ДИРЕКТИВА (ЕС) 2015/2436 НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 16 декември 2015 година
за сближаване на законодателствата на държавите членки относно марките
(преработен текст)
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 114, параграф 1 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта за законодателен акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
в съответствие с обикновената законодателна процедура (2),
като имат предвид, че:
(1)
Следва да бъдат направени определен брой изменения в Директива 2008/95/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (3). С цел постигане на яснота посочената директива следва да бъде преработена.
(2)
С Директива 2008/95/ЕО бяха хармонизирани някои основни материалноправни разпоредби в областта на марките, за които към момента на приемането ѝ се считаше, че най-пряко засягат функционирането на вътрешния пазар, поради факта че възпрепятстват свободното движение на стоки и свободата на предоставяне на услуги в Съюза.
(3)
Защитата на марките в държавите членки съществува редом с наличната на равнището на Съюза защита, осигурена чрез марките на Европейския съюз („марките на ЕС“), които са единни по своя характер и валидни на цялата територия на Съюза, в съответствие с предвиденото в Регламент (ЕО) № 207/2009 на Съвета (4). Съвместното съществуване и балансът на системите на марките на национално равнище и на равнището на Съюза фактически представляват крайъгълен камък в подхода на Съюза към защитата на интелектуалната собственост.
(4)
В допълнение към съобщението на Комисията от 16 юли 2008 г. относно Европейска стратегия за правата върху индустриална собственост Комисията извърши обстойна оценка на функционирането на системата на марките в Европа като цяло както на равнището на Съюза, така и на национално равнище, включително и на взаимодействието между тях.
(5)
В заключенията си от 25 май 2010 г. относно бъдещото преразглеждане на системата на марките в Европейския съюз Съветът призова Комисията да представи предложения във връзка с преразглеждането на Регламент (ЕО) № 207/2009 и на Директива 2008/95/ЕО. При преразглеждането на посочената директива следва да се предвидят мерки за по-пълното ѝ хармонизиране с Регламент (ЕО) № 207/2009, което би довело до намаляване на случаите на разминаване в уредбата на системата на марките в Европа като цяло, като същевременно би спомогнало за запазването на националната защита на марките като привлекателен вариант за заявителите. В този контекст следва да бъде гарантирано отношението на взаимно допълване между системата на марките на ЕС и националните системи на марките.
(6)
В съобщението си от 24 май 2011 г., озаглавено „Единен пазар за правата върху интелектуална собственост“, Комисията направи извода, че за да може да се отговори на нарастващите очаквания на заинтересованите лица за все по-бързи, по-висококачествени и по-стандартизирани системи за регистрация на марки, които да са също така по-последователни, по-лесни за използване, по-достъпни и по-съвременни от технологична гледна точка, системата на марките в Съюза като цяло трябва да бъде осъвременена и адаптирана към епохата на интернет.
(7)
Консултациите и оценката за целите на настоящата директива показаха, че въпреки предишната частична хармонизация на националните законодателства все още има области, в които допълнителното хармонизиране би оказало положително влияние върху конкурентоспособността и растежа.
(8)
Поради това, с цел да се спомогне за постигането на целта за насърчаване и изграждане на добре функциониращ вътрешен пазар и да се улеснят придобиването и защитата на марките в Съюза в полза на растежа и конкурентоспособността на европейските предприятия, по-специално на малките и средните предприятия, е необходимо да се разшири ограниченият обхват на сближаването, постигнато с Директива 2008/95/ЕО, като то обхване останалите аспекти на материалното право в областта на марките, уреждащо марките, защитени чрез регистрация, съгласно Регламент (ЕО) № 207/2009.
(9)
С цел улесняване на регистрацията на марки и на нейното управление в целия Европейски съюз е особено важно сближаването да обхване не само материалноправните разпоредби, но и процесуалните правила. Следователно основните процесуални правила в областта на регистрацията на марките в държавите членки и в системата на марките на ЕС следва да бъдат приведени в съответствие. По отношение на производствата, уредени в националното право, е достатъчно да се определят основните принципи, като на държавите членки се даде свободата да въведат по-детайлни правила.
(10)
От основополагащо значение е да се гарантира, че регистрираните марки се ползват с една и съща защита в правните системи на всички държави членки. Подобно на разширената защита, предоставена на марките на ЕС, които се ползват с известност в Съюза, разширена защита следва да бъде предоставена и на национално равнище за всички регистрирани марки, които се ползват с известност в съответната държава членка.
(11)
Директивата не следва да лишава държавите членки от правото да продължат да защитават марките, придобити чрез използване, но следва да отчита съществуването им само доколкото имат отношение към марките, придобити чрез регистрация.
(12)
Постигането на целите, към които е насочено сближаването на законодателствата, изисква условията за придобиване и запазване на правата върху регистрирана марка по принцип да бъдат идентични във всички държави членки.
(13)
За тази цел е необходимо да бъдат изброени примери за знаци, които могат да съставляват марка, при условие че тези знаци могат да послужат за разграничаване на стоките или услугите на едно предприятие от тези на други предприятия. С оглед да се постигнат целите на системата за регистрация на марки, а именно за да се гарантират правна сигурност и добро управление, също така е от особено голямо значение да се заложи изискването знакът да може да бъде представен по начин, който е ясен, точен, независим, лесно достъпен, разбираем, устойчив и обективен. Поради това следва да бъде разрешено даден знак да бъде представен чрез всякаква подходяща форма, като се използва общодостъпна технология, а не непременно чрез графични средства, доколкото представянето дава достатъчно гаранции за тази цел.
(14)
Освен това основанията за отказ или недействителност във връзка със самата марка, включително липсата на всякакъв отличителен характер, или с конфликти между марката и по-ранни права следва да бъдат изброени изчерпателно, дори и ако някои от тези основания са посочени като възможност в отделни държави членки, които поради това следва да имат възможността да ги запазят или да ги въведат в своето законодателство.
(15)
С цел да се гарантира, че равнищата на защита, предоставени на географските указания от законодателството на Съюза и от националното право, се прилагат еднакво и в пълна степен при проучването на абсолютните и относителните основания за отказ на цялата територия на Съюза, в настоящата директива следва да бъдат включени същите разпоредби, свързани с географските указания, като съдържащите се в Регламент (ЕО) № 207/2009. Освен това е необходимо да се гарантира, че обхватът на абсолютните основания е разширен, така че да бъдат включени и защитените традиционни наименования на вината и гарантираните наименования на традиционните специалитети.
(16)
Защитата, предоставена от регистрирана марка, чиято функция именно е да гарантира марката като обозначение за произход, следва да е абсолютна при идентичност между марката и знака и между стоките или услугите. Защитата следва да се прилага и в случай на сходство между марката и съответния знак и между стоките или услугите. Необходимо е понятието за сходство да се разтълкува във връзка с вероятността от объркване. Вероятността от объркване, чиято преценка зависи от множество елементи, и особено от признаването на марката на пазара, от връзката, която може да се направи с използвания или регистрирания знак, от степента на сходство между марката и знака и между обозначените стоки или услуги, следва да съставлява конкретно условие за такава защита. Начините, по които се установява вероятността от объркване, и по-специално тежестта на доказване в това отношение, следва да бъдат уредени от националните процесуални правила, които настоящата директива не следва да засяга.
(17)
С цел да се гарантират правната сигурност и пълното съответствие с принципа за приоритет, съгласно който регистрирана по-ранна марка има предимство пред по-късно регистрирани марки, е необходимо да се предвиди, че упражняването на правата, предоставени от марка, не следва да засяга правата на притежатели, придобити преди подаването на заявката или датата на приоритет на марката. Този подход е в съответствие с член 16, параграф 1 от Споразумението за свързаните с търговията аспекти на правата върху интелектуална собственост от 15 април 1994 г. („Споразумението ТРИПС“).
(18)
Целесъобразно е да се предвиди, че нарушение на марка може да бъде установено само ако бъде констатирано, че марката или знакът, с които е извършено нарушението, се използват в търговската практика за разграничаване на стоки или услуги. Използването на знак за цели, различни от тези за разграничаване на стоки или услуги, следва да бъде предмет на разпоредбите на националното право.
(19)
Понятието за нарушение на марка следва да включва и използването на знака като търговско наименование или подобно указание, при условие че използването се прави за целите на отличаването на стоките или услугите.
(20)
С цел да се гарантират правната сигурност и пълното съответствие със законодателството на Съюза в тази област е целесъобразно да се предвиди, че притежателят на марка следва да има право да забрани на трето лице да използва знак в сравнителна реклама, когато такава сравнителна реклама е в противоречие с Директива 2006/114/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (5).
(21)
С цел укрепване на защитата на марките и по-ефективна борба с фалшифицирането и в съответствие с международните задължения на държавите членки в рамките на Световната търговска организация (СТО), по-специално на член V от Общото споразумение за митата и търговията (ГАТТ) относно свободата на транзитно преминаване и, по отношение на генеричните лекарствени продукти - с „Декларацията относно Споразумението ТРИПС и общественото здраве“, приета на Министерската конференция на СТО в Доха на 14 ноември 2001 г., притежателят на марка следва да има право да възпрепятства трети лица да внасят стоки, в хода на търговска дейност, в държавата членка, където марката е регистрирана, без да бъдат пуснати в свободно обращение на тази територия, когато такива стоки идват от трети държави и върху тях е поставена без разрешение марка, която е идентична или по същество е идентична с марката, регистрирана по отношение на такива стоки.
(22)
За тази цел следва да бъде допустимо за притежателите на марки да предотвратят вноса на стоки, предмет на нарушение, и тяхното попадане във всякакви митнически ситуации, в т.ч. по-специално транзит, претоварване, складиране, свободни зони, временно складиране, активно усъвършенстване или временен внос, също и ако тези стоки не са предназначени за пускане на пазара на съответната държава членка. При извършване на митническите проверки митническите органи следва да използват правомощията и процедурите, предвидени в Регламент (ЕС) № 608/2013 на Европейския парламент и на Съвета (6), също и по искане на притежателите на правата. По-специално митническите органи следва да извършват съответните проверки въз основа на критерии за анализ на риска.
(23)
С цел да се постигне баланс между необходимостта да се гарантира ефективното прилагане на правата, свързани с марките, и необходимостта да се избегнат препятствията пред свободния поток на търговията със законни стоки, правото на притежателя на марката следва да изтече, ако по време на последващи производства, образувани пред съдебен или друг орган, компетентен да се произнесе по същество относно това дали регистрираната марка е била нарушена, деклараторът или държателят на стоките е в състояние да докаже, че притежателят на регистрираната марка няма право да забрани пускането на стоките на пазара в държавата на крайно местоназначение.
(24)
Член 28 от Регламент (ЕС) № 608/2013 предвижда, че притежателят на правото носи отговорност за вреди пред държателя на стоките, когато наред с другото впоследствие бъде установено, че въпросните стоки не нарушават право на интелектуалната собственост.
(25)
Следва да бъдат предприети подходящи мерки с оглед на гарантирането на безпроблемния транзит на генерични лекарства. По отношение на международните непатентни наименования (INN) като световно признати генерични имена на активни съставки в лекарствени продукти, от първостепенно значение е да се отчетат надлежно съществуващите ограничения на действието на правата върху марките. Следователно притежателят на марката следва да не разполага с правото да възпрепятства трети лица да внасят стоки в държавата членка, където марката е регистрирана, без да бъдат пуснати в свободно обращение там, въз основа на сходства между INN за активната съставка на лекарствата и марката.
(26)
С цел да се даде възможност на притежателите на регистрирани марки за по-ефективна борба срещу фалшифицирането, те следва да имат право да забранят поставянето върху стоките на марка, предмет на нарушение, както и извършването на подготвителни действия преди това поставяне.
(27)
Изключителните права, предоставяни от марка, не следва да дават право на притежателя да забрани използването на знаци или означения от трети лица, които се използват по честен начин и следователно в съответствие с почтените практики в областта на производството и търговията. С цел да се създадат равни условия за търговските наименования и марките предвид факта, че за търговските наименования редовно се предоставя неограничена защита срещу по-късни марки, подобна употреба следва да се разбира единствено като включваща използването на личното наименование на третото лице. Тази употреба следва също така да позволява използването на описателни или неотличителни знаци или означения като цяло. Освен това притежателят следва да няма право да препятства честното и почтено използване на марката за целите на идентифицирането или обозначаването на стоки или услуги като негови собствени. Използването на марка от трети лица за привличане на вниманието на потребителите към препродажбата на оригинални стоки, които първоначално са били продавани от или със съгласието на притежателя на марката в Съюза, следва да се считат за почтени, доколкото те същевременно са в съответствие с почтените практики в областта на производството и търговията. Използването на марка от трети лица за целите на творческата изява следва да се счита за почтено, доколкото същевременно е в съответствие с почтените практики в областта на производството и търговията. Освен това настоящата директива следва да се прилага по начин, който гарантира пълното зачитане на основните права и свободи, и по-специално свободата на изразяване.
(28)
От принципа на свободно движение на стоки следва, че притежателят на марка не следва да може да забранява използването ѝ от трето лице за стоки, които са били пуснати в обращение в Съюза под тази марка от него самия или с негово съгласие, освен ако притежателят има основателни причини да се противопостави на последващи продажби на стоките.
(29)
С оглед на правната сигурност и без да се накърняват интересите на притежателя на по-ранна марка, е важно да се предвиди, че той вече не може да иска обявяване на недействителност, нито да се противопостави на използването на марка, по-късна от неговата собствена марка, чиято употреба съзнателно е търпял през достатъчно продължителен период, освен ако заявката за по-късната марка е подадена недобросъвестно.
(30)
С цел да се гарантира правната сигурност и да се запазят законно придобитите права, е целесъобразно и необходимо, без да се засяга принципът, според който по-късната марка не може да бъде противопоставена на по-ранната марка, да се предвиди, че притежателите на по-ранни марки не следва да имат право да се сдобият с отказ или обявяване на недействителност или да се противопоставят на използването на по-късна марка, когато тя е придобита в момент, в който по-ранната марка е подлежала на обявяване за недействителна или на отмяна, например тъй като все още не е придобила отличителност чрез използване, или ако не е било възможно по-ранната марка да бъде противопоставена на по-късната марка, тъй като не са били приложими необходимите условия, например когато по-ранната марка все още не се е сдобила с известност.
(31)
Марките изпълняват предназначението си да отличават стоките или услугите и да дават възможност на потребителите да правят информиран избор само когато действително се използват на пазара. Изискване за използване освен това е необходимо с цел да се намали общият брой на марките, които са регистрирани и защитени в Съюза, а оттук и броят на възникващите конфликти между тях. Поради това е особено важно да се заложи изискването регистрираните марки действително да се използват във връзка със стоките или услугите, за които са регистрирани, или, ако не се използват в тази връзка в срок от пет години от датата, на която е приключила процедурата по регистрация, да подлежат на отмяна.
(32)
Съответно отделната регистрирана марка следва да бъде защитена само доколкото действително се използва, като регистрирана по-ранна марка не би следвало да дава възможност на нейния притежател да я противопостави на по-късна марка или да иска обявяването на последната за недействителна, ако същият притежател не е започнал реално да използва своята марка. Освен това държавите членки следва да предвидят, че марката не може да бъде успешно противопоставена в производство за установяване на нарушение, ако се установи в резултат на възражение, че марката може да бъде отменена или - в случай на предявен иск, който има за предмет по-късно право - че е можело да бъде отменена към момента на придобиване на по-късното право.
(33)
Необходимо е да се предвиди, че при претенции за предходност на национална марка или на марка, регистрирана по силата на международни договорености, валидни в държавата членка, спрямо марка на ЕС, когато марката, служеща за основание на претенциите за предходност, впоследствие е била обект на отказ от права или е изтекъл срокът ѝ на защита, валидността на тази марка все още може да бъде оспорена. Оспорването следва да се сведе до ситуациите, при които марката е можело да бъде обявена за недействителна или да бъде отменена към момента на заличаването ѝ от регистъра.
(34)
От съображения за съгласуваност и с цел да се улесни използването в търговската дейност на марките в Съюза правилата, приложими за марките като обекти на собственост, следва да се хармонизират, доколкото е необходимо, с вече въведените за марките на ЕС правила и следва да включват правила относно предаването и прехвърлянето, лицензирането, вещните права и принудителното изпълнение.
(35)
Колективните марки се оказаха полезен инструмент за промотиране на стоки или услуги със специфични общи характеристики. Поради това е целесъобразно националните колективни марки да се подчиняват на правила, които са сходни с правилата, приложими за колективните марки на Европейския съюз.
(36)
С цел да се подобри и улесни достъпът до защита на марките и да се повишат правната сигурност и предвидимост, производството за регистрация на марки в държавите членки следва да бъде ефикасно и прозрачно и да се придържа към правила, сходни с приложимите правила за марките на ЕС.
(37)
С цел да се гарантира правната сигурност по отношение на обхвата на правата върху марки и да се улесни достъпът до защита на марката, определянето и класифицирането на стоки и услуги, обхванати от използването на дадена марка, следва да се придържат към едни и същи правила във всички държави членки и да бъдат хармонизирани с приложимите за марките на ЕС правила. С цел да се даде възможност на компетентните органи и на икономическите оператори да определят обхвата на търсената с марката защита единствено въз основа на подадената заявка, посочването на стоките и услугите следва да бъде достатъчно ясно и прецизно. При използването на общи понятия следва да се приеме, че в тях се включват само стоките и услугите, недвусмислено обхванати от буквалния смисъл на понятието. От съображения за яснота и правна сигурност централните ведомства в областта на индустриалната собственост на държавите членки и Бюрото за интелектуална собственост на Бенелюкс в сътрудничество помежду си следва да положат усилия за съставянето на списък, отразяващ административната практика на всяко от тях по отношение на класифицирането на стоки и услуги.
(38)
С цел осигуряване на ефективна защита на марките държавите членки следва да осигурят ефикасно административно производство по възражение, даващо възможност поне на притежателя на права върху по-ранна марка и на всяко лице, упълномощено съгласно приложимото право да упражнява правата, произтичащи от защитено наименование за произход или географско указание, да подадат възражение срещу заявка за регистрация на марка. Освен това, с цел да предоставят ефикасни средства за отмяна или обявяване на марките за недействителни, държавите членки следва да предвидят административно производство за отмяна или обявяване на недействителност в рамките на един по-дълъг период на транспониране от седем години след влизането в сила на настоящата директива.
