречките за мобилността на работниците, по-специално условията за интегриране на семейството на работника в приемащата страна.
(7)
Принципът за недискриминация на работниците в Съюза означава признаване на всички граждани на държавите-членки на същите предимства при наемане на работа, каквито имат местните работници.
(8)
Механизмът за попълване на свободни работни места, по-специално чрез пряко сътрудничество между централните служби по заетостта и между регионалните служби, както и координиране на обмена на информация, осигуряват в общи линии по- голяма прозрачност на пазара на труда. Работниците, желаещи да се преместват, следва също да бъдат информирани редовно за условията на живот и труд.
(9)
Между свободното движение на работници, заетостта и професионалното обучение съществуват тесни връзки, особено когато последното цели да позволи на работниците да приемат конкретни предложения за работа от други региони на Съюза. Такива връзки създават необходимост възникващите в това отношение проблеми повече да не се изследват изолирано, а да се разглеждат като взаимозависими, като се вземат предвид и проблемите на заетостта на регионално равнище. Поради това е необходимо усилията на държавите-членки да бъдат насочени към координиране на техните политики по заетостта,
ПРИЕХА НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ГЛАВА I
ЗАЕТОСТ, РАВНО ТРЕТИРАНЕ И СЕМЕЙСТВА НА РАБОТНИЦИТЕ
РАЗДЕЛ 1
Достъп до заетост
Член 1
1. Всеки гражданин на държава-членка, независимо от мястото му на пребиваване, има право на достъп до дейност като наето лице и да извършва тази дейност на територията на друга държава-членка в съответствие със законовите, подзаконови и административни разпоредби, уреждащи заетостта на гражданите на тази държава.
2. Той има право, по-специално, да получава достъп до свободни работни места на територията на друга държава-членка със същото предимство като гражданите на тази държава.
Член 2
Всеки гражданин на държава-членка и всеки работодател, осъществяващ дейност на територията на държава-членка, могат да разменят своите заявления за търсене и предлагане на работа и могат да сключват и изпълняват трудови договори в съответствие с действащите законови, подзаконови и административни разпоредби без каквато и да е дискриминация в резултат на това.
Член 3
1. По силата на настоящия регламент законовите, подзаконови и административни разпоредби или административна практика на държава-членка не се прилагат:
а)
когато ограничават или поставят условия, които не са предвидени за нейните граждани, по отношение на търсенето и предлагането на работа, достъпа до заетост и осъществяването на работа от чужди граждани, или
б)
когато, макар и да се прилагат независимо от гражданството, тяхната изключителна или основна цел или резултат е да не допускат граждани на друга държава-членка до предложената работа.
Първа алинея не се прилага към условията, свързани с езикови знания, изисквани поради характера на длъжността, която трябва да бъде заета.
2. Към разпоредбите или практиките, посочени в параграф 1, първа алинея, се отнасят по-специално тези, които в дадена държава-членка:
а)
правят задължително използването на специални процедури за наемане по отношение на чужди граждани;
б)
ограничават или поставят условия, различни от тези, приложими към работодателите, осъществяващи своите дейности на територията на тази държава-членка, по отношение на обявяването на свободни работни места в пресата или по какъвто и да е друг начин;
в)
включват в изискванията за постъпване на работа условия за регистрация в службите по заетостта или възпрепятстват наемането на отделни работници, когато се засягат лица, които не пребивават в тази държава.
Член 4
1. Законовите, подзаконови и административни разпоредби на държавите-членки, които ограничават по брой или процент наемането на чужди граждани в което и да е предприятие, отрасъл на дейност или регион, или на национално равнище, не се прилагат по отношение на гражданите на други държави-членки.
2. Когато в държава-членка предоставянето на каквито и да са предимства за предприятия се обуславя от наемането на работа на минимален процент работници - местни граждани, гражданите на другите държави-членки се смятат за работници - местни граждани при спазване на Директива 2005/36/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 септември 2005 г. относно признаването на професионалните квалификации (5).
Член 5
Гражданин на държава-членка, който търси работа на територията на друга държава-членка, получава същата помощ от службите по заетостта в тази държава, каквато те предоставят на местните граждани, търсещи работа.
Член 6
1. Ангажирането и наемането на гражданин на една държава-членка за работа в друга държава-членка не могат да зависят от медицински, квалификационни или други критерии, които са дискриминационни на основание на гражданството, в сравнение с тези, прилагани към граждани на друга държава-членка, желаещи да осъществяват същата дейност.
2. Гражданин, който има лично предложение от работодател в държава-членка, различна от тази, чийто гражданин е, може да бъде подложен на квалификационен тест, ако работодателят изрично изисква това, когато прави своето предложение за работа.
РАЗДЕЛ 2
Заетост и равно третиране
Член 7
1. Работник, който е гражданин на държава-членка, не може поради своето гражданство да бъде третиран на територията на друга държава-членка различно от работниците - нейни граждани по отношение на условията за наемане и условията на труд, и по-специално, по отношение на трудовото възнаграждение, уволнението и ако остане безработен - на възстановяването или новото наемане на работа.
2. Той има право на същите социални и данъчни предимства, както работниците местни граждани.
3. На него му се предоставя и достъп до обучение в професионални училища и центрове за преквалификация по силата на същото право и при същите условия, както работниците местни граждани.
4. Всяка клауза от колективно или индивидуално споразумение или друг колективен акт относно достъпа до работа, трудовото възнаграждение и другите условия на труд и уволнението е нищожна, ако установява или позволява дискриминационни условия спрямо работниците граждани на други държави-членки.
Член 8
Работник, който е гражданин на държава-членка и е нает на работа на територията на друга държава-членка, има право на равно третиране по отношение на членуване в синдикални организации и упражняване на свързаните с това права, включително правото да гласува и да бъде избиран на административни или управленски длъжности в синдикална организация. Той може да бъде изключен от участие в управлението на органи на публичното право и от заемането на длъжност, регулирана от публичното право. Освен това, той има право да бъде избиран в представителните органи на работниците в предприятието.
Първа алинея не засяга законовите или подзаконови разпоредби в някои държави-членки, които предоставят по-широки права на работниците, идващи от други държави-членки.
Член 9
1. Работник, който е гражданин на държава-членка и е нает на работа на територията на друга държава-членка, има всички права и предимства, предоставяни на местните граждани по отношение на жилище, включително достъпа до собственост върху необходимото му жилище.
2. Работникът, посочен в параграф 1, може наравно с местните граждани да се записва в списъците на чакащи жилище в региона, в който е нает на работа, ако съществуват такива списъци; той се ползва с произтичащите от това облаги и предимства.
