ДЕЛЕГИРАН РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 528/2014 НА КОМИСИЯТА
от 12 март 2014 година
за допълнение на Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета по отношение на регулаторните технически стандарти за риска по опции, различен от делта риска, при стандартизирания подход за пазарен риск
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 г. година относно пруденциалните изисквания за кредитните институции и инвестиционните посредници и за изменение на Регламент (ЕС) № 648/2012 (1), и по-специално член 329, параграф 3, трета алинея, член 352, параграф 6, трета алинея и член 358, параграф 4, трета алинея от него,
като има предвид, че:
(1)
С оглед на мандата, съдържащ се в Регламент (ЕС) № 575/2013 за разработване на набор от методи за отразяване на други рискове освен делта риска в изискванията за собствени средства на институциите, „по начин, който да бъде съразмерен спрямо мащаба и сложността на дейностите на институциите във връзка с опции и варанти“, е целесъобразно да бъдат разработени подходи с различни равнища на сложност и чувствителност към риска, които да бъдат подходящи за различните профили на институции. Следователно е целесъобразно да се предвидят следните три подхода, изброени по нарастваща сложност, за измерване на рисковете, различни от делта риск, свързани с опции и варанти: i) опростен подход; ii) подход „делта плюс“ и iii) сценариен подход. Тази рамка, основаваща се на три подхода, до голяма степен прилага рамката за риска, различен от делта риска, предвидена от Базелския комитет за банков надзор (БКБН), с необходимите корекции, които са продиктувани от разпоредбите на Регламент (ЕС) № 575/2013. По този начин се осигурява по-голяма съгласуваност между правилата на Съюза и международно приетите минимални стандарти.
(2)
Като се има предвид, че е необходимо институциите, които прилагат подхода „делта плюс“, да имат възможността да третират непродължителни опции (non-continuous options) по начин, който е по-добре съобразен с риска, институциите следва да могат при определени условия да съчетават различните подходи за измерване на риска по опциите и варантите не само в рамките на групи, но също така и в рамките на отделни правни субекти. Независимо от това с цел да се избегне възможността институциите да прилагат подходите избирателно в стремежа си да сведат до минимум изискванията за собствените им средства, комбинирането на подходи на индивидуална основа следва да се допуска само при условие, че преди да започнат да използват определен подход институциите посочват обхвата на неговото приложението, така че да го прилагат последователно във времето.
(3)
Свързаните с опции и варанти рискове, различни от делта риска, могат да включват, но не се ограничават до рискове, възникващи от изменения в гама променливата на инструмента, наричани „гама риск“ или „риск от конвекция“, както е посочено в член 4, параграф 1, буква а) от настоящия регламент, рискове, произтичащи от изменения във вега променливата, наречени „вега риск“ или „риск от променливост“, както е посочено в член 4, параграф 1, буква б) от настоящия регламент, рискове, произтичащи от промени в лихвените ставки, посочени като „лихвен риск“ или „rho риск“, нелинейни променливи, които не могат да бъдат отразени от гама риска, и риска от производна корелация при кошница от опции или варанти. От всички тези рискове единствено гама рискът и вега рискът са от такова значение, което оправдава налагането на изисквания за собствени средства дори за институциите с по-сложна дейност и следователно само тези видове рискове следва да бъдат обхванати при изчисляването на изискванията за собствени средства. Съгласно Регламент (ЕС) № 575/2013 институциите трябва да получат предварително разрешение от техните компетентни органи, за да използват вътрешен модел за изчисляване на делта. Използването обаче на подходи за риска, различен от делта риск, трябва да се следи и оценява като част от надзорния преглед и процеса на оценка на институциите, определен съгласно разпоредбите на Директива 2013/36/EС на Европейския парламент и на Съвета (2). Освен това по-голямата сложност на сценарийния подход изисква по-тясно наблюдение от страна на компетентните органи и поради това, използването му от страна на институциите следва да се обвърже с конкретни условия за приложение, както преди първоначалното му използване, така и на текуща основа.
(4)
Като се има предвид, че разпоредбите на член 330 от Регламент (ЕС) № 575/2013 относно третирането на лихвени суапове с размяна на фиксирана срещу плаваща лихва (fixed-to-floating interest-rate swaps) се прилагат само за целите на лихвените рискове, те не следва да се вземат предвид за някои финансови инструменти, като например суапции.