(39)
Желателно е централните ведомства в областта на индустриалната собственост на държавите членки и Бюрото за интелектуална собственост на Бенелюкс да си сътрудничат помежду си и със Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост във всички области на регистрация и управление на марките с цел насърчаване на сближаването на практиките и използваните инструменти, например създаването и обновяването на общи или свързани помежду им бази данни и портали за консултиране и търсене. Държавите членки следва още да гарантират, че техните ведомства си сътрудничат помежду си и със Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост във всички останали сфери на дейността им, имащи отношение към защитата на марките в Съюза.
(40)
Настоящата директива не следва да изключва възможността към марките да бъдат прилагани правни разпоредби на държавите членки извън правото в областта на марките, например разпоредби за нелоялна конкуренция, гражданска отговорност или защита на потребителите.
(41)
Държавите членки са обвързани от Парижката конвенция за закрила на индустриалната собственост („Парижката конвенция“) и Споразумението ТРИПС. Необходимо е настоящата директива изцяло да съответства на тези на посочената конвенция и на посоченото споразумение. Настоящата директива не следва да засяга задълженията на държавите членки, които произтичат от посочената конвенция и посоченото споразумение. При необходимост следва да се прилага член 351, втора алинея от Договора за функционирането на Европейския съюз.
(42)
Доколкото целите на настоящата директива, а именно насърчаването и създаването на добре функциониращ вътрешен пазар и подпомагането на регистрацията, управлението и защитата на марките в Съюза в полза на икономическия растеж и конкурентоспособността, не могат да бъдат постигнати в достатъчна степен от държавите членки и следователно поради обхвата и последиците им могат да бъдат по-добре постигнати на равнището на Съюза, Съюзът може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора за Европейския съюз. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигане на тези цели.
(43)
Директива 95/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (7) урежда обработването на лични данни, извършвано в държавите членки във връзка с настоящата директива.
(44)
Европейският надзорен орган по защита на данните беше консултиран в съответствие с член 28, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 45/2001 на Европейския парламент и на Съвета (8) и даде своето становище на 11 юли 2013 г.
(45)
Задължението за транспониране на настоящата директива в националното право следва да се сведе до онези разпоредби, които съставляват изменение по същество спрямо предишната директива. Задължението за транспониране на разпоредбите, които остават непроменени, произтича от предишната директива.
(46)
Настоящата директива не следва да засяга задълженията на държавите членки съгласно Директива 2008/95/ЕО относно срока за транспониране на Директива 89/104/ЕИО на Съвета (9) в националното право, посочен в приложение I, част Б към посочената Директива 2008/95/ЕО,
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
ГЛАВА 1
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
Член 1
Приложно поле
Настоящата директива се прилага към всички марки за стоки или услуги, които са предмет на регистрация или на заявка за регистрация в отделна държава членка като индивидуална, гаранционна или сертификатна марка, или колективна марка, които подлежат на регистрация или на заявка за регистрация в Бюрото за интелектуална собственост на Бенелюкс или на международна регистрация, която има действие в отделна държава членка.
Член 2
Определения
По смисъла на настоящата директива се прилагат следните определения:
а)
„ведомство“ означава централното ведомство за индустриална собственост на държавата членка или Бюрото за интелектуална собственост на Бенелюкс, на което е поверена регистрацията на марки;
б)
„регистър“ означава водения от дадено ведомство регистър на марки.
ГЛАВА 2
МАТЕРИАЛНО ПРАВО В ОБЛАСТТА НА МАРКИТЕ
РАЗДЕЛ 1
Знаци, от които може да се състои марката
Член 3
Знаци, от които може да се състои марката
Марката може да се състои от всякакви знаци, по-специално думи, включително лични имена, или рисунки, букви, цифри, цветове, формата на стоката или нейната опаковка, или звуци, при условие че тези знаци могат:
а)
да отличат стоките или услугите на едно предприятие от тези на други предприятия; и
б)
да бъдат представени в регистъра по начин, който дава възможност на компетентните органи и на обществеността да определят ясния и точен предмет на защитата, която се предоставя на техния притежател.
РАЗДЕЛ 2
Основания за отказ или недействителност
Член 4
Абсолютни основания за отказ или недействителност
1. Не се регистрират, а ако бъдат регистрирани, подлежат на обявяване за недействителни:
а)
знаци, които не могат да съставляват марка;
б)
марки, които са лишени от отличителен характер;
в)
марки, състоящи се изключително от знаци или означения, които могат да послужат в търговската дейност за указване на вида, качеството, количеството, предназначението, стойността, географския произход или времето на производство на стоките или на предоставяне на услугите, или на други характеристики на стоките или услугите;
г)
марки, състоящи се изключително от знаци или означения, които са станали обичайни в говоримия език или в добросъвестната и трайно установена търговска практика;
д)
знаци, които се състоят изключително от:
i)
формата или друга характеристика, която произтича от естеството на самите стоки;
ii)
формата или друга характеристика на стоките, която е необходима за постигането на технически резултат;
iii)
формата или друга характеристика, която придава значителна стойност на стоките;
е)
марки, които противоречат на обществения ред или на добрите нрави;
ж)
марки, които могат да въведат в заблуждение обществото, например по отношение на естеството, качеството или географския произход на стоките или услугите;
з)
марки, които не са получили разрешение от компетентните органи и трябва да бъдат отказани или обезсилени в съответствие с член 6б от Парижката конвенция за закрила на индустриалната собственост („Парижката конвенция“);
и)
марки, които са освободени от регистрация съгласно законодателството на Съюза или националното право в съответната държава членка, или международни споразумения, по които Съюзът или съответната държава членка е страна, предвиждащи защита на наименованията за произход и географските указания;
й)
марки, които са освободени от регистрация съгласно законодателството на Съюза или националното право на съответните държави членки, или международни споразумения, по които Съюзът или съответната държава членка е страна, предвиждащи защита на традиционни наименования за вина;
к)
марки, които са освободени от регистрация съгласно законодателството на Съюза или международни споразумения, по които Съюзът е страна, предвиждащи защита на храни с традиционно специфичен характер;
л)
марки, които се състоят от или възпроизвеждат в своите съществени елементи по-ранно сортово наименование, регистрирано в съответствие със законодателството на Съюза или националното право на съответната държава членка, или международни споразумения, по които Съюзът или съответната държава членка е страна, предвиждащи правна закрила на сортовете растения и се отнасят до сортовете растения от един и същи вид или близки сродни видове.
2. Марка подлежи на обявяване за недействителна, когато заявката за регистрация на марката е подадена недобросъвестно от заявителя. Всяка държава членка също така може да предвиди, че подобна марка не трябва да се регистрира.
3. Всяка държава членка може да предвиди, че дадена марка не трябва да се регистрира или, ако бъде регистрирана, тя подлежи на обявяване за недействителна, ако и доколкото:
а)
използването на марката може да бъде забранено по силата на правни разпоредби извън нормативната уредба на марките на съответната държава членка или на Съюза;
б)
марката включва знак с особена символична стойност, по-специално религиозен символ;
в)
марката включва символи, емблеми или гербове, с изключение на посочените в член 6б от Парижката конвенция, които представляват обществен интерес, освен ако компетентните органи не са разрешили регистрацията ѝ в съответствие с правото на държавата членка.
4. Не се отказва регистрация на марка в съответствие с параграф 1, буква б), в) или г), ако преди датата на заявката за регистрация, след предварително използване, марката е придобила отличителен характер. Марка не се обявява за недействителна по същите причини, ако преди датата на искането за обявяване на недействителност, след предварително използване, марката е придобила отличителен характер.
5. Всяка държава членка може да предвиди, че параграф 4 трябва да се прилага и когато отличителният характер е придобит след датата на заявката за регистрация, но преди датата на регистрацията.
Член 5
Относителни основания за отказ или недействителност
1. Марка не се регистрира, а ако бъде регистрирана, подлежи на обявяване за недействителна, когато:
а)
е идентична с по-ранна марка и стоките или услугите, за които марката е заявена или регистрирана, са идентични със стоките или услугите, за които е защитена по-ранната марка;
б)
поради нейната идентичност или сходство с по-ранна марка и идентичността или сходството на стоките или услугите, за които марките се отнасят, съществува вероятност от объркване на обществото; вероятността от объркване включва вероятността от асоциация с по-ранната марка.
2. „По-ранни марки“ по смисъла на параграф 1 са:
а)
марките, датата на заявка за регистрация на които е по-ранна от датата на заявката за регистрация на марката, като се вземат предвид приоритетите, когато е подходящо, претендирани по отношение на тези марки, и които марки принадлежат към следните категории:
i)
марки на ЕС;
ii)
марки, регистрирани в съответната държава членка, а за Белгия, Люксембург или Нидерландия - в Бюрото за интелектуална собственост на Бенелюкс;
iii)
международно регистрирани марки, имащи действие в съответната държава членка;
б)
марките на ЕС, които основателно претендират за предходност в съответствие с Регламент (ЕО) № 207/2009 по отношение на марка по буква а), подточки ii) и iii), дори и когато последната марка е била обект на отказ от права или е с изтекъл срок на защита;
в)
заявките за марки по букви а) и б) при условие за тяхното регистриране;
г)
марките, които към датата на подаване на заявка за регистрация на марката, или, когато е приложимо, на приоритета, който се претендира по отношение на заявката за регистрация на марката, са общоизвестни в съответната държава членка по смисъла, в който понятието „всеобщо известна“ е използвано в член 6а от Парижката конвенция.
3. Освен това марка не се регистрира, а ако бъде регистрирана, подлежи на обявяване за недействителна, когато:
а)
е идентична или сходна с по-ранна марка, независимо дали стоките или услугите, за които тя е заявена или регистрирана, са идентични, сходни или не са сходни с тези, за които е регистрирана по-ранната марка, ако по-ранната марка се ползва с известност в държавата членка, по отношение на която е подадена заявка за регистриране или в която марката е регистрирана, или в случай на марка на ЕС, ако се ползва с известност в Съюза и използването без основание на по-късната марка би довело до несправедливо облагодетелстване от отличителния характер или известността на по-ранната марка или би им навредило;
б)
тя е заявена за регистрация от агента или представителя на притежателя на марката, от негово собствено име и без съответно разрешение от притежателя, освен ако този агент или представител не обоснове действията си;
в)
и доколкото, съгласно законодателството на Съюза или правото на съответната държава членка, предвиждащо защита на наименования за произход и географските указания:
i)
заявка за наименование за произход или географско указание вече е била направена в съответствие със законодателството на Съюза или правото на съответната държава членка преди датата на подаване на заявката за регистрация на марката или датата на претендирания приоритет на заявката, при условие за последващата ѝ регистрация;
ii)
това наименование за произход или географско указание предоставя на лицето, упълномощено съгласно съответното законодателство да упражнява произтичащите от него права, правото да забрани използването на последваща марка.
4. Всяка държава членка може да предвиди, че марката не трябва да бъде регистрирана, а ако е регистрирана, подлежи на обявяване за недействителна, когато и доколкото:
а)
правата върху нерегистрирана марка или друг знак, използван в търговската дейност, са придобити преди датата на заявката за регистрация на последващата марка или съответно преди датата на приоритет, претендирана за заявката за регистрация на последващата марка, и тази нерегистрирана марка или друг знак предоставят на притежателя си правото да забрани използването на последваща марка;
б)
използването на марката може да бъде забранено на основание на по-ранно право, различно от правата по параграф 2 и по буква а) от настоящия параграф, и по-специално:
i)
право на име;
ii)
право на изображение;
iii)
авторско право;
iv)
право на индустриална собственост;
в)
има вероятност марката да бъде объркана с по-ранна марка, защитена в чужбина, при условие че към датата на подаване на заявката заявителят е действал недобросъвестно.
5. Държавите членки гарантират, че при подходящите обстоятелства няма да има задължение за отказ на регистрация или за обявяване на марката за недействителна, ако притежателят на по-ранната марка или друго по-ранно право е съгласен с регистрацията на по-късната марка.
6. Всяка държава членка може да предвиди, че чрез дерогация от параграфи 1-5 основанията за отказ на регистрация или за недействителност, приложими в съответната държава членка преди датата на влизане в сила на разпоредбите за привеждане в съответствие с Директива 89/104/ЕИО, трябва да се прилагат за марки, заявката за които е подадена преди тази дата.
Член 6
А posteriori установяване на недействителност или отмяна на марка
Когато се претендира предходност за национална марка или за марка, регистрирана по силата на международни договорености, валидни в държавата членка, която е била обект на отказ от права или е с изтекъл срок на защита, спрямо марка на ЕС, недействителността или отмяната на марката, служеща за основание на претенцията за предходност, може да бъде установена а posteriori, при условие че е било възможно недействителността или отмяната да бъдат обявени към момента, в който марката е станала обект на отказ или е изтекъл срокът ѝ на защита. В този случай предходността престава да поражда правно действие.
Член 7
Основания за отказ или недействителност само по отношение на някои от стоките или услугите
Когато съществуват основания за отказ на регистрация или за недействителност на марка само по отношение на някои от стоките или услугите, за които марката е заявена или регистрирана, отказът на регистрация или недействителността засяга само тези стоки или услуги.
Член 8
Липсата на отличителен характер или известност при по-ранна марка като пречка за обявяването за недействителна на регистрирана марка
Искане за обявяване на недействителност въз основа на по-ранна марка не може да бъде успешно към датата на подаване на това искане, ако то не би било успешно към датата на депозиране или към датата на приоритет на по-късната марка по която и да е от следните причини:
а)
по-ранната марка, подлежаща на обявяване за недействителна на основание член 4, параграф 1, буква б), в) или г), още не е придобила отличителен характер по смисъла на член 4, параграф 4;
б)
искането за обявяване на недействителност се основава на член 5, параграф 1, буква б) и по-ранната марка още не е придобила достатъчно отличителен характер, който да е в подкрепа на заключение за вероятността от объркване по смисъла на член 5, параграф 1, буква б);
в)
искането за обявяване на недействителност се основава на член 5, параграф 3, буква а) и по-ранната марка още не е придобила известност по смисъла на член 5, параграф 3, буква а).
Член 9
Изключване на възможността за предявяване на искане за обявяване на недействителност поради бездействие
1. Когато в една държава членка притежателят на по-ранна марка по смисъла на член 5, параграф 2 или параграф 3, буква а) в продължение на пет последователни години е приемал използването на по-късна марка, регистрирана в тази държава членка, като е знаел за това използване, този притежател няма право да поиска обявяване на по-късната марка за недействителна на основата на по-ранната марка по отношение на стоките или услугите, за които е използвана по-късната марка, освен ако заявката за регистриране на по-късната марка не е подадена недобросъвестно.
2. Държавите членки могат да предвидят, че параграф 1 от настоящия член трябва да се прилага по отношение на притежателя на всяко друго по-ранно право по смисъла на член 5, параграф 4, буква а) или б).
3. В случаите, посочени в параграфи 1 и 2, притежателят на по-късно регистрирана марка няма право да възрази срещу използването на по-ранното право, дори и ако това право вече не може да се противопостави на по-късната марка.
РАЗДЕЛ 3
Предоставени права и ограничения
Член 10
Права, предоставени от марката
1. Регистрацията на марка предоставя на притежателя ѝ изключителни права.
2. Без да се засягат правата на притежателите, придобити преди датата на подаване на заявката или датата на приоритет на регистрираната марка, притежателят на регистрирана марка има право да възпрепятства всяко трето лице да използва в търговската дейност без негово съгласие всеки знак за стоки или услуги, когато:
а)
знакът е идентичен с марката и е използван за стоки или услуги, идентични с тези, за които марката е регистрирана;
б)
знакът е идентичен или сходен с марката и е използван за стоки или услуги, идентични или сходни със стоките или услугите, за които марката е регистрирана, ако съществува вероятност от объркване в общественото съзнание; вероятността от объркване включва вероятността от свързване на знака с марката;
в)
знакът е идентичен или сходен с марката, независимо дали е използван за стоки или услуги, които са идентични, сходни или не са сходни със стоките или услугите, за които е регистрирана марката, ако последната се ползва с известност в държавата членка и ако използването без основание на този знак би довело до несправедливо облагодетелстване от отличителния характер или известността на марката или би им навредило.
3. По силата на параграф 2 в частност може да се забрани:
а)
поставянето на знака върху стоки или тяхната опаковка;
б)
предлагането на стоки, пускането им на пазара или складирането им за тези цели със знака, или предлагането или предоставянето на услуги с този знак;
в)
вносът или износът на стоки с този знак;
г)
използването на знака като търговско или фирмено наименование или като част от търговско или фирмено наименование;
д)
използването на знака в търговски книжа и в рекламна дейност;
е)
използването на знака в сравнителна реклама по начин, който е в противоречие с Директива 2006/114/ЕО.
4. Без да се засягат правата на притежателите, придобити преди датата на подаване или датата на приоритет на регистрираната марка, притежателят на посочената регистрирана марка също има право да възпрепятства въвеждането от всички трети лица, действащи в рамките на търговията, на стоки в държавата членка, където марката е регистрирана, без да бъдат пуснати в свободно обращение там, когато такива стоки, включително опаковки, идват от трети държави и върху тях е поставена без разрешение марка, която е идентична с регистрираната по отношение на такива стоки марка или която не може да бъде отличена в основните си аспекти от тази марка.
Правото на притежателя на марката съгласно първа алинея изтича, ако по време на производство с цел да се установи дали регистрираната марка е била нарушена, започнато в съответствие с Регламент (ЕС) № 608/2013, деклараторът или държателят на стоките представи доказателства, че притежателят на регистрираната марка няма право да забрани пускането на стоките на пазара в държавата на крайно местоназначение.
5. Ако според правото на държава членка използването на знака при условията на параграф 2, буква б) или в) не може да бъде забранено преди датата на влизане в сила на разпоредбите за привеждане в съответствие с Директива 89/104/ЕИО в съответната държава членка, правата, предоставени от марката, не могат да бъдат противопоставени за преустановяване използването на този знак.
6. Параграфи 1, 2, 3 и 5 не засягат разпоредбите, приложими в държава членка, отнасящи се до защитата срещу използването на знак за цели, различни от тези за отличаване на стоки или услуги, когато използването без основание на този знак би довело до несправедливо облагодетелстване от отличителния характер или известността на марката или би им навредило.
Член 11
Право за забрана на подготвителни действия във връзка с използването на опаковка или други средства
Когато има риск опаковки, етикети, маркировки, елементи или устройства за защита или автентичност, или всякакви други средства, върху които може да бъде поставяна марката, да се използват за стоки или услуги и това използване да представлява нарушение на правата на притежателя на марка по член 10, параграфи 2 и 3, притежателят на тази марка има право да забрани следните действия, ако те се извършват в рамките на търговията:
а)
поставянето на знак, идентичен или сходен с марката, върху опаковки, етикети, маркировки, елементи или устройства за защита или автентичност, или всякакви други средства, върху които може да бъде поставяна марката;
б)
предлагането или пускането на пазара, или складирането за тези цели, или вноса или износа на опаковки, етикети, маркировки, елементи или устройства за защита или автентичност, или всякакви други средства, върху които е поставена марката.