Ако членовете на семейството му са останали в страната, от която е дошъл, за тази цел те се смятат за пребиваващи в посочения регион, когато за работниците местни граждани важи сходна презумпция.
РАЗДЕЛ 3
Семейства на работниците
Член 10
Децата на гражданин на държава-членка, който е или е бил нает на работа на територията на друга държава-членка, се допускат до общото образование, курсовете за производствено и професионално обучение както гражданите на тази държава, ако тези деца пребивават на нейна територия.
Държавите-членки насърчават инициативите, насочени към предоставяне възможност на тези деца да посещават такива курсове при най-добрите възможни условия.
ГЛАВА II
ПОСРЕДНИЧЕСТВО ПРИ ПОПЪЛВАНЕ НА СВОБОДНИТЕ РАБОТНИ МЕСТА
РАЗДЕЛ 1
Сътрудничество между държавите-членки и с комисията
Член 11
1. Държавите-членки или Комисията инициират или предприемат съвместно проучване в областта на заетостта и на безработицата, каквото те смятат за необходимо по отношение на свободното движение на работници в рамките на Съюза.
Централните служби по заетостта на държавите-членки си сътрудничат тясно помежду си и с Комисията с цел да действат съвместно при попълване на свободните работни места в Съюза и свързаното с това настаняване на работниците на работа.
2. За тази цел държавите-членки създават специализирани служби, на които се възлага да организират работата в областите, посочени в параграф 1, втора алинея, и да сътрудничат помежду си и със службите на Комисията.
Държавите-членки уведомяват Комисията за всяка промяна в създадените служби и Комисията я публикува, с информационна цел, в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 12
1. Държавите-членки изпращат на Комисията информация за проблемите, които възникват във връзка със свободното движение и наемане на работници, а също така и информация за състоянието и развитието на заетостта.
2. Комисията, като взема предвид в най-голяма степен становището на Техническия комитет, посочен в член 29 (наричан по-нататък „Техническият комитет“), определя начина за изготвяне на информацията, посочена в параграф 1 от настоящия член.
3. В съответствие с процедурата, установена от Комисията, и като взема предвид в най-голяма степен становището на Техническия комитет, специализираната служба на всяка държава-членка изпраща на специализираните служби на другите държави-членки и на Европейското бюро за координация, посочено в член 18, информация за условията на живот и труд и за състоянието на пазара на труда, която би могла да ориентира работниците от другите държави-членки. Тази информация редовно се актуализира.
Специализираните служби на другите държави-членки осигуряват широка публичност на тази информация, по-специално чрез разпространяването ѝ сред съответните служби по заетостта и чрез всички подходящи средства за комуникация, за да се информират заинтересованите работници.
РАЗДЕЛ 2
Механизъм за попълване на свободните работни места
Член 13
1. Специализираната служба на всяка държава-членка редовно изпраща на специализираните служби на другите държави-членки и на Европейското бюро за координация, посочено в член 18:
а)
подробни данни за свободните работни места, които могат да бъдат заети от граждани на други държави-членки;
б)
подробни данни за свободните работни места, отнасящи се до трети държави;
в)
подробни данни за заявленията за работа от лицата, които официално са изразили желание да работят в друга държава-членка;
г)
информация по региони и по видове дейност, отнасяща се до лицата, търсещи работа, които са се обявили за действително желаещи да приемат назначение на работа в друга държава.
Специализираната служба на всяка държава-членка изпраща възможно най-бързо тази информация на съответните служби и агенции по заетостта.
2. Посочените в параграф 1 подробни данни за търсенето и предлагането на работа се разпространяват съгласно единна система, изградена от Европейското бюро за координация, посочено в член 18, в сътрудничество с Техническия комитет.
При необходимост тази система може да бъде адаптирана.
Член 14
1. Всяко свободно работно място по смисъла на член 13, съобщено на службите по заетостта на държава-членка, се съобщава на и се обработва от компетентните служби по заетостта на другите заинтересовани държави-членки.
Тези служби изпращат на службите на първата държава-членка точните и подходящи кандидатури.
2. В разумен срок, ненадвишаващ един месец, съответните служби на държавите-членки отговарят на посочените в член 13, параграф 1, първа алинея, буква в) заявления за работа.
3. Службите по заетостта предоставят на работниците, които са граждани на държавите-членки, същото предимство, каквото се предвижда от съответните мерки за техните собствени граждани по отношение на работници от трети държави.
Член 15
1. Разпоредбите на член 14 се прилагат от специализираните служби. Въпреки това, доколкото те са оправомощени от централните служби и доколкото организацията на службите по заетостта на дадена държава-членка и използваните способи за настаняване на работа позволяват това:
а)
регионалните служби по заетостта на държавите-членки:
i)
въз основа на информацията, посочена в член 13, според която се предприемат съответните действия, попълват свободните работни места директно;
ii)
създават преки връзки за попълване на свободни работни места при:
-
свободни работни места, предложени на конкретен работник,
-
индивидуални заявления за наемане на работа, изпратени или до конкретна служба по заетостта или до работодател, извършващ своята дейност в района на такава служба,
-
когато посредническите дейности се отнасят до сезонни работници, които трябва да бъдат наети възможно най-бързо;
б)
службите, които са териториално отговорни за граничните региони на две или повече държави-членки, редовно си обменят данни за търсенето и предлагането на работа в техния район и в съответствие със споразуменията, сключени с други служби по заетостта в своите страни, попълват свободните работни места директно.
При необходимост, службите, които са териториално отговорни за граничните региони, установяват сътрудничество и служебни структури, за да предоставят:
-
на потребителите - колкото е възможно повече практическа информация за различните аспекти на мобилност, и
-
на социалните и икономически партньори, на социалните служби (по-специално държавни, частни или такива, които са от обществен интерес) и на всички заинтересовани институции - рамка от съгласувани мерки във връзка с мобилността;
в)
официалните служби по заетостта, специализирани по определени професии или особени категории лица, си сътрудничат пряко една с друга.
2. Заинтересованите държави-членки препращат до Комисията съвместно подготвен списък на службите, посочени в параграф 1. Комисията публикува с информационна цел този списък и всяко изменение в него в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 16
Използването на процедурите по наемане на работници, прилагани от изпълнителните органи, предвидени в сключените между две и повече държави-членки споразумения, не е задължително.
РАЗДЕЛ 3
Мерки за регулиране равновесието на пазара на труда
Член 17
1. Въз основа на доклад на Комисията, изготвен въз основа на предоставена от държавите-членки информация, последните и Комисията най-малко веднъж годишно съвместно анализират резултатите от мерките на Съюза по отношение на търсенето и предлагането на работа.