(5)
Разпоредбите в настоящия регламент са тясно свързани, тъй като всички те засягат оценяването на риска, различен от делта риска, по опции и варанти, свързани с различни базови инструменти. С оглед съгласуването на тези разпоредби, които следва да влязат в сила едновременно, както и на осигуряването на възможност за цялостен поглед и лесен достъп до тях на лицата, които трябва да спазват произтичащите от тях задължения, е желателно всички регулаторни технически стандарти, изисквани съгласно Регламент (ЕС) № 575/2013, да бъдат включени в един регламент.
(6)
Настоящият регламент е изготвен въз основа на проектите на регулаторни технически стандарти, предадени на Комисията от Европейския банков орган.
(7)
Европейският банков орган проведе обществени консултации по проектите на регулаторни технически стандарти, залегнали в основата на настоящия регламент, анализира потенциалните разходи и ползи и поиска становище от създадената по силата на член 37 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 на Европейския парламент и на Съвета (3) Група на участниците от банковия сектор,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Определяне на изискванията за собствени средства във връзка с риска, различен от делта риска, по опции и варанти
1. Институциите изчисляват свързаните с пазарния риск изисквания за собствени средства по отношение на риска, различен от делта риска, по опции или варанти в съответствие с изискванията на член 329, параграф 3, член 352, параграф 6 и член 358, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 575/2013, като използват един от следните подходи:
а)
опростения подход, както е посочено в членове 2 и 3 от настоящия регламент;
б)
подхода „делта плюс“, както е посочено в членове 4, 5 и 6 от настоящия регламент;
в)
сценарийния подход, както е посочено в членове 7, 8 и 9 от настоящия регламент.
2. Когато изчисляват изискванията за собствени средства на консолидирана основа, институциите могат да използват комбинация от различни подходи. На индивидуална основа институциите могат да комбинират само сценарийния подход и подхода „делта плюс“ при спазване на условията, посочени в членове 4-9.
3. За целите на изчисленията, посочени в параграф 1, институциите предприемат следните стъпки:
а)
разбиват кошниците от опции или варанти на техните основни компоненти;
б)
разбиват горните и долните граници или други опции, които са свързани с лихвените проценти към различни дати, в поредица от независими опции, отнасящи се за различни времеви периоди („caplet“ и „floorlets“);
в)
третират опциите или варантите върху лихвени суапове с размяна на фиксирана срещу плаваща лихва като опции или варанти за частта на суапа с фиксирана лихва;
г)
третират опциите или варантите, които се отнасят до повече от един базов инструменти измежду описаните в член 5, параграф 3, като кошница от опции или варанти, в която всяка опция има един обособен базов инструмент.
Член 2
Условията за прилагане на опростения подход
Институции, които купуват само опции и варанти, могат да използват единствено опростения подход.
Член 3
Определяне на изискванията за собствени средства съгласно опростения подход
1. Институциите, прилагащи опростения подход, изчисляват изискванията за собствените средства във връзка с рискове, различни от делта риск, по кол и пут опции или варанти като по-високата стойност от нула и разликата между следните суми:
а)
брутната сума, както е описано в параграфи 2-5;
б)
рисково претеглената делта еквивалентна сума, която се изчислява като пазарната стойност на базовия инструмент, умножена по коефициента делта и след това умножена по един от следните съответни тегла:
i)
за специфичен и общ риск, свързан с акции, или лихвен риск - теглото в съответствие с част трета, дял IV, глава 2 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
ii)
за стоков риск - теглото съгласно част трета, дял IV, глава 4 от Регламент (ЕС) № 575/2013; както и
iii)
за валутен риск - теглото съгласно част трета, дял IV, глава 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013.
2. За опциите или варантите, които попадат под една от следните две категории, брутната сума, посочена в параграф 1, се определя в съответствие с параграфи 3 - 4:
а)
когато купувачът има безусловното право да закупи базовия актив на предварително определена цена на датата на изтичане на срока или по всяко време преди тази дата и когато продавачът е задължен да изпълни искането на купувача („обикновени кол опции или варанти“);
б)
когато купувачът има безусловното право да продаде базовия актив по същия начин, както е описано в буква а) („обикновени пут опции или варанти“).
