ДИРЕКТИВА 2010/24/ЕС НА СЪВЕТА
от 16 март 2010 година
относно взаимната помощ при събиране на вземания, свързани с данъци, такси и други мерки
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално членове 113 и 115 от него,
като взе предвид предложението на Европейската комисия,
като взе предвид становището на Европейския парламент (1),
като взе предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (2),
в съответствие със специална законодателна процедура,
като има предвид, че:
(1)
Взаимната помощ между държавите-членки при събирането на вземания една от друга, както и на вземания на Съюза, свързани с някои данъци и други мерки, допринася за гладкото функциониране на вътрешния пазар. Тя осигурява данъчна неутралност и е способствала за премахването от страна на държавите-членки на дискриминационните протекционистични мерки при трансгранични операции, приети от тях с цел предотвратяване на измами и данъчни загуби.
(2)
Първите разпоредби относно взаимната помощ при събиране на вземания са установени с Директива 76/308/ЕИО на Съвета от 15 март 1976 г. относно взаимопомощта при изплащането на вземания, произтичащи от операции, представляващи част от системата за финансиране на Европейския фонд за ориентиране и гарантиране на земеделието, както и от селскостопански такси и мита (3). Посочената директива и актовете за нейното изменение бяха кодифицирани с Директива 2008/55/ЕО на Съвета от 26 май 2008 г. относно взаимопомощта при събиране на вземания, свързани с някои видове налози, мита, данъци и други мерки (4).
(3)
Въпреки че представляват първа крачка към подобряване на процедурите по събиране на вземания в рамките на Съюза, като сближават приложимите национални правила, тези разпоредби се оказаха недостатъчни, за да отговорят на изискванията на вътрешния пазар, отчитайки неговото развитие през последните 30 години.
(4)
За да се осигури по-добра защита за финансовите интереси на държавите-членки и неутралност на вътрешния пазар, е необходимо обхватът на взаимната помощ да се разшири, така че да включва събиране на вземания, свързани с данъци и такси, които все още не се съдържат в обхвата на взаимната помощ при събиране, а за да се отговори на нарасналия брой искания за помощ и да се постигнат по-добри резултати е необходимо помощта да стане по-ефикасна и по-ефективна, както и да се улесни нейното прилагане на практика. За постигането на тези цели са необходими важни адаптации, като само изменение на действащата Директива 2008/55/ЕО не би било достатъчно. Поради това посочената директива следва да се отмени и да се замени с нов правен инструмент, който се основава на постиженията на Директива 2008/55/ЕО, но предвижда по-ясни и точни правила, където е необходимо.
(5)
По-ясните правила ще допринесат за по-широк обмен на информация между държавите-членки. Те също така ще гарантират включването в обхвата на всички юридически и физически лица в Съюза, като се има предвид нарастващото многообразие на правни сдружения, които включват не само традиционни сдружения като тръстове и фондации, но и всеки нов инструмент, който може да бъде създаден от данъкоплатци в държавите-членки. Те освен това ще осигурят възможност да бъдат взети предвид всички възможни форми на вземания на публичните органи, свързани с данъци, такси, налози, възстановявания и интервенции, включително парични вземания от съответни данъкоплатци или от трети страни, които заместват първоначалното вземане. По-ясните правила са необходими най-вече, за да се определят по-точно правата и задълженията на всички засегнати страни.
(6)
Настоящата директива не следва да засяга компетентността на държавите-членки да определят мерките за събиране на вземания, предвидени във вътрешното им законодателство. Необходимо е обаче да се следи за това различията между националните закони и липсата на координация между компетентните органи да не компрометират гладкото функциониране на системата за взаимна помощ, предвидена в настоящата директива.
(7)
Взаимната помощ може да включва следното: запитаният орган може да предостави на запитващия орган необходимата му информация за възстановяването на вземания, възникнали в запитващата държава-членка, и да уведоми длъжника относно всички документи, свързани с такива вземания, издадени от запитващата държава-членка. Запитаният орган може също, по искане на запитващия орган, да събере вземанията, възникнали в запитващата държава-членка, или да наложи обезпечителни мерки, за да гарантира събирането на въпросните вземания.
(8)
Приемането на единен инструмент за предприемане на изпълнителни мерки в запитаната държава-членка, както и приемането на единен стандартен формуляр за уведомяване относно инструменти и решения, отнасящи се до вземането, следва да решат проблемите с признаването и превода на инструменти, издадени от друга държава-членка, които представляват основна причина за липсата на ефективност на действащите разпоредби за помощ.
(9)
Следва да се осигури правно основание за обмен на информация без предварително искане относно възстановяването на определени данъци. По причини, свързани с ефикасността, следва също да се осигури възможност длъжностните лица от данъчните администрации на държава-членка да присъстват на административни разследвания в друга държава-членка или да участват в тях. Следва да се предвиди и разпоредба за по-пряк обмен на информация между службите, с цел да се постигне по-бързо предоставяне на по-ефективна помощ.
(10)
Предвид нарастващата мобилност в рамките на вътрешния пазар и ограниченията, наложени от Договора или други законодателни актове върху гаранциите, които могат да се изискват от данъкоплатците, които не са установени в рамките на националната територия, следва да се предоставят по-широки възможности за искане на мерки за събиране или на обезпечителни мерки в друга държава-членка. Тъй като давността е особено важен фактор при вземанията, на държавите-членки следва да се предостави възможност да отправят искане за взаимна помощ, дори средствата за събиране на вземанията на местно ниво да не са напълно изчерпани, inter alia, когато прибягването до такава процедура в запитващата държава-членка би довело до прекомерни трудности.
(11)
Приемането на общо задължение за изпращане на исканията и документите в електронен формат и чрез електронна мрежа, при наличието на точни правила относно езиковия режим за исканията и документите, следва да позволи на държавите-членки да обработват исканията по-бързо и по-лесно.
(12)
По време на процедурата по събиране на вземане в запитаната държава-членка вземането, уведомяването, направено от органите на запитващата държава-членка, или изпълнителното основание биха могли да бъдат оспорени от засегнатото лице. Следва да бъде постановено, че в такива случаи засегнатото лице следва да отнесе спора до компетентния орган на запитващата държава-членка, а запитаният орган следва да преустанови, освен ако не е поискано друго от запитващия орган, всяка започната процедура по изпълнение, докато компетентният орган на запитващата държава-членка не вземе решение.
(13)
С цел държавите-членки да бъдат стимулирани да отделят достатъчно ресурси за събиране на вземания по искания от други държави-членки, на запитаните държави-членки следва да се предостави възможност да си възстановят разходите, свързани със събирането на вземането, от длъжника.
(14)
Най-голяма ефикасност ще се постигне, ако при изпълнението на искане за помощ запитаният орган е в състояние да използва предоставените му съгласно националното законодателство правомощия по отношение на вземания, отнасящи се до същите или сходни данъци или такси. При липса на подобен данък или такса най-подходяща би била процедурата, предвидена по силата на законите на запитаната държава-членка, които уреждат събирането на вземания, отнасящи се до данъка върху доходите на физически лица. Като общо правило, националното законодателство не следва да се прилага по отношение на привилегиите за вземания, възникнали в запитаната държава-членка. Въпреки това следва да се предвиди възможност вземанията на други държави-членки също да могат да бъдат предмет на привилегии въз основа на споразумение между засегнатите държави-членки.
(15)
По отношение на давността е необходимо съществуващите правила да бъдат опростени, като се предвиди спирането, прекъсването или удължаването на срока на давност да бъде по принцип определяно в съответствие с действащите в запитаната държава-членка закони с изключение на случаите, в които посочените закони не допускат спиране, прекъсване или удължаване на срока на давност.
(16)
За целите на ефикасността е необходимо информацията, която се обменя в рамките на взаимната помощ, да може да се използва в държавата-членка, която я получава за цели, различни от посочените в настоящата директива, при условие че това е разрешено съгласно националното законодателство както на държавата-членка, която предоставя информацията, така и на държавата-членка, която я получава.
(17)
Настоящата директива не следва да възпрепятства изпълнението на задължения за предоставяне на по-разширена помощ, произтичащи от двустранни или многостранни споразумения или договорености.
(18)
Мерките, които са необходими за изпълнението на настоящата директива, следва да бъдат приети в съответствие с Решение 1999/468/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 г. за установяване на условията и реда за упражняване на изпълнителните правомощия, предоставени на Комисията (5).
(19)
В съответствие с точка 34 от Междуинституционалното споразумение за по-добро законотворчество държавите-членки се насърчават да изготвят, за себе си и в интерес на Съюза, собствени таблици, които, доколкото е възможно, илюстрират съответствието между настоящата директива и мерките за нейното транспониране, и да ги направят обществено достояние.
(20)
Тъй като целите на настоящата директива, а именно установяването на единна система за взаимна помощ при събирането на вземания в рамките на вътрешния пазар, не могат да бъдат постигнати в достатъчна степен от държавите-членки и могат следователно, поради необходимостта от единност, ефективност и ефикасност, да бъдат по-добре постигнати на равнище на Съюза, Съюзът може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, изложен в член 5 от Договора. В съответствие с принципа на пропорционалност, изложен в посочения член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигането на тези цели.
(21)
Настоящата директива зачита основните права и съблюдава принципите, признати по-специално в Хартата на основните права на Европейския съюз,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
ГЛАВА I
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
Член 1
Предмет
С настоящата директива се определят правилата, съгласно които държавите-членки следва да предоставят помощ при събиране във всяка държава-членка на всяко предвидено в член 2 вземане, възникнало в друга държава-членка.
Член 2
Обхват
1. Настоящата директива се прилага по отношение на вземания, свързани със следното:
а)
всички видове данъци и такси, събирани от държава-членка или за нейна сметка или от нейните териториални или административни подразделения, включително местните органи, или за сметка на Съюза;
б)
възстановявания, интервенции и други мерки, съставляващи част от системата за пълно или частично финансиране от Европейския фонд за гарантиране на земеделието (ЕФГЗ) и от Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР), включително на суми, подлежащи на събиране във връзка с тези действия;
в)
налози и други такси, предвидени съгласно общата организация на пазара в сектора на захарта.
2. В обхвата на настоящата директива се включват:
а)
административни наказания, глоби, такси и допълнителни такси, свързани с вземанията, за които може да се поиска взаимна помощ в съответствие с параграф 1, наложени от административните органи, които са компетентни за събирането на съответните данъци или такси или за провеждането на административни разследвания във връзка с тях, или потвърдени от административните или съдебните органи по искане на посочените административни органи;
б)
такси за удостоверения и други подобни документи, издавани във връзка с административни процедури, отнасящи се до данъци или такси;
в)
лихви и разходи, свързани с вземанията, за които може да бъде поискана взаимна помощ в съответствие с параграф 1 или с буква а) или б) от настоящия параграф.
3. Настоящата директива не се прилага по отношение на:
а)
задължителните вноски за социална сигурност, дължими на държавата-членка, на нейно подразделение или на институция за социална сигурност, учредена по публичното право;
б)
такси, които не са посочени в параграф 2;
в)
дължими суми от договорен характер, като начисления за обществени услуги;
г)
наказателни санкции, наложени в резултат на наказателно преследване или други наказателни санкции, които не са обхванати от параграф 2, буква a).