2. Държавите-членки разглеждат съвместно с Комисията всички възможности за даване на предимство на граждани на държавите-членки при заемане на свободни работни места, за да се постигне равновесие между търсенето и предлагането на работа в Съюза. Те приемат всички необходими мерки за тази цел.
3. На всеки две години Комисията представя доклад на Европейския парламент, на Съвета и на Европейския икономически и социален комитет относно прилагането на глава II, като обобщава необходимата информация и данните, получени от извършените проучвания и изследвания, и изтъква всички полезни моменти във връзка с развитието на пазара на труда в Съюза.
РАЗДЕЛ 4
Европейско бюро за координация
Член 18
Европейското бюро за координация на попълването на свободни работни места (наричано по-нататък „Европейско бюро за координация“), създадено в рамките на Комисията, има основна задача да насърчава посредничеството при попълването на свободни работни места в Съюза. То отговаря по-специално за всички технически задачи в тази област, които според разпоредбите на настоящия регламент, са възложени на Комисията, и по-специално да подпомага националните служби по заетостта.
То обобщава информацията, посочена в членове 12 и 13, и данните, получени от изследванията и проучванията, извършени съгласно член 11, за да се изясняват всички факти, които са от значение за предвидимото развитие на пазара на труда в Съюза; тези факти се предоставят на специализираните служби на държавите-членки и на Консултативния комитет, посочен в член 21, и на Техническия комитет.
Член 19
1. Европейското бюро за координация отговаря по-специално за:
а)
координиране на практическите мерки, необходими за попълване на свободните работни места на равнището на Съюза и анализиране на предизвиканото от това движение на работници;
б)
съдействие, в сътрудничество с Техническия комитет, за прилагане на съвместни методи за действие на административно и техническо равнище;
в)
осъществяване, в случаите на конкретна необходимост и в съгласие със специализираните служби, на посредничество при попълването на свободни работни места, като попълването се извършва от специализираните служби.
2. Бюрото съобщава на специализираните служби информацията за търсенето и предлагането на работа, изпратена пряко до Комисията, и следва да бъде информирано за предприетите последващи действия.
Член 20
Комисията може, със съгласие на компетентните органи на всяка държава-членка и в съответствие с условията и процедурите, които определя въз основа на становището на Техническия комитет, да организира посещения и командировки на служители на други държави-членки, а също и програми за повишаване на квалификацията на специализирания персонал.
ГЛАВА III
КОМИТЕТИ ЗА ОСИГУРЯВАНЕ НА ТЯСНО СЪТРУДНИЧЕСТВО МЕЖДУ ДЪРЖАВИТЕ-ЧЛЕНКИ ПО ВЪПРОСИТЕ НА СВОБОДНОТО ДВИЖЕНИЕ НА РАБОТНИЦИ И ТЯХНАТА ЗАЕТОСТ
РАЗДЕЛ 1
Консултативен комитет
Член 21
На Консултативния комитет е възложено да подпомага Комисията при разглеждането на въпроси, възникващи от прилагането на Договора за функционирането на Европейския съюз и предприетите за неговото изпълнение мерки в областта на свободното движение на работници и тяхната заетост.
Член 22
На Консултативния комитет е възложено по-специално:
а)
изследване на проблемите относно свободното движение и заетостта в рамките на националните политики за работната сила с оглед да се координират на равнището на Съюза политиките по заетостта на държавите-членки, като се допринася по този начин за икономическото развитие, както и за подобряването на равновесието на пазара на труда;
б)
провеждане на общо проучване на резултатите от прилагането на настоящия регламент и на каквито и да било други допълнителни мерки;
в)
внасяне в Комисията на всички обосновани предложения за преразглеждане на настоящия регламент;
г)
предоставяне - по искане на Комисията или по своя инициатива - на обосновани становища по общи или принципни въпроси, и по-специално за обмена на информация относно развитието на пазара на труда, за движението на работници между държавите-членки, за програмите или за подходящите мерки за развитие на професионалното ориентиране и професионалната квалификация, които биха могли да увеличат възможностите за свободното движение и заетостта, както и за всички форми на подпомагане на работниците и техните семейства, включително социално подпомагане и жилищно настаняване на работниците.
Член 23
1. Консултативният комитет се състои от шест постоянни членове от всяка държава-членка, двама от които представляват правителството, двама - синдикалните организации, и двама - организациите на работодателите.
2. За всяка от категориите, посочени в параграф 1, всяка държава-членка назначава по един заместник.
3. Мандатът на членовете и техните заместници е две години. Той може да бъде подновяван.
При изтичане на мандата, членовете и техните заместници продължават да заемат длъжността си, докато бъдат сменени или докато мандатът им бъде подновен.
Член 24
Постоянните членове на Консултативния комитет и техните заместници се назначават от Съвета, който се стреми да постигне справедливо представителство в Комитета на различните заинтересовани икономически сектори при подбора на представители на синдикалните организации и на организациите на работодателите.
Списъкът на постоянните членове и техните заместници се публикува от Съвета с информационна цел в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 25
Консултативният комитет се председателства от член на Комисията или негов заместник. Председателят не гласува. Комитетът заседава най-малко два пъти годишно. Той се свиква от председателя или по негова инициатива, или по искане на най-малко една трета от членовете.
Секретариатът на Консултативния комитет се осигурява от Комисията.
Член 26
Председателят може да кани отделни лица или представители на образувания с широк опит в областта на трудовата заетост и движението на работници да участват в заседания като наблюдатели или като експерти. Председателят може да бъде подпомаган от съветници експерти.
Член 27
1. Становището, изразено от Консултативния комитет, е редовно взето, ако присъстват най-малко две трети от членовете.
2. Становищата трябва да бъдат мотивирани; те се приемат с абсолютно мнозинство от действително подадените гласове; придружават се от писмени становища, изразени от малцинството, ако последното поиска това.
Член 28
Консултативният комитет установява реда си на работа с правилник за дейността, който влиза в сила след одобрение от Съвета, след като е получено становището на Комисията. Влизането в сила на каквото и да било изменение, което Комитетът решава да внесе, се извършва по същата процедура.
РАЗДЕЛ 2
Технически комитет
Член 29
Техническият комитет подпомага Комисията в подготовката, насърчаването и проследяването на резултатите от цялата техническа работа и техническите мерки за привеждане в действие на настоящия регламент и каквито и да било други допълнителни мерки.