3. Брутната сума, посочена в параграф 1, се изчислява като максималната стойност между нула и пазарната стойност на базовата ценна книжа, умножена по размера на изискваните собствени средства във връзка със специфичния и общия пазарен риск за базовия инструмент, минус размера на печалбата, ако има такава, в резултат от незабавното изпълнение на опцията („в пари“), когато е изпълнено едно от следните условия:
а)
опцията или варантът включват право за продажба на базовия актив („дълъг пут“) и са комбинирани с притежаването на дялове в базовия актив („дълга позиция в базовия инструмент“);
б)
опцията или варантът включват право за продажба на базовия актив („дълъг пут“) и са комбинирани с обещанието за продажба на дялове в базисния актив („къса позиция в базовия инструмент“).
4. Когато опцията или варантът включва право на закупуване на базовия актив („дълъг кол“) или право за продажба на базовия актив („дълъг пут“), брутната сума, посочена в параграф 1, е равна на по-малката от следните две суми:
а)
пазарната стойност на базовата ценна книга, умножена по сумата на изискванията за специфичния и общия пазарен риск във връзка с базовия актив;
б)
стойността на позицията, определена по метода на оценяване по пазарни цени или на оценяване по модел, както е предвидено в член 104, параграф 2, букви б) и в) от Регламент (ЕС) № 575/2013 („пазарна стойност на опция или варант“).
5. За всички видове опции или варанти, които нямат характеристиките, посочени в параграф 2, брутната сума, посочена в параграф 1, е пазарната стойност на опцията или варанта.
Член 4
Преглед на определяне на изискванията за собствени средства съгласно подхода „делта плюс“
1. Когато институциите решат да прилагат подхода „делта плюс“ за опции и варанти, чиято гама е постоянна функция в цената на базовия инструмент и чиято вега е постоянна функция в производната променливост („непрекъснати опции и варанти“), изискванията за собствени средства във връзка с рискове, различни от делта риск, по опции или варанти се изчисляват като сбора от:
а)
за опциите и варантите върху облигации изискванията за собствени средства, свързани с частичното производно на коефициента делта по отношение на цената на базовия инструмент, са частичното производно на делта по отношение на доходността до падежа на базовата облигация, а за суапции - частичното производно на коефициента делта по отношение на суаповия процент;
б)
изискването, свързано с първото частично производно на стойността на опция или варант по отношение на производната променливост.
2. Производната променливост се приема да бъде стойността на променливостта във формулата за ценообразуване на опция или варант, при която - предвид определен модел на ценообразуване и нивото на всички други наблюдавани ценови параметри - теоретичната цена на опцията или варанта е равна на тяхната пазарна стойност, като „пазарна стойност“ се разбира по смисъла на член 3, параграф 4.
3. Изискванията за собствени средства във връзка с риск, различен от делта риска, за непродължителни опции или варанти се определят, както следва:
а)
ако опциите или варантите са били закупени - най-високата стойност между нула и разликата между следните стойности:
i)
пазарната стойност на опцията или варанта по смисъла на член 3, параграф 4;
ii)
рисково претеглената делта еквивалентна сума по смисъла на член 3, параграф 1, буква б);
б)
ако опциите или варантите са били продадени - най-високата стойност между нула и разликата между следните стойности:
i)
съответната пазарна стойност на базовия актив, която се приема да бъде или максималното възможно плащане на датата на изтичане на срока, ако е определено в договора, или пазарната стойност на базовия актив, или ефективната условна стойност, ако в договора не е определено максималното възможно плащане;
ii)
рисково претеглената делта еквивалентна сума по смисъла на член 3, параграф 1, буква б).
4. Стойността на гама и вега, използвани при изчисляването на изискванията за собствени средства, се определя, като се използва подходящ модел за ценообразуване, както е посочено в член 329, параграф 1, член 352, параграф 1 и член 358, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013. Когато стойността на гама или вега не може да бъде изчислена в съответствие с настоящия параграф, изискваните собствени средства във връзка с риска, различен от делта риска, се изчисляват съгласно параграф 3.