Член 3
Определения
По смисъла на настоящата директива
а)
„запитващ орган“ е централно звено за връзка, звено за връзка или отдел за връзка на държава-членка, което/който отправя искане за помощ по отношение на вземане, посочено в член 2;
б)
„запитан орган“ е централно звено за връзка, звено за връзка или отдел за връзка на държава-членка, до което/който е отправено искане за помощ;
в)
„лице“ означава:
i)
физическо лице;
ii)
юридическо лице;
iii)
когато действащото законодателство предвижда такава възможност, сдружение на лица, за което е признато правото да извършва правни действия, но няма правен статут на юридическо лице; или,
iv)
всяко друго правно сдружение, независимо от неговото естество и форма и без значение дали има правосубектност, притежаващо или управляващо активи, които, в т.ч. и полученият от тях доход, подлежат на облагане с който и да е от данъците, попадащи в обхвата на настоящата директива;
г)
„по електронен път“ означава използване на електронно оборудване за обработка, в т.ч. дигитално компресиране и съхраняване на данни, и използване на кабели, радиопредаватели, оптични технологии или други електромагнитни средства;
д)
„мрежа CCN“ означава обща платформа, която се основава на обща комуникационна мрежа (CCN), разработена от Съюза за предаването на всякакви данни по електронен път между компетентните органи в областта на митническото и данъчното облагане.
Член 4
Организация
1. Всяка държава-членка информира Комисията до 20 май 2010 г. относно компетентния(те) орган(и) (наричани по-нататък „компетентният орган“) за целите на настоящата директива и незабавно съобщава на Комисията всяка свързана с него (тях) промяна.
Комисията предоставя достъп до тази информация на останалите държави-членки и публикува списък на компетентните органи на държавите-членки в Официален вестник на Европейския съюз.
2. Компетентният орган определя едно централно звено за връзка, което носи основна отговорност за осъществяване на контактите с други държави-членки в областта на взаимната помощ, предмет на настоящата директива.
На централното звено за връзка може да се възложи също отговорността за осъществяване на контактите с Комисията.
3. Компетентният орган на всяка държава-членка може да определи звена за връзка, които да носят отговорност за осъществяване на контакти с други държави-членки в областта на взаимната помощ по отношение на един или повече специфични видове или категории данъци и такси, предвидени в член 2.
4. Компетентният орган на всяка държава-членка може да определи служби, различни от централното звено за връзка или от звената за връзка, като отдели за връзка. Отделите за връзка искат или предоставят взаимна помощ в съответствие с настоящата директива във връзка със специфичната си териториална или оперативна компетентност.
5. Когато звено за връзка или отдел за връзка получава искане за взаимна помощ, което налага предприемането на действия извън рамките на определената му компетентност, то/той незабавно препраща искането на компетентната служба или отдел, ако са известни, или на централното звено за връзка, като уведомява за това запитващия орган.
6. Компетентният орган на всяка държава-членка информира Комисията за определеното от нея централно звено за връзка, както и за всяко друго звено за връзка или отдел за връзка. Комисията предоставя достъп до получената информация на останалите държави-членки.
7. Всички съобщения се изпращат от централното звено за връзка или от негово име, или въз основа на всеки отделен случай с негово съгласие, като това звено гарантира ефективността на комуникацията.
ГЛАВА II
ОБМЕН НА ИНФОРМАЦИЯ
Член 5
Искане за информация
1. По искане на запитващия орган запитаният орган предоставя всяка информация, която е от предполагаемо значение за запитващия орган при събиране на неговите вземания, посочени в член 2.
С оглед предоставяне на тази информация запитаният орган предприема съответните мерки за извършване на всички необходими административни разследвания за получаването на тази информация.
2. Запитаният орган не е длъжен да предоставя информация:
а)
с която не би могъл да се сдобие за целите на събиране на подобни вземания, възникнали в запитаната държава-членка;
б)
която би представлявала разкриване на търговска, промишлена или служебна тайна;
в)
чието разкриване може да накърни сигурността или е в противоречие с обществения ред на запитаната държава-членка.
3. Параграф 2 при никакви обстоятелства не може да се тълкува като разрешение запитаният орган на държава-членка да откаже да предостави информация само защото информацията се държи от банка, друга финансова институция, лице, посочено или действащо като агент или доверено лице, или защото се отнася до капиталови дялове на лице.
4. Запитаният орган съобщава на запитващия орган мотивите за отказ на искането за информация.
Член 6
Обмен на информация без предварително искане
Когато възстановяване на данъци или такси, освен данък върху добавената стойност, се отнася до лице, установено или пребиваващо в друга държава-членка, държавата-членка, която следва да направи възстановяването, може да информира държавата-членка, в която лицето е установено или пребивава, относно предстоящото възстановяване.
Член 7
Присъствие в административните служби и участие в административните разследвания
1. По споразумение между запитващия и запитания орган и съгласно механизмите, определени от запитания орган, длъжностните лица, упълномощени от запитващия орган, с оглед насърчаване на взаимната помощ, предвидена в настоящата директива, могат:
а)
да присъстват в службите, където административните органи на запитаната държава-членка изпълняват своите задължения;
б)
да присъстват по време на административни разследвания, извършвани на територията на запитаната държава-членка;
в)
да подпомагат компетентните длъжностни лица на запитаната държава-членка по време на съдебни процедури в тази държава-членка.
2. При условие че е разрешено съгласно действащото законодателство в запитаната държава-членка, споразумението, посочено в параграф 1, буква б), може да предвижда, че длъжностни лица от запитващата държава-членка могат да разпитват физически лица и да разглеждат досиета.
3. Длъжностните лица, оправомощени от запитващия орган, които се възползват от възможността, предоставена им по силата на параграфи 1 и 2, могат по всяко време да представят оправомощаващ ги писмен документ, удостоверяващ тяхната самоличност и качеството им на длъжностни лица.
ГЛАВА III
ПОМОЩ ПРИ УВЕДОМЯВАНЕ ОТНОСНО ДОКУМЕНТИ
Член 8
Искане за уведомяване относно някои документи, свързани с вземанията
1. По искане на запитващия орган запитаният орган уведомява адресата относно всички документи, включително тези от правно естество, които са издадени от запитващата държава-членка и които се отнасят до вземане, посочено в член 2, или до неговото събиране.
Искането за уведомяване се придружава от стандартен формуляр, който съдържа най-малко следната информация:
а)
име, адрес и друга информация, която е от значение за идентифицирането на адресата;
б)
целта на уведомяването и срокът, в рамките на който следва да се извърши уведомяването;
в)
описание на приложения документ, както и на характера и размера на съответното вземане;
г)
наименование, адрес и други данни за контакт относно:
i)
службата, която носи отговорност по отношение на приложения документ, и, в случай че е различна,
ii)
службата, в която може да бъде получена по-подробна информация относно документа, за който е било извършено уведомяване, или относно възможностите за обжалване на задължението за плащане.
2. Запитващият орган подава искане за уведомяване съгласно настоящия член само когато не е в състояние да извърши уведомяването в съответствие с правилата, уреждащи уведомяването относно съответния документ в запитващата държава-членка, или когато подобно уведомяване би довело до прекомерни трудности.
3. Запитаният орган своевременно информира запитващия орган за всяко действие, предприето във връзка с неговото искане за уведомяване, и по-специално за датата на уведомяване на адресата относно документа.
Член 9
Средства за уведомяване
1. Запитаният орган гарантира, че уведомяването в запитаната държава-членка е извършено в съответствие с действащите в запитаната държава-членка национални законови и подзаконови разпоредби и административни практики.
2. Параграф 1 не засяга която и да е друга форма на уведомяване, възприета от компетентен орган на запитващата държава-членка в съответствие с действащите в тази държава-членка разпоредби.
Компетентен орган, установен в запитващата държава-членка, може да уведоми лице на територията на друга държава-членка относно всеки документ пряко чрез препоръчана поща или по електронен път.
ГЛАВА IV
МЕРКИ ЗА СЪБИРАНЕ ИЛИ ОБЕЗПЕЧИТЕЛНИ МЕРКИ
Член 10
Искане за събиране на вземане
1. По искане на запитващия орган запитаният орган събира вземания, които са предмет на инструмент за предприемане на изпълнителни мерки в запитващата държава-членка.
2. Запитващият орган изпраща незабавно на запитания орган всяка полезна информация, получена по въпроса, довел до отправяне на искане за събиране на вземане.
Член 11
Условия за отправяне на искане за събиране на вземане
1. Запитващият орган не може да отправи искане за събиране на вземане, ако и докато вземането и/или инструментът за предприемане на мерки за неговото изпълнение в запитващата държава-членка е/са оспорен(и) в нея, с изключение на случаите, когато се прилага член 14, параграф 4, трета алинея.
2. Преди запитващият орган да отправи искане за събиране на вземане, се прилагат подходящите процедури по събиране на вземания, съществуващи в законодателството на запитващата държава-членка, с изключение на следните случаи:
а)
когато е очевидно, че в запитващата държава-членка няма активи, които да бъдат събрани, или че тези процедури няма да доведат до пълно изплащане на вземането, и запитващият орган има конкретна информация, че съответното лице разполага с активи в запитаната държава-членка;
б)
когато прибягването до такава процедура в запитващата държава-членка би довело до прекомерни трудности.
Член 12
Инструмент за предприемане на изпълнителни мерки в запитаната държава-членка и други приложени документи
1. Всяко искане за събиране се придружава от единен инструмент за предприемане на изпълнителни мерки в запитаната държава-членка.
Този единен инструмент за предприемане на изпълнителни мерки в запитаната държава-членка отразява основното съдържание на първоначалния инструмент за предприемане на изпълнителни мерки и представлява единственото основание за мерките за събиране и обезпечителните мерки, предприети в запитаната държава-членка. Не е необходим никакъв акт за неговото признаване, допълване или заместване в запитаната държава-членка.
Единният инструмент за предприемане на изпълнителни мерки съдържа най-малко следната информация:
а)
информация, касаеща идентифицирането на първоначалния инструмент за предприемане на изпълнителни мерки, описание на вземането, в т.ч. неговото естество, обхванатия от вземането период, всякакви дати, които са от значение за процеса на изпълнение, размер на вземането и различните му съставни части като главница, натрупани лихви и др.;
б)
име и друга информация, която е от значение за идентифицирането на длъжника;
в)
наименование, адрес и други данни за контакт относно:
i)
службата, която е отговорна за определяне на вземането, и в случай че е различна,
ii)
службата, в която може да бъде получена по-подробна информация относно вземането или относно възможностите за обжалване на задължението за плащане.
2. Към искането за събиране на вземане може да се приложат и други документи, свързани с вземането, издадени в запитващата държава-членка.
Член 13
Изпълнение на искането за събиране на вземане
1. За целите на събирането на вземане в запитаната държава-членка всяко вземане, във връзка с което е отправено искане за събиране, се третира като вземане на запитаната държава-членка, освен ако в настоящата директива не се предвижда друго. Запитаният орган използва правомощията и процедурите, предвидени по силата на законовите, подзаконовите или административните разпоредби в запитаната държава-членка, приложими спрямо вземания по същия данък или такса или, при липса на такъв/такава, спрямо вземания по подобен данък или такса, освен ако в настоящата директива не се предвижда друго.
Ако запитаният орган счита, че на територията му не се събират същите или подобни данъци или такси, той използва правомощията и процедурите, предвидени по силата на законовите, подзаконовите или административните разпоредби на запитаната държава-членка, приложими спрямо вземания, отнасящи се до данъка върху доходите на физическите лица, освен ако в настоящата директива не се предвижда друго.