Член 30
На Техническия комитет е възложено по-специално:
а)
насърчаване и развиване на сътрудничество между заинтересованите административни органи в държавите-членки по всички технически въпроси, отнасящи се до свободното движение на работници и тяхната заетост;
б)
разработване на процедури, отнасящи се до организиране на съвместни действия на заинтересованите административни органи;
в)
улесняване събирането на информация, която може да бъде полезна на Комисията и осъществяването на проучванията и изследванията, предвидени в настоящия регламент, както и насърчаване на размяната на информация и опит между заинтересованите административни органи;
г)
проучване на техническо равнище хармонизирането на критериите, според които държавите-членки оценяват състоянието на своя пазар на труда.
Член 31
1. Техническият комитет се състои от представители на правителствата на държавите-членки. Всяко правителство назначава за постоянен член на Техническия комитет един от постоянните членове, които го представляват в Консултативния комитет.
2. Всяко правителство назначава заместник измежду другите си представители в Консултативния комитет - постоянни членове или техни заместници.
Член 32
Техническият комитет се председателства от член на Комисията или негов представител. Председателят не гласува. Председателят, както и членовете на Комитета, могат да бъдат подпомагани от съветници експерти.
Секретариатът на Техническия комитет се осигурява от Комисията.
Член 33
Предложенията и становищата, формулирани от Техническия комитет, се представят в Комисията и за тях се информира Консултативният комитет. Тези предложения и становища се придружават от писмените становища, изразени от различните членове на Техническия комитет, когато последните поискат това.
Член 34
Техническият комитет установява реда си на работа с правилник за дейността си, който влиза в сила след одобрение от Съвета, след като е получено становището на Комисията. Влизането в сила на каквото и да било изменение, което Комитетът решава да внесе, се извършва по същата процедура.
ГЛАВА IV
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 35
Правилниците за дейността на Консултативния комитет и на Техническия комитет, приложими към 8 ноември 1968 г., остават в сила.
Член 36
1. Настоящият регламент не засяга разпоредбите на Договора за създаване на Европейската общност за атомна енергия, отнасящи се до достъпа до квалифицирана работа в областта на ядрената енергия, нито каквито и да е мерки, предприемани в изпълнение на посочения договор.
Въпреки това настоящият регламент се прилага спрямо категорията работници, посочена в първа алинея и спрямо членовете на техните семейства, доколкото тяхното правно положение не се регламентира от посочения договор или от посочените мерки.
2. Настоящият регламент не засяга мерките, взети в съответствие с член 48 от Договора за функционирането на Европейския скъюз.
3. Настоящият регламент не засяга задълженията на държавите-членки, произтичащи от специални отношения или бъдещи споразумения с определени неевропейски страни или територии, основани на институционални връзки, съществуващи към 8 ноември 1968 г. или произтичащи от споразумения, съществуващи към 8 ноември 1968 г. с някои неевропейски страни или територии, основани на институционални връзки, които са съществували между тях.
Работници от тези страни или територии, които съгласно настоящата разпоредба извършват дейност като заети лица на територията на една от тези държави-членки, не могат да се възползват от разпоредбите на настоящия регламент на територията на други държави-членки.
Член 37
Държавите-членки предоставят на Комисията за информационни цели текстовете на споразумения, конвенции или договорености, сключени между тях в областта на работната сила между датата на тяхното подписване и датата на влизането им в сила.
Член 38
Комисията приема мерките по изпълнение, необходими за прилагането на настоящия регламент. За тази цел тя действа в тясно сътрудничество с централните административни органи на държавите-членки.
Член 39
Административните разходи на Консултативния комитет и на Техническия комитет се включват в общия бюджет на Европейския съюз в раздела, отнасящ се до Комисията.
Член 40
Настоящият регламент се прилага в държавите-членки и към техните граждани, без да се засягат членове 2 и 3.
Член 41
Регламент (ЕИО) № 1612/68 се отменя.
Позоваванията на отменения регламент се считат за позовавания на настоящия регламент и се четат съгласно таблицата на съответствието в приложение II.
Член 42
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Страсбург на 5 април 2011 година.
32011R0492
L 141/1
SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE
05.04.2011.
UREDBA (EU) br. 492/2011 EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA
od 5. travnja 2011.
o slobodi kretanja radnika u Uniji
(kodifikacija)
(Tekst značajan za EGP)
EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 46.,
uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
nakon prosljeđivanja nacrta zakonodavnog akta nacionalnim parlamentima,
uzimajući u obzir mišljenje Europskoga gospodarskog i socijalnog odbora (1),
u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom (2),
budući da:
(1)
Uredba (EEZ) br. 1612/68 Vijeća od 15. listopada 1968. o slobodi kretanja radnika unutar Zajednice (3) nekoliko je puta značajno izmijenjena (4). U interesu jasnoće i racionalnosti tu je Uredbu potrebno kodificirati.
(2)
U Uniji je potrebno osigurati slobodu kretanja radnika. Za postizanje tog cilja potrebno je ukinuti svaku diskriminaciju na temelju državljanstva radnika iz država članica u odnosu na zapošljavanje, primitke od rada i druge uvjeta rada i zaposlenja, te je tim radnicima potrebno priznati pravo na slobodno kretanje unutar Unije radi obavljanja poslova kao zaposlene osobe, podložno ograničenjima koja su opravdana interesima javnog poretka, javne sigurnosti i javnoga zdravlja.
(3)
Potrebno je utvrditi odredbe koje će omogućiti postizanje ciljeva utvrđenih člancima 45. i 46. Ugovora o funkcioniranju Europske unije u području slobode kretanja.
(4)
Sloboda kretanja predstavlja temeljno pravo radnika i njihovih obitelji. Mobilnost radne snage u Uniji mora biti jedan od načina da se radnicima zajamči mogućnost poboljšanja uvjeta života i rada te da se potakne njihov socijalni boljitak, a da se istodobno omogući udovoljavanje zahtjevima gospodarstava država članica. Potrebno je potvrditi pravo svih radnika u državama članicama na obavljanje djelatnosti po svome izboru u Uniji.
(5)
To bi pravo trebali bez diskriminacije uživati stalno zaposleni, sezonski i pogranični radnici te radnici čija je djelatnost vezana uz pružanje usluga.
(6)
Prema objektivnim mjerilima, slobodno i dostojanstveno izvršavanje prava na slobodu kretanja zahtijeva da se osigura jednako postupanje, de facto i de jure, u odnosu na sva pitanja vezana za stvarno obavljanje posla zaposlene osobe i dostupnost stanovanja, te da se uklone prepreke pokretljivosti radnika, posebno s obzirom na uvjete za integraciju radnikove obitelji u zemlju domaćina.