Член 12
Възпроизвеждане на марките в речници
В случай че възпроизвеждането на марка в речник, енциклопедия или сходен справочник в печатна или електронна форма създава впечатление, че тя представлява родовото наименование на стоките или услугите, за които е регистрирана марката, издателят на този труд, при поискване от страна на притежателя на марката, прави необходимото при възпроизвеждането на марката веднага, а при печатните материали - най-късно в следващото издание на публикацията да бъде отбелязано, че става дума за регистрирана марка.
Член 13
Забрана за използване на марка, регистрирана на името на агент или представител
1. Когато марка е била регистрирана на името на агента или представителя на лице, което е притежател на тази марка, без съгласието на притежателя, последният има право да предприеме следните две действия или едното от тях:
а)
да се противопостави на използването на марката от неговия агент или представител;
б)
да поиска прехвърлянето на регистрацията на марката в своя полза.
2. Параграф 1 не се прилага, в случай че агентът или представителят обоснове своите действия.
Член 14
Ограничаване на действието на марката
1. Марката не дава право на притежателя да забрани на трето лице да използва в търговската дейност:
а)
името или адреса на третото лице - когато третото лице е физическо лице;
б)
знаци или означения, които са лишени от отличителен характер или които се отнасят до вида, качеството, количеството, предназначението, стойността, географския произход, времето на производство на стоките или на предоставяне на услугите, или други характеристики на стоките или услугите;
в)
марката с цел идентифициране или посочване на стоки или услуги като такива на притежателя на марката, по-специално когато използването на тази марка е необходимо, за да се означи предназначението на стока или услуга, по-конкретно като принадлежности или резервни части.
2. Параграф 1 се прилага само когато използването от третото лице се извършва в съответствие с почтените практики в областта на производството и търговията.
3. Марката не дава право на притежателя да забрани на трето лице да използва в търговската дейност по-ранно право, което важи само по отношение на конкретен район, доколкото това право е признато от правото на съответната държава членка и то се използва в границите на територията, за която е признато.
Член 15
Изчерпване на правата, предоставени от марка
1. Марката не дава право на притежателя да забрани използването ѝ за стоки, които са пуснати на пазара в Съюза с тази марка от самия притежател или с негово съгласие.
2. Параграф 1 не се прилага, когато притежателят има основателни причини да се противопостави на последващи продажби на стоките, особено когато тяхното състояние е променено или влошено след пускането им на пазара.
Член 16
Използване на марките
1. Ако в срок от пет години от датата на приключване на процедурата по регистрация притежателят не е започнал реално да използва марката в държавата членка във връзка със стоките или услугите, за които тя е регистрирана, или ако използването ѝ е било преустановено за непрекъснат период от пет години, към марката се прилагат ограниченията и санкциите, предвидени в член 17, член 19, параграф 1, член 44, параграфи 1 и 2 и член 46, параграфи 3 и 4, освен ако не съществува основателна причина за неизползването.
2. Когато в дадена държава членка е предвидено производство по възражение след регистрацията, срокът от пет години, посочен в параграф 1, започва да се отчита от датата, от която марката повече не може да бъде предмет на възражение, или когато е подадено възражение, от датата, на която евентуалното решение за слагане край на производството по възражение е станало окончателно или възражението е било оттеглено.
3. По отношение на марки, регистрирани по силата на международни договорености, които пораждат действие в държавата членка, петгодишния срок, посочен в параграф 1, започва да се отчита от датата, от която марката повече не може да бъде предмет на отказ или възражение. Когато е подадено възражение или нотификация за възражение, аргументирано с абсолютни или относителни основания, срокът се отчита от датата, на която евентуалното решение за прекратяване на производството по възражение или за произнасяне по абсолютните или относителните основания за отказ е станало окончателно или възражението е било оттеглено.
4. Датата, на която започва да тече петгодишният срок, посочен в параграфи 1 и 2, се вписва в регистъра.
5. Използване по смисъла на параграф 1 е също така:
а)
използването на марката във вид, различен по отношение на елементи, които не променят отличителния характер на марката в сравнение с вида, в който тя е регистрирана, независимо дали във вида, в който се използва, маркатае също така регистрирана или не на името на притежателя;
б)
поставянето на марката върху стоки или тяхната опаковка в съответната държава членка единствено с цел износ.
6. Използването на марката със съгласието на притежателя се счита за използване от притежателя.
Член 17
Неизползването като аргумент за защита в производство за установяване на нарушение
Притежателят на марка има право да забрани използването на даден знак само доколкото правата на притежателя не подлежат на отмяна на основание член 19 към момента на предявяване на иска за установяване на нарушение. По искане на ответника притежателят на марката представя доказателства, че през петгодишния период, който предхожда датата на предявяване на иска, марката е била предмет на реално използване, както е предвидено в член 16 във връзка със стоките или услугите, за които тя е регистрирана, и които се цитират като основание за предявяване на иска, или че съществуват основателни причини за неизползване, при условие че от приключването на процедурата по регистрация на марката до датата на предявяване на иска са минали не по-малко от пет години.
Член 18
Позоваване на правото на притежателя на по-късно регистрирана марка като защита в производство за установяване на нарушение
1. В хода на производство за установяване на нарушение притежателят на марка няма право да забрани използването на по-късно регистрирана марка, ако тази по-късна марка не би била обявена за недействителна в съответствие с член 8, член 9, параграф 1 или 2 или член 46, параграф 3.
2. В хода на производство за установяване на нарушение притежателят на марка няма право да забрани използването на по-късно регистрирана марка на ЕС, ако тази по-късна марка не би била обявена за недействителна в съответствие с член 53, параграф 1, 3 или 4, член 54, параграф 1 или 2 или член 57, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 207/2009.
3. Когато притежателят на марка няма право да забрани използването на по-късно регистрирана марка съгласно параграф 1 или 2, притежателят на тази по-късно регистрирана марка няма право да забрани използването на по-ранната марка в рамките на производство за установяване на нарушение, дори това по-ранно право повече да не може да се противопостави на по-късната марка.
РАЗДЕЛ 4
Отмяна на права върху марки
Член 19
Липсата на реално използване като основание за отмяна
1. Марката подлежи на отмяна, ако през непрекъснат период от пет години тя не е била реално използвана в държавата членка във връзка със стоките или услугите, за които е регистрирана, и не съществуват основателни причини за неизползването.
2. Никое лице не може да претендира, че правата на притежателя върху марката следва да бъдат отменени, ако през интервала между изтичането на този петгодишен период и подаването на искането за отмяна реалното използване на марката е започнато или възобновено.
3. Започването или възобновяването на използването в трите месеца, предхождащи подаването на искането за отмяна, и най-рано при изтичането на непрекъснатия период на неизползване от пет години, не се взема предвид, когато подготовката за започването или възобновяването е извършена едва след като притежателят е узнал, че може да бъде подадено искане за отмяна.
Член 20
Превръщането на марка в родово понятие или въвеждащо в заблуждение означение като основания за отмяна
Марката подлежи на отмяна, когато след датата, на която е регистрирана:
а)
в резултат на действията или бездействието на притежателя марката се е превърнала в обичайно търговско наименование на стока или услуга, за които е регистрирана;
б)
в резултат на използването ѝ от притежателя на марката или със съгласието на притежателя за стоките или услугите, за които е регистрирана, тя може да въведе обществеността в заблуждение, по-специално по отношение на естеството, качеството или географския произход на тези стоки или услуги.
Член 21
Отмяна само по отношение на някои от стоките или услугите
Когато съществуват основания за отмяна на марка само по отношение на някои от стоките или услугите, за които марката е регистрирана, отмяната засяга само тези стоки или услуги.
РАЗДЕЛ 5
Марките като обект на собственост
Член 22
Прехвърляне на регистрирани марки
1. Марката може да бъде прехвърлена, отделно от прехвърлянето на самото предприятие, по отношение на някои или всички стоки или услуги, за които е регистрирана.
2. Прехвърлянето на цялото предприятие включва прехвърлянето на марката, с изключение на случаите, в които е налице съгласие в противен смисъл или в които обстоятелствата недвусмислено диктуват нещо друго. Настоящата разпоредба се прилага по отношение на договорното задължение за прехвърляне на предприятието.
3. Държавите членки разполагат с процедури, даващи възможност за вписване на прехвърлянето в техните регистри.
Член 23
Вещни права
1. Марката може, отделно от предприятието, да бъде обект на обезпечение или да бъде обект на вещни права.
2. Държавите членки разполагат с процедури, даващи възможност за вписване на вещните права в техните регистри.
Член 24
Принудително изпълнение
1. По отношение на дадена марка могат да се прилагат мерки за принудително изпълнение.
2. Държавите членки разполагат с процедури, даващи възможност за вписване на принудителното изпълнение в техните регистри.
Член 25
Лицензия
1. Марката може да бъде предмет на лицензия за някои или за всички стоки или услуги, за които е регистрирана, както и за цялата територия на съответната държава членка или за част от нея. Лицензията може да бъде изключителна или неизключителна.
2. Притежателят на марка може да противопостави правата, предоставени от тази марка, срещу лицензополучател, който наруши разпоредба на лицензионния договор по отношение на:
а)
срока;
б)
вида, в който марката може да се използва съгласно регистрацията;
в)
обхвата на стоките или услугите, за които е предоставена лицензията;
г)
територията, на която марката може да се поставя; или
д)
качеството на произведените стоки или на услугите, предоставени от лицензополучателя.
3. Без да се засягат разпоредбите на лицензионния договор, лицензополучателят може да започне производство за установяване на нарушение на дадена марка само ако нейният притежател даде съгласието си за това. Титулярят на изключителна лицензия обаче може да започне подобно производство, ако притежателят на марката, след като бъде надлежно известен за това, сам не започне производство за установяване на нарушение в подходящ срок.
4. С цел получаване на обезщетение за понесените от него вреди лицензополучателят има право да участва в производство за установяване на нарушение, започнато от притежателя на марката.
5. Държавите членки разполагат с процедури, даващи възможност за вписване на лицензите в техните регистри.
Член 26
Заявката за марка като обект на собственост
По отношение на заявките за марки се прилагат членове 22 - 25.
РАЗДЕЛ 6
Гаранционни или сертификатни марки и колективни марки
Член 27
Определения
За целите на настоящата директива се прилагат следните определения:
а)
„гаранционна или сертификатна марка“ е марка, която е посочена като такава при подаване на заявката и е способна да отличава стоките или услугите, които са сертифицирани от притежателя на марката по отношение на материала, метода на производство на стоките или способа на предоставяне на услугите, качеството, точността или други характеристики, от стоките и услугите, които не са сертифицирани по този начин;
б)
„колективна марка“ е марка, която е описана като такава при подаване на заявката и е способна да отличава стоките или услугите на членовете на сдружение, което е притежател на марката, от стоките или услугите на други предприятия.
Член 28
Гаранционни или сертификатни марки
1. Държавите членки могат да предвиждат регистрацията на гаранционни или сертификатни марки.
2. Всяко физическо или юридическо лице, включително публичноправни институции, органи и образувания, може да подава заявки за гаранционни или сертификатни марки, при условие че съответното лице не извършва стопанска дейност, включваща доставянето на стоки или услуги от сертифицирания вид.
Държавите членки могат да предвидят, че гаранционна или сертификатна марка не трябва да се регистрира, освен ако заявителят не е компетентен да сертифицира стоките или услугите, за които марката трябва да бъде регистрирана.
3. Държавите членки могат да предвидят, че гаранционни или сертификатни марки не трябва да се регистрират или се отменят или обявяват за недействителни на основания, различни от посочените в членове 4, 19 и 20, когато функцията на тези марки налага това.
4. Чрез дерогация от член 4, параграф 1, буква в) държавите членки могат да предвидят, че знаците или означенията, които в търговската дейност могат да служат за означаване на географския произход на стоките или услугите, могат да бъдат гаранционни или сертификатни марки. Такава гаранционна или сертификатна марка не дава право на притежателя да забрани на трето лице да използва в търговската дейност такива знаци или означения, при условие че това лице ги използва в съответствие с почтените практики в областта на производството и търговията. В частност такава марка не може да бъде противопоставена на трето лице, което има право да използва географско наименование.
5. Изискванията, предвидени в член 16, се считат за изпълнени в случаите на реално използване на гаранционна или сертификатна марка в съответствие с член 16 от всяко лице, което има право да я използва.
Член 29
Колективни марки
1. Държавите членки предвиждат регистрацията на колективни марки.
2. Сдруженията на фабриканти, производители, доставчици на услуги или търговци, които по смисъла на приложимото спрямо тях право имат правоспособност и могат от свое собствено име да сключват договори или да извършват други правни действия и да бъдат ищци и ответници, също както и юридическите лица, които се явяват субекти на публичното право, могат да депозират заявки за колективни марки.
3. Чрез дерогация от член 4, параграф 1, буква в) държавите членки могат да предвидят, че знаците или означенията, които в търговската дейност могат да служат за означаване на географския произход на стоките или услугите, могат да бъдат колективни марки. Такава колективна марка не дава право на притежателя да забрани на трето лице да използва в търговската дейност такива знаци или означения, при условие че третото лице ги използва в съответствие с почтените практики в областта на производството и търговията. В частност такава марка не може да бъде противопоставена на трето лице, което има право да използва географско наименование.
Член 30
Правила за използване на колективната марка
1. Заявителят на колективна марка представя на ведомството правилата за нейното използване.
2. В правилата за използване се уточняват като минимум лицата, които имат право да използват марката, условията за членуване в сдружението и условията за използване на марката, включително приложимите санкции. С правилата за използване на дадена марка по член 29, параграф 3 се дава право на всяко лице, чиито стоки или услуги са с произход от съответния географски район, да стане член на сдружението, което е притежател на марката, при условие че лицето изпълнява всички останали изисквания, включени в правилата.
Член 31
Отхвърляне на заявката
1. В допълнение към основанията за отказ на заявка за марка, предвидени в член 4, когато е целесъобразно, с изключение на член 4, параграф 1, буква в) относно знаците или означенията, които могат да служат в търговията за обозначаване на географския произход на стоките или услугите, и член 5, и без да се накърнява правото на дадено ведомство да не предприема служебно разглеждане на относителни основания за отказ, заявка за колективна марка се отхвърля, ако не са спазени разпоредбите на член 27, буква б), член 29 или член 30, или ако правилата за използване на тази колективна марка противоречат на обществения ред или на добрите нрави.
2. Заявка за колективна марка се отхвърля също така, когато има опасност обществеността да бъде въведена в заблуждение по отношение на характера или значението на марката, по-специално когато има вероятност марката да бъде възприета като нещо различно от колективна марка.
3. Заявката не се отхвърля, ако заявителят, вследствие изменение на правилата за използване на колективната марка, отговори на изискванията, посочени в параграфи 1 и 2.
Член 32
Използване на колективните марки
Изискванията на член 16 се считат за изпълнени в случаите на реално използване на колективна марка в съответствие с посочения член от всяко лице, което има право да я използва.
Член 33
Изменение на правилата за използване на колективната марка
1. Притежателят на колективна марка представя на ведомството всяко изменение в правилата за нейното използване.
2. Измененията в правилата за използване на марката се отразяват в регистъра, освен ако изменените правила не отговарят на изискванията на член 30 или съдържат едно от основанията за отказ, посочени в член 31.
3. За целите на настоящата директива измененията на правилата за използване влизат в сила едва от датата на вписване на същите изменения в регистъра.
Член 34
Лица, които имат право да предявят иск за установяване на нарушение
1. Разпоредбите на член 25, параграфи 3 и 4 се прилагат за всяко лице, което има право да използва колективна марка.
2. Притежателят на колективна марка има право да претендира обезщетение от името на лицата, получили право да използват марката, за понесените от тях вреди в резултат на неразрешеното използване на марката.
Член 35
Допълнителни основания за отмяна
В допълнение към основанията за отмяна, предвидени в членове 19 и 20, правата на притежателя на колективна марка подлежат на отмяна на следните основания:
а)
притежателят не предприема разумни мерки за предотвратяване на използването на марката по начин, несъвместим с условията за използване, предвидени в правилата за използване, в т.ч. всички техни изменения, отбелязани в регистъра;
б)
начинът, по който марката е била използвана от лицата, които имат право да я използват, е породил възможност тя да въведе в заблуждение обществеността в съответствие с член 31, параграф 2;
в)
изменението на правилата за използване на марката е било отбелязано в регистъра в нарушение на член 33, параграф 2, освен ако притежателят на марката чрез ново изменение на правилата за използване не се съобрази с изискванията, посочени в същия член.
Член 36
Допълнителни основания за недействителност
При необходимост в допълнение към основанията за недействителност, предвидени в член 4, с изключение на член 4, параграф 1, буква в) относно знаците или означенията, които могат да служат в търговията за обозначаване на географския произход на стоките или услугите, и в член 5, колективна марка, регистрирана в нарушение на член 31, се обявява за недействителна, освен ако притежателят на марката, чрез изменение на правилата за използване, изпълни изискванията на член 31.
ГЛАВА 3
ПРОИЗВОДСТВА
РАЗДЕЛ 1
Подаване на заявка и регистриране
Член 37
Условия, на които трябва да отговарят заявките
1. Заявката за регистриране на марка се състои като минимум от следното:
а)
искане за регистрация;
б)
информация, позволяваща да се идентифицира заявителят;
в)
списък на стоките или услугите, за които се иска регистрация;
г)
представяне на марката, което отговаря на изискванията, предвидени в член 3, буква б).
2. Заявката за марка подлежи на заплащане на такса, определена от съответната държава членка.
Член 38
Дата на подаване на заявката
1. Датата на подаване на заявката за марка е датата, на която документите, съдържащи информацията, посочена в член 37, параграф 1, бъдат подадени до ведомството от заявителя.
2. Освен това държавите членки могат да предвидят, че валидността на датата на подаване на заявката трябва да зависи от заплащането на таксата, посочена в член 37, параграф 2.
Член 39
Определяне и класификация на стоките и услугите
1. Стоките и услугите, за които се иска регистрация на марка, се класифицират според системата за класификация, установена със Спогодбата от Ница относно международната класификация на стоките и услугите за регистрация на марките от 15 юни 1957 г. („Класификацията от Ница“).