Запитаната държава-членка не е задължена да предостави на вземанията на други държави-членки привилегиите, които предоставя по подобни вземания, възникнали на нейна територия, освен ако съответните държави-членки са постигнали споразумение в друг смисъл или ако в законодателството на запитаната държава-членка е предвидено друго. Държава-членка, която предоставя привилегии на вземанията на друга държава-членка, няма право да откаже да предостави същите привилегии на същите или сходни вземания на други държави-членки при същите условия.
Запитаната държава-членка събира вземането в своя валута.
2. Запитаният орган информира надлежно запитващия орган за всяко предприето действие по отношение на искането за събиране на вземане.
3. Считано от датата на получаване на искането за събиране на вземане, запитаният орган начислява лихва за забавено плащане в съответствие със законовите, подзаконовите и административните разпоредби, действащи в запитаната държава-членка.
4. Запитаният орган може, в случай че действащите в запитаната държава-членка законови, подзаконови или административни разпоредби позволяват това, да разреши на длъжника отсрочено или разсрочено плащане и може да наложи съответна лихва в тази връзка. Той впоследствие уведомява запитващия орган за всяко такова решение.
5. Без да се засягат разпоредбите на член 20, параграф 1, запитаният орган прехвърля на запитващия орган събраните по вземането суми, както и лихвата, посочена в параграфи 3 и 4 от настоящия член.
Член 14
Спорове
1. Споровете относно вземането, първоначалния инструмент за предприемане на изпълнителни мерки в запитващата държава-членка или единния инструмент за предприемане на изпълнителни мерки в запитаната държава-членка и споровете относно валидността на уведомяване, извършено от компетентен орган на запитващата държава-членка, са в компетентността на компетентните инстанции на запитващата държава-членка. Ако по време на процедурата по събиране на вземането, първоначалният инструмент за предприемане на изпълнителни мерки в запитващата държава-членка или единният инструмент за предприемане на изпълнителни мерки в запитаната държава-членка е обжалван от заинтересована страна, запитаният орган информира страната, че тя трябва да отнесе спора до компетентния орган на запитващата държава-членка в съответствие с действащото в нея законодателство.
2. Спорове във връзка с изпълнителни мерки, предприети в запитаната държава-членка или във връзка с валидността на уведомяване, извършено от компетентен орган на запитаната държава-членка, се отнасят до компетентния орган на тази държава-членка в съответствие с нейните законови и подзаконови разпоредби.
3. Когато спор в съответствие с параграф 1 е отнесен до компетентния орган на запитващата държава-членка, запитващият орган информира запитания орган за това, като посочва елементите на вземането, които не са предмет на обжалване.
4. Веднага след получаване на информацията, посочена в параграф 3, изпратена от запитващия орган или от заинтересованата страна, запитаният орган спира процедурата по изпълнение относно обжалваната част от вземането в очакване на решение от страна на органа, който е компетентен по въпроса, освен ако запитващият орган пожелае друго в съответствие с трета алинея от настоящия параграф.
По искане на запитващия орган или ако по друга причина се счете за необходимо от запитания орган, и без да се засягат разпоредбите на член 16, запитаният орган може да наложи обезпечителни мерки, с които да гарантира събирането на вземането, доколкото законовите или подзаконовите разпоредби, действащи в запитаната държавата-членка, позволяват подобно действие.
Запитващият орган има право в съответствие със законовите и подзаконовите разпоредби и административните практики, действащи в запитващата държава-членка, да поиска от запитания орган събирането на съответното обжалвано вземане или на обжалваната част от вземане, доколкото съответните законови и подзаконови актове и административни практики, действащи в запитаната държава-членка, позволяват подобно действие. Всяко подобно искане трябва да бъде мотивирано. Ако резултатът от обжалването се окаже благоприятен за длъжника, запитващият орган носи отговорност за възстановяването на всички събрани суми, както и на дължимата компенсация, в съответствие с действащото законодателство в запитаната държава-членка.
Ако компетентните органи на запитващата държава-членка или тези на запитаната държава-членка започнат процедура за постигане на приятелско споразумение, и резултатът от тази процедура може да окаже влияние върху вземането, по отношение на което е отправено искане за помощ, изпълнението на мерките за събиране на вземането се преустановява или спира до приключването на тази процедура, освен ако не се отнася до спешен случай, свързан с измама или изпадане в несъстоятелност, който изисква незабавно внимание. Ако изпълнението на мерките за събиране на вземането е преустановено или спряно, се прилага втора алинея.
Член 15
Изменение или оттегляне на искането за помощ при събиране на вземане
1. Запитващият орган незабавно информира запитания орган за всяко последващо изменение на свое искане за събиране на вземане или за оттегляне на свое искане, посочвайки причините за изменението или оттеглянето.
2. Ако искането е изменено в резултат на решение на компетентния орган, посочен в член 14, параграф 1, запитващият орган представя това решение заедно с преработен единен инструмент за предприемане на изпълнителни мерки в запитаната държава-членка. Тогава запитаният орган предприема мерки за събиране въз основа на преработения инструмент.
Прилагането на мерките за събиране или обезпечителните мерки, които вече са предприети въз основа на първоначалния единен инструмент за предприемане на изпълнителни мерки в запитаната държава-членка, може да продължи въз основа на преработения инструмент, освен ако искането е изменено в резултат на недействителност на първоначалния инструмент за предприемане на изпълнителни мерки в запитващата държава-членка или първоначалния единен инструмент за предприемане на изпълнителни мерки в запитаната държава-членка.
Членове 12 и 14 се прилагат във връзка с преработения инструмент.
Член 16
Искане за обезпечителни мерки
1. По искане на запитващия орган запитаният орган предприема обезпечителни мерки, ако това е допустимо съгласно националното законодателство и в съответствие с националните административни практики, за да осигури събирането, когато вземане или инструмент за предприемане на изпълнителни мерки в запитващата държава-членка е обжалван(о) към момента на отправяне на искането, или когато вземането все още не е предмет на инструмент за предприемане на изпълнителни мерки в запитващата държава-членка, доколкото съгласно националното законодателство и административните практики на запитващата държава-членка в подобна ситуация също са възможни обезпечителни мерки.
Документът, позволяващ налагане на обезпечителни мерки в запитващата държава-членка и отнасящ се до вземането, за събирането на което е отправено искане за взаимна помощ, ако има такъв, се прилага към искането за обезпечителни мерки в запитаната държава-членка. Не е необходим никакъв акт за признаването, допълването или заместването на този документ в запитаната държава-членка.
2. Към искането за обезпечителни мерки може да се приложат и други документи, свързани с вземането, издадени в запитващата държава-членка.
Член 17
Разпоредби относно искането за обезпечителни мерки
За да влязат в действие разпоредбите на член 16, следните членове се прилагат mutatis mutandis: член 10, параграф 2, член 13, параграфи 1 и 2, членове 14 и 15.
Член 18
Ограничения на задълженията на запитания орган
1. Запитаният орган не е длъжен да предостави помощта, предвидена в членове 9-16, в случай че поради положението на длъжника събирането на вземането създава сериозни икономически или социални затруднения в запитаната държава-членка, доколкото действащите законови и подзаконови разпоредби и административни практики в тази държава-членка позволяват подобно изключение по отношение на национални вземания.
2. Запитаният орган не е длъжен да предостави помощта, предвидена в член 5 и членове 7-16, в случай че първоначалното искане за помощ по член 5, 7, 8, 10 или 16 се отнася за вземания с повече от петгодишна давност, считано от датата на падежа на вземането в запитващата държава-членка до датата на първоначалното искане за помощ.
Въпреки това в случаите, когато вземането или първоначалният инструмент за предприемане на изпълнителни мерки в запитващата държава-членка е обжалван(о), се смята, че петгодишният период започва да тече от момента, в който в запитващата държава-членка се установи, че вземането или инструментът за предприемане на мерки за изпълнение вече не може да бъде обжалван(о).
Освен това, когато компетентните органи на запитващата държава-членка са позволили отсрочено или разсрочено плащане, се счита, че петгодишният период започва да тече от момента на изтичане на срока на пълното плащане.
В тези случаи обаче запитаният орган не е длъжен да предостави помощ във връзка с вземания, чиято давност надвишава десет години, считано от датата на падежа на вземането в запитващата държава-членка.
3. Държава-членка не е длъжна да предоставя помощ, ако общата сума на вземанията, включени в обхвата на настоящата директива, за които е отправено искане за помощ, е по-малка от 1 500 EUR.
4. Запитаният орган информира запитващия орган относно основанията за отказ на искането за помощ.
Член 19
Въпроси, свързани с погасителната давност
1. Въпросите, свързани с давностните срокове, се уреждат единствено от действащите закони в запитващата държава-членка.
2. По отношение на спирането, прекъсването или удължаването на давностните срокове се смята, че всяка стъпка, предприета от запитания орган или от негово име във връзка със събиране на вземания по искане за помощ, в резултат на което се спира, прекъсва или удължава давностният срок в съответствие с действащите закони в запитаната държава-членка, има същия ефект в запитващата държава-членка, при условие че по силата на действащите закони в запитващата държава-членка е предвидено съответното действие с равностоен ефект.
Ако спирането, прекъсването или удължаването на давностния срок не е допустимо по силата на действащите закони в запитаната държава-членка, всяка стъпка, предприета от запитания орган или от негово име във връзка със събиране на вземане по искане за помощ, което, ако е предприето от запитващия орган или от негово име в неговата държава-членка, би довело до спиране, прекъсване или удължаване на давностния срок в съответствие с действащите закони в запитващата държава-членка, се смята за предприета в последната държава, що се отнася до този резултат.
Първата и втората алинея не засягат правото на компетентните органи в запитващата държава-членка да предприемат мерки за спиране, прекъсване или удължаване на давностния срок в съответствие с действащите закони в тази държава-членка.
3. Запитващият орган и запитаният орган се информират взаимно за всяко действие, което прекъсва, спира или удължава давностния срок на вземането, по отношение на което е подадено искане за събиране или за обезпечителни мерки, или което може да доведе до такъв резултат.
Член 20
Разходи
1. Освен сумите, посочени в член 13, параграф 5, запитаният орган се стреми да събере от съответното лице и да приспадне направените от него разходи, свързани със събирането, в съответствие със законовите и подзаконовите разпоредби в запитаната държава-членка.
2. Държавите-членки се отказват от всякакви претенции една спрямо друга относно възстановяване на разходи, произтичащи от оказването на взаимна помощ в съответствие с настоящата директива.
Все пак в случаите, когато събирането създава особени затруднения, свързано е с разходи в особено големи размери или с борбата с организираната престъпност, запитващият орган и запитаният орган имат право да договорят процедура за възстановяване, конкретно за съответните случаи.
3. Независимо от разпоредбите на параграф 2, запитващата държава-членка продължава да носи отговорност към запитаната държава-членка относно всички разходи или загуби, причинени в резултат от действия, смятани за неоснователни по отношение на действителността на вземането или на валидността на инструмента за предприемане на изпълнителни мерки и/или на инструмента за налагане на обезпечителни мерки, издадени от запитващия орган.
ГЛАВА V
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ ОТНОСНО ВСИЧКИ ВИДОВЕ ИСКАНИЯ ЗА ПОМОЩ
Член 21
Стандартни формуляри и средства за комуникация
1. Исканията за информация по член 5, параграф 1, исканията за уведомяване по член 8, параграф 1, исканията за събиране на вземания по член 10, параграф 1 или исканията за обезпечителни мерки по член 16, параграф 1 се изпращат по електронен път, като се използва стандартен формуляр, освен ако това е неприложимо по технически причини. Доколкото е възможно, формулярите се използват и при всеки случай на последващ обмен на информация във връзка с искането.