Член 5
Определяне на изискванията за собствени средства във връзка с гама риск съгласно подхода „делта плюс“
1. За целите на член 4, параграф 1, буква а) изискванията за собствени средства във връзка с гама риска се изчисляват чрез процес, състоящ се от следната последователност от стъпки:
а)
за всяка отделна опция или варант се изчислява въздействието на гама;
б)
въздействията на гама на отделни опции или варанти, които се отнасят до един и същ вид обособен базов инструмент, се сумират;
в)
абсолютната стойност на сумата от всички отрицателни стойности, произтичащи от изчислението по буква б), дава изискванията за собствени средства във връзка с гама риска. Положителни стойности, произтичащи от изчислението по буква б), не се вземат под внимание.
2. За целите на изчислението по буква а) от параграф 1 въздействията от гама се изчисляват в съответствие с формулата, описана в приложение I.
3. За целите на изчислението по буква б) от параграф 1 вид обособен базов инструмент е:
а)
за лихвени проценти в една и съща валута: всеки матуритетен времеви интервал, както е посочено в таблица 2 от член 339 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
б)
за капиталови инструменти и борсови индекси: всеки пазар, както е определено в правилата, които ще бъдат разработени в съответствие с член 341, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
в)
за чуждестранна валута и злато: всяка двойка валути и злато;
г)
за стоки: считаните за идентични стоки, както е определено в член 357, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 575/2013.
Член 6
Определяне на изискванията за собствени средства във връзка с вега риск съгласно подхода „делта плюс“
За целите на член 4, параграф 1, буква б) изискванията за собствени средства във връзка с гама риска се изчисляват чрез процес, състоящ се от следната последователност от стъпки:
а)
за всяка отделна опция стойността на вега се определя;
б)
за всяка отделна опция се изчислява предполагаема промяна от ± 25 % в производната променливост, като производната променливост се разбира по начина, описан в член 4, параграф 2;
в)
за всяка отделна опция стойността на вега, получена в резултат на изчисленията по буква а), се умножава по предполагаемата промяна в производната променливост, получена вследствие на изчисленията по буква б);
г)
за всека вид обособен базов инструмент, разбиран по начина, описан в член 5, параграф 3, стойностите, получени от изчисленията по буква в), се сумират;
д)
сборът от абсолютните стойности, получени в резултат на изчисленията по буква г), дава общата стойност на изискването за собствени средства във връзка с вега риска.
Член 7
Условия за прилагане на сценарийния подход
Институциите могат да използват сценарийния подход, ако отговарят на всички от следните изисквания:
а)
имат отдел за контрол на риска, който наблюдава риска от портфейла с опции на институциите и съобщава резултатите на ръководството;
б)
уведомяват редовно компетентните органи за предварително определен кръг от експозиции, за които се прилага този подход;
в)
включват резултатите от сценарийния подход във вътрешното докладване пред ръководството на институцията.
За целите на буква в) институциите определят точните позиции, по отношение на които се прилага сценарийният подход, включително типа на продукта или идентифицирания документ и портфейл, конкретния подход за управление на риска, който се прилага за такива позиции, специалното информационно приложение, което се използва за такива позиции, както и обосновка за разпределяне на тези позиции към сценарийния подход спрямо позициите, разпределени към други подходи.
Член 8
Определение на матрицата на сценария при сценарийния подход
1. За всеки вид обособен базисен инструмент, както е посочено в член 5, параграф 3, институцията определя матрица, която съдържа набор от сценарии.
2. Първото измерение на матрицата от сценарии е промените в цената на базисния инструмент над и под неговата текуща стойност. Диапазонът от промени се състои от следното:
а)
за лихвени опции или варанти - плюс/минус предполагаемата промяна в лихвените проценти, определени в колона 5 на таблица 2 от член 339 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
б)
за опции или варанти върху акции или индекси на акции - плюс/минус теглата, посочени в член 343 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
в)
за опции или варанти върху чуждестранна валута и злато - плюс/минус теглата, посочени в член 351 от Регламент (ЕС) № 575/2013, или, когато това е уместно, плюс/минус теглата, посочени в член 354 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
г)
за стоковите опции (варанти) - плюс/минус теглата, посочени в член 360, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕС) № 575/2013.
3. Сценариите за промяна в цената на базовия инструмент се определят посредством мрежа от най-малко седем точки, която включва настоящото наблюдение и разделя диапазонът, определен в параграф 2, на интервали, разположени на еднакво разстояние един от друг.
4. Второто измерение на матрицата на сценария се определя от измененията в променливостта. Обхватът на промените в променливостта е между ± 25 % от производната променливост, като производната променливост се разбира, както е посочено в член 4, параграф 2. Този диапазон се разделя на мрежа с най-малко три точки, които включват 0 % промяна и разделят диапазона на интервали, разположени на еднакво разстояние един от друг.