2. Стоките и услугите, за които се иска защита, се определят от заявителя достатъчно ясно и точно, за да се позволи на компетентните органи и икономическите оператори само на тази основа да определят степента на търсената защита.
3. За целите на параграф 2 могат да бъдат използвани общите означения в заглавията на класовете от Класификацията от Ница или други общи понятия, при условие че те отговарят на необходимите стандарти за яснота и точност, посочени в настоящия член.
4. Ведомството отхвърля заявка по отношение на означения или понятия, които са неясни или неточни, когато заявителят не предложи приемлива формулировка в срок, определен от ведомството за тази цел.
5. Използването на общи понятия, в т.ч. на общи означения от заглавията на класовете от Класификацията от Ница, се тълкува като включващо всички стоки или услуги, недвусмислено обхванати от буквалния смисъл на означението или понятието. Употребата на такива понятия или означения не може да се тълкува като включваща искане по отношение на стоки или услуги, които не могат да бъдат обхванати от буквалния смисъл.
6. Когато заявителят иска регистрация за повече от един клас, той групира стоките и услугите според класовете от Класификацията от Ница, като всяка група се предшества от номера на класа, към който принадлежи тази група стоки или услуги, и ги представя съгласно поредността на класовете.
7. На отделните стоки и услуги не се гледа като на сходни една с друга на основание на това, че попадат в един и същ клас от Класификацията от Ница. На отделните стоки и услуги не се гледа като на несходни една с друга на основание на това, че те попадат в различни класове от Класификацията от Ница.
Член 40
Бележки на трети лица
1. Държавите членки могат да предвидят преди регистрирането на дадена марка всяко физическо или юридическо лице, както и всяка група или организация, представляваща фабриканти, производители, доставчици на услуги, търговци или потребители, да може да изпрати до ведомството писмени бележки, посочващи на какви основания регистрацията на марката следва да бъде отказана служебно.
Лицата и групите или организациите, посочени в първата алинея, не придобиват качеството на страни по производството пред ведомството.
2. В допълнение към основанията, посочени в параграф 1 от настоящия член, всяко физическо или юридическо лице, както и всяка група или организация, представляваща фабриканти, производители, доставчици на услуги, търговци или потребители, може да изпрати до ведомството писмени бележки, посочващи конкретните основания, поради които заявката за колективна марка следва да бъде отказана по силата на член 31, параграфи 1 и 2. Тази разпоредба може да бъде разширена, за да обхване сертификатните и гаранционните марки, ако те са уредени в държавите членки.
Член 41
Разделяне на заявките и регистрациите
Заявителят или притежателят може да раздели заявка за национална марка или регистрация на две или повече отделни заявки или регистрации, като изпрати до ведомството декларация и като посочи за всяка отделна заявка или регистрация стоките или услугите, обхванати от първоначалната заявка или регистрация, които да бъдат обхванати от отделните заявки или регистрации.
Член 42
Такси за клас
Държавите членки могат да предвидят, че заявката и подновяването на марка трябва да се извършват срещу заплащането на допълнителна такса за всеки клас стоки и услуги след първия клас.
РАЗДЕЛ 2
Производства по възражение, отмяна и недействителност
Член 43
Производство по възражение
1. Държавите членки предвиждат ефикасно и бързо административно производство по възражение пред своите ведомства срещу регистрацията на марка на основанията, предвидени в член 5.
2. Административното производство, посочено в параграф 1 от настоящия член, предвижда поне притежателят на по-ранна марка, посочен в член 5, параграф 2 и параграф 3, буква а), и лицето, упълномощено съгласно приложимото право да упражнява правата, произтичащи от защитено наименование за произход или защитено географско указание, посочено в член 5, параграф 3, буква в), да имат право да подадат съобщение за възражение. Съобщението за възражение може да се подаде въз основа на едно или повече по-ранни права, при условие че те принадлежат на един и същ притежател, и въз основа на част или на всички стоки или услуги, по отношение на които по-ранното право е защитено или заявено, и може да бъде насочено срещу част или срещу всички стоки или услуги, по отношение на които е подадена заявка за оспорваната марка.
3. В отговор на тяхно съвместно искане на страните се предоставя минимум двумесечен срок в рамките на производството по възражение, за да се даде възможност за уреждане на спора по взаимно съгласие между страната, подала възражението, и заявителя.
Член 44
Неизползването като аргумент за защита в производство по възражение
1. При производство по възражение съгласно член 43, когато към датата на подаване или датата на приоритет на по-късната марка е изтекъл петгодишният период, в рамките на който е трябвало да започне реалното използване на по-ранната марка в съответствие с член 16, по искане на заявителя притежателят на по-ранната марка, който е подал възражение, представя доказателства за реално използване в съответствие с член 16 на по-ранната марка през петте години, предхождащи датата на подаване или датата на приоритет на по-късната марка, или за съществуването на основателни причини за неизползването. Ако такива доказателства не бъдат представени, възражението се отхвърля.
2. Ако по-ранната марка е използвана само за част от стоките или услугите, за които е регистрирана, за целите на предвиденото в параграф 1 разглеждане на възражението се счита, че тя е регистрирана само за тази част от стоките или услугите.
3. Параграфи 1 и 2 от настоящия член също се прилагат, когато по-ранната марка е марка на ЕС. В този случай реалното използване на марката на ЕС се установява в съответствие с член 15 от Регламент (ЕО) № 207/2009.
Член 45
Производство за отмяна или обявяване на недействителност
1. Без да се засяга правото на страните да обжалват по съдебен ред, държавите членки предвиждат ефикасно и бързо административно производство пред техните ведомства във връзка с искане за отмяна или обявяване на недействителност на марка.
2. Административното производство за отмяна предвижда отмяна на марката на основанията, предвидени в членове 19 и 20.
3. Административното производство за обявяване на недействителност предвижда обявяване на марката за недействителна като минимум на следните основания:
а)
марката да не е трябвало да бъде регистрирана, тъй като не отговаря на изискванията по член 4;
б)
марката да не е трябвало да бъде регистрирана поради съществуването на по-ранно право по смисъла на член 5, параграфи 1 - 3;
4. Административното производство предвижда, че минимум следните субекти могат да подават искания за отмяна или за обявяване на недействителност:
а)
в случаите по параграф 2 и параграф 3, буква а) - всяко физическо или юридическо лице и всяка група или организация, създадена с цел представляване на интересите на фабрикантите, производителите, доставчиците на услуги, търговците или потребителите, което/която по смисъла на приложимото спрямо него/нея законодателство има право да предяви иск от свое собствено име и срещу което/която може да бъде предявен иск;
б)
в случая по параграф 3, буква б) от настоящия член - притежателят на по-ранна марка, посочен в член 5, параграф 2 и член 5, параграф 3, буква а), и лицето, упълномощено съгласно приложимото право да упражнява правата, произтичащи от защитено наименование за произход или защитено географско указание, посочено в член 5, параграф 3, буква в).
5. Искането за отмяна или за обявяване на недействителност може да бъде насочено срещу част или срещу всички стоки или услуги, по отношение на които е регистрирана оспорваната марка.
6. Искане за обявяване на недействителност може да се подаде въз основа на едно или повече по-ранни права, при условие че те принадлежат на един и същ притежател.
Член 46
Неизползването като аргумент за защита в производство за обявяване на недействителност
1. При производство за обявяване на недействителност въз основа на регистрирана марка с по-ранна дата на подаване или дата на приоритет, в случай че притежателят на по-късната марка поиска това, притежателят на по-ранната марка е длъжен да представи доказателства за реално използване в съответствие с член 16 на по-ранната марка през петте години, предхождащи датата на подаване на искането за обявяване на недействителност, за стоките или услугите, за които тя е регистрирана и които се цитират като основание за искането, или за съществуването на основателни причини за неизползването, при условие че от приключването на процедурата по регистрация на по-ранната марка до датата на искането за обявяване на недействителност са минали не по-малко от пет години.
2. Когато към датата на подаване или датата на приоритет на по-късната марка петгодишният срок, в рамките на който е трябвало реално да се използва по-ранната марка в съответствие с член 16, е изтекъл, притежателят на по-ранната марка трябва да представи в допълнение към доказателствата, изискуеми по силата на параграф 1 от настоящия член, доказателства за реално използване на марката през петте години, предхождащи датата на подаване или датата на приоритет, или за съществуване на основателни причини за неизползването.
3. В отсъствието на доказателствата по параграфи 1 и 2 искането за обявяване на недействителност, основаващо се на по-ранна марка, се отхвърля.
4. Ако по-ранната марка е използвана в съответствие с член 16 само за част от стоките или услугите, за които е регистрирана, за целите на разглеждането на искането за обявяване на недействителност се счита, че тя е регистрирана само за тази част от стоките или услугите.
5. Параграфи 1 - 4 от настоящия член също се прилагат, когато по-ранната марка е марка на ЕС. В този случай реалното използване на марката на ЕС се установява в съответствие с член 15 от Регламент (ЕО) № 207/2009.
Член 47
Последици от отмяната и недействителността
1. Счита се, че от датата на искането за отмяна регистрираната марка не е породила последиците, предвидени в настоящата директива, доколкото правата на притежателя са били отменени. По искане на една от страните в решението относно искането за отмяна може да бъде определена по-ранна дата, на която е възникнало едно от основанията за отмяна.
2. Счита се, че регистрирана марка, доколкото е била обявена за недействителна, не е породила последиците, предвидени в настоящата директива, от самото начало.
РАЗДЕЛ 3
Срок на действие и подновяване на регистрацията
Член 48
Срок на действие на регистрацията
1. Марките се регистрират за период от 10 години от датата на подаване на заявката.
2. Регистрацията може да бъде подновявана в съответствие с член 49 за следващи периоди от десет години.
Член 49
Подновяване
1. Регистрацията на марка се подновява по искане на притежателя на марката или на упълномощено по силата на закона или на договор лице, при условие че са платени таксите за подновяване. Държавите членки могат да предвидят получаването на плащането на таксите за подновяване да се счита за такова искане.
2. Ведомството информира притежателя на марката за изтичането на срока на регистрацията най-малко шест месеца преди това. Ведомството не носи отговорност, ако не може да предостави тази информация.
3. Искането за подновяване се подава и таксите за подновяване се заплащат в срок от поне шест месеца, непосредствено предхождащи изтичането на регистрацията. Ако това не бъде направено, искането може да бъде подадено в рамките на допълнителен срок от шест месеца веднага след изтичането на регистрацията или на последващо нейно подновяване. Таксите за подновяване и допълнителна такса се заплащат в рамките на този допълнителен срок.
4. В случай че искането е представено или таксите са заплатени само за част от стоките или услугите, за които е регистрирана марката, регистрацията се подновява само за въпросните стоки или услуги.
5. Подновяването поражда действие на следващия ден след датата, на която изтича съществуващата регистрация. Подновяването се вписва в регистъра.
РАЗДЕЛ 4
Контакти с ведомството
Член 50
Контакти с ведомството
Страните в производството или когато има назначени такива - техните представители, посочват официален адрес за всички официални контакти с ведомството. Държавите членки имат право да изискват тези официални адреси да се намират в Европейското икономическо пространство.
ГЛАВА 4
АДМИНИСТРАТИВНО СЪТРУДНИЧЕСТВО
Член 51
Сътрудничество в областта на регистрацията и управлението на марките
Ведомствата са свободни да си сътрудничат ефикасно помежду си и със Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост с цел насърчаване на сближаването на практиките и инструментите по отношение на разглеждането и регистрацията на марките.
Член 52
Сътрудничество в други области
Ведомствата са свободни да си сътрудничат ефикасно помежду си и със Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост във всички сфери на тяхната дейност извън посочените в член 51, които имат отношение към защитата на марките в Съюза.
ГЛАВА 5
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 53
Защита на данните
Обработката на всякакви лични данни в държавите членки в рамките на настоящата директива се извършва в съответствие с националното право за изпълнение на Директива 95/46/ЕО.
Член 54
Транспониране
1. Държавите членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими за привеждането в съответствие с членове 3 - 6, членове 8 - 14, членове 16, 17 и 18, членове 22 - 39, член 41 и членове 43 - 50, до 14 януари 2019 г. Държавите членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими за привеждането в съответствие с член 45, до 14 януари 2023 г. Те незабавно съобщават на Комисията текстовете на тези мерки.
Когато държавите членки приемат тези мерки, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Те включват също така уточнение, че позоваванията в съществуващите законови, подзаконови и административни разпоредби на директивата, отменена с настоящата директива, се считат за позовавания на настоящата директива. Условията и редът на позоваване и формулировката на посоченото уточнение се определят от държавите членки.
2. Държавите членки съобщават на Комисията текстовете на основните разпоредби от националното законодателство, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 55
Отмяна
Директива 2008/95/ЕО се отменя, считано от 15 януари 2019 г., без да се засягат задълженията на държавите членки във връзка със срока за транспонирането на Директива 89/104/ЕИО в националното право, посочен в приложение I, част Б към Директива 2008/95/ЕО.
Позоваванията на отменената директива се считат за позовавания на настоящата директива и се четат съгласно таблицата на съответствието в приложението.
Член 56
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Членове 1, 7, 15, 19, 20, 21 и 54 - 57 се прилагат от 15 януари 2019 г.
Член 57
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите членки.
Съставено в Страсбург на 16 декември 2015 година.
DIREKTIVA (EU) 2015/2436 EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA
od 16. prosinca 2015.
o usklađivanju zakonodavstava država članica o žigovima
(preinaka)
(Tekst značajan za EGP)
EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 114. stavak 1.,
uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
nakon prosljeđivanja nacrta zakonodavnog akta nacionalnim parlamentima,
uzimajući u obzir mišljenje Europskog gospodarskog i socijalnog odbora (1),
u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom (2),
budući da:
(1)
Potreban je veći broj izmjena Direktive 2008/95/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (3). Radi jasnoće tu bi Direktivu trebalo preinačiti.
(2)
U Direktivi 2008/95/EZ usklađene su ključne odredbe materijalnoga prava o žigovima za koje se u vrijeme usvajanja smatralo da najizravnije utječu na funkcioniranje unutarnjeg tržišta ograničavanjem slobodnog kretanja robe i slobode pružanja usluga u Uniji.
(3)
Zaštita žigova u državama članicama postoji uz zaštitu dostupnu na razini Unije putem žigova Europske unije („žigovi EU-a”) koji su jedinstvena karaktera i vrijede na cijelom području Unije kao što je utvrđeno Uredbom Vijeća (EZ) br. 207/2009 (4). Supostojanje i ravnoteža sustava žigova na nacionalnoj razini i razini Unije zapravo je temelj pristupa Unije zaštiti intelektualnog vlasništva.
(4)
Nastavljajući se na komunikaciju Komisije od 16. srpnja 2008. o Strategiji prava industrijskog vlasništva za Europu, Komisija je provela sveobuhvatnu procjenu funkcioniranja cjelokupnog sustava žigova u Europi kao cjelini, obuhvativši nacionalnu razinu i razinu Unije te njihove međuodnose.
(5)
U svojim zaključcima od 25. svibnja 2010. o budućoj reviziji sustava žiga u Europskoj uniji Vijeće je zatražilo od Komisije da iznese prijedloge za reviziju Uredbe (EZ) br. 207/2009 i Direktive 2008/95/EZ. Revizija te Direktive trebala bi uključiti mjere kojima bi se ona dodatno uskladila s Uredbom (EZ) br. 207/2009, čime bi se smanjila područja razilaženja unutar sustava žiga u Europi kao cjelini, zadržavajući pritom nacionalnu zaštitu žiga kao primamljivu mogućnost za podnositelje prijave. U tom bi kontekstu trebalo osigurati komplementarni odnos između sustava žiga EU-a i nacionalnih sustava žigova.
(6)
Komisija je u svojoj komunikaciji od 24. svibnja 2011. naslovljenoj „Jedinstveno tržište za prava intelektualnog vlasništva” zaključila da radi zadovoljenja povećanog broja zahtjeva dionika za bržim, kvalitetnijim i jednostavnijim sustavima registriranja žigova koji su također dosljedniji, pristupačniji, javno dostupni i u skladu s najnovijim tehnologijama, nužno je modernizirati sustav žiga u cijeloj Uniji i prilagoditi ga internetskom dobu.
(7)
Savjetovanjem i procjenom za potrebe ove Direktive pokazalo se da, unatoč prethodnom djelomičnom usklađivanju nacionalnih zakonodavstava, i dalje postoje područja u kojima bi daljnje usklađivanje moglo imati pozitivan učinak na konkurentnost i rast.
(8)
Kako bi se ostvario cilj poticanja i stvaranja uspješnog unutarnjeg tržišta i omogućivanja stjecanja i zaštite žigova u Uniji u korist rasta i konkurentnosti europskih poduzeća, osobito malih i srednjih poduzeća, važno je nadići ograničeni djelokrug usklađivanja koji je postignut Direktivom 2008/95/EZ te proširiti usklađivanje na ostale aspekte materijalnoga prava o žigovima koji se štite putem registracije na temelju Uredbe (EZ) br. 207/2009.
(9)
U svrhu lakšeg dobivanja i primjene registracije žigova diljem Unije nužno je uskladiti ne samo odredbe materijalnoga prava nego i postupovna pravila. Stoga bi trebalo uskladiti glavna postupovna pravila u području registracije žigova u državama članicama i u sustavu žiga EU-a. U pogledu postupaka u sklopu nacionalnog prava dovoljno je odrediti opća načela te državama članicama prepustiti da uspostave podrobnija pravila.
(10)
Od velike je važnosti osigurati da registrirani žigovi uživaju istu zaštitu u pravnim sustavima svih država članica. U skladu s proširenom zaštitom dodijeljenom žigovima EU-a koji imaju ugled u Uniji, proširenu zaštitu trebalo bi dodijeliti i na nacionalnoj razini svim registriranim žigovima koji imaju ugled u dotičnoj državi članici.
(11)
Ova Direktiva ne bi trebala državama članicama uskratiti pravo da nastave štititi žigove stečene uporabom, nego bi ih trebala uzeti u obzir samo u pogledu njihova odnosa sa žigovima stečenima putem registracije.
(12)
Da bi se postigli ciljevi ovog usklađivanja zakona, nužno je da uvjeti za stjecanje i održanje važenja registriranog žiga u načelu budu jednaki u svim državama članicama.