Единният инструмент за предприемане на изпълнителни мерки в запитаната държава-членка, документът за налагане на обезпечителни мерки в запитващата държава-членка, както и другите документи, посочени в членове 12 и 16, също се изпращат по електронен път, освен ако това е неприложимо по технически причини.
Ако е целесъобразно, към стандартните формуляри могат да бъдат приложени доклади, декларации, както и всякакви други документи или заверени копия или части от тях, които също се изпращат по електронен път, освен ако това е неприложимо по технически причини.
Стандартните формуляри и комуникацията по електронен път могат също да се използват и при обмена на информация в съответствие с член 6.
2. Параграф 1 не се прилага за информация и документация, получени при присъствие в административните служби в друга държава-членка или при участие в административни разследвания в друга държава-членка в съответствие с член 7.
3. Ако комуникацията не е осъществена по електронен път или не са използвани стандартните формуляри, това не засяга валидността на получената информация или на мерките, предприети за изпълнение на искането за помощ.
Член 22
Употреба на езици
1. Всички искания за помощ, стандартни формуляри за уведомяване и единни инструменти за предприемане на изпълнителни мерки в запитаната държава-членка се изпращат на официалния език или на един от официалните езици на тази държава-членка, или се придружават от превод на такъв език. Дори някои части от тях да са написани на език, различен от официалния език или един от официалните езици на запитаната държава-членка, това не засяга тяхната валидност, нито валидността на процедурата, при условие че използването на този друг език е договорено между съответните държави-членки.
2. Документите, за които се иска уведомяване в съответствие с член 8, могат да бъдат изпратени на запитания орган на официален език на запитващата държава-членка.
3. Ако към дадено искане са приложени документи, различни от посочените в параграфи 1 и 2, запитаният орган може, при необходимост, да изиска от запитващия орган превода им на официалния или на един от официалните езици на запитаната държава-членка или на всеки друг език, договорен двустранно между съответните държави-членки.
Член 23
Разкриване на информация и документи
1. Информацията, предавана в каквато и да е форма по настоящата директива, представлява служебна тайна и е защитена по същия начин, както подобна информация съгласно националното законодателство на държавата-членка, която я е получила.
Тази информация може да се използва с цел налагане на изпълнителни или обезпечителни мерки с оглед на вземанията, включени в обхвата на настоящата директива. Тя може да се използва също и за определяне на задължителните вноски за социална сигурност, както и за свързани с тях изпълнителни мерки.
2. Лицата, надлежно упълномощени от Органа за акредитиране по сигурността към Европейската комисия, могат да имат достъп до тази информация само дотолкова, доколкото е необходимо за наблюдението, поддръжката и развитието на мрежата CCN.
3. Държавата-членка, предоставяща информацията, разрешава използването ѝ за цели, различни от посочените в параграф 1 в държавата-членка, получаваща информацията, ако съгласно законодателството на държавата-членка, предоставяща информацията, тази информация може да се ползва за подобни цели.
4. Ако запитващият или запитаният орган смята, че информация, получена по силата на настоящата директива, би могла да е полезна на трета държава-членка за посочените в параграф 1 цели, той може да предостави на тази трета държава-членка въпросната информация, при условие че извърши това в съответствие с правилата и процедурите на настоящата директива. Той информира държавата-членка - източник на информацията относно намерението си да я предостави на трета държава-членка. Държавата-членка - източник на информацията може да се противопостави на такова предоставяне до десет работни дни от датата, на която бъде уведомена за това от държавата-членка, която желае да сподели информацията.
5. Разрешение за използване на информация по параграф 3, която е била предоставена по силата на параграф 4, се дава само от държавата-членка - източник на информацията.
6. Всички органи в държавата-членка, получаваща информацията, съобщена в каквато и да е форма в съответствие с настоящата директива, могат да се позовават на нея или да я използват като доказателство, на същата основа като подобна информация, получена в рамките на тази държава-членка.
ГЛАВА VI
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 24
Прилагане на други споразумения за помощ
1. Настоящата директива не засяга изпълнението на задължения за предоставяне на по-разширена помощ съгласно двустранни или многостранни споразумения или договорености, включително за уведомяване относно съдебни или извънсъдебни актове.
2. Когато държавите-членки сключват такива двустранни или многостранни споразумения или договорености в областта, предмет на настоящата директива, които не касаят отделни случаи, те незабавно информират Комисията за това. Комисията от своя страна информира останалите държави-членки.
3. При предоставяне на по-голяма степен на взаимна помощ по силата на каквото и да е двустранно или многостранно споразумение или договореност, държавите-членки могат да използват мрежата за електронна комуникация и стандартните формуляри, приети за прилагане на настоящата директива.
Член 25
Комитет
1. Комисията се подпомага от Комитета по събиране на вземания.
2. Когато се прави позоваване на настоящия параграф, се прилагат членове 5 и 7 от Решение 1999/468/ЕО.
Срокът, предвиден в член 5, параграф 6 от Решение 1999/468/ЕО, се определя на три месеца.
Член 26
Разпоредби за прилагане
В съответствие с процедурата, посочена в член 25, параграф 2 Комисията приема подробни правила за прилагане на член 4, параграфи 2, 3 и 4, член 5, параграф 1, членове 8 и 10, член 12, параграф 1, член 13, параграфи 2, 3, 4 и 5, член 15, член 16, параграф 1 и член 21, параграф 1.
Правилата за прилагане се отнасят най-малко за следното:
а)
практическите договорености относно организацията на контактите между централните звена за връзка, другите звена за връзка и отделите за връзка, посочени в член 4, параграфи 2, 3 и 4, на отделните държави-членки, както и на контактите с Комисията;
б)
средствата за комуникация между органите;
в)
формата и други подробности в стандартните формуляри, които трябва да се използват за целите на член 5, параграф 1, член 8, член 10, параграф 1, член 12, параграф 1 и член 16, параграф 1;
г)
конвертирането на сумите за събиране и прехвърлянето на събраните суми.
Член 27
Докладване
1. Всяка държава-членка информира Комисията ежегодно до 31 март относно следното:
а)
броя на исканията за информация, уведомяване, събиране на вземания или за обезпечителни мерки, които изпраща до всяка запитана държава-членка и които получава от всяка запитваща държава-членка всяка година;
б)
размера на вземанията, за които са отправени искания за помощ за събиране на вземания, и събраните суми.
2. Държавите-членки могат също да предоставят всяка друга информация, която може да бъде полезна за оценка на взаимната помощ, предоставена по силата на настоящата директива.
3. На всеки пет години Комисията докладва на Европейския парламент и на Съвета за функционирането на механизмите, установени с настоящата директива.
Член 28
Транспониране
1. Държавите-членки приемат и публикуват до 31 декември 2011 г. законовите, подзаконовите и нормативните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива. Те незабавно уведомяват Комисията за това.
Те прилагат тези разпоредби, считано от 1 януари 2012 г.
Когато държавите-членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
2. Държавите-членки предоставят на Комисията текста на основните разпоредби от националното законодателство, които приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 29
Отмяна на Директива 2008/55/ЕО
Директива 2008/55/ЕО се отменя, считано от 1 януари 2012 г.
Позоваванията на отменената директива се тълкуват като позовавания на настоящата директива.
Член 30
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 31
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Брюксел на 16 март 2010 година.
32010L0024
L 084/1
SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE
16.03.2010.
DIREKTIVA VIJEĆA 2010/24/EU
od 16. ožujka 2010.
o uzajamnoj pomoći kod naplate potraživanja vezanih za poreze, carine i druge mjere
VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegove članke 113. i 115.,
uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
uzimajući u obzir mišljenje Europskog parlamenta (1),
uzimajući u obzir mišljenje Europskog gospodarskog i socijalnog odbora (2),
djelujući u skladu s posebnim zakonodavnim postupkom,
budući da:
(1)
Uzajamna pomoć među državama članicama za naplatu međusobnih potraživanja i potraživanja Unije vezano za pojedine poreze i druge mjere doprinosi pravilnom funkcioniranju unutarnjeg tržišta. Ona osigurava fiskalnu neutralnost i omogućuje državama članicama da uklone diskriminatorne zaštitne mjere u prekograničnim transakcijama kako bi se spriječila prijevara i proračunski gubici.
(2)
Aranžmani o uzajamnoj pomoći u naplati prvi su put određeni u Direktivi Vijeća 76/308/EEZ od 15. ožujka 1976. o uzajamnoj pomoći kod naplate potraživanja koja proizlaze iz poslova koji čine dio sustava financiranja Europskog fonda za smjernice i jamstva u poljoprivredi, poljoprivrednih pristojbi i carina (3). Ta Direktiva i akti kojima se izmjenjuje kodificirani su Direktivom Vijeća 2008/55/EZ od 26. svibnja 2008. o uzajamnoj pomoći kod naplate potraživanja vezanih za određene pristojbe, carine, poreze i druge mjere (4).
(3)
Ti aranžmani, međutim, iako su osigurali prvi korak prema poboljšanju postupaka naplate usklađivanjem primjenjivih nacionalnih pravila unutar Unije, pokazali su se nedostatnima za zadovoljavanje zahtjeva unutarnjeg tržišta kako se ono razvijalo proteklih 30 godina.
(4)
Kako bi se bolje zaštitili financijski interesi država članica i neutralnost unutarnjega tržišta, potrebno je proširiti područje djelovanja uzajamne pomoći za naplatu potraživanja vezano za poreze i carine koji još nisu obuhvaćeni režimom uzajamne pomoći za naplatu, a kako bi se bolje suočili s povećanjem zahtjeva za pomoć i proizveli bolje rezultate potrebno je pomoć učiniti učinkovitijom i djelotvornijom i olakšati je u praksi. Kako bi se ispunili ovi ciljevi, potrebne su važne prilagodbe, pri čemu sama promjena postojeće Direktive 2008/55/EZ ne bi bila dovoljna. Tu Direktivu stoga treba staviti izvan snage i zamijeniti novim pravni aktom koji se temelji na postignućima Direktive 2008/55/EZ, ali osigurava jasnija i preciznija pravila gdje je to potrebno.
(5)
Jasnija pravila promicala bi širu razmjenu informacija između država članica. Ona bi također osigurala da su obuhvaćene sve pravne i fizičke osobe u Uniji, uzimajući u obzir sve veći raspon pravnih aranžmana, uključujući ne samo tradicionalne aranžmane kao što su zaklade i fondacije, već svaki novi instrument koji mogu osnovati porezni obveznici u državama članicama. Oni bi potom mogli voditi računa o svim oblicima u kojima se mogu javiti potraživanja javnih tijela vezano za poreze, carine, pristojbe, subvencije i intervencije, uključujući sve novčane naplate protiv poreznih obveznika vezano uz ili protiv treće strane kojima se zamjenjuje prvotan zahtjev. Jasnija su pravila prvenstveno potrebna kako bi se bolje definirala pravila i obveze svih dotičnih stranaka.
(6)
Ova Direktiva ne smije utjecati na sposobnost država članica da odrede mjere naplate koje su raspoložive unutar njihovih nacionalnih zakonodavstava. Međutim, potrebno je osigurati da neusklađenost između nacionalnih propisa ni nedostatak koordinacije između nadležnih tijela ne ugroze besprijekornu operaciju sustava uzajamne pomoći predviđenu ovom Direktivom.