(7)
Načelo nediskriminacije između radnika u Uniji podrazumijeva da svi državljani država članica uživaju jednaku prednost prilikom zapošljavanja kao domaći radnici.
(8)
Mehanizmi za popunjavanje slobodnih radnih mjesta, posebno kroz izravnu suradnju između središnjih službi za zapošljavanje i kao i između regionalnih službi, te koordiniranje razmjene informacija, općenito pružaju jasniju sliku tržišta rada. Radnike koji se žele preseliti uz to treba redovito obavješćivati o uvjetima života i rada.
(9)
Sloboda kretanja radnika, zapošljavanje i strukovno osposobljavanje usko su povezani, posebno u slučaju kada se potonje provodi s ciljem da se radnicima omogući prihvaćanje konkretnih ponuda zaposlenja u drugim regijama Unije. Zbog te se povezanosti problemi koji nastaju u tom smislu više ne bi smjeli proučavati odvojeno, već kao međuovisne pojave, uzimajući u obzir i probleme zapošljavanja na regionalnoj razini. Stoga je potrebno napore država članica usmjeriti prema usklađivanju njihovih politika zapošljavanja,
DONIJELI SU OVU UREDBU:
POGLAVLJE I.
ZAPOŠLJAVANJE, JEDNAKO POSTUPANJE I OBITELJI RADNIKA
ODJELJAK 1.
Pristup zaposlenju
Članak 1.
1. Svaki državljanin države članice, bez obzira na svoje mjesto boravišta, ima pravo prihvatiti zaposlenje i obavljati posao kao zaposlena osoba na državnom području druge države članice u skladu s odredbama zakona i drugih propisa koji uređuju zapošljavanje državljana te države.
2. Posebno ima pravo prihvatiti raspoloživo zaposlenje na državnom području druge države članice s jednakom prednošću kao državljani te države.
Članak 2.
Svaki državljanin države članice i svaki poslodavac koji posluje na državnom području države članice mogu razmjenjivati prijave za posao i ponude za posao te sklapati i izvršavati ugovore o radu u skladu s odredbama važećih zakona i drugih propisa bez ikakve diskriminacije koja bi iz toga proizlazila.
Članak 3.
1. Na temelju ove Uredbe ne primjenjuju se odredbe zakona i drugih propisa države članice:
(a)
ako ograničavaju prijave za posao i ponude za posao odnosno pravo stranih državljana na prihvaćanje i obavljanje posla ili za njih propisuju uvjete koji se ne primjenjuju na njihove državljane; ili
(b)
ako im je, unatoč tome što se primjenjuju neovisno o državljanstvu, isključivi ili glavni cilj odnosno učinak odvraćati državljane drugih država članica od ponuđenog posla.
Prvi se podstavak ne primjenjuje na uvjete koji se odnose na znanje jezika potrebno zbog prirode radnog mjesta koje se popunjava.
2. Odredbe i postupci države članice iz stavka 1. prvog podstavka posebno obuhvaćaju one koji:
(a)
propisuju poseban postupak odabira za strane državljane;
(b)
ograničavaju oglašavanje slobodnih radnih mjesta u tisku ili na bilo kojem drugom mediju, ili za njega propisuju uvjete različite od onih koji se primjenjuju na poslodavce koji posluju na državnom području te države članice;
(c)
uvjetuju pristup zaposlenju upisom u evidenciju ureda za zapošljavanje ili sprečavaju odabir pojedinačnih radnika koji ne borave na državnom području te države.
Članak 4.
1. Zakoni i drugi propisi država članica koji brojem ili postotkom ograničavaju zapošljavanje stranih državljana u poduzećima, granama djelatnosti ili regijama odnosno na državnoj razini, ne primjenjuju se na državljane drugih država članica.
2. Ako se u državi članici dodjeljivanje određenih povlastica poduzećima uvjetuje zapošljavanjem minimalnog postotka domaćih radnika, državljani drugih država članica ubrajaju se u domaće radnike u skladu s odredbama Direktive 2005/36/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. rujna 2005. o priznavanju stručnih kvalifikacija (5).
Članak 5.
Uredi za zapošljavanje država članica pružaju državljanima drugih država članica koji traže posao na njihovome državnom području jednaku pomoć kao vlastitim državljanima koji traže posao.
Članak 6.
1. Zapošljavanje i odabir državljanina jedne države članice na radno mjesto u drugoj državi članici ne smije ovisiti o udovoljavanju zdravstvenih, strukovnih ili drugih kriterija koji su diskriminirajući na temelju državljanstva u usporedbi s onim koji se primjenjuju na državljane te države članice koji žele obavljati isti rad.
2. Poslodavac koji je ponudio radno mjesto državljaninu druge države članice može od njega zahtijevati da pristupi polaganju stručnog ispita, ako je to izričito naveo prilikom davanja ponude za posao.
ODJELJAK II.
Zapošljavanje i jednako postupanje
Članak 7.
1. Prema radniku koji je državljanin države članice ne smije se, zbog njegovog državljanstva, u drugoj državi članici postupati drukčije nego što se postupa prema domaćim radnicima kad je riječ o uvjetima zapošljavanja i rada, a posebno primicima od rada i otpuštanju te, ako postane nezaposlen, vraćanju na posao ili ponovnom zapošljavanju.
2. Takav radnik uživa jednake socijalne i porezne povlastice kao domaći radnici.
3. On osim toga ima, na temelju jednakog prava i pod jednakim uvjetima kao domaći radnici, pristup osposobljavanju u strukovnim školama i centrima za prekvalifikaciju.
4. Ništave su sve odredbe kolektivnog ili pojedinačnog ugovora ili drugog kolektivnog propisa u vezi sa zadovoljavanjem uvjeta za zapošljavanje, primicima od rada i drugim uvjetima rada ili otpuštanja kojima se utvrđuju ili dopuštaju diskriminirajući uvjeti za radnike koji su državljani drugih država članica.
Članak 8.
Radnik koji je državljanin jedne države članice i zaposlen je na državnom području druge države članice uživa pravo na jednako postupanje u pogledu članstva u sindikatima i izvršavanja prava koja proizlaze iz toga članstva, uključujući pravo glasa i pravo kandidiranja za administrativna ili rukovoditeljska mjesta u sindikatu. On može biti isključen iz sudjelovanja u upravljanju javnopravnim tijelima i obnašanja javnopravnih dužnosti. Nadalje, on ima pravo biti izabran u predstavnička tijela radnika u poduzeću.