(13)
U tu je svrhu potrebno navesti primjere znakova koji imaju sposobnost da čine žig, uz uvjet da se pomoću tih znakova mogu razlikovati proizvodi i usluge jednog poduzeća od proizvoda i usluga drugog poduzeća. Kako bi se ispunili ciljevi sustava registracije žigova, poglavito jamčenje pravne sigurnosti i dobro upravljanje, također je važno zahtijevati da se znak može prikazati na jasan, precizan, samostalan, lako dostupan, razumljiv, postojan i objektivan način. Trebalo bi, stoga, dopustiti da se znak prikazuje u bilo kojem prikladnom obliku uporabom opće dostupnih tehnologija, i to ne nužno grafički, sve dok prikaz nudi zadovoljavajuća jamstva u tom smislu.
(14)
Nadalje, trebalo bi iscrpno navesti razloge za odbijanje ili ništavost samoga žiga, uključujući izostanak bilo kakva razlikovnoga karaktera ili kad je riječ o sukobu žiga s ranijim pravima, čak i ako su neki od tih razloga navedeni kao mogućnost za države članice, koje bi ih, stoga, trebale zadržati ili ih uvesti u svoje zakonodavstvo.
(15)
Kako bi se osiguralo da se razine zaštite koje oznakama zemljopisnog podrijetla osiguravaju zakonodavstvo Unije i nacionalno pravo ujednačeno i opsežno primjenjuju pri preispitivanju apsolutnih i relativnih razloga za odbijanje u čitavoj Uniji, ova bi Direktiva trebala sadržavati iste odredbe o oznakama zemljopisnog podrijetla kao Uredba (EZ) br. 207/2009. Nadalje, primjereno je osigurati proširenje opsega apsolutnih razloga kako bi obuhvatio i zaštićene tradicionalne izraze za vina i garantirano tradicionalne specijalitete.
(16)
Zaštita koju pruža registrirani žig, čija je funkcija upravo zajamčiti žig kao oznaku podrijetla, trebala bi biti apsolutna u slučaju da postoji istovjetnost žiga i znaka te proizvoda ili usluga. Zaštita bi se također trebala primijeniti u slučaju sličnosti između žiga i odgovarajućeg znaka te proizvoda ili usluga. Neophodno je dati tumačenje pojma sličnosti s obzirom na vjerojatnost dovođenja u zabludu. Vjerojatnost zablude, čija procjena ovisi o brojnim elementima, i to osobito o prepoznatljivosti žiga na tržištu, o dovođenju u vezu s uporabljenim ili registriranim znakom, o stupnju sličnosti između žiga i znaka te između naznačenih proizvoda ili usluga, trebala bi predstavljati poseban uvjet za takvu zaštitu. Načini na koje se može utvrditi vjerojatnost dovođenja u zabludu, a osobito teret dokazivanja toga, trebali bi biti predmet nacionalnih postupovnih pravila koja se ovom Direktivom ne bi trebala dovoditi u pitanje.
(17)
Kako bi se osigurala pravna sigurnost i potpuna podudarnost s načelom prvenstva, prema kojem registrirani raniji žig ima prednost pred kasnije registriranim žigovima, potrebno je predvidjeti da izvršavanje prava koja proizlaze iz žiga ne bi trebalo dovoditi u pitanje prava nositelja stečena prije podnošenja ili datuma prvenstva žiga. Takav je pristup u skladu s člankom 16. stavkom 1. Sporazuma o trgovinskim aspektima prava intelektualnoga vlasništva od 15. travnja 1994. („Sporazum TRIPS”).
(18)
Prikladno je omogućiti da se povreda žiga može ustanoviti samo ako se utvrdi da se žig ili znak kojim je učinjena povreda rabi u trgovačkom prometu u svrhe razlikovanja proizvoda ili usluga. Uporaba znaka u druge svrhe osim za razlikovanje proizvoda ili usluga trebala bi biti podložna odredbama nacionalnog prava.
(19)
Koncept povrede žiga trebao bi obuhvaćati i uporabu znaka kao trgovačkog naziva ili slične oznake sve dok se tako rabi u svrhu razlikovanja proizvoda ili usluga.
(20)
Kako bi se osigurala pravna sigurnost i potpuna podudarnost s određenim zakonodavstvom Unije, primjereno je osigurati da nositelj žiga ima pravo zabraniti trećoj strani uporabu znaka u komparativnom oglašavanju kad je takvo komparativno oglašavanje u suprotnosti s Direktivom 2006/114/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (5).
(21)
Radi jačanja zaštite žiga i učinkovitijeg suzbijanja krivotvorenja te u skladu s međunarodnim obvezama država članica u okviru Svjetske trgovinske organizacije (WTO), osobito članka V. Općeg sporazuma o carinama i trgovini o slobodi provoza i, kad je riječ o generičkim lijekovima, „Deklaracije o Sporazumu o TRIPS-u i javnom zdravlju” koja je usvojena na Ministarskoj konferenciji WTO-a u Dohi 14. studenoga 2001., nositelj žiga trebao bi imati pravo spriječiti treće strane da u trgovačkom prometu unose proizvode u državu članicu u kojoj je žig registriran bez puštanja u slobodan promet na tom području, ako ti proizvodi dolaze iz trećih zemalja i bez odobrenja nose žig koji je istovjetan ili gotovo istovjetan žigu registriranom za te proizvode.
(22)
U tu bi svrhu nositeljima žigova trebalo biti dopustivo da spriječe ulazak proizvoda kojima je učinjena povreda i njezino stavljanje u sve carinske situacije, osobito uključujući provoz, pretovar, skladištenje, slobodne zone, privremeni smještaj, unutarnju proizvodnju ili privremeni uvoz, također kada se ti proizvodi ne namjeravaju staviti na tržište dotične države članice. Carinska tijela trebala bi se u provedbi carinskih kontrola koristiti ovlastima i postupcima utvrđenima u Uredbi (EU) br. 608/2013 Europskog parlamenta i Vijeća (6), također i na zahtjev nositelja prava. Carinska tijela osobito bi trebala provoditi odgovarajuće kontrole na temelju kriterijâ analize rizika.
(23)
Radi usklađivanja potrebe za osiguranjem učinkovite provedbe pravâ žiga s potrebom izbjegavanja ometanja slobodnog protoka trgovine zakonitim proizvodima, ovlaštenja nositelja žiga trebala bi prestati ako tijekom naknadnih postupaka pokrenutih pred sudskim ili drugim tijelom nadležnim za donošenje meritorne odluke o tome je li učinjena povreda registriranog žiga deklarant ili držatelj proizvoda može dokazati da nositelj registriranog žiga nema pravo zabraniti stavljanje proizvoda na tržište u državi krajnjeg odredišta.
(24)
Člankom 28. Uredbe (EU) br. 608/2013 utvrđuje se da je nositelj prava odgovoran za naknadu štete držatelju proizvoda u slučaju da se, između ostalog, za proizvode naknadno utvrdi da njima nije došlo do povrede prava intelektualnog vlasništva.
(25)
Trebalo bi poduzeti odgovarajuće mjere radi osiguranja neometanog provoza generičkih lijekova. U pogledu međunarodnih nezaštićenih naziva (INN) kao svjetski priznatih generičkih naziva za aktivne tvari u farmaceutskim pripravcima od ključne je važnosti uzeti u obzir postojeća ograničenja u odnosu na učinak pravâ žiga. Stoga nositelj žiga ne bi trebao imati pravo spriječiti treću stranu da unosi proizvode u državu članicu u kojoj je žig registriran bez puštanja u slobodni promet na tom području na temelju sličnosti između INN-a za aktivne sastojke u lijekovima i žiga.
(26)
Kako bi se nositeljima registriranih žigova omogućila učinkovitija borba protiv krivotvorenja, trebali bi imati pravo na zabranu isticanja na proizvodima žiga kojim se povređuje pravo te određenih pripremnih radnji koje prethode takvom isticanju.
(27)
Isključiva prava koja proizlaze iz žiga ne bi nositelju trebala davati pravo da trećim stranama zabrani uporabu znakova ili oznaka koji se rabe pošteno i stoga u skladu s dobrom poslovnom praksom u industriji i trgovini. Kako bi se stvorili jednaki uvjeti za trgovačke nazive i žigove uzimajući u obzir da se za trgovačke nazive redovito odobrava neograničena zaštita u odnosu na kasnije žigove, za takvu uporabu trebalo bi smatrati samo da uključuje uporabu osobnog imena treće strane. Takva uporaba također bi trebala dopustiti i općenito uporabu opisnih ili nerazlikovnih znakova ili oznaka. Nadalje, nositelj ne bi smio biti ovlašten spriječiti poštenu i pravičnu uporabu žiga u svrhu utvrđivanja proizvoda ili usluga kao nositeljevih ili upućivanja na njih. Uporaba žiga od trećih strana radi skretanja pozornosti potrošača na preprodaju izvornih proizvoda koji su prvotno bili prodani od strane nositelja žiga u Uniji, ili uz njegovo odobrenje, trebalo bi smatrati pravednom dokle god je istodobno u skladu i s dobrom poslovnom praksom u industriji i trgovini. Uporabu žiga od trećih strana radi umjetničkog izražavanja trebalo bi smatrati pravednom dokle god je istodobno u skladu s dobrom poslovnom praksom u industriji i trgovini. Nadalje, ova Direktiva trebala bi se primjenjivati tako da se osigura potpuno poštovanje temeljnih prava i sloboda, posebno slobode izražavanja.
(28)
Iz načela slobodnog kretanja proizvoda proizlazi da nositelj žiga ne bi trebao imati pravo zabraniti trećoj strani njegovu uporabu u odnosu na proizvode koje je pod tim žigom sam stavio u promet u Uniji ili je to učinjeno uz njegovu suglasnost, osim kada nositelj žiga ima opravdane razloge za protivljenje daljnjoj komercijalizaciji proizvoda.
(29)
Radi pravne sigurnosti i ne dovodeći u pitanje interes nositelja ranijeg žiga, važno je osigurati da on ne može više zahtijevati proglašenje ništavosti niti se može protiviti uporabi žiga kasnijeg od njegova žiga, a čiju je uporabu svjesno dopuštao duže vrijeme, osim ako je prijava kasnijeg žiga podnesena u zloj vjeri.
(30)
Kako bi se osigurala pravna sigurnost i zaštitila zakonito stečena prava žiga, prikladno je i nužno, ne dovodeći u pitanje načelo da se prava iz kasnijeg žiga ne mogu ostvarivati protiv ranijeg žiga, osigurati da nositelji ranijih žigova ne budu ovlašteni na ostvarenje odbijanja ili proglašenja ništavosti te da se ne mogu protiviti uporabi kasnijeg žiga ako je kasniji žig stečen u vrijeme kad je raniji žig podlijegao mogućnosti proglašenja ništavim ili opoziva, primjerice zato što uporabom još nije stekao razlikovni karakter, ili ako se prava iz ranijeg žiga nisu mogla ostvarivati protiv kasnijega jer nužni uvjeti nisu bili primjenjivi, primjerice ako raniji žig još nije stekao ugled.
(31)
Žigovi ispunjavaju svoju svrhu međusobnog razlikovanja proizvoda ili usluga te omogućavanja potrošačima da donesu odluke na temelju stručnih informacija samo kada se doista rabe na tržištu. Uvjet uporabe također je potreban kako bi se smanjio ukupni broj žigova registriranih i zaštićenih u Uniji, čime bi se smanjio broj mogućih sukoba među njima. Stoga svakako treba zahtijevati da se registrirani žigovi doista rabe u odnosu na proizvode ili usluge za koje su registrirani ili da u slučaju neuporabe u odnosu na njih u roku od pet godina od datuma završetka postupka registracije podliježu mogućnosti opoziva.
(32)
U tom bi se smislu registrirani žig trebao štititi samo u onoj mjeri u kojoj se doista rabi, a registrirani raniji žig svojem nositelju ne bi trebao dati pravo da se protivi ili zahtijeva ništavost kasnijeg žiga ako taj nositelj svoj žig nije stvarno rabio. Nadalje, države članice trebale bi omogućiti da se žig ne može uspješno suprotstaviti u postupku zbog povrede ako se zbog prigovora utvrdi da bi se žig mogao opozvati ili se, ako se postupak vodi protiv kasnijeg prava, da se taj raniji žig mogao opozvati u vrijeme kad je kasnije pravo stečeno.
(33)
Kada se za žig EU-a zahtijeva senioritet nacionalnog žiga ili žiga registriranog u skladu s međunarodnim sporazumima koji imaju učinak u državi članici, a kada je potom došlo do odricanja ili isteka žiga koji je temelj zahtjeva za senioritet, prikladno je omogućiti da se valjanost tog žiga ipak može osporavati. To osporavanje treba ograničiti na situacije u kojima je žig mogao biti proglašen ništavim ili biti opozvan u vrijeme kad je brisan iz registra.
(34)
Zbog dosljednosti i radi komercijalne uporabe žigova u Uniji, pravila koja se primjenjuju na žigove kao predmete vlasništva trebalo bi u prikladnoj mjeri uskladiti s već postojećim pravilima za žigove EU-a te bi trebala uključivati pravila o ustupanju i prijenosu, licenciranju, stvarnim pravima i izvršenju.
(35)
Zajednički žigovi pokazali su se kao korisni instrumenti za promicanje proizvoda i usluga s određenim zajedničkim osobinama. Stoga je prikladno nacionalne zajedničke žigove podvrgnuti pravilima sličnima onima koja se primjenjuju na zajedničke žigove Europske unije.
(36)
Kako bi se poboljšao i olakšao pristup zaštiti žiga te povećala pravna sigurnost i predvidljivost, postupak za registraciju žigova u državama članicama trebao bi biti učinkovit i transparentan te bi trebao slijediti pravila slična onima koja se primjenjuju na žigove EU-a.
(37)
Kako bi se osigurala pravna sigurnost u vezi s opsegom prava žiga i olakšao pristup zaštiti žiga, označavanje i klasifikacija proizvoda i usluga koje pokriva prijava žiga trebali bi slijediti ista pravila u svima državama članicama i trebali bi se uskladiti s onima primjenjivima na žigove EU-a. Kako bi nadležne vlasti i gospodarski subjekti mogli odrediti opseg zaštite žiga koja se traži samo na temelju primjene, označavanje proizvoda i usluga trebalo bi biti dovoljno jasno i precizno. Uporaba općenitih izraza trebala bi se protumačiti kao da uključuje samo one proizvode i usluge koje su jasno obuhvaćene doslovnim značenjem izraza. U interesu jasnoće i pravne sigurnosti, središnji uredi za industrijsko vlasništvo država članica i Ured Beneluksa za intelektualno vlasništvo bi međusobnom suradnjom trebali nastojati sastaviti popis koji odražava njihove pojedinačne administrativne prakse u pogledu klasifikacije proizvoda i usluga.
(38)
Radi osiguranja učinkovite zaštite žiga države članice trebale bi omogućiti učinkovit administrativni postupak povodom prigovora kojim se barem nositelju prava na ranije žigove i bilo kojoj osobi ovlaštenoj u okviru mjerodavnog prava za ostvarivanje prava stečenih na temelju zaštićene oznake izvornosti ili oznake zemljopisnog podrijetla dopušta da se suprotstavi registraciji prijave žiga. Nadalje, kako bi ponudile učinkovite načine za opoziv žigova i proglašavanje žigova ništavima, države članice trebale bi omogućiti administrativni postupak za opoziv i proglašavanje ništavosti unutar duljeg razdoblja prenošenja, od sedam godina, nakon stupanja na snagu ove Direktive.
(39)
Poželjno je da središnji uredi za industrijsko vlasništvo država članica i Ured Beneluksa za intelektualno vlasništvo surađuju međusobno i s Uredom Europske unije za intelektualno vlasništvo u svim područjima administracije i registracije žigova radi promicanja konvergencije praksi i alata, kao što je stvaranje i ažuriranje zajedničkih ili povezanih baza podataka i portala za savjetovanje i pretragu. Osim toga, države članice trebale bi osigurati da njihovi uredi surađuju međusobno i s Uredom Europske unije za intelektualno vlasništvo u svim područjima svojih aktivnosti koja su relevantna zaštite žigova u Uniji.
(40)
Ova Direktiva ne bi trebala isključiti primjenu odredaba prava država članica, koje nije pravo o žigu, kao što su odredbe o nepoštenom tržišnom natjecanju, građanskoj odgovornosti ili zaštiti potrošača, na žigove.
(41)
Države članice vezane su Pariškom konvencijom za zaštitu industrijskog vlasništva („Pariška konvencija”) i Sporazumom TRIPS. Nužno je da ova Direktiva bude u cijelosti usklađena s odredbama te Konvencije i tog Sporazuma. Ova Direktiva ne bi trebala utjecati na dužnosti država članica koje su proizašle iz te Konvencije i tog Sporazuma. Kada je to primjereno, trebalo bi primijeniti članak 351. Ugovora o funkcioniranju Europske unije.
(42)
S obzirom na to da ciljeve ove Direktive, osobito razvoj i stvaranje dobro funkcionirajućeg unutarnjeg tržišta te olakšavanje registracije i administracije žigova te njihove zaštite u Uniji u korist rasta i konkurentnosti, ne mogu dostatno ostvariti države članice, nego se zbog njihova opsega i djelovanja oni na bolji način mogu ostvariti na razini Unije, Unija može donijeti mjere u skladu s načelom supsidijarnosti utvrđenim u članku 5. Ugovora o Europskoj uniji. U skladu s načelom proporcionalnosti utvrđenim u tom članku, ova Direktiva ne prelazi ono što je potrebno za ostvarivanje tih ciljeva.
(43)
Direktiva 95/46/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (7) uređuje obradu osobnih podataka koja se provodi u državama članicama u kontekstu ove Direktive.
(44)
Izvršeno je savjetovanje s Europskim nadzornikom za zaštitu podataka u skladu s člankom 28. stavkom 2. Uredbe (EZ) br. 45/2001 Europskog parlamenta i Vijeća (8), koji je dao mišljenje 11. srpnja 2013.
(45)
Obvezu prenošenja ove Direktive u nacionalno pravo trebalo bi ograničiti na one odredbe koje predstavljaju sadržajnu izmjenu u usporedbi s prethodnom Direktivom. Obveza prenošenja odredbi koje nisu izmijenjene proizlazi iz prethodne Direktive.
(46)
Ova Direktiva ne bi smjela dovoditi u pitanje obveze država članica na temelju Direktive 2008/95/EZ u pogledu rokova za prenošenje Direktive Vijeća 89/104/EEZ (9) u nacionalno zakonodavstvo, kako su navedeni u dijelu B Priloga I. Direktivi 2008/95/EZ,
DONIJELI SU OVU DIREKTIVU:
POGLAVLJE 1.
OPĆE ODREDBE
Članak 1.