5. Матрицата на сценария се определя от всички възможни комбинации от точки, както е посочено в параграфи 3 и 4. Всяка комбинация представлява един сценарий.
Член 9
Определяне на изискванията за собствени средства съгласно сценарийния подход
Според сценарийния подход изискването за собствени средства във връзка с рискове, различни от делта риска, по опции или варанти се изчислява чрез процес, състоящ се от следната последователност от стъпки:
а)
за всяка отделна опция или варант се прилагат всички сценарии, определени в член 8, за да се изчисли симулираната нетна загуба или печалба, съответстваща на всеки един от сценариите. Тази симулация се извършва чрез използването на методи за пълна преоценка, като измененията на цените се симулират чрез използването на модели за ценообразуване и без да се разчита на местни приблизителни стойности на тези модели;
б)
за всеки вид обособен базов инструмент, както е посочено в член 5, параграф 3, стойностите, получени в резултат от изчислението по буква а) и отнасящи се до отделните сценарии, се сумират;
в)
за всеки вид обособен базов инструмент, както е посочено в член 5, параграф 3, „съответният сценарий“ се изчислява като сценария, при който стойностите, определени чрез изчисленията по буква б), водят до най-голямата загуба или най-ниската печалба, ако няма загуби;
г)
за всеки вид обособен базов инструмент, както е посочено в член 5, параграф 3, изискванията за собствен капитал се изчисляват в съответствие с формулата, описана в приложение II;
д)
общият размер на изискването за собствени средства в случай на риск, различен от делта риска, по опции или варанти е сумата на изискванията за собствени средства, получени от изчислението по буква г), за всички видове обособени базови инструменти, както е посочено в член 5, параграф 3.
Член 10
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 12 март 2014 година.
DELEGIRANA UREDBA KOMISIJE (EU) br. 528/2014
оd 12. ožujka 2014.
o dopuni Uredbe (EU) br. 575/2013 Europskog parlamenta i Vijeća u pogledu regulatornih tehničkih standarda za rizike osim delta-rizika za opcije u standardiziranom pristupu tržišnom riziku
(Tekst značajan za EGP)
EUROPSKA KOMISIJA,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije,
uzimajući u obzir Uredbu (EU) br. 575/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o bonitetnim zahtjevima za kreditne institucije i investicijska društva i o izmjeni Uredbe (EU) br. 648/2012 (1), a posebno članak 329. stavak 3. treći podstavak, članak 352. stavak 6. treći podstavak i članak 358. stavak 4. treći podstavak te Uredbe,
budući da:
(1)
S obzirom na mandat iz Uredbe (EU) br. 575/2013 za izradu više metoda za obuhvaćanje drugih rizika, osim delta-rizika, u kapitalnim zahtjevima institucija „na način koji je razmjeran opsegu i složenosti poslovanja institucija vezano uz opcije i varante”, primjereno je osmisliti pristupe s različitim razinama složenosti i osjetljivosti na rizik koji mogu biti prikladni za različite profile institucija. Stoga je primjereno predvidjeti tri pristupa po redu složenosti kako bi se izmjerili rizici osim delta-rizika za opcije i varante: i. pojednostavnjeni pristup; ii. pristup delta-plus; iii. scenarijski pristup. Taj okvir, koji se temelji na trima pristupima, velikim dijelom primjenjuje okvir za rizike osim delta-rizika koji je osmislio Bazelski odbor za nadzor banaka (BCBS) uz potrebne prilagodbe kako bi se u obzir uzela Uredba (EU) br. 575/2013. Time se dodatno osigurava dosljednost između pravila Unije i međunarodno priznatih minimalnih standarda.
(2)
S obzirom na to da je institucijama koje primjenjuju pristup delta-plus potrebno omogućiti tretman nekontinuiranih opcija na način koji je osjetljiviji na rizik, institucije trebaju moći kombinirati pristupe za mjerenje rizika za opcije i varante u skladu s određenim uvjetima, ne samo unutar grupa već i unutar pojedinih pravnih subjekata. Unatoč tome, kako bi se izbjegla mogućnost da institucije selektivno primjenjuju pristupe kako bi umanjile svoje kapitalne zahtjeve, kombinacija pristupa treba se dopustiti na pojedinačnoj osnovi samo pod uvjetom da institucije odrede opseg primjene svakog pristupa prije nego što ga počnu koristiti, kako bi ga dosljedno primjenjivali.