(7)
Uzajamna pomoć trebala bi obuhvaćati sljedeće: tijelo kojem se upućuje zahtjev treba osigurati tijelu koje je podnositelj zahtjeva informacije koje treba podnositelj kako bi naplatio potraživanje nastalo u državi članici u kojoj se nalazi i obavijestiti dužnika o svim instrumentima koji se odnose na potraživanje koje je nastalo u toj državi članici. Tijelo kojem se upućuje zahtjev može, na zahtjev podnositelja, naplatiti potraživanje nastalo u državi članici u kojoj se nalazi ili poduzeti mjere predostrožnosti kojima se jamči naplata tih potraživanja.
(8)
Donošenje jedinstvenog instrumenta koji će se koristiti za provedbene mjere u državi članici kojoj je upućen zahtjev, kao i usvajanje jedinstvenog standardnog obrasca za obavješćivanje o instrumentima i odlukama vezanim za naplatu, trebali bi riješiti probleme priznavanja i prevođenja instrumenata koji proizlaze iz druge države članice, što predstavlja glavni uzrok neučinkovitosti sadašnjeg režima pomoći.
(9)
Treba stvoriti pravnu osnovu za razmjenu informacija bez prethodnog zahtjeva o posebnim povratima poreza. Radi učinkovitosti također bi trebalo omogućiti da porezni službenici države članice prisustvuju ili sudjeluju u upravnim istragama u drugoj državi članici. Također treba omogućiti neposredniju razmjenu informacija između službi kako bi se pomoć ubrzala i postala učinkovitija.
(10)
S obzirom na sve veću mobilnost unutar unutarnjeg tržišta i na ograničenja nametnuta Ugovorom ili drugim propisima o jamstvima koja se mogu zatražiti od poreznih obveznika koji nemaju poslovni nastan unutar nacionalnog državnog područja, potrebno je proširiti mogućnosti za potraživanje naplate ili mjera predostrožnosti u drugoj državi članici. Budući da je vijek potraživanja kritičan faktor, treba omogućiti da država članica podnese zahtjev za uzajamnu pomoć, iako domaće mjere potraživanja nisu u potpunosti iscrpljene, između ostalog, kada bi pozivanje na takve postupke u državi članici koja je podnijela zahtjev prouzročili nerazmjernu poteškoću.
(11)
Opća obveza da se zahtjevi i dokumenti prosljeđuju u digitalnom obliku i putem elektroničke mreže te uz precizna pravila o uporabi jezika za zahtjeve i dokumente, trebala bi omogućiti državama članicama da brže i lakše obrađuju zahtjeve.
(12)
Tijekom postupka naplate potraživanja u državi članici kojoj je upućen zahtjev, zahtjev za potraživanje, obavijest tijela države članice koja je podnijela zahtjev ili instrument kojim se ovlašćuje njegova provedba može osporiti predmetna osoba. U takvim je slučajevima potrebno utvrditi da dotična osoba mora iznijeti to pokretanje postupka osporavanja potraživanja pred nadležno tijelo države članice koja podnosi zahtjev i da tijelo kojem se upućuje zahtjev mora obustaviti, osim ako tijelo koje je podnositelj zahtjeva ne zatraži drukčije, svaku provedbu postupka koju je pokrenula dok nadležno tijelo države članice koja podnosi zahtjev ne donese odluku.
(13)
Kako bi se države članice potaknule da posvete dovoljno sredstava naplati potraživanja država članica, država članica kojoj je upućen zahtjev mora moći naplatiti troškove vezane za naplatu od dužnika.
(14)
Učinkovitost bi se najbolje postigla kada bi, prilikom izvršavanja zahtjeva za pomoć, tijelo kojem se upućuje zahtjev moglo iskoristiti ovlasti koje su mu osigurane prema nacionalnom zakonodavstvu primjenjujući na predmetna potraživanja iste ili slične poreze ili carine. Ako ne postoji isti ili sličan porez ili carina najprikladniji postupak bio bi onaj koji je predviđen u skladu s propisima države članice kojoj je upućen zahtjev, a koji se primjenjuje na poreze nametnute na osobni dohodak. Uporaba nacionalnog zakonodavstva u pravilu se ne primjenjuje s obzirom na preferencije vezane za potraživanja proizašla u državi članici kojoj je upućen zahtjev. Međutim trebalo bi moći proširiti preferencije na potraživanja druge države članice temeljeno na sporazumu između dotičnih država članica.
(15)
Vezano za pitanja ograničenja nužno je pojednostavniti postojeća pravila, predviđajući da se suspenzija, prekid ili produljenje tih razdoblja ograničenja u pravilu određuju u skladu sa zakonima na snazi u državi članici kojoj je upućen zahtjev, osim kada suspenzija, prekid ili produljenje razdoblja ograničenja nisu mogući prema zakonima na snazi u toj državi.
(16)
Učinkovitost zahtijeva da informacije koje su priopćene u tijeku uzajamne pomoći mogu biti iskorištene u državi članici koja prima informacije u druge svrhe osim onih predviđenih ovom Direktivom, gdje je to omogućeno u skladu s domaćim zakonodavstvom države članice koja osigurava informacije i države članice koja prima informacije.
(17)
Ovom se Direktivom ne bi smjela ograničavati uzajamna pomoć koju pojedine države članice međusobno nude na temelju dvostranih ili višestranih sporazuma ili dogovora.
(18)
Mjere potrebne za provedbu ove Direktive trebaju se donijeti u skladu s Odlukom Vijeća 1999/468/EZ od 28. lipnja 1999. o utvrđivanju postupaka za izvršavanje provedbenih ovlasti dodijeljenih Komisiji (5).
(19)
U skladu s točkom 34. Međuinstitucionalnog sporazuma o boljoj izradi zakona, države članice potiču se da sastave, u vlastitom interesu i u interesu Unije, vlastite tablice kojima se u najvećoj mogućoj mjeri prikazuje korelacija između ove Direktive i mjera za prijenos te da ih objave.
(20)
Budući da ciljeve ove Direktive, odnosno osiguranje jedinstvenog sustava naplate potraživanja na unutarnjem tržištu, države članice ne mogu zadovoljavajuće postići i stoga, s obzirom na zahtijevanu jedinstvenost, učinkovitost i djelotvornost, mogu se bolje postići na razini Unije, Unija donosi mjere, u skladu s načelom supsidijarnosti kako je određeno u članku 5. Ugovora. U skladu s načelom razmjernosti, kako je određeno u tom članku, ova Direktiva ne prelazi okvire nužnoga kako bi se postigli ti ciljevi.
(21)
Ova Direktiva poštuje temeljna prava i poštuje načela koja su priznata posebno Poveljom o temeljnim pravima Europske unije,
DONIJELO JE OVU DIREKTIVU:
POGLAVLJE I.
OPĆE ODREDBE
Članak 1.
Predmet
Ovom se Direktivom propisuju pravila prema kojima države članice moraju pružati pomoć u naplati potraživanja u državi članici potraživanja kako je navedeno u članku 2. koja su proizašla u drugoj državi članici.
Članak 2.
Područje primjene
1. Ova se Direktiva primjenjuje na potraživanja vezana za sljedeće:
(a)
sve poreze i carine koje je nametnula država članica ili su nametnuti u njezino ime ili njezinih teritorijalnih ili upravnih jedinica, uključujući lokalna tijela, ili u ime Unije;
(b)
naplate, intervencijske i druge mjere koje čine sustav cjelokupnog ili djelomičnog financiranja Europskog fonda za jamstva u poljoprivredi (EFJP) i Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR) uključujući iznose koji se ubiru vezano za te postupke;
(c)
pristojbe i druge carine predviđene u okviru zajedničke organizacije tržišta u sektoru šećera.
2. Područje primjene ove Direktive uključuje:
(a)
upravne novčane kazne, globe, pristojbe i dodatne naknade vezano uz potraživanja za koja se može zatražiti uzajamna pomoć u skladu sa stavkom 1., koje ubiru upravna tijela nadležna za ubiranje predmetnih poreza ili carina ili za provođenje upravnih istraga vezano za njih ili upravna tijela koja su ovlaštena od strane nadležnih upravnih ili pravosudnih tijela na njihov zahtjev;
(b)
pristojbe za potvrde i slične dokumente izdane vezano uz upravne postupke povezane s porezima i carinama;
(c)
kamate i troškove vezano za potraživanja za koja se može zatražiti uzajamna pomoć u skladu sa stavkom 1. ili točkom (a) ili (b) ovog stavka.
3. Ova se Direktiva ne primjenjuje na:
(a)
obvezne doprinose za socijalno osiguranje koji se plaćaju državi članici ili upravnoj jedinici države članice ili institucijama za socijalno osiguranje osnovanim u skladu s javnim pravom;
(b)
pristojbe koje se ne navode u stavku 2.;
(c)
davanja ugovorne naravi kao što je pitanje komunalnih usluga;
(d)
sankcije kaznene naravi određene na temelju javnog progona ili drugih sankcija kaznene naravi koje nisu obuhvaćene stavkom 2. točkom (a).
Članak 3.
Definicije
Za potrebe ove Direktive:
(a)
„tijelo koje je podnositelj zahtjeva” znači središnji ured za vezu, ured za vezu ili odjel za vezu države članice koji podnosi zahtjev za pomoć vezano za potraživanje iz članka 2.;
(b)
„tijelo kojem se upućuje zahtjev” znači središnji ured za vezu, ured za vezu ili odjel za vezu države članice kojem se podnosi zahtjev za pomoć;
(c)
„osoba” znači:
i.
fizička osoba;
ii.
pravna osoba;
iii.
kada je tako predviđeno zakonodavstvom na snazi, udruženje osoba kojem se priznaje sposobnost provedbe pravnih akata, ali koje nema zakonski status pravne osobe; ili
iv.
svako drugo zakonsko rješenje bilo kakve prirode i oblika koje ima ili nema pravnu osobnost, koje posjeduje ili upravlja imovinom koja je uključujući dohodak proizašla iz iste i koja podliježe nekom od poreza obuhvaćenih ovom Direktivom;
(d)
„elektroničkim putem” znači uporaba elektroničke opreme za obradu, uključujući digitalnu kompresiju i pohranjivanje podataka i koristeći žice, radijski prijenos, optičke tehnologije ili druge elektromagnetske načine;
(e)
„CCN mreža” znači zajednička platforma temeljena na zajedničkoj komunikacijskoj mreži (CCN) koju je razvila Unija za sve prijenose elektroničkim putem između nadležnih tijela u području carine i oporezivanja.
Članak 4.
Organizacija
1. Svaka država članica obavještava Komisiju do 20. svibnja 2010. o svom nadležnom tijelu ili tijelima (dalje u tekstu „nadležno tijelo”) u svrhu ove Direktive i bez odgode obavještava Komisiju o promjenama istoga.
Komisija će učiniti informacije dostupnima drugoj državi članici i objaviti popis nadležnih tijela države članice u Službenom listu Europske unije.
2. Nadležno tijelo imenuje središnji ured za vezu čija je glavna odgovornost kontakti s drugom državom članicom u području uzajamne pomoći obuhvaćenom ovom Direktivom.
Središnji ured za vezu može se također odrediti odgovornim za kontakte s Komisijom.