Područje primjene
Ova se Direktiva primjenjuje na svaki žig u odnosu na proizvode i usluge koji je predmet registracije ili prijave za registraciju pojedinačnog žiga, jamstvenog ili certifikacijskog žiga ili zajedničkog žiga u državi članici, ili koji je predmet registracije ili prijave za registraciju pri Uredu Beneluksa za intelektualno vlasništvo ili međunarodne registracije koja ima učinak u državi članici.
Članak 2.
Definicije
Za potrebe ove Direktive primjenjuju se sljedeće definicije:
(a)
„ured” znači središnji ured za industrijsko vlasništvo države članice ili Ured Beneluksa za intelektualno vlasništvo koji je zadužen za registraciju žigova;
(b)
„registar” znači registar žigova koji vodi ured.
POGLAVLJE 2.
MATERIJALNO PRAVO O ŽIGOVIMA
ODJELJAK 1.
Znakovi od kojih se žig može sastojati
Članak 3.
Znakovi od kojih se žig može sastojati
Žig se može sastojati od bilo kakvih znakova, osobito riječi, uključujući osobna imena, ili od crteža, slova, brojki, boja, oblika proizvoda ili pakiranja proizvoda, ili zvukova, pod uvjetom da su takvi znakovi prikladni za:
(a)
razlikovanje proizvoda ili usluga jednoga poduzeća od proizvoda ili usluga drugih poduzeća; i
(b)
prikazivanje u registru na način koji omogućuje nadležnim tijelima i javnosti da odrede točan i jasan predmet zaštite koja je pružena njihovu nositelju.
ODJELJAK 2.
Razlozi za odbijanje ili ništavost
Članak 4.
Apsolutni razlozi za odbijanje ili ništavost
1. Neće se registrirati ili, ako su registrirani, mogu se proglasiti ništavima:
(a)
znakovi koji ne mogu činiti žig;
(b)
žigovi koji nemaju nikakav razlikovni karakter;
(c)
žigovi koji se sastoje isključivo od znakova ili podataka koji u trgovini mogu služiti za označivanje vrste, kakvoće, količine, namjene, vrijednosti, zemljopisnog podrijetla ili vremena proizvodnje ili pružanja usluge ili za označivanje drugih karakteristika proizvoda i usluga;
(d)
žigovi koji se sastoje isključivo od oznaka ili podataka koji su postali uobičajeni u svakodnevnom govoru ili u dobroj vjeri i ustaljenoj trgovačkoj praksi;
(e)
znakovi koji se sastoje isključivo od:
i.
oblika, ili drugog obilježja, koji proizlazi iz prirode samih proizvoda;
ii.
oblika, ili drugog obilježja, proizvoda potrebnog za postizanje nekog tehničkog rezultata;
iii.
oblika, ili drugog obilježja, koji proizvodima daje bitnu vrijednost;
(f)
žigovi koji su protivni javnom poretku ili prihvaćenim moralnim načelima;
(g)
žigovi koji su takve naravi da javnost mogu dovesti u zabludu, primjerice u odnosu na vrstu, kakvoću ili zemljopisno podrijetlo proizvoda ili usluga;
(h)
žigovi koji nemaju odobrenje nadležnih tijela i koji moraju biti odbijeni ili proglašeni ništavim prema članku 6.b Pariške konvencije;
(i)
žigovi koji su isključeni iz registracije u skladu sa zakonodavstvom Unije, nacionalnim pravom dotične države članice ili međunarodnim sporazumima kojih je Unija ili dotična država članica stranka, kojima se osigurava zaštita oznaka izvornosti i oznaka zemljopisnog podrijetla;
(j)
žigovi koji su isključeni iz registracije u skladu sa zakonodavstvom Unije ili međunarodnim sporazumima kojih je Unija stranka, kojima se osigurava zaštita tradicionalnih izraza za vina;
(k)
žigovi koji su isključeni iz registracije u skladu sa zakonodavstvom Unije ili međunarodnim sporazumima kojih je Unija stranka, kojima se osigurava zaštita zajamčeno tradicionalnih specijaliteta;
(l)
žigovi koji se sastoje od ranije denominacije biljne sorte, ili je reproduciraju u svojim bitnim elementima, koja je registrirana u skladu sa zakonodavstvom Unije ili nacionalnim pravom dotične države članice ili međunarodnim sporazumima kojih je Unija ili dotična država članica stranka, koji pružaju zaštitu pravâ na biljnu sortu i koji se odnose na biljne sorte iste ili blisko srodne vrste.
2. Žig se može proglasiti ništavim ako je podnositelj podnio prijavu za registraciju žiga u zloj vjeri. Svaka država članica također može osigurati da takav žig ne bude registriran.
3. Svaka država članica može omogućiti da žig ne bude registriran ili, ako je registriran, da ga se može proglasiti ništavim, ako i u mjeri u kojoj:
(a)
uporaba žiga zabranjena je u skladu s odredbama drugog propisa koji nije propis o žigu dotične države članice ili Unije;
(b)
žig uključuje znak velike simbolične vrijednosti, osobito religijski simbol;
(c)
žig sadrži oznake, ambleme i grbove koji nisu obuhvaćeni člankom 6.b Pariške konvencije i koji su od javnog interesa, osim uz odobrenje nadležnog tijela za njihovu registraciju u skladu s pravom države članice.
4. Registracija žiga ne odbija se u skladu sa stavkom 1. točkama (b), (c) ili (d) ako je, prije datuma prijave za registraciju, slijedom svoje uporabe žig stekao razlikovni karakter. Žig se ne proglašava ništavim iz istih razloga ako je, prije datuma podnošenja zahtjeva za proglašenje žiga ništavim, slijedom svoje uporabe žig stekao razlikovni karakter.
5. Svaka država članica može osigurati da se stavak 4. također primjenjuje ondje gdje je razlikovni karakter stečen nakon datuma prijave za registraciju, ali prije datuma registracije.
Članak 5.
Relativni razlozi za odbijanje ili ništavost
1. Žig se neće registrirati ili, ako je registriran, može ga se proglasiti ništavim:
(a)
ako je istovjetan ranijem žigu, a proizvodi ili usluge za koje je žig prijavljen ili registriran istovjetni su proizvodima ili uslugama za koje je raniji žig zaštićen;
(b)
ako zbog njegove istovjetnosti ili sličnosti s ranijim žigom i istovjetnosti ili sličnosti proizvoda ili usluga obuhvaćenih žigovima postoji vjerojatnost dovođenja javnosti u zabludu; vjerojatnost dovođenja javnosti u zabludu uključuje vjerojatnost dovođenja u vezu s ranijim žigom.
2. „Raniji žigovi” u smislu stavka 1. znači:
(a)
sljedeće vrste žigova s datumom prijave za registraciju koji je raniji od datuma prijave za registraciju žiga, uzimajući u obzir, ako je to primjereno, prava prvenstava tražena za te žigove:
i.
žigovi EU-a;
ii.
žigovi registrirani u dotičnoj državi članici ili, u slučaju Belgije, Luksemburga ili Nizozemske, u Uredu Beneluksa za intelektualno vlasništvo;
iii.
žigovi registrirani u skladu s međunarodnim sporazumima koji imaju učinak u dotičnoj državi članici;
(b)
žigovi EU-a za koje se u skladu s Uredbom (EZ) br. 207/2009 pravovaljano zahtijeva senioritet u odnosu na žig iz točke (a) podtočaka ii. i iii., čak i kada je on bio predmetom odricanja od zaštite ili je dopušteno da istekne;
(c)
prijave za žigove iz točaka (a) i (b), pod uvjetom da ih se registrira;
(d)
žigovi koji su na datum prijave za registraciju žiga ili, kada je to primjereno, na datum zahtjeva za priznavanje prava prvenstva za prijavu za registraciju žiga, dobro poznati u dotičnoj državi članici, pri čemu izraz „dobro poznat” ima značenje kao u članku 6.a Pariške konvencije.
3. Nadalje, žig se neće registrirati ili, ako je registriran, može ga se proglasiti ništavim:
(a)
ako je istovjetan ili sličan ranijem žigu neovisno o tome jesu li proizvodi ili usluge za koje je prijavljen ili registriran istovjetni, slični ili nisu slični onim proizvodima i uslugama za koje je registriran raniji žig, ako raniji žig ima ugled u državi članici u odnosu na koju je podnesena prijava za registraciju ili u kojoj je žig registriran ili, u slučaju žiga EU-a, ima ugled u Uniji, a uporaba kasnijeg žiga bez opravdanog razloga nepošteno bi iskoristila razlikovni karakter ili ugled ranijeg žiga ili im naštetila;
(b)
ako trgovački zastupnik ili predstavnik nositelja žiga podnese prijavu za njegovu registraciju u svoje ime bez odobrenja nositelja žiga, osim ako takav zastupnik ili predstavnik ne opravda svoj postupak;
(c)
ako i u opsegu u kojem, sukladno zakonodavstvu Unije ili pravu dotične države članice kojim se predviđa zaštita oznaka izvornosti i oznaka zemljopisnog podrijetla:
i.
zahtjev za oznaku izvornosti ili oznaku zemljopisnog podrijetla već je podnesen u skladu sa zakonodavstvom Unije ili pravom dotične države članice prije datuma prijave za registraciju žiga ili datuma prvenstva zatraženog u prijavi, pod uvjetom njezine kasnije registracije;
ii.
ta oznaka izvornosti ili oznaka zemljopisnog podrijetla daje osobi ovlaštenoj u okviru mjerodavnog prava za ostvarivanje prava koja proizlaze iz nje pravo zabrane uporabe kasnijeg žiga.
4. Svaka država članica može omogućiti da žig ne bude registriran ili, ako je registriran, da ga se može proglasiti ništavim, ako i u mjeri u kojoj:
(a)
prava na neregistrirani žig ili na drugi znak koji je u uporabi u trgovačkom prometu bila su stečena prije datuma prijave za registraciju kasnijeg žiga ili datuma zahtjeva za pravo prvenstva za prijavu za registraciju kasnijeg žiga, a taj neregistrirani žig ili drugi znak daju svojem nositelju pravo na zabranu uporabe kasnijeg žiga;
(b)
uporaba žiga može se zabraniti na temelju ranijeg prava koje se razlikuje od pravâ iz stavka 2. i točke (a) ovog stavka, a osobito:
i.
prava na ime;
ii.
prava na osobnu sliku;
iii.
autorskog prava;
iv.
prava industrijskog vlasništva;
(c)
žig se može zamijeniti s ranijim žigom koji je zaštićen u inozemstvu, pod uvjetom da je u trenutku podnošenja prijave podnositelj prijave djelovao u zloj vjeri.
5. Države članice osiguravaju da u primjerenim okolnostima ne postoji obveza odbijanja registracije ili proglašenja žiga ništavim ako se nositelj ranijeg žiga ili drugog ranijeg prava suglasi s registracijom kasnijeg žiga.
6. Bilo koja država članica može odrediti da se, odstupajući od odredbi stavaka od 1. do 5., razlozi za odbijanje registracije ili proglašenja žiga ništavim, koji su na snazi u toj državi članici prije datuma stupanja na snagu odredaba potrebnih za usklađenje s Direktivom 89/104/EEZ, trebaju primjenjivati na žigove za koje je prijava podnesena prije tog datuma.
Članak 6.
Naknadno utvrđenje ništavosti ili opoziva žiga
Kada se za žig EU-a zahtijeva senioritet nacionalnog žiga ili žiga registriranog u skladu s međunarodnim sporazumima koji imaju učinak u državi članici, a kojega se nositelj odrekao ili je dopustio da istekne, ništavost ili opoziv žiga koji je temelj zahtjeva za senioritet može se utvrditi naknadno pod uvjetom da su se ništavost ili opoziv mogli proglasiti u trenutku kad je došlo do odricanja žiga ili njegova isteka. U tom slučaju senioritet prestaje proizvoditi svoje učinke.
Članak 7.
Razlozi za odbijanje ili ništavost samo nekih proizvoda ili usluga
Kada razlozi za odbijanje registracije ili proglašavanje žiga ništavim postoje u odnosu na samo neke proizvode ili usluge iz prijave za registraciju žiga ili za koje je žig registriran, odbijanje registracije ili ništavost obuhvaća isključivo te proizvode i usluge.
Članak 8.
Nedostatak razlikovnoga karaktera ili ugleda ranijeg žiga koji sprečava proglašenje registriranog žiga ništavim
Zahtjev za proglašenje ništavosti na temelju ranijeg žiga neće biti usvojen na datum zahtjeva za ništavost ako ne bi bio usvojen na datum podnošenja prijave ili na datum prvenstva kasnijeg žiga iz bilo kojeg od sljedećih razloga:
(a)
raniji žig, koji se može proglasiti ništavim u skladu s člankom 4. stavkom 1. točkama (b), (c) ili (d), još nije stekao razlikovni karakter kako je navedeno u članku 4. stavku 4.;
(b)
zahtjev za proglašenje ništavosti temelji se na članku 5. stavku 1. točki (b), a raniji žig još nije postigao dovoljnu razlikovnost koja bi opravdala vjerojatnost dovođenja javnosti u zabludu u skladu sa značenjem članka 5. stavka 1. točke (b);
(c)
zahtjev za proglašenje ništavosti temelji se na članku 5. stavku 3. točki (a), a raniji žig još nije stekao ugled u skladu sa značenjem članka 5. stavka 3. točke (a).
Članak 9.
Prekluzija proglašenja ništavosti kao posljedica toleriranja
1. Kada u državi članici nositelj ranijeg žiga iz članka 5. stavka 2. ili članka 5. stavka 3. točke (a) u neprekinutom razdoblju od pet godina svjesno tolerira uporabu kasnijeg žiga registriranog u toj državi članici, taj nositelj žiga više nema pravo na temelju ranijeg žiga podnijeti zahtjev za proglašenje kasnijeg žiga ništavim za proizvode ili usluge za koje se rabi kasniji žig, osim ako je prijava za registraciju kasnijeg žiga podnesena u zloj vjeri.
2. Države članice mogu omogućiti da se stavak 1. ovog članka treba primjenjivati na nositelja bilo kojeg ranijeg prava iz članka 5. stavka 4. točaka (a) ili (b).
3. U slučajevima iz stavaka 1. i 2. nositelj kasnije registriranog žiga nema pravo usprotiviti se uporabi ranijeg prava iako se nositelj ranijeg prava na to pravo više ne može pozvati protiv kasnijeg žiga.
ODJELJAK 3.
Prava koja poizlaze iz žiga i ograničenja
Članak 10.
Prava koja proizlaze iz žiga
1. Registracija žiga nositelju žiga daje isključiva prava koja proizlaze iz njega.
2. Ne dovodeći u pitanje prava nositelja stečena prije datuma podnošenja prijave ili datuma prvenstva registriranog žiga, nositelj tog registriranog žiga ima pravo spriječiti sve treće strane koje nemaju njegovu suglasnost rabe u trgovačkom prometu, u vezi s proizvodima i uslugama, bilo koji znak ako je:
(a)
znak istovjetan žigu i rabi se u odnosu na proizvode ili usluge koji su istovjetni onima za koje je žig registriran;
(b)
znak istovjetan ili sličan žigu te se rabi u odnosu na proizvode i usluge istovjetne ili slične proizvodima ili uslugama za koje je žig registriran, ako postoji vjerojatnost dovođenja javnosti u zabludu; vjerojatnost dovođenja u zabludu uključuje vjerojatnost dovođenja u vezu tog znaka i žiga;
(c)
znak istovjetan ili sličan žigu, neovisno o činjenici jesu li proizvodi ili usluge u odnosu na koje se žig rabi istovjetni, slični ili nisu slični onima za koje je registriran žig, te ako taj žig ima ugled u državi članici i uporaba tog znaka bez opravdanog razloga nepošteno iskorištava razlikovni karakter ili ugled žiga ili im šteti.
3. U skladu s odredbama stavka 2. osobito se može zabraniti sljedeće:
(a)
isticanje znaka na proizvodima ili na njihovim pakiranjima;
(b)
nuđenje proizvoda ili njihovo stavljanje na tržište ili skladištenje u te svrhe pod tim znakom ili nuđenje i pružanje usluga pod tim znakom;
(c)
uvoz ili izvoz proizvoda obilježenih tim znakom;
(d)
uporaba znaka kao trgovačkog naziva ili naziva trgovačkog društva ili dijela trgovačkog naziva, odnosno dijela naziva trgovačkog društva;
(e)
uporaba tog znaka na poslovnim dokumentima i u oglašavanju;
(f)
uporaba tog znaka u komparativnom oglašavanju na način koji je protivan Direktivi 2006/114/EZ.
4. Ne dovodeći u pitanje prava nositelja stečena prije datuma podnošenja prijave ili datuma prvenstva registriranog žiga, nositelj tog registriranog žiga također ima pravo onemogućiti trećim stranama da u trgovačkom prometu u državu članicu u kojoj je žig registriran unose proizvode koji na tom području nisu pušteni u slobodan promet, ako ti proizvodi, uključujući njihovo pakiranje, dolaze iz trećih zemalja i bez odobrenja nose žig koji je istovjetan žigu registriranom za te proizvode ili koji se po svojim bitnim obilježjima ne može razlikovati od tog žiga.
Pravo nositelja žiga u skladu s prvim podstavkom prestaje važiti ako tijekom postupka za utvrđivanje počinjenja povrede registriranog žiga, pokrenutog u skladu s Uredbom (EU) br. 608/2013, deklarant ili držatelj proizvodâ dokaže da nositelj registriranog žiga nije ovlašten zabraniti stavljanje proizvoda na tržište u zemlji krajnjeg odredišta.
5. Kada se na temelju prava države članice uporaba znaka pod uvjetima iz stavka 2. točke (b) ili (c) ne može zabraniti prije stupanja na snagu odredaba potrebnih za usklađenje s Direktivom 89/104/EEZ u dotičnoj državi članici, nije moguće pozvati se na prava koja proizlaze iz žiga da bi se spriječila daljnja uporaba znaka.
6. Stavci 1., 2., 3. i 5. ne utječu ni u jednoj državi članici na odredbe koje se odnose na zaštitu uporabe znaka u druge svrhe osim uporabe za razlikovanje proizvoda ili usluga, ako uporaba tog znaka bez opravdanog razloga nepošteno iskorištava razlikovni karakter ili ugled žiga ili im šteti.
Članak 11.