(3)
Rizici osim delta-rizika povezani s opcijama i varantima mogu obuhvatiti, ali ne isključuju rizike koji nastaju zbog promjena u gama-koeficijentu instrumenta koji se naziva „gama -rizik” ili „rizik konveksnosti” kako je utvrđen u članku 4. stavku 1. točki (a) ove Uredbe, rizike koji nastaju zbog promjena u vega koeficijentu koji se nazivaju „vega-rizik” ili „rizik volatilnosti” kako je utvrđeno u članku 4. stavku 1. točki (b) ove Uredbe, rizika koji nastaju zbog promjena u kamatnim stopama koji se nazivaju „rizik kamatne stope” ili „ro-rizik”, nelinearnosti koje ne može obuhvatiti gama-rizik i rizik pretpostavljene korelacije o košaricama opcija ili varanta. Od tih rizika samo su gama-rizici i vega-rizici takve značajnosti koja opravdava nametanje kapitalnih zahtjeva, čak i za složenije institucije, i stoga samo te vrste rizika treba obuhvatiti u izračunu kapitalnih zahtjeva. Uredbom (EU) br. 575/2013 zahtijeva se od institucija da pribave prethodno odobrenje nadležnog tijela za uporabu internog modela za izračun delta-koeficijenta. Međutim, uporabu pristupa za rizike osim delta-rizika treba pratiti i ocijeniti u okviru postupka nadzorne provjere i ocjene institucija koji su utvrđeni odredbama Direktive 2013/36/EU Europskog parlamenta i Vijeća (2). Nadalje, veća složenost scenarijskog pristupa zahtijeva bolje praćenje nadležnih tijela i stoga taj pristup koji rabe institucije treba podlijegati specificiranim uvjetima primjene, prije prve uporabe i tijekom uporabe.
(4)
S obzirom na to da se članak 330. Uredbe (EU) br. 575/2013 o tretiranju ugovora o razmjeni promjenjive i fiksne kamatne stope primjenjuje samo za potrebe kamatnog rizika, ne treba se uzimati za obzir za određene financijske instrumente, npr. za ugovore o razmjeni.
(5)
Odredbe u ovoj Uredbi blisko su povezane jer se sve odnose na mjerenje rizika osim delta-rizika za opcije i varante povezane s različitim odnosnim instrumentima. Kako bi se osigurala dosljednost među tim odredbama koje bi trebale stupiti na snagu u isto vrijeme te kako bi se osobama koje podliježu tim obvezama omogućila široka preglednost i jednostavan pristup tim odredbama, poželjno je jednom uredbom obuhvatiti sve regulatorne tehničke standarde u vezi s ovim pitanjem propisane Uredbom (EU) br. 575/2013.
(6)
Ova se Uredba temelji na nacrtu regulatornih tehničkih standarda koji je Europsko nadzorno tijelo za bankarstvo dostavilo Komisiji.
(7)
Europsko nadzorno tijelo za bankarstvo provelo je otvoreno javno savjetovanje o nacrtu regulatornih tehničkih standarda na kojem se temelji ova Uredba, izvršilo analizu mogućih povezanih troškova i koristi te zatražilo očitovanje Interesne skupine za bankarstvo osnovane u skladu s člankom 37. Uredbe (EU) br. 1093/2010 (3),
DONIJELA JE OVU UREDBU:
Članak 1.
Određivanje kapitalnih zahtjeva za rizik osim delta-rizika za opcije i varante
1. Institucije izračunavaju svoje kapitalne zahtjeve za tržišni rizik u odnosu na rizik osim delta-rizika za opcije i varante kako je propisano člankom 329. stavkom 3., člankom 352. stavkom 6. i člankom 358. stavkom 4. Uredbe (EU) br. 575/2013 u skladu s jednim od sljedećih pristupa:
(a)
pojednostavnjeni pristup kako je utvrđeno člancima 2. i 3. ove Uredbe;
(b)
pristup delta-plus kako je utvrđeno člancima 4., 5. i 6. ove Uredbe;
(c)
scenarijski pristup kako je utvrđeno člancima 7., 8. i 9. ove Uredbe.