3. Nadležno tijelo svake države članice može odrediti urede za vezu koji su odgovorni za kontakte s državama članicama vezano za uzajamnu pomoć s obzirom na jedan ili više posebnih tipova ili kategorija poreza i carina navedenih u članku 2.
4. Nadležno tijelo svake države članice može odrediti urede, osim središnjeg ureda za vezu ili ureda za vezu, kao što su odjeli za vezu. Odjeli za vezu zahtijevaju ili dodjeljuju uzajamnu pomoć prema ovoj Direktivi u odnosu na njihove specifične teritorijalne ili operativne nadležnosti.
5. Kada ured za vezu ili odjel za vezu primi zahtjev za uzajamnu pomoć kojim se zahtjeva djelovanje izvan njihovih nadležnosti oni bez odgode prosljeđuju zahtjev nadležnom uredu ili odjelu ako je poznat, ili središnjem uredu za vezu i o tome obavješćuju tijelo koje podnosi zahtjev.
6. Nadležno tijelo svake države članice obavještava Komisiju o svom središnjem uredu za vezu i svim uredima za vezu ili odjelima za vezu koje je ono odredilo. Komisija te primljene informacije stavlja na raspolaganje državama članicama.
7. Svaka obavijest šalje se od strane ili u ime ili, ovisno od slučaja do slučaja, uz suglasnost središnjeg ureda za vezu koji osigurava učinkovitost komunikacije.
POGLAVLJE II.
RAZMJENA INFORMACIJA
Članak 5.
Zahtjev za informacije
1. Na zahtjev tijela koje je podnositelj zahtjeva, tijelo kojem se upućuje zahtjev osigurava sve informacije za koje se predviđa da su relevantne tijelu koje je podnositelj zahtjeva za povrat potraživanja kako se navodi u članku 2.
U svrhu osiguranja tih informacija, tijelo kojem se upućuje zahtjev dogovara provedbu svih upravnih istraga potrebnih kako bi ih prikupilo.
2. Tijelo kojem se upućuje zahtjev nije obvezno dostaviti informacije:
(a)
koje ne može dobiti u svrhu naplate sličnih potraživanja nastalih u državi članici koja je primila zahtjev;
(b)
koje bi razotkrile bilo kakve trgovačke, industrijske ili poslovne tajne;
(c)
čije bi razotkrivanje dovelo u pitanje nacionalnu sigurnost ili bi bilo suprotno javnoj politici države članice koja je primila zahtjev.
3. Stavak 2. se ni u kojem slučaju ne smije tumačiti kao dozvola tijelu kojem se upućuje zahtjev u određenoj državi članici da odbije dostaviti informacije isključivo zato što te informacije zadržava banka, druge financijske institucije, imenovana osoba ili osoba koja djeluje u zastupstvu ili u svojstvu fiducijara ili jer je vezana vlasničkim interesima osobe.
4. Tijelo kojem se upućuje zahtjev obavještava tijelo koje je podnositelj zahtjeva o razlozima zbog kojih odbija zahtjev za informacije.
Članak 6.
Razmjena informacija bez prethodnog zahtjeva
Kada se povrat poreza ili carina, osim poreza na dodanu vrijednost, primjenjuje na osobu koja ima poslovni nastan ili boravi u drugoj državi članici, država članica iz koje se povrat treba naplatiti obavještava državu članicu poslovnog nastana o nadolazećem povratu.
Članak 7.
Prisutnost u upravnim uredima i sudjelovanje u upravnim istragama
1. Dogovorom između tijela koje je podnositelj zahtjeva i tijela kojem se upućuje zahtjev i u skladu s aranžmanima koje je utvrdilo tijelo kojem se upućuje zahtjev, službenici ovlašteni od strane tijela koje je podnositelj zahtjeva mogu, s namjerom promicanja uzajamne pomoći predviđene ovom Direktivom:
(a)
biti prisutni u uredima gdje upravna tijela države članice koja prima zahtjev obavljaju svoje dužnosti;
(b)
biti prisutni tijekom upravnih istraga provedenih na državnom području države članice koja prima zahtjev;
(c)
pomoći nadležnim službenicima države članice koja prima zahtjev tijekom sudskog postupka u toj državi članici.
2. U mjeri u kojoj to dozvoljava zakonodavstvo na snazi u državi članici koja prima zahtjev, aranžmanom iz stavka 1. točke (b) može se predvidjeti da službenici države članice koja podnosi zahtjev mogu intervjuirati pojedince i istražiti evidenciju.
3. Službenici koje je ovlastilo tijelo koje je podnositelj zahtjeva koji koriste mogućnosti ponuđene u stavcima 1. i 2. u svako vrijeme moraju moći podnijeti pisani temeljni tekst kojim navode svoj identitet i službenu nadležnost.
POGLAVLJE III.
POMOĆ U DOSTAVI DOKUMENATA
Članak 8.
Zahtjev za dostavu pojedinih dokumenata vezano za naplatu potraživanja
1. Na zahtjev tijela koje je podnositelj zahtjeva, tijelo kojem se upućuje zahtjev obavještava adresat o svim dokumentima, uključujući onima sudske naravi, koji proizlaze iz države članice koja je podnijela zahtjev i odnose se na potraživanje kako se navodi u članku 2. ili na njegov povrat.
Zahtjevu za obavijest prilaže se standardni obrazac koji sadrži najmanje sljedeće informacije:
(a)
ime, adresu i bilo koje druge relevantne podatke koji se odnose na identifikaciju adresata;
(b)
svrhu obavijesti i rok u kojem treba izvršiti tu obavijest;
(c)
opis priloženog dokumenta i prirodu i iznos predmetnog potraživanja;
(d)
ime, adresu i druge detalje o kontaktu vezano za:
i.
ured odgovoran za priloženi dokument, i, ako je različit;
ii.
ured u kojem se mogu dobiti daljnje informacije vezano za prijavljeni dokument ili vezano za mogućnosti osporavanja plaćanja obveze.
2. Tijelo koje je podnositelj zahtjeva podnosi zahtjev za obavijest u skladu s ovim člankom samo kada nije u mogućnosti obavijestiti u skladu s pravilima koja uređuje prijavu predmetnog dokumenta državi članici koja podnosi zahtjev ili kada bi takva prijava potaknula nerazmjerne poteškoće.
3. Tijelo kojem se upućuje zahtjev odmah obavještava tijelo koje je podnositelj zahtjeva o svakoj radnji poduzetoj na njegov zahtjev za obavijest i još točnije, o datumu prijavljivanja dokumenta adresatu.
Članak 9.
Načini obavješćivanja
1. Tijelo kojem se upućuje zahtjev osigurava da se dostava u zatraženoj državi članici izvrši u skladu s nacionalnim zakonima, propisima i administrativnim praksama na snazi u zatraženoj državi članici.
2. Stavak 1. ne dovodi u pitanje ni jedan drugi oblik dostavljanja koji primijeni nadležno tijelo države članice koja je podnijela zahtjev u skladu s pravilima na snazi u toj državi članici.
Nadležno tijelo osnovano u državi članici koja podnosi zahtjev može dostaviti svaki dokument izravno registriranom poštom ili elektronički osobi unutar državnog područja druge države članice.
POGLAVLJE IV.
NAPLATA ILI MJERE PREDOSTROŽNOSTI
Članak 10.
Zahtjev za naplatu potraživanja
1. Na zahtjev tijela koje je podnositelj zahtjeva, tijelo kojem se upućuje zahtjev naplaćuje potraživanja koja su predmet instrumenta kojim se dozvoljava izvršenje u državi članici koja podnosi zahtjev.
2. Čim tijelo koje je podnositelj zahtjeva dođe do nekih relevantnih informacija koje se odnose na predmet koji je uzrokovao zahtjev za naplatu, ono ih prosljeđuje tijelu kojem se upućuje zahtjev.
Članak 11.
Uvjeti koji uređuju zahtjev za naplatu potraživanja
1. Tijelo koje je podnositelj zahtjeva neće podnijeti zahtjev za naplatu ako i sve dok se potraživanje i/ili instrument kojim se dozvoljava provedba u državi članici koja podnosi zahtjev osporava u toj državi članici, osim u slučajevima kada se primjenjuje treći podstavak članka 14. stavka 4.
2. Prije nego što tijelo koje je podnositelj zahtjeva podnese zahtjev za naplatu, primjenjuju se odgovarajući postupci raspoloživi u državi članici koja podnosi zahtjev, osim u sljedećim slučajevima:
(a)
kada je očito da nema imovine za naplatu u državi članici koja podnosi zahtjev ili da takvi postupci neće rezultirati plaćanjem potraživanja u cijelosti, i kada tijelo koje je podnositelj zahtjeva ima posebne informacije koje ukazuju na to da dotična osoba ima imovinu u državi članici koja prima zahtjev;
(b)
kada bi primjena takvih postupaka u državi članici koja podnosi zahtjev prouzročila nerazmjerne poteškoće.
Članak 12.
Instrument kojim se dozvoljava provedba u državi članici koja prima zahtjev i drugi popratni dokumenti
1. Svakom zahtjevu za naplatu prilaže se jedinstveni instrument kojim se dozvoljava njegova provedba u državi članici koja prima zahtjev.
Ovaj jedinstveni instrument kojim se dozvoljava provedba u državi članici koja prima zahtjev odražava temeljne sadržaje početnog instrumenta kojim se dozvoljava provedba i predstavlja jedinu osnovu za naplatu i mjere predostrožnosti poduzete u državi članici koja prima zahtjev. On nije podložan nijednom aktu priznavanja, dopune ili zamjene u toj državi članici.
Jedinstveni instrument kojim se dozvoljava provedba sadrži najmanje sljedeće informacije:
(a)
informacije relevantne za identifikaciju početnog instrumenta kojim se dozvoljava provedba, opis potraživanja, zajedno s njegovom naravi, rok koji pokriva potraživanje, sve datume bitne za postupak provedbe i iznos potraživanja te njegove različite sastavnice kao što su glavnica, nastale kamate itd.;
(b)
ime i druge podatke relevantne za identifikaciju dužnika;
(c)
ime, adresu i druge kontakte vezano za:
i.
ured odgovoran za procjenu potraživanja i, ako je različit;
ii.
ured u kojem se mogu dobiti daljnje informacije vezano za potraživanje ili vezano za mogućnosti osporavanja plaćanja obveze.
2. Zahtjevu za naplatu potraživanja mogu se priložiti drugi dokumenti vezano za potraživanje izdano u državi članici koja podnosi zahtjev.
Članak 13.
Izvršenje zahtjeva za naplatu
1. Za potrebe naplate u državi članici koja prima zahtjev, svako potraživanje u vezi kojega je podnesen zahtjev za naplatu, smatra se potraživanjem države članice koja prima zahtjev, osim ako je ovom Direktivom predviđeno drukčije. Država članica koja prima zahtjev koristi ovlasti i postupke predviđene zakonima, propisima i administrativnim odredbama države članice koja prima zahtjev koji se primjenjuju na potraživanja vezana uz isti ili u izostanku istih, sličan porez ili carinu, osim kada je ovom Direktivom predviđeno drukčije.
Ako tijelo kojem se upućuje zahtjev smatra da isti ili slični porezi ili carine nisu naplaćeni na njezinom državnom području, koristi ovlasti i postupke predviđene zakonima, propisima i administrativnim odredbama države članice koja prima zahtjev, koji se primjenjuju na potraživanja vezana za porez na osobni dohodak, osim kada je ovom Direktivom predviđeno drukčije.