Prvi stavak ovog članka ne utječe na zakone i propise pojedinih država članica koji osiguravaju veća prava radnicima iz drugih država članica.
Članak 9.
1. Radnik koji je državljanin jedne države članice i zaposlen je na državnom području druge države članice uživa sva prava i povlastice koji se domaćim radnicima priznaju u pogledu stanovanja, uključujući vlasništvo potrebnog stambenog prostora.
2. Radnik iz stavka 1. može se u regiji u kojoj je zaposlen upisati na popise za stambeno zbrinjavanje s jednakim pravima kao državljani te države članice, ako takvi popisi postoje, te uživa sve povlastice i prednosti koje iz toga proizlaze.
Ako je radnikova obitelj ostala u zemlji iz koje je on došao, u tu se svrhu smatra da i ona boravi u navedenoj regiji, kada domaći radnici imaju korist od slične pretpostavke.
ODJELJAK 3.
Obitelji radnika
Članak 10.
Djeca državljanina jedne države članice koji je zaposlen ili je bio zaposlen na državnom području druge države članice, ako borave na državnom području te države, imaju pravo pristupa općem obrazovanju, naukovanju i strukovnom osposobljavanju pod istim uvjetima kao državljani te države.
Države članice podupiru sve napore čiji je cilj da se djeci tih radnika omogući pohađanje navedenih programa pod najboljim mogućim uvjetima.
POGLAVLJE II.
POPUNJAVANJE SLOBODNIH RADNIH MJESTA I PRIJAVE ZA ZAPOSLENJE
ODJELJAK 1.
Suradnja između država članica i suradnja s Komisijom
Članak 11.
1. Države članice ili Komisija potiču odnosno zajednički provode istraživanja o zaposlenosti ili nezaposlenosti koja smatraju potrebnima kako bi se osigurala sloboda kretanja radnika u Uniji.
Središnje službe za zapošljavanje država članica blisko surađuju međusobno i s Komisijom s ciljem zajedničkoga djelovanja u pitanjima popunjavanja slobodnih radnih mjesta i prijava za posao u Uniji, te zapošljavanja koje je rezultat te suradnje.
2. U tu svrhu, države članice određuju stručne službe koje su zadužene za organizaciju rada u područjima navedenim u drugom podstavku stavka 1. te za suradnju s drugim državama članicama i odjelima Komisije.
Države članice obavješćuju Komisiju o svim promjenama u vezi s određivanjem tih službi, a Komisija obavijest o tim promjenama objavljuje u Službenom listu Europske unije.
Članak 12.
1. Države članice Komisiji dostavljaju informacije o problemima koji se javljaju u vezi sa slobodnim kretanjem i zapošljavanjem radnika te detalje o stanju i kretanju zapošljavanja.
2. Komisija, uzevši u najvećoj mogućoj mjeri u obzir mišljenje Stručnoga odbora iz članka 29. („Stručni odbor”), utvrđuje način na koji se informacije iz stavka 1. ovog članka sastavljaju.
3. U skladu s postupkom koji Komisija utvrdi, uzevši u najvećoj mogućoj mjeri u obzir mišljenje Stručnoga odbora, stručne službe država članica šalju stručnim službama drugih država članica i Europskom koordinacijskom uredu iz članka 18. informacije o uvjetima života i rada te o stanju tržišta rada koje bi mogle poslužiti kao smjernice radnicima iz drugih država članica. Ti se podatci redovito ažuriraju.
Stručne službe drugih država članica osiguravaju da primljene informacije budu dostupne široj javnosti, posebno dostavljanjem informacija odgovarajućim službama za zapošljavanje putem svih prikladnih komunikacijskih sredstava u svrhu informiranja zainteresiranih radnika.
ODJELJAK 2.
Mehanizam za popunjavanje slobodnih radnih mjesta
Članak 13.
1. Stručne službe država članica redovito šalju stručnim službama drugih država članica i Europskom koordinacijskom uredu iz članka 18.:
(a)
podatke o slobodnim radnim mjestima koja bi mogli popuniti državljani drugih država članica;
(b)
podatke o slobodnim radnim mjestima upućene trećim zemljama;
(c)
podatke o prijavama za posao koje su podnijele osobe koje su formalno izjavile da žele raditi u drugoj državi članici;
(d)
informacije o podnositeljima prijava koji su izjavili da su spremni prihvatiti zaposlenje u drugoj zemlji, po regijama i granama djelatnosti.
Stručne službe država članica te informacije što je prije moguće prosljeđuju odgovarajućim službama i agencijama za zapošljavanje.
2. Podaci o slobodnim radnim mjestima i prijavama iz stavka 1. dostavljaju se u skladu s jedinstvenim sustavom koji ustanovljuje Europski koordinacijski ured iz članka 18. u suradnji sa Stručnim odborom.
Taj se sustav prema potrebi može prilagođavati.
Članak 14.
1. O svakom slobodnom radnom mjestu u smislu članka 13. prijavljenom službama za zapošljavanje države članice obavješćuju se nadležne službe za zapošljavanje druge zainteresirane države članice koje potom tu obavijest obrađuju.
Službama prve države članice te službe prosljeđuju podatke o prikladnim prijavama.
2. Nadležne službe država članica odgovaraju na prijave za posao iz članka 13. stavka 1. podstavka 1. točke (c) u razumnom roku koji nije duži od mjesec dana.
3. Radnicima koji su državljani država članica službe za zapošljavanje daju jednaku prednost koju na temelju odgovarajućih mjera uživaju njihovi državljani u odnosu na radnike iz trećih zemalja.
Članak 15.
1. Odredbe članka 14. provode stručne službe. Međutim, ako ih za to ovlaste središnje službe i ako to dopušta ustroj službi za zapošljavanje države članice i metode profesionalnog odabira:
(a)
regionalne službe za zapošljavanje država članica:
i.
na temelju informacija iz članka 13., uz provedbu odgovarajućih mjera, izravno povezuju prijave za posao sa slobodnim radnim mjestima;
ii.
uspostavljaju izravne odnose za popunjavanje slobodnih radnih mjesta:
-
kod slobodnih radnih mjesta poimence ponuđenih određenom radniku,
-
kod pojedinačnih prijava za posao poslanih određenoj službi za zapošljavanje ili poslodavcu koji posluje na području te službe,
-
kad je slobodna radna mjesta što je prije moguće potrebno popuniti sezonskim radnicima;
(b)
službe koje imaju teritorijalnu nadležnost za pogranične regije dviju ili više država članica redovito razmjenjuju podatke o slobodnim radnim mjestima i prijavama za posao na njihovom području te, u skladu s dogovorom s drugim službama za zapošljavanje svojih zemalja, izravno povezuju prijave za posao sa slobodnim radnim mjestima.