Pravo zabrane pripremnih radnji povezanih s uporabom pakiranja ili drugih sredstava
Ako postoji rizik da bi se pakiranje, naljepnice, etikete, sigurnosna obilježja ili oznake ili obilježja ili oznake autentičnosti, ili bilo koja druga sredstva na kojima je žig istaknut, moglo upotrebljavati u vezi s proizvodima ili uslugama te da bi se tom uporabom počinila povreda prava nositelja žiga u skladu s člankom 10. stavcima 2. i 3., nositelj tog žiga ima pravo zabraniti sljedeće radnje poduzete tijekom poslovanja u trgovačkom prometu:
(a)
isticanje znaka istovjetnog ili sličnog žigu na pakiranju, naljepnicama, etiketama, sigurnosnim obilježjima ili oznakama ili obilježjima ili oznakama autentičnosti ili na bilo kojim drugim sredstvima na kojima žig može biti istaknut;
(b)
nuđenje ili stavljanje na tržište, ili skladištenje u te svrhe, ili uvoz ili izvoz, pakiranja, naljepnica, etiketa, sigurnosnih obilježja ili oznaka ili obilježja ili oznaka autentičnosti ili bilo kojih drugih sredstava na kojima je žig istaknut.
Članak 12.
Navođenje žigova u rječnicima
Ako navođenje žiga u rječniku, enciklopediji ili sličnim referentnim publikacijama, u tiskanom ili elektroničkom obliku, ostavlja dojam da je taj žig generički naziv za proizvode ili za usluge za koje je registriran, izdavač te publikacije, na zahtjev nositelja žiga, osigurava da bez odgode i, u slučaju publikacija u tiskanom obliku, najkasnije u sljedećem izdanju publikacije navođenje žiga bude popraćeno napomenom da je žig registriran.
Članak 13.
Zabrana uporabe žiga registriranog na ime trgovačkog zastupnika ili predstavnika
1. Ako je žig registriran na ime trgovačkog zastupnika ili predstavnika osobe koja je nositelj tog žiga bez odobrenja nositelja žiga, nositelj žiga ima pravo na jedno ili oboje od sljedećega:
(a)
osporavati upotrebu žiga od strane njegova trgovačkog zastupnika ili predstavnika;
(b)
zahtijevati prijenos žiga u svoju korist.
2. Stavak 1. ne primjenjuje se ako trgovački zastupnik ili predstavnik opravdaju svoj postupak.
Članak 14.
Ograničenje učinaka žiga
1. Žig ne daje nositelju pravo da trećoj strani u trgovačkom prometu zabrani uporabu:
(a)
imena ili adrese treće strane ako je ta treća strana fizička osoba;
(b)
znakova ili podataka koji nisu razlikovni ili koji se odnose na vrstu, kakvoću, količinu, namjenu, vrijednost, zemljopisno podrijetlo, vrijeme proizvodnje proizvoda ili pružanja usluge ili druge karakteristike proizvoda ili usluga;
(c)
žiga u svrhu prepoznavanja ili upućivanja na proizvode ili usluge kao one koji pripadaju nositelju tog žiga, osobito ako je uporaba žiga nužna za označivanje predviđene namjene proizvoda ili usluge, osobito ako je riječ o dodatnim ili rezervnim dijelovima.
2. Stavak 1. primjenjuje se samo kada treća strana rabi žig u skladu s dobrom poslovnom praksom u industriji i trgovini.
3. Žig ne daje nositelju žiga pravo zabraniti trećoj strani da se u trgovačkom prometu koristi ranijim pravom koje se odnosi samo na određeni lokalitet, ako je to pravo priznato prema zakonodavstvu dotične države članice i ono se izvršava u granicama područja na kojem je priznato.
Članak 15.
Iscrpljenje prava koja proizlaze iz žiga
1. Žig ne daje nositelju žiga pravo da zabrani njegovu uporabu za proizvode koji su stavljeni na tržište u Uniji pod tim žigom od strane samog nositelja žiga ili uz odobrenje nositelja žiga.
2. Stavak 1. ne primjenjuje se ako postoje zakoniti razlozi zbog kojih se nositelj žiga protivi daljnjoj komercijalizaciji proizvoda, osobito ako je stanje proizvoda promijenjeno ili pogoršano nakon što su stavljeni na tržište.
Članak 16.
Uporaba žigova
1. Ako unutar pet godina od datuma okončanja postupka registracije nositelj nije stvarno rabio žig u državi članici u odnosu na proizvode ili usluge za koje je registriran, ili ako je takva uporaba suspendirana tijekom neprekinutoga razdoblja od pet godina, žig podliježe ograničenjima i sankcijama iz članka 17., članka 19. stavka 1., članka 44. stavka 1. i 2. te članka 46. stavaka 3. i 4., osim ako za neuporabu ne postoje opravdani razlozi.
2. Ako država članica omogućava postupak prigovora nakon registracije, razdoblje od pet godina iz stavka 1. računa se od datuma kad se na žig više ne može podnijeti prigovor ili, ako je prigovor podnesen, od datuma kada je odluka o okončanju postupka povodom prigovora postala konačna ili kada je povučen prigovor.
3. S obzirom na žigove koji su registrirani na temelju međunarodnih sporazuma i koji vrijede u državi članici, razdoblje od pet godina iz stavka 1. računa se od datuma od kojeg se žig više ne može odbiti ili se na njega više ne može uložiti prigovor. Ako je prigovor podnesen ili ako je dana obavijest o prigovoru na temelju apsolutnih ili relativnih razloga, razdoblje se računa od datuma kada je odluka o okončanju postupka povodom prigovora ili presuda o apsolutnim i relativnim razlozima za odbijanje postala konačna ili kada je prigovor povučen.
4. Datum početka razdoblja od pet godina iz stavaka 1. i 2. unosi se u registar.
5. Uporabom u smislu stavka 1. također se smatra sljedeće:
(a)
uporaba žiga u obliku koji se razlikuje u elementima koji ne mijenjaju razlikovni karakter žiga u odnosu na oblik u kojem je registriran, bez obzira na to je li žig u obliku u kojem se upotrebljava također registriran na ime nositelja;
(b)
obilježavanje žigom proizvoda ili njihovih pakiranja u dotičnoj državi članici isključivo za potrebe izvoza.
6. Uporaba žiga uz odobrenje nositelja smatra se uporabom od strane nositelja.
Članak 17.
Neuporaba kao način obrane u postupcima zbog povrede
Nositelj žiga ima pravo zabraniti uporabu znaka samo u opsegu u kojem prava nositelja u vrijeme podnošenja tužbe zbog povrede ne podliježu mogućnosti opoziva u skladu s člankom 19. Ako tuženik to zatraži, nositelj žiga mora dokazati da je tijekom razdoblja od pet godina prije datuma podnošenja tužbe žig bio u stvarnoj uporabi kako je predviđeno člankom 16. u vezi s proizvodima ili uslugama za koje je registriran i koji se navode kao opravdanje za tužbu ili da postoje opravdani razlozi za neuporabu, pod uvjetom da je postupak registracije žiga bio dovršen prije najmanje pet godina na datum podnošenja tužbe.
Članak 18.
Pravo nositelja kasnije registriranog žiga da se radi obrane uključi u postupak zbog povrede prava
1. U postupcima zbog povrede nositelj žiga nema pravo zabraniti uporabu kasnije registriranog žiga ako kasniji žig ne bi bio proglašen ništavim u skladu s člankom 8., člankom 9. stavcima 1. ili 2. ili člankom 46. stavkom 3.
2. U postupcima zbog povrede nositelj žiga nema pravo zabraniti uporabu kasnije registriranog žiga EU-a ako kasniji žig ne bi bio proglašen ništavim u skladu s člankom 53. stavkom 1., 3. ili 4., člankom 54. stavkom 1. ili 2. ili člankom 57. stavkom 2. Uredbe (EZ) br. 207/2009.
3. Ako nositelj žiga nema pravo zabraniti uporabu kasnije registriranog žiga u skladu sa stavkom 1. ili 2., nositelj kasnije registriranog žiga nema pravo zabraniti uporabu ranijeg žiga u postupcima zbog povrede, iako se na to ranije pravo više ne može pozivati protiv kasnijeg žiga.
ODJELJAK 4.
Opoziv prava iz žiga
Članak 19.
Izostanak stvarne uporabe kao razlog za opoziv
1. Žig može biti opozvan ako se u neprekinutom razdoblju od pet godina nije stvarno rabio u državi članici u odnosu na proizvode ili usluge za koje je registriran, a ne postoje opravdani razlozi za neuporabu.
2. Nitko ne može zahtijevati da se prava nositelja iz žiga opozovu ako je u razdoblju između isteka petogodišnjeg razdoblja i podnošenja zahtjeva za opoziv započela ili se nastavila stvarna uporaba žiga.
3. Početak ili nastavak uporabe u razdoblju od tri mjeseca koje prethodi podnošenju zahtjeva za opoziv, a koje je započelo najranije nakon isteka neprekinutoga petogodišnjeg razdoblja neuporabe, ne uzima se u obzir ako su pripreme za početak ili nastavak uporabe počele tek nakon što je nositelj saznao da zahtjev za opoziv može biti podnesen.
Članak 20.
Žig koji je postao generički ili obmanjujuća oznaka kao razlog za opoziv
Žig može biti opozvan ako nakon datuma registracije:
(a)
zbog djelovanja ili nedjelovanja nositelja on u trgovini postane uobičajeni naziv za proizvod ili uslugu za koje je registriran;
(b)
zbog uporabe od strane nositelja žiga ili uz odobrenje nositelja, a u odnosu na proizvode ili usluge za koje je registriran, javnost može dovesti u zabludu, osobito u pogledu vrste, kakvoće ili zemljopisnog podrijetla tih proizvoda ili usluga.
Članak 21.
Opoziv povezan samo s nekim proizvodima ili uslugama
Kada razlozi za opoziv žiga postoje u odnosu na samo neke proizvode ili usluge za koje je taj žig registriran, opoziv obuhvaća isključivo te proizvode i usluge.
ODJELJAK 5.
Žigovi kao predmeti vlasništva
Članak 22.
Prijenos registriranih žigova
1. Žig se može prenijeti neovisno o bilo kojem prijenosu poduzeća, u odnosu na neke ili u odnosu na sve proizvode ili usluge za koje je registriran.
2. Prijenos cijelog poduzeća uključuje i prijenos žiga, osim ako postoji sporazum u kojemu se navodi drukčije ili okolnosti koje jasno nalažu drukčije. Ova se odredba primjenjuje na ugovornu obvezu prijenosa poduzeća.
3. Države članice imaju uspostavljene postupke za upis prijenosa u svoje registre.
Članak 23.
Stvarna prava
1. Žig se neovisno o poduzeću može dati u zalog ili biti predmetom drugih stvarnih prava.
2. Države članice imaju uspostavljene postupke za upis stvarnih pravâ u svoje registre.
Članak 24.
Izvršenje
1. Žig može biti predmetom izvršenja.
2. Države članice imaju uspostavljene postupke za upis izvršenja u svoje registre.
Članak 25.
Licenciranje
1. Žig može biti predmetom licencije za dio proizvoda ili usluga ili za sve proizvode ili usluge za koje je registriran te za cijelo područje ili dio područja dotične države članice. Licencija može biti isključiva ili neisključiva.
2. Nositelj žiga može se pozvati na prava koja proizlaze iz žiga protiv stjecatelja licencije koji krši neku odredbu iz ugovora o licenciji u odnosu na:
(a)
njezino trajanje;
(b)
oblik, obuhvaćen registracijom, u kojem se žig može rabiti;
(c)
opseg proizvoda ili usluga za koje je izdana licencija;
(d)
područje na kojem se žig može isticati; ili
(e)
kakvoću proizvedenih proizvoda ili usluga pruženih od stjecatelja licencije.
3. Ne dovodeći u pitanje odredbe ugovora o licenciji, stjecatelj licencije može pokrenuti postupak zbog povrede žiga samo uz suglasnost nositelja žiga. Međutim, stjecatelj isključive licencije može pokrenuti takav postupak ako nositelj žiga nakon službene obavijesti sam ne pokrene postupak zbog povrede žiga u odgovarajućem roku.
4. U svrhu dobivanja naknade za štetu koju je pretrpio, stjecatelj licencije ima pravo uključivanja u postupak zbog povrede koji je pokrenuo nositelj žiga.
5. Države članice imaju uspostavljene postupke za upis licencija u svoje registre.
Članak 26.
Prijava žiga kao predmet vlasništva
Članci od 22. do 25. primjenjuju se na prijave žiga.
ODJELJAK 6.
Jamstveni ili certifikacijski žigovi i zajednički žigovi
Članak 27.
Definicije
Za potrebe ove Direktive primjenjuju se sljedeće definicije:
(a)
„jamstveni ili certifikacijski žig” znači žig koji je kao takav opisan u prijavi žiga i koji je prikladan za razlikovanje proizvoda ili usluga koje je odobrio nositelj žiga u odnosu na materijal, način proizvodnje proizvoda ili izvedbe usluga, kakvoću, ispravnost ili druge karakteristike od proizvoda i usluga koji nisu na taj način odobreni;
(b)
„zajednički žig” znači žig koji je kao takav opisan u prijavi žiga i koji je prikladan za razlikovanje proizvoda ili usluga članova udruženja koje je nositelj tog žiga od proizvoda ili usluga drugih poduzeća.
Članak 28.
Jamstveni ili certifikacijski žigovi
1. Države članice mogu omogućiti registraciju jamstvenih ili certifikacijskih žigova.
2. Svaka fizička ili pravna osoba, uključujući institucije, tijela vlasti i javnopravna tijela, može podnijeti prijavu za jamstvene ili certifikacijske žigove pod uvjetom da ta osoba ne obavlja posao koji uključuje nabavu proizvoda ili usluga one vrste koja je certificirana.
Države članice mogu odrediti da se jamstveni ili certifikacijski žig ne treba registrirati osim ako je podnositelj zahtjeva nadležan za certificiranje proizvoda ili usluga za koje se žig registrira.
3. Države članice mogu omogućiti da se jamstveni ili certifikacijski žigovi ne registriraju ili da ih treba opozvati ili proglasiti ništavima iz razloga koji nisu navedeni u člancima 4., 19. i 20. ako tako zahtijeva funkcija tih žigova.
4. Odstupajući od odredaba članka 4. stavka 1. točke (c), države članice mogu odrediti da znakovi ili oznake koji mogu služiti u trgovini za označivanje zemljopisnog podrijetla proizvoda ili usluga mogu činiti jamstvene ili certifikacijske žigove. Takav jamstveni ili certifikacijski žig ne daje nositelju pravo da trećoj strani u trgovačkom prometu zabrani uporabu tih znakova ili oznaka, pod uvjetom da ih treća strana rabi u skladu s dobrom poslovnom praksom u industriji i trgovini. Osobito se na takav žig ne može pozvati protiv treće strane koja ima pravo rabiti zemljopisni naziv.
5. Uvjeti utvrđeni u članku 16. zadovoljeni su ako bilo koja osoba koja je ovlaštena za uporabu jamstvenog ili certifikacijskog žiga taj žig stvarno rabi u skladu s člankom 16.
Članak 29.
Zajednički žigovi
1. Države članice omogućuju registraciju zajedničkih žigova.
2. Udruženja proizvođača, pružatelja usluga ili trgovaca koja, prema pravu koje se na njih primjenjuje, u svoje vlastito ime mogu ostvarivati prava i preuzimati obveze, sklapati ugovore ili poduzimati druge pravne radnje, tužiti i biti tužene, kao i pravne osobe javnog prava, mogu podnositi prijave za zajedničke žigove.
3. Odstupajući od članka 4. stavka 1. točke (c), države članice mogu odrediti da znakovi ili oznake koji mogu služiti u trgovini za označivanje zemljopisnog podrijetla proizvoda ili usluga mogu činiti zajedničke žigove. Takav zajednički žig ne daje nositelju pravo da trećoj strani u trgovačkom prometu zabrani uporabu tih znakova ili oznaka, pod uvjetom da ih treća strana rabi u skladu s dobrom poslovnom praksom u industriji i trgovini. Osobito se na takav žig ne može pozvati protiv treće strane koja ima pravo rabiti zemljopisni naziv.
Članak 30.
Pravila kojima se uređuje uporaba zajedničkog žiga
1. Podnositelj prijave za zajednički žig podnosi uredu pravila kojima se uređuje njegova uporaba.
2. Pravila kojima se uređuje uporaba moraju sadržavati barem popis osoba ovlaštenih za uporabu tog žiga, uvjete članstva u udruženju i uvjete za uporabu žiga, uključujući sankcije. Pravilima kojima se uređuje uporaba žiga iz članka 29. stavka 3. mora se dopustiti svakoj osobi čiji proizvodi ili usluge potječu iz dotičnog zemljopisnog područja da postane članicom udruženja koje je nositelj žiga, pod uvjetom da ta osoba ispunjava sve druge uvjete iz pravilâ.
Članak 31.
Odbijanje prijave
1. Pored razloga za odbijanje prijave žiga predviđenih člankom 4., kad je to primjereno, uz iznimku članka 4. stavka 1. točke (c) koja se odnosi na znakove ili oznake koji u trgovini mogu služiti za označivanje zemljopisnog podrijetla proizvoda ili usluga, te člankom 5. i ne dovodeći u pitanje pravo pojedinačnog ureda da ne provodi ispitivanje relativnih razloga po službenoj dužnosti, prijava zajedničkog žiga odbija se ako odredbe članka 27. točke (b), članka 29. ili članka 30. nisu zadovoljene ili ako su pravila kojima se uređuje uporaba tog zajedničkog žiga protivna javnom poretku ili prihvaćenim moralnim načelima.
2. Prijava za zajednički žig također se odbija ako postoji vjerojatnost dovođenja javnosti u zabludu u odnosu na karakter ili značenje žiga, osobito ako postoji vjerojatnost da ga se smatra nečim drugim, a ne zajedničkim žigom.
3. Prijava se ne odbija ako podnositelj prijave nakon izmjene pravila kojima se uređuje uporaba zajedničkog žiga ispunjava uvjete navedene u stavcima 1. i 2.
Članak 32.
Uporaba zajedničkih žigova
Uvjeti iz članka 16. zadovoljeni su ako bilo koja osoba koja je ovlaštena za uporabu zajedničkog žiga taj žig stvarno rabi u skladu s tim člankom.
Članak 33.
Izmjene pravila kojima se uređuje uporaba zajedničkog žiga
1. Nositelj zajedničkog žiga podnosi uredu sva izmijenjena pravila kojima se uređuje uporaba.
2. Izmjene pravila kojima uređuje uporaba navode se u registru, osim ako izmijenjena pravila ne ispunjavaju uvjete iz članka 30. ili ako uključuju neki od razloga za odbijanje iz članka 31.
3. Za potrebe ove Direktive, izmjene pravila kojima se uređuje uporaba stupaju na snagu tek od datuma upisa podatka o tim izmjenama u registar.