Država članica koja prima zahtjev nije obvezna dodijeliti prednost danu sličnim naplatama proizašlim u toj državi članici naplatama druge države članice, osim ako nije drukčije dogovoreno između predmetnih država članica ili predviđeno zakonom države članice koja prima zahtjev. Država članica koja daje prednost potraživanjima druge države članice ne smije odbiti dati istu prednost istim ili sličnim potraživanjima druge države članice pod istim uvjetima.
Država članica koja prima zahtjev naplaćuje potraživanje u vlastitoj valuti.
2. Tijelo kojem se upućuje zahtjev obavještava tijelo koje je podnositelj zahtjeva uz dužnu pažnju o svim mjerama koje je poduzelo vezano za zahtjev za naplatu.
3. Od datuma primitka zahtjeva za naplatu, tijelo kojem se upućuje zahtjev naplaćuje kamate na zakašnjela plaćanja u skladu sa zakonima, propisima i administrativnim odredbama na snazi u državi članici koja prima zahtjev.
4. Tijelo koja prima zahtjev može, ako to dozvoljavaju zakoni, propisi i administrativne odredbe na snazi u državi članici koja prima zahtjev, odobriti dužniku rok za obročno plaćanje i u tom smislu može naplaćivati kamate. Ono naknadno obavještava tijelo koje je podnijelo zahtjev o takvoj odluci.
5. Ne dovodeći u pitanje članak 20. stavak 1., tijelo kojem se upućuje zahtjev uplaćuje tijelu koje je podnositelj zahtjeva naplaćene iznose vezane za potraživanje i kamate navedene u stavcima 3. i 4. ovog članka.
Članak 14.
Sporovi
1. Sporovi vezani za potraživanje, prvobitni instrument koji omogućuje izvršenje u državi članici koja podnosi zahtjev ili jedinstveni instrument koji omogućuje izvršenje u državi članici koja prima zahtjev i sporovi vezani za valjanost dostave koju je obavilo nadležno tijelo države članice koja podnosi zahtjev u nadležnosti su nadležnih tijela države članice koja podnosi zahtjev. Ako tijekom postupka naplate potraživanja, potraživanje, prvobitni instrument koji omogućuje izvršenje u državi članici koja prima zahtjev ili jedinstveni instrument koji kojem se upućuje zahtjev obavještava tu stranku da takvo pravno sredstvo mora podnijeti nadležnom tijelu države članice koja podnosi zahtjev u skladu s važećim zakonima u toj državi članici.
2. Sporovi vezani za postupak izvršenja u državi članici koja prima zahtjev ili vezani za važenje dostavljenih obavijesti nadležnog tijela države članice koja prima zahtjev podnose se nadležnom tijelu te države članice u skladu s njezinim zakonima i propisima.
3. Kada se tužba, kako je navedeno u stavku 1., podnese nadležnom tijelu države članice koja podnosi zahtjev, država članica koja podnosi zahtjev o tome obavještava tijelo kojem se upućuje zahtjev i navodi razmjer u kojem se potraživanje ne osporava.
4. Čim tijelo kojem se upućuje zahtjev primi obavijest navedenu u stavku 3., bilo od tijela koje je podnositelj zahtjeva ili od zainteresirane stranke, ono obustavlja postupak izvršenja, u mjeri u kojoj se to odnosi na osporavani dio potraživanja, dok nadležno tijelo ne donese odluku u tom predmetu, osim ako tijelo koje je podnositelj zahtjeva ne zatraži drukčije u skladu s trećim podstavkom ovog stavka.
Na zahtjev tijela koje je podnositelj zahtjeva ili ako tijelo koje prima zahtjev iz nekog razloga to smatra potrebnim, i ne dovodeći u pitanje članak 16., tijelo kojem se upućuje zahtjev poduzima mjere predostrožnosti kako bi osiguralo naplatu u mjeri u kojoj to omogućuju važeći zakoni ili propisi u državi članici koja prima zahtjev.
Tijelo koje je podnositelj zahtjeva može, u skladu s važećim zakonima, propisima i administrativnim praksama u državi članici koja podnosi zahtjev, tijelo kojem se upućuje zahtjev zamoliti da naplati osporavano potraživanje ili osporavani dio potraživanja, ako relevantni zakoni, propisi i administrativne prakse na snazi u državi članici koja prima zahtjev odobri takvu radnju. Svaki takav zahtjev mora biti obrazložen. Ako je rezultat osporavanja naknadno povoljan za dužnika, tijelo koje je podnositelj zahtjeva odgovorno je za nadoknadu svih naplaćenih iznosa, zajedno sa prispjelom kompenzacijom, u skladu sa zakonima na snazi u državi članici koja prima zahtjev.
Ako je postupak uzajamnog dogovora pokrenut od strane nadležnih tijela države članice koja podnosi zahtjev ili države članice koja prima zahtjev, a ishod postupka može utjecati na potraživanje za koje je zatražena pomoć, postupak naplate se prekida ili obustavlja dok se postupak ne zaključi, osim ako se ne radi o iznimno hitnom slučaju prijevare ili nesolventnosti. Ako se postupak naplate prekine ili obustavi, primjenjuje se drugi podstavak.
Članak 15.
Izmjena ili povlačenje zahtjeva za pomoć pri naplati
1. Tijelo koje je podnositelj zahtjeva odmah obavještava tijelo kojem se upućuje zahtjev o svakoj narednoj izmjeni zahtjeva za naplatu ili povlačenju zahtjeva, navodeći razloge za tu izmjenu ili povlačenje.
2. Ako je izmjenu zahtjeva prouzročila odluka nadležnog tijela navedenog u članku 14. stavku 1., tijelo koje je podnositelj zahtjeva obavještava o toj odluci kao i o revidiranom jedinstvenom instrumentu kojim se omogućuje izvršenje u državi članici koja prima zahtjev. Tijelo koje prima zahtjev zatim nastavlja s postupkom naplate na temelju revidiranog instrumenta.
Naplata ili mjere predostrožnosti koje su već poduzete na temelju izvornog jedinstvenog instrumenta kojim se omogućuje izvršenje u državi članici koja prima zahtjev može se nastaviti na temelju revidiranog instrumenta, osim ako je izmjena zahtjeva bila potrebna radi ništavosti prvotnog instrumenta kojim se omogućuje izvršenje u državi članici koja podnosi zahtjev ili u državi članici koja prima zahtjev.
Članci 12. i 14. primjenjuju se s obzirom na revidirani instrument.
Članak 16.
Zahtjev za mjere predostrožnosti
1. Na zahtjev tijela koje je podnositelj zahtjeva, tijelo kojem se upućuje zahtjev poduzima mjere predostrožnosti, ako to dopušta njegovo nacionalno zakonodavstvo i u skladu s njegovim administrativnim praksama, kako bi osiguralo naplatu u slučaju osporavanja potraživanja ili instrumenta kojim se omogućuje izvršenje u državi članici koja podnosi zahtjev u vrijeme kada je zahtjev podnesen, ili kada potraživanje još nije predmet instrumenta koji omogućuje izvršenje u državi članici koja podnosi zahtjev, ako su mjere predostrožnosti također moguće, u sličnoj situaciji, prema nacionalnom zakonodavstvu i administrativnim praksama u državi članici koja podnosi zahtjev.
Dokument koji se sastavlja za dopuštanje mjera predostrožnosti u državi članici koja podnosi zahtjev i koji se odnosi na potraživanje za koje se traži uzajamna pomoć, ako takav postoji, prilaže se zahtjevu za mjere predostrožnosti u državi članici koja prima zahtjev.
2. Zahtjevu za mjere predostrožnosti mogu se priložiti drugi dokumenti vezano za potraživanje, izdani u državi članici koja podnosi zahtjev.
Članak 17.
Pravila koja uređuju zahtjev za mjere predostrožnosti
Kako bi članak 16. i članak 10. stavak 2., članak 13. stavci 1. i 2. i članak 14. i 15. imali učinka, primjenjuju se mutatis mutandis.
Članak 18.
Ograničenja u obvezama tijela kojem se upućuje zahtjev
1. Tijelo kojem se upućuje zahtjev nije obvezno osigurati pomoć predviđenu u člancima 10. do 16. ako bi potraživanje naplate, zbog situacije dužnika, stvorilo ozbiljne gospodarske i socijalne razlike u državi članici koja prima zahtjev, ako važeći zakoni, propisi i administrativne prakse u toj državi članici dozvoljavaju takvu iznimku za nacionalna potraživanja.
2. Tijelo kojem se upućuje zahtjev nije obvezno osigurati pomoć predviđenu u članku 5. i člancima 7. do 16. ako je prvotni zahtjev za pomoć u skladu s člancima 5., 7., 8., 10. ili 16., podnesen za potraživanja koja su starija od 5. godina, počevši od datuma dospijeća potraživanja i državi članici koja podnosi zahtjev do datuma prvotnog zahtjeva za pomoć.
Međutim u slučajevima osporavanja potraživanja ili prvobitnog instrumenta kojim se omogućuje izvršenje u državi članici koja podnosi zahtjev, smatra se da petogodišnje razdoblje počinje od trenutka kada je u državi članici koja podnosi zahtjev ustanovljeno da potraživanje ili instrument koji omogućuje izvršenje ne mogu više biti osporeni.
Osim toga, u slučajevima kada su odgodu plaćanja ili shemu obročnog plaćanja odobrila nadležna tijela države članice koja podnosi zahtjev, smatra se da petogodišnje razdoblje počinje od trenutka kada je istekao cijeli rok za plaćanje.
Međutim u tim slučajevima tijelo kojem se upućuje zahtjev nije obvezno osigurati pomoć za potraživanja koja su starija od 10 godina, počevši od datuma dospjelosti potraživanja u državi članici koja podnosi zahtjev.
3. Država članica nije obvezna osigurati pomoć ako je ukupni iznos potraživanja obuhvaćenih ovom Direktivom, za koje se traži pomoć, manji od 1 500 EUR.
4. Tijelo kojem se upućuje zahtjev obavještava tijelo koje podnosi zahtjev o razlozima za odbijanje zahtjeva za pomoć.
Članak 19.
Pitanja o ograničenjima
1. Pitanja vezana za razdoblja ograničenja regulirana su isključivo važećim propisima države članice koja podnosi zahtjev.
2. S obzirom na ukidanje, prekid ili produljenje razdoblja ograničenja, smatra se da sve mjere poduzete za naplatu potraživanja od strane tijela kojem se upućuje zahtjev ili u njegovo ime provodeći zahtjev za pomoć, koje imaju učinak ukidanja, prekida ili produljenja razdoblja ograničenja u skladu s važećim zakonodavstvom u državi članici koja prima zahtjev, imaju isti učinak u državi članici koja podnosi zahtjev, pod uvjetom da je odgovarajući učinak predviđen važećim zakonodavstvom u državi članici koja podnosi zahtjev.
Ako ukidanje, prekid ili produljenje razdoblja ograničenja nije moguće prema važećem zakonodavstvu u državi članici koja prima zahtjev sve mjere poduzete za naplatu potraživanja od strane tijela kojem se upućuje zahtjev ili u njegovo ime provodeći zahtjev za pomoć, koje su bile provedene od strane tijela koje je podnositelj zahtjeva ili u njegovo ime u njegovoj državi članici, imale bi učinak ukidanja, prekida ili produljenja razdoblja ograničenja u skladu s važećim zakonodavstvom u državi članici koja podnosi zahtjev, smatraju se poduzetima u potonjoj državi, ako se to tiče učinka.