Službe koje imaju teritorijalnu nadležnost za pogranične regije uz to prema potrebi uspostavljaju strukture za suradnju i pružanje usluga s ciljem da:
-
korisnicima pruže što je moguće više praktičnih informacija o raznim vidovima pokretljivosti, te
-
socijalnim partnerima, socijalnim službama (posebno javnima, privatnima ili onima od javnoga interesa), te svim dotičnim ustanovama, pruže okvir za koordinirane mjere u vezi s mobilnošću;
(c)
ovlaštene službe za zapošljavanje specijalizirane za određena zanimanja ili posebne kategorije osoba međusobno izravno surađuju.
2. Dotične države članice sporazumno sastavljaju popis službi iz stavka 1. i prosljeđuju ga Komisiji, a Komisija taj popis i sve naknadne izmjene tog popisa objavljuje u Službenom listu Europske unije.
Članak 16.
Usvajanje postupaka odabira koje primjenjuju provedbena tijela predviđena sporazumima sklopljenim između dviju ili više država članica nije obvezno.
ODJELJAK 3.
Mjere kontroliranja ravnoteže tržišta rada
Članak 17.
1. Na temelju izvješća koje Komisija sastavlja na osnovi informacija koje dostavljaju države članice, države članice i Komisija, barem jednom godišnje zajednički analiziraju rezultate dogovora postignutih na razini Unije u vezi sa slobodnim radnim mjestima i prijavama za posao.
2. Radi postizanja ravnoteže između ponude i potražnje radnih mjesta u Uniji, države članice i Komisija razmatraju sve raspoložive mogućnosti kako bi se državljanima država članica osigurala prednost prilikom popunjavanja slobodnih radnih mjesta. One u tu svrhu donose sve potrebne mjere.
3. Svake dvije godine Komisija podnosi izvješće Europskom parlamentu, Vijeću i Europskom gospodarskom i socijalnom odboru o provedbi poglavlja II., u kojemu sažeto iznosi potrebne informacije i podatke pribavljene iz provedenih studija i istraživanja te ističe sva korisna pitanja u pogledu kretanja na tržištu rada u Uniji.
ODJELJAK 4.
Europski koordinacijski ured
Članak 18.
Europski ured za koordinaciju popunjavanja slobodnih radnih mjesta i prijava za posao („Europski koordinacijski ured”), osnovan pri Komisiji, ima općenitu zadaću promicati popunjavanje slobodnih radnih mjesta na razini Unije. Posebno je zadužen za sve stručne zadaće u tom području koje su Komisiji dodijeljene na temelju odredaba ove Uredbe, a posebno za pružanje pomoći nacionalnim službama za zapošljavanje.
Ured sažima informacije iz članaka 12. i 13. te podatke iz studija i istraživanja provedenih u skladu s člankom 11., kako bi prikazao sve korisne čimbenike o predvidivim kretanjima na tržištu rada u Uniji; ti se čimbenici dostavljaju stručnim službama država članica, Savjetodavnom odboru iz članka 21. i Stručnom odboru.
Članak 19.
1. Europski koordinacijski ured posebno je nadležan:
(a)
za koordiniranje konkretnih mjera potrebnih za popunjavanje slobodnih radnih mjesta na razini Unije i analiziranje kretanja radnika koja iz toga proizlaze;
(b)
pridonositi ostvarenju tog cilja provedbom metoda zajedničkoga djelovanja na administrativnoj i stručnoj razini u suradnji sa Stručnim odborom;
(c)
za povezivanje slobodnih radnih mjesta s prijavama za posao, ako se pojavi posebna potreba i u dogovoru sa stručnim službama.
2. Ured stručnim službama dostavlja podatke o slobodnim radnim mjestima i prijavama za posao koji su poslani izravno Komisiji i dobiva povratnu informaciju o poduzetim radnjama.
Članak 20.
Komisija može u dogovoru s nadležnim tijelima država članica, te u skladu s uvjetima i postupcima koje određuje na temelju mišljenja Stručnoga odbora, organizirati posjete i službene boravke službenika drugih država članica te napredne programe za stručno osoblje.
POGLAVLJE III.
ODBORI ZA OSIGURAVANJE BLISKE SURADNJE MEĐU DRŽAVAMA ČLANICAMA U PITANJIMA SLOBODE KRETANJA RADNIKA I NJIHOVOG ZAPOŠLJAVANJA
ODJELJAK 1.
Savjetodavni odbor
Članak 21.
Savjetodavni odbor odgovoran je za pružanje pomoći Komisiji u ispitivanju svih pitanja koja proizlaze iz primjene Ugovora o funkcioniranju Europske unije i mjera poduzetih na temelju Ugovora u području slobode kretanja radnika i njihovoga zapošljavanja.
Članak 22.
Savjetodavni odbor posebno je nadležan za:
(a)
ispitivanje problema koji se tiču slobode kretanja radnika i zapošljavanja u okviru nacionalnih politika radne snage radi koordiniranja politika zapošljavanja država članica na razini Unije, pridonoseći na taj način razvoju gospodarstava i poboljšanju ravnoteže tržišta rada;
(b)
izradu opće studije učinaka provedbe ove Uredbe i svih dopunskih mjera;
(c)
podnošenje Komisiji obrazloženih prijedloga za reviziju ove Uredbe;
(d)
na zahtjev Komisije ili na vlastitu inicijativu davanje obrazloženih mišljenja o općim ili načelnim pitanjima, posebno o razmjeni informacija u vezi s kretanjima na tržištu rada, o kretanju radnika između država članica, o programima i mjerama razvoja profesionalnoga usmjeravanja i strukovnog osposobljavanja koji bi mogli povećati mogućnosti slobode kretanja i zapošljavanja, kao i o svim oblicima pomoći radnicima i njihovim obiteljima, uključujući socijalnu pomoć i stambeno zbrinjavanje radnika.
Članak 23.
1. Savjetodavni odbor sastoji se od šest članova iz svake države članice od kojih su dva predstavnika vlade, dva predstavnika sindikata i dva predstavnika udruga poslodavaca.
2. Za svaku od kategorija navedenih u stavku 1. države članice imenuju jednog zamjenika.
3. Mandat članova i njihovih zamjenika traje 2 godine. Iste se osobe mogu ponovno imenovati.
Nakon isteka mandata članovi i njihovi zamjenici nastavljaju obnašati dužnost dok ih se ne zamijeni ili ponovno imenuje.
Članak 24.