Članak 34.
Osobe koje imaju pravo pokrenuti postupak zbog povrede
1. Članak 25. stavci 3. i 4. primjenjuju se na svaku osobu koja je ovlaštena rabiti zajednički žig.
2. Nositelj zajedničkog žiga ima pravo tražiti naknadu u ime osoba koje su ovlaštene rabiti žig ako su te osobe pretrpjele štetu koja je posljedica neovlaštene uporabe žiga.
Članak 35.
Dodatni razlozi za opoziv
Osim zbog razloga za opoziv predviđenih člancima 19. i 20., prava nositelja zajedničkog žiga opozivaju se ako:
(a)
nositelj ne poduzme razumne mjere radi sprječavanja uporabe žiga na način koji nije usklađen s uvjetima uporabe utvrđenima u pravilima kojima se uređuje uporaba, uključujući sve njihove izmjene navedene u registru;
(b)
način na koji ovlaštene osobe rabe žig uzrokuje to da žig dovodi javnost u zabludu na način utvrđen u članku 31. stavku 2.;
(c)
izmjena pravila kojima se uređuje uporaba žiga navedena u registru nije u skladu s odredbama članka 33. stavka 2., osim ako nositelj žiga daljnjim izmjenama pravila kojima se uređuje uporaba uspije ispuniti uvjete tog članka.
Članak 36.
Dodatni razlozi za ništavost
Pored razloga za ništavost predviđenih člankom 4., kad je to primjereno, uz iznimku članka 4. stavka 1. točke (c) koja se odnosi na znakove ili oznake koji u trgovini mogu služiti za označivanje zemljopisnog podrijetla proizvoda ili usluga te članka 5., zajednički žig koji je registriran protivno članku 31. proglašava se ništavim osim ako nositelj žiga izmjenama pravila kojima se uređuje uporaba ispuni uvjete iz članka 31.
POGLAVLJE 3.
POSTUPCI
ODJELJAK 1.
Prijava i registracija
Članak 37.
Uvjeti za prijavu
1. Prijava za registraciju žiga mora sadržavati barem sve od navedenog:
(a)
zahtjev za registraciju;
(b)
podatke o podnositelju prijave;
(c)
popis proizvoda ili usluga za koje se traži registracija;
(d)
izgled žiga koji ispunjava uvjete navedene u članku 3. točki (b).
2. Prijava žiga podliježe plaćanju pristojbe koju je određuje dotična država članica.
Članak 38.
Datum podnošenja
1. Datum podnošenja prijave žiga jest datum na koji je podnositelj prijave uredu podnio dokumente koji sadrže podatke navedene u članku 37. stavku 1.
2. Osim toga, države članice mogu omogućiti da priznavanje datuma podnošenja prijave treba podlijegati plaćanju pristojbe kako je navedeno u članku 37. stavku 2.
Članak 39.
Označavanje i klasifikacija proizvoda i usluga
1. Proizvodi i usluge iz prijave za registraciju žiga klasificiraju se u skladu sa sustavom klasifikacije uspostavljenim Nicanskim sporazumom o međunarodnoj klasifikaciji proizvoda i usluga za registraciju žigova od 15. lipnja 1957. („Nicanska klasifikacija”).
2. Podnositelj prijave mora dovoljno jasno i precizno naznačiti proizvode i usluge za koje se traži zaštita žiga kako bi nadležna tijela i gospodarski subjekti isključivo na temelju prijave mogli odrediti opseg zaštite koja se traži.
3. U svrhu stavka 2. mogu se rabiti opće oznake uključene u naslove razreda Nicanske klasifikacije ili drugi opći izrazi pod uvjetom da zadovoljavaju potrebne standarde jasnoće i preciznosti određene u ovom članku.
4. Ured odbija prijavu u odnosu na oznake ili izraze koji su nejasni ili neprecizni ako podnositelj prijave ne podnese prihvatljiv izričaj unutar roka koji u tu svrhu odredi ured.
5. Uporaba općih izraza, uključujući opće oznake naslova razreda Nicanske klasifikacije, tumači se tako da uključuje sve proizvode i usluge koji su jasno obuhvaćeni doslovnim značenjem oznake ili izraza. Uporaba takvih izraza ili oznaka neće se tumačiti kao da obuhvaća zahtjev prema proizvodima i uslugama koji se tako ne mogu shvatiti.
6. Ako podnositelj prijave zatraži registraciju više od jednog razreda, podnositelj prijave grupira proizvode i usluge prema razredima Nicanske klasifikacije, s tim da svakoj grupi prethodi broj razreda kojem ta grupa proizvoda ili usluga pripada te ih navodi prema redoslijedu razreda.
7. Proizvodi i usluge ne smatraju se međusobno sličnima na temelju toga što se pojavljuju u istom razredu Nicanske klasifikacije Proizvodi i usluge ne smatraju se međusobno različitima na temelju toga što se pojavljuju u različitim razredima Nicanske klasifikacije.
Članak 40.
Primjedbe trećih strana
1. Države članice mogu omogućiti da prije registracije žiga svaka fizička ili pravna osoba i svaka grupa ili tijelo koji predstavljaju proizvođače, pružatelje usluga, trgovce ili potrošače može uredu podnijeti primjedbe u pisanom obliku u kojima se obrazlaže na temelju kojih razloga žig ne bi trebao biti registriran po službenoj dužnosti.
Osobe i grupe ili tijela iz prvog podstavka nisu stranke u postupku pred uredom.
2. Osim razloga navedenih u stavku 1. ovog članka, svaka fizička ili pravna osoba i svaka grupa ili tijelo koji predstavljaju proizvođače, pružatelje usluga, trgovce ili potrošače mogu uredu podnijeti primjedbe u pisanom obliku u kojima se obrazlaže na temelju kojih konkretnih razloga navedenih u članku 31. stavcima 1. i 2. bi prijava za registraciju zajedničkog žiga trebala biti odbijena. Ova se odredba može proširiti kako bi obuhvatila certifikacijske i jamstvene žigove gdje su predviđeni u državama članicama.
Članak 41.
Razdvajanje prijava i registracija
Podnositelj prijave ili nositelj žiga može razdvojiti prijavu ili registraciju nacionalnog žiga u dvije ili više odvojenih prijava ili registracija podnošenjem izjave uredu i navodeći za svaku razdvojenu prijavu ili registraciju proizvode ili usluge obuhvaćene izvornom prijavom ili registracijom koje treba obuhvatiti razdvojenim prijavama ili registracijama.
Članak 42.
Pristojbe prema razredima
Države članice mogu odrediti da prijava i produljenje žiga trebaju biti podložni dodatnoj pristojbi za svaki razred proizvoda i usluga nakon prvog razreda.
ODJELJAK 2.
Postupci prigovora, opoziva i ništavosti
Članak 43.
Postupak povodom prigovora
1. Države članice u svojim uredima osiguravaju učinkovit i brz administrativni postupak za odbijanje registracije prijave žiga na temelju razloga iz članka 5.
2. Administrativnim postupkom iz stavka 1. ovog članka omogućuje se barem da su nositelj ranijeg žiga iz članka 5. stavka 2. i članka 5. stavka 3. točke (a) i osoba ovlaštena u okviru mjerodavnog prava za ostvarivanje prava koja proistječu iz zaštićene oznake izvornosti ili oznake zemljopisnog podrijetla iz članka 5. stavka 3. točke (c) ovlaštene podnijeti prigovor. Prigovor se može podnijeti na temelju jednog ili više ranijih prava, pod uvjetom da sva pripadaju istom nositelju, te na temelju dijela ili svih proizvoda ili usluga u odnosu na koje je ranije pravo zaštićeno ili za koje je podnesena prijava, te se može odnositi na dio ili sve proizvode ili usluge iz prijave osporavanog žiga.
3. Stankama se, na njihov zajednički zahtjev, odobrava razdoblje od najmanje dva mjeseca tijekom postupka prigovora kako bi se omogućilo prijateljsko rješenje spora između podnositelja prigovora i podnositelja prijave.
Članak 44.
Neuporaba kao način obrane u postupcima povodom prigovora
1. U postupcima povodom prigovora u skladu s člankom 43., kada je na datum podnošenja prijave ili na datum prvenstva kasnijeg žiga isteklo petogodišnje razdoblje iz članka 16. tijekom kojega je raniji žig trebao biti u stvarnoj uporabi, na zahtjev podnositelja prijave nositelj ranijeg žiga koji je podnio prigovor mora dokazati da je tijekom petogodišnjeg razdoblja koje je prethodilo datumu podnošenja prijave ili datumu prava prvenstva kasnijeg žiga raniji žig bio u stvarnoj uporabi, kako je predviđeno u članku 16., ili da su postojali valjani razlozi za neuporabu. U nedostatku dokaza za to prigovor se odbija.
2. Ako je raniji žig rabljen u odnosu na samo dio proizvoda ili usluga za koje je registriran, za potrebe ispitivanja prigovora kako je određeno stavkom 1. smatra se da je registriran samo za taj dio proizvoda ili usluga.
3. Stavci 1. i 2. ovog članka također se primjenjuju ako je raniji žig EU-a. U tom slučaju, stvarna uporaba žiga EU-a utvrđuje se u skladu s člankom 15. Uredbe (EZ) br. 207/2009.
Članak 45.
Postupak za opoziv ili proglašenje ništavosti
1. Države članice u svojim uredima osiguravaju učinkovit i brz administrativni postupak za opoziv ili proglašenje žiga ništavim, ne dovodeći u pitanje pravo stranaka na postupak pred sudovima.
2. Administrativni postupak za opoziv osigurava opoziv žiga na temelju razloga iz članaka 19. i 20.
3. Administrativni postupak za ništavost osigurava proglašenje ništavosti žiga barem na temelju sljedećih razloga:
(a)
žig se nije smio registrirati jer ne ispunjava uvjete iz članka 4.;
(b)
žig se nije smio registrirati zbog postojanja ranijeg prava u skladu sa značenjem članka 5. stavaka od 1. do 3.
4. Administrativni postupak osigurava da su za podnošenje zahtjeva za opoziv ili proglašenje ništavosti ovlašteni barem:
(a)
u slučaju stavka 2. i stavka 3. točke (a) svaka fizička ili pravna osoba i svaka grupa ili tijelo koji su ustrojeni s ciljem predstavljanja interesa proizvođača, pružatelja usluga, trgovaca ili potrošača, te koji sukladno uvjetima mjerodavnog prava mogu u vlastito ime podnijeti tužbu i biti tuženi;
(b)
u slučaju ovog članka stavka 3. točke (b) nositelj ranijeg žiga iz članka 5. stavka 2. i članka 5. stavka 3. točke (a) i osoba ovlaštena na temelju mjerodavnog prava za ostvarivanje prava koja proizlaze iz zaštićene oznake izvornosti ili oznake zemljopisnog podrijetla iz članka 5. stavka 3. točke (c).
5. Zahtjev za opoziv ili proglašenje ništavim može se odnositi na dio ili sve proizvode ili usluge u odnosu na koje je osporavani žig registriran.
6. Zahtjev za proglašenje žiga ništavim može se podnijeti na temelju jednog ili više ranijih prava, pod uvjetom da sva pripadaju istom nositelju.
Članak 46.
Neuporaba kao način obrane u postupcima za proglašenje ništavosti
1. U postupcima za proglašenje ništavosti na temelju registriranog žiga s ranijim datumom podnošenja prijave ili ranijim datumom prvenstva, ako nositelj kasnijeg žiga to zatraži, nositelj ranijeg žiga mora dokazati da je tijekom razdoblja od pet godina koje prethodi datumu podnošenja zahtjeva za proglašenje žiga ništavim raniji žig bio u stvarnoj uporabi kako je predviđeno člankom 16. u odnosu na proizvode ili usluge za koje je registriran, a koji se navode kao obrazloženje zahtjeva ili se mora dokazati da postoje opravdani razlozi za neuporabu, pod uvjetom da je na datum podnošenja zahtjeva za proglašenje ništavosti postupak registracije ranijeg žiga dovršen prije najmanje pet godina.
2. Ako je na datum podnošenja prijave ili na datum prvenstva kasnijeg žiga petogodišnje razdoblje iz članka 16. tijekom kojega je raniji žig trebao biti u stvarnoj uporabi isteklo, nositelj ranijeg žiga mora, osim dokaza koji se traže prema stavku 1. ovog članka, podnijeti dokaze da je tijekom petogodišnjeg razdoblja koje je prethodilo datumu podnošenja prijave ili datumu prava prvenstva žig bio u stvarnoj uporabi ili da su postojali valjani razlozi za neuporabu.
3. U nedostatku dokaza iz stavaka 1. i 2., zahtjev za proglašenje ništavosti na temelju ranijeg žiga odbija se.
4. Ako je raniji žig rabljen u skladu s člankom 16. u odnosu na samo dio proizvoda ili usluga za koje je registriran, za potrebe ispitivanja zahtjeva za proglašavanje žiga ništavim smatra se da je registriran samo za taj dio proizvoda ili usluga.
5. Stavci od 1. do 4. ovog članka također se primjenjuju ako je raniji žig žig EU-a. U tom slučaju, stvarna uporaba žiga EU-a utvrđuje se u skladu s člankom 15. Uredbe (EZ) br. 207/2009.
Članak 47.
Posljedice opoziva i ništavosti
1. Smatra se da registrirani žig nema učinke navedene u ovoj Direktivi od datuma podnošenja zahtjeva za opoziv u opsegu u kojem su prava nositelja opozvana. Moguće je da se na zahtjev jedne od stranaka u odluci o zahtjevu za opoziv utvrdi i neki raniji datum, na koji se pojavio neki od razloga za opoziv.
2. Smatra se da registrirani žig nema učinke navedene u ovoj Direktivi od samog početka, u opsegu u kojem je taj žig proglašen ništavim.
ODJELJAK 3.
Trajanje i produljenje registracije
Članak 48.
Trajanje registracije
1. Žigovi se registriraju za razdoblje od deset godina od datuma podnošenja prijave.
2. Registraciju je moguće produljiti u skladu s člankom 49. za daljnja desetogodišnja razdoblja.
Članak 49.
Produljenje
1. Registracija žiga produljuje se na zahtjev nositelja žiga ili na zahtjev osobe koja je za to ovlaštena na temelju propisa ili ugovora, pod uvjetom da su plaćene pristojbe za produljenje. Države članice mogu odrediti da potvrda o plaćanju pristojbi za produljenje treba predstavljati takav zahtjev.
2. Ured obavješćuje nositelja žiga o isteku registracije najmanje šest mjeseci prije spomenutog isteka. Ured se ne smatra odgovornim ako propusti dati takve informacije.
3. Zahtjev za produljenje podnosi se te se plaćaju pristojbe za produljenje u razdoblju od najmanje šest mjeseci koji neposredno prethode isteku registracije. Ako se to ne učini, zahtjev se može podnijeti u dodatnom roku od šest mjeseci neposredno nakon isteka registracije ili njezina kasnijeg produljenja. Pristojbe za produljenje i dodatna pristojba plaćaju se unutar tog dodatnoga roka.
4. Kad je zahtjev podnesen ili kad su pristojbe plaćene u odnosu na samo neke proizvode ili usluge za koje je žig registriran, registracija se produljuje samo za te proizvode ili za te usluge.
5. Produljenje proizvodi učinke od dana koji slijedi nakon datuma na koji istječe postojeća registracija. Produljenje se upisuje u registar.
ODJELJAK 4.
Komunikacija s uredom
Članak 50.
Komunikacija s uredom
Stranke u postupcima ili, ako su imenovani, njihovi zastupnici određuju službenu adresu za svu službenu komunikaciju s uredom. Države članice imaju pravo zahtijevati da se takva službena adresa nalazi u Europskom gospodarskom prostoru.
POGLAVLJE 4.
ADMINISTRATIVNA SURADNJA
Članak 51.
Suradnja u području registracije i administracije žigova
Države članice slobodne su učinkovito surađivati međusobno i s Uredom Europske unije za intelektualno vlasništvo s ciljem promicanja konvergencije praksi i alata koji se odnose na ispitivanje i registraciju žigova.
Članak 52.
Suradnja u drugim područjima
Države članice slobodne su učinkovito surađivati međusobno i s Uredom Europske unije za intelektualno vlasništvo u svim područjima svojih aktivnosti pored onih koja su navedena u članku 51., a koja su od značaja za zaštitu žigova u Uniji.
POGLAVLJE 5.
ZAVRŠNE ODREDBE
Članak 53.
Zaštita podataka
Obrada osobnih podataka provedena u državama članicama u okviru ove Direktive podliježe nacionalnim zakonima za provedbu Direktive 95/46/EZ.
Članak 54.
Prenošenje
1. Države članice stavljaju na snagu zakone i druge propise koji su potrebni radi usklađivanja s člancima od 3. do 6., člancima od 8. do 14., člancima 16., 17. i 18., člancima od 22. do 39. člankom 41., člancima od 43. do 50. do 14. siječnja 2019. Države članice stavljaju na snagu zakone i druge propise koji su potrebni radi usklađivanja s člankom 45. do 14. siječnja 2023. Države članice tekst tih mjera odmah dostavljaju Komisiji.
Kad države članice donose te mjere, one sadržavaju upućivanje na ovu Direktivu ili se na nju upućuje prilikom njihove službene objave. One također sadrže izjavu da se u postojećim zakonima i drugim propisima upućivanja na Direktivu stavljenu izvan snage ovom Direktivom, smatraju upućivanjima na ovu Direktivu. Države članice određuju načine tog upućivanja i način oblikovanja te izjave.
2. Države članice Komisiji dostavljaju tekst glavnih odredaba nacionalnog prava koje donesu u području na koje se odnosi ova Direktiva.
Članak 55.
Stavljanje izvan snage
Direktiva 2008/95/EZ stavlja se izvan snage od 15. siječnja 2019., ne dovodeći u pitanje obveze država članica u pogledu rokova za prenošenje u nacionalno pravo Direktive 89/104/EEZ iz dijela B Priloga I. Direktivi 2008/95/EZ.
Upućivanja na Direktivu stavljenu izvan snage smatraju se upućivanjima na ovu Direktivu i čitaju se u skladu s korelacijskom tablicom iz Priloga.
Članak 56.
Stupanje na snagu
Ova Direktiva stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Članci 1., 7., 15., 19., 20., 21. te članci od 54. do 57. primjenjuju se od 15. siječnja 2019.
Članak 57.
Adresati
Ova je Direktiva upućena državama članicama.
Sastavljeno u Strasbourgu 16. prosinca 2015.