Prvi i drugi podstavak ne utječu na pravo nadležnih tijela u državi članici koja podnosi zahtjev da poduzmu mjere za ukidanje, prekid ili produljenje razdoblja ograničenja u skladu s važećim zakonodavstvom u toj državi članici.
3. Tijelo koje je podnositelj zahtjeva i tijelo kojem se upućuje zahtjev međusobno se obavješćuju o svakoj mjeri za ukidanje, prekid ili produljenje roka zastare potraživanja za koje su zatražene naplata ili mjere predostrožnosti, ili mjera koja ima takav učinak.
Članak 20.
Troškovi
1. Osim iznosa iz članka 13. stavka 5., tijelo kojem se upućuje zahtjev nastoji od dotične osobe namiriti i naplatiti troškove potraživanja koje je nastalo u skladu sa zakonima i propisima države članice koja prima zahtjev.
2. Države članice odriču se svih međusobnih potraživanja za naknadu troškova nastalih u postupku uzajamne pomoći koju si međusobno osiguravaju prema ovoj Direktivi.
Međutim, kada naplata predstavlja poseban problem, predstavlja vrlo velik iznos troškova ili je povezana s organiziranim kriminalom, tijelo koje je podnositelj zahtjeva i tijelo kojem se upućuje zahtjev mogu se dogovoriti o naknadi troškova specifičnoj za predmetne slučajeve.
3. Ne dovodeći u pitanje stavak 2., država članica koja podnosi zahtjev dužna je podmiriti državi članici koja prima zahtjev sve troškove i gubitke nastale kao posljedica mjera koje se smatraju neutemeljenima, ako se tiču sadržaja potraživanja ili valjanosti instrumenta koji omogućuje izvršenje i/ili mjera predostrožnosti koje odredi tijelo koje je podnositelj zahtjeva.
POGLAVLJE V.
OPĆA PRAVILA KOJA UREĐUJU SVE VRSTE ZAHTJEVA ZA POMOĆ
Članak 21.
Standardni oblici i načini komunikacije
1. Zahtjevi u skladu s člankom 5. stavkom 1. za informacije, zahtjevi u skladu s člankom 8. stavkom 1. za dostavu, zahtjevi u skladu s člankom 10. stavkom 1. za naplatu ili zahtjevi u skladu s člankom 16. stavkom 1. za mjere predostrožnosti šalju se elektroničkim putem, koristeći standardni obrazac, osim ako to nije praktično iz tehničkih razloga. Ako je to moguće, ti se obrasci također koriste za svu daljnju komunikaciju vezano uz zahtjev.
Jedinstveni instrument kojim se omogućuje izvršenje u državi članici koja prima zahtjev, dokument kojim se omogućuju mjere predostrožnosti u državi članici koja podnosi zahtjev i drugi dokumenti koji se navode u člancima 12. do 16. također se šalju elektroničkim putem, osim ako to nije praktično iz tehničkih razloga.
Prema potrebi, standardnim obrascima mogu se priložiti izvješća, izjave i svi drugi dokumenti ili ovjerene preslike ili njihovi isječci, koji se također šalju elektroničkim putem, osim ako to nije praktično iz tehničkih razloga.
Standardni obrasci i komunikacija elektroničkim putem također se mogu koristiti za razmjenu informacija u skladu s člankom 6.
2. Stavak 1. ne primjenjuje se na informacije i dokumente dobivene prisutnošću u upravnim uredima u drugoj državi članici ili sudjelovanjem u upravnim istragama u drugoj državi članici, u skladu s člankom 7.
3. Ako se komunikacija ne odvija elektroničkim putem ili uporabom standardnih obrazaca, to ne utječe na valjanost dobivenih informacija ni na mjere poduzete u izvršenju zahtjeva za pomoć.
Članak 22.
Uporaba jezika
1. Svi zahtjevi za pomoć, standardni obrasci za dostavu i jedinstveni instrumenti koji omogućuju izvršenje u državi članici koja prima zahtjev šalju se na službenom jeziku ili jednom od službenih jezika države članice koja prima zahtjev ili sadrže priložen prijevod na istom ili istima. Činjenica da su određeni dijelovi napisani na jeziku koji nije službeni jezik ili jedan od službenih jezika države članice koja prima zahtjev ne utječe na njihovu valjanost ni na valjanost postupka, ako su se dotične države članice dogovorile o tom jeziku.
2. Dokumenti za koje se traži dostavljanje u skladu s člankom 8. mogu se poslati tijelu kojem se upućuje zahtjev na službenom jeziku države članice koja podnosi zahtjev.
3. Ako su zahtjevu priloženi drugi dokumenti osim onih koji se navode u stavcima 1. i 2., tijelo kojem se upućuje zahtjev može, prema potrebi, zatražiti od tijela koje je podnositelj zahtjeva prijevod takvih dokumenata na službeni jezik ili jedan od službenih jezika države članice koja prima zahtjev ili na bilo koji jezik o kojem su se odnosne države članice dvostrano dogovorile.
Članak 23.
Otkrivanje informacija i dokumenata
1. Informacije objavljene u bilo kojem obliku u skladu s ovom Direktivom obuhvaćene su službenom tajnom i uživaju zaštitu proširenu na slične informacije prema nacionalnom zakonodavstvu države članice koja ih je primila.
Te se informacije mogu koristiti za potrebe primjene izvršenja ili mjera predostrožnosti u vezi potraživanja obuhvaćenih ovom Direktivom. Također se mogu koristiti za ocjenu i izvršenje ili obvezne doprinose za socijalno osiguranje.
2. Osobe koje je za to ovlastio Ured Europske komisije za akreditaciju u vezi sa sigurnošću mogu imati pristup ovim informacijama samo ako je to potrebno za skrb, održavanje i razvoj mreže CCN.
3. Države članice koje osiguravaju informacije dozvoljavaju njihovu uporabu u druge svrhe osim onih navedenih u stavku 1. u državi članici koja prima informacije, ako se prema zakonodavstvu države članice koja osigurava informacije, te informacije mogu koristiti u slične svrhe.
4. Ako tijelo koje je podnositelj zahtjeva ili tijelo kojem se upućuje zahtjev smatra da su informacije dobivene na temelju ove Direktive vjerojatno korisne u svrhe iz stavka 1. trećoj zemlji članici, ono može proslijediti te informacije trećoj zemlji članici uz uvjet da je taj prijenos sukladan postupcima utvrđenim u ovoj Direktivi. Ono obavještava državu članicu iz koje su potekle informacije o svojoj namjeri da podijeli te informacije s trećom zemljom članicom. Država članica iz koje su potekle informacije može se usprotiviti tom prosljeđivanju informacija u roku od deset radnih dana od kada je primila obavijest države članice koja želi proslijediti informacije.
5. Dozvolu za korištenje informacija prema stavku 3. koje su proslijeđene prema stavku 4. može dodijeliti samo država članica iz koje potječu informacije.
6. Na informacije proslijeđene u bilo kojem obliku na temelju ove Direktive mogu se pozvati sva tijela unutar države članice koja prima informacije ili ih ta tijela mogu koristiti kao dokaz, na istoj osnovi kao slične informacije dobivene unutar te države.
POGLAVLJE VI.
ZAVRŠNE ODREDBE
Članak 24.
Primjena ostalih sporazuma o pomoći
1. Ova Direktiva ne dovodi u pitanje ispunjavanje svih obveza da se pruži šira pomoć koja proizlazi iz dvostranih ili višestranih sporazuma ili dogovora, uključujući sporazume ili dogovore u području dostave sudskih ili izvansudskih odluka.
2. Kada države članice zaključe takve dvostrane ili višestrane sporazume ili dogovore o pitanjima obuhvaćenim ovom Direktivom, osim rješavanja pojedinačnih slučajeva, one o tome bez odgode obavješćuju Komisiju. Komisija potom obavještava druge države članice.
3. Prilikom osiguravanja takve veće mjere uzajamne pomoći na temelju dvostranog ili višestranog sporazuma ili dogovora, države članice mogu iskoristit elektroničke komunikacijske mreže i standardne obrasce donesene za provođenje ove Direktive.
Članak 25.
Odbor
1. Komisiji pomaže Odbor za naplatu.
2. Prilikom pozivanja na ovaj stavak, primjenjuju se članci 5. i 7. Odluke 1999/468/EZ.
Rok koji se navodi u članku 5. stavku 6. Odluke 1999/468/EZ je 3 mjeseca.
Članak 26.
Provedbene odredbe
Komisija donosi, u skladu s postupkom iz članka 25. stavka 2., detaljna pravila za provedbu članka 4. stavaka 2., 3. i 4., članka 5. stavka 1., članaka 8. i 10., članka 12. stavka 1., članka 13. stavaka 2., 3., 4. i 5., članka 15., članka 16. stavka 1. i članka 21. stavka 1.
Ta se pravila odnose najmanje na sljedeće:
(a)
praktične dogovore za organizaciju kontakata između središnjeg ureda za vezu, drugih ureda za vezu i odjela za vezu, kako se navodi u članku 4. stavcima 2., 3. i 4., različitih država članica, i kontakti s Komisijom;
(b)
sredstva putem kojih se prenosi komunikacija između tijela;
(c)
obrazac i drugi detalji standardnih obrazaca koji se trebaju koristiti za potrebe članka 5. stavka 1., članka 8., članka 10. stavka 1., članka 12. stavka 1. i članka 16. stavka 1.;
(d)
pretvorba iznosa koji se trebaju naplatiti i prijenos naplaćenih iznosa.
Članak 27.
Izvješćivanje
1. Svaka država članica godišnje obavješćuje Komisiju do 31. ožujka o sljedećem:
(a)
broju zahtjeva za dostavu informacija, obavijesti i naplata ili mjera predostrožnosti koje šalje svakoj državi članici koja prima zahtjev i koje ista prima od svake države članice koja podnosi zahtjev svake godine;
(b)
iznos potraživanja za koja se traži pomoć i naplaćeni iznosi.
2. Države članice također mogu osigurati sve druge informacije koje mogu biti korisne za ocjenu osiguranja uzajamne pomoći na temelju ove Direktive.
3. Komisija svakih 5 godina Europski parlament i Vijeće izvještava o funkcioniranju dogovora uspostavljenih ovom Direktivom.
Članak 28.
Prijenos
1. Države članice do 31. prosinca 2011. donose i objavljuju zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom. One o tome odmah obavješćuju Komisiju.
One te odredbe primjenjuju od 1. siječnja 2012.
Kada države članice donesu ove odredbe, one prilikom njihove službene objave sadržavaju uputu na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takva uputa. Načine tog upućivanja određuju države članice.
2. Države članice Komisiji dostavljaju tekstove najvažnijih odredaba nacionalnog prava koje donose u području obuhvaćenom ovom Direktivom.
Članak 29.
Stavljanje izvan snage Direktive 2008/55/EZ
Direktiva 2008/55/EZ stavlja se izvan snage s učinkom od 1. siječnja 2012.
Upućivanja na Direktivu stavljenu izvan snage tumače se kao upućivanja na ovu Direktivu.
Članak 30.
Stupanje na snagu
Ova Direktiva stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Članak 31.
Adresati
Ova je Direktiva upućena državama članicama.
Sastavljeno u Bruxellesu 16. ožujka 2010.