Članove Savjetodavnog odbora i njihove zamjenike imenuje Vijeće koje prilikom izbora predstavnika sindikata i udruga poslodavaca nastoji postići odgovarajuću zastupljenost različitih dotičnih gospodarskih sektora.
Popis članova i njihovih zamjenika Vijeće objavljuje u Službenom listu Europske unije.
Članak 25.
Savjetodavnim odborom predsjeda član Komisije ili njegov predstavnik. Predsjednik ne glasuje. Odbor se sastaje najmanje dvaput godišnje. Saziva ga predsjednik na vlastitu inicijativu, ili na zahtjev najmanje jedne trećine članova.
Tajničke poslove za Odbor osigurava Komisija.
Članak 26.
Predsjednik može pozvati pojedince ili predstavnike organizacija koji imaju bogato iskustvo u području zapošljavanja i kretanja radnika da sudjeluju na sastancima u svojstvu promatrača ili stručnjaka. Predsjedniku mogu pomagati stručni savjetnici.
Članak 27.
1. Mišljenje koje donese Savjetodavni odbor nije valjano ako nisu prisutne najmanje dvije trećine članova.
2. U mišljenju se mora navesti odgovarajuće obrazloženje; mišljenje se donosi apsolutnom većinom valjano danih glasova; ako manjina u odboru to zahtijeva, uz mišljenje se mora priložiti pisana izjava sa stajalištem manjine.
Članak 28.
Savjetodavni odbor način svog rada uređuje poslovnikom koji stupa na snagu nakon što ga odobri Vijeće po primitku mišljenja Komisije. Svaka izmjena poslovnika donosi se po istom postupku.
ODJELJAK 2.
Tehnički odbor
Članak 29.
Tehnički odbor pomaže Komisiji u pripremi, promicanju i praćenju svih tehničkih poslova i mjera za provedbu ove Uredbe i svih dopunskih mjera.
Članak 30.
Tehnički odbor posebno je nadležan za:
(a)
promicanje i unapređivanje suradnje između nadležnih javnih tijela država članica u svim tehničkim pitanjima koja se tiču slobode kretanja radnika i njihovoga zapošljavanja;
(b)
utvrđivanje postupaka u vezi s organizacijom zajedničkih aktivnosti dotičnih tijela vlasti;
(c)
olakšavanje prikupljanja podataka za potrebe Komisije i provedbu studija i istraživanja predviđenih ovom Uredbom te poticanja razmjene informacija i iskustava između dotičnih administrativnih tijela;
(d)
ispitivanje usklađivanja kriterija prema kojima države članice ocjenjuju stanje svojih tržišta rada na tehničkoj razini.
Članak 31.
1. Tehnički odbor sastoji se od predstavnika vlada država članica. Svaka vlada za člana Tehničkog odbora imenuje jednoga od članova koji je predstavljaju u Savjetodavnom odboru.
2. Svaka vlada imenuje zamjenika iz redova svojih drugih predstavnika u Savjetodavnom odboru, bilo da je riječ o članovima ili zamjenicima.
Članak 32.
Tehničkim odborom predsjeda član Komisije ili njegov predstavnik. Predsjednik ne glasuje. Predsjedniku i članovima Odbora pomažu stručni savjetnici.
Tajničke poslove za Odbor pruža Komisija.
Članak 33.
Svoje prijedloge i mišljenja Tehnički odbor dostavlja Komisiji i o tome obavješćuje Savjetodavni odbor. Ako pojedini članovi Tehničkog odbora to zahtijevaju, uz te se prijedloge odnosno mišljenja moraju priložiti pisana stajališta tih članova.
Članak 34.
Tehnički odbor način svog rada uređuje poslovnikom koji stupa na snagu nakon što ga odobri Vijeće po primitku mišljenja Komisije. Svaka izmjena poslovnika donosi se po istom postupku.
POGLAVLJE IV.
ZAVRŠNE ODREDBE
Članak 35.
Poslovnici Savjetodavnog odbora i Tehničkog odbora koji su bili na snazi 8. studenoga 1968. nastavljaju se primjenjivati.
Članak 36.
1. Ova Uredba ne utječe na odredbe Ugovora o osnivanju Europske zajednice za atomsku energiju koje uređuju pristup kvalificiranom zapošljavanju u području nuklearne energije ni na mjere koje se poduzimaju sukladno tom Ugovoru.
Međutim, ova se Uredba primjenjuje na kategoriju radnika iz prvog podstavka i članove njihovih obitelji ako njihov pravni položaj nije uređen prethodno spomenutim Ugovorom ili mjerama.
2. Ova Uredba ne utječe na mjere koje se poduzimaju u skladu s člankom 48. Ugovora o funkcioniranju Europske unije.
3. Ova Uredba ne utječe na obveze država članica koje proizlaze iz posebnih odnosa ili budućih sporazuma tih država članica s pojedinim neeuropskim zemljama ili državnim područjima koji se temelje na institucionalnim vezama koje su postojale 8. studenoga 1968. ili pak sporazuma s pojedinim neeuropskim zemljama ili državnim područjima koji su postojali 8. studenoga 1968. i koji se temelje na institucionalnim vezama između njih.
Radnici iz tih zemalja ili državnih područja koji, u skladu s tom odredbom, obavljaju posao kao zaposlene osobe na državnom području jedne od tih država članica, ne mogu se pozivati na povlastice koje proizlaze iz odredaba ove Uredbe na državnom području drugih država članica.
Članak 37.
Tekstove sporazuma, konvencija i dogovora koje su međusobno sklopile u području radne snage, države članice radi obavijesti dostavljaju Komisiji nakon što su ih potpisale, a prije njihovoga stupanja na snagu.
Članak 38.
Komisija u skladu s ovom Uredbom donosi mjere za njezinu provedbu. U tu svrhu blisko surađuje sa središnjim tijelima vlasti država članica.
Članak 39.
Administrativni troškovi Savjetodavnoga odbora i Tehničkog odbora uključeni su u opći proračun Europske unije u dijelu koji se tiče Komisije.
Članak 40.
Ova se Uredba primjenjuje na države članica i njihove državljane, ne dovodeći u pitanje članke 2. i 3.
Članak 41.
Uredba (EEZ) br. 1612/68 ovime se stavlja izvan snage.
Upućivanja na Uredbu stavljenu izvan snage, smatraju se upućivanjima na ovu Uredbu i tumače se u skladu s korelacijskom tablicom u Prilogu II.
Članak 42.
Ova Uredba stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u svim državama članicama.
Sastavljeno u Strasbourgu 5. travnja 2011.