2. Pri izračunu kapitalnih zahtjeva na konsolidiranoj osnovi institucije mogu kombinirati uporabu različitih pristupa. Na pojedinačnoj osnovi institucije mogu kombinirati samo scenarijski pristup i pristup delta-plus pod uvjetima utvrđenima u člancima 4. do 9.
3. Za potrebe izračuna iz stavka 1. institucije poduzimaju sljedeće korake:
(a)
raščlambu košarica opcija ili varanta u njihove osnovne sastavne dijelove;
(b)
raščlambu opcija gornje granice i opcije donje granice ili drugih opcija koje se odnose na kamatne stope različitih datuma u lanac neovisnih opcija koje se odnose na različita razdoblja („caplet” i „floorlet”);
(c)
tretman opcija ili varanta u ugovorima s fiksnim do promjenjivim kamatnim stopama u opcije ili varante u ugovoru s fiksnom kamatom;
(d)
tretman opcija ili varanta koji se odnose na više od jednog odnosnog instrumenta među onima opisanima u članku 5. stavku 3., kao košarice opcija ili varanta pri čemu svaka opcija ima jedan jasan odnosni instrument.
Članak 2.
Uvjeti za primjenu pojednostavnjenog pristupa
Institucije koje samo kupuju opcije i varante mogu koristiti samo pojednostavnjeni pristup.
Članak 3.
Određivanje kapitalnih zahtjeva u skladu s pojednostavnjenim pristupom
1. Institucije koje primjenjuju pojednostavnjeni pristup izračunavaju kapitalne zahtjeve u vezi s rizicima osim delta-rizika za opcije kupnje i prodaje ili za varante kao veći iznos između nule i razlike među sljedećim vrijednostima:
(a)
bruto iznosa, kako je opisan u stavcima 2. do 5.;
(b)
iznosa delta ekvivalenta ponderiranog rizikom koji se izračunava kao tržišna vrijednost odnosnog instrumenta, pomnožena delta-koeficijentom i zatim pomnožena jednim od sljedećih relevantnih pondera:
i.
za specifični i opći rizik vlasničkih instrumenata ili kamatni rizik, u skladu s trećim dijelom glavom IV. poglavljem 2. Uredbe (EU) br. 575/2013;
ii.
za robni rizik u skladu s trećim dijelom glavom IV. poglavljem 4. Uredbe (EU) br. 575/2013; i
iii.
za valutni rizik u skladu s trećim dijelom glavom IV. poglavljem 3. Uredbe (EU) br. 575/2013.
2. Za opcije ili varante koji su obuhvaćeni jednom od sljedeće dvije kategorije, bruto iznos iz stavka 1. određuje se u skladu sa stavcima 3. i 4.:
(a)
ako kupac ima bezuvjetno pravo kupiti odnosnu imovinu po unaprijed određenoj cijeni na datum isteka ili u bilo koje doba prije datuma isteka te ako kupac ima obvezu ispuniti potražnju kupca („jednostavna opcija kupnje ili jednostavni varanti”);
(b)
ako kupac ima bezuvjetno pravo prodati odnosnu imovinu na isti način kako je opisano u točki (a) („jednostavna opcija prodaje ili jednostavni varanti”).
3. Bruto iznos iz stavka 1. izračunava se kao maksimum između nule i tržišne vrijednosti odnosnog vrijednosnog papira pomnožen sa zbrojem specifičnih i općih tržišnih rizika kapitalnih zahtjeva za odnosni instrument minus iznos profita, ako ga ima, koji je rezultat izvršenja opcije odmah („in the money”) ako je ispunjen jedan od sljedećih uvjeta:
(a)
opcija ili varant obuhvaća pravo na prodaju odnosne imovine („duga prodaja”) i kombinira se s ulaganjima u odnosnoj imovini („duga pozicija u odnosnom instrumentu”);
(b)
opcija ili varant obuhvaća pravo na kupnju odnosne imovine („duga kupnja”) i kombinira se s obećanjem da se ulaganje proda u odnosnom instrumentu („kratka pozicija u odnosnom instrumentu”).
4. Ako opcija ili varant obuhvaćaju pravo na kupnju odnosne imovine („duga kupnja”) ili pravo na prodaju odnosne imovine („duga prodaja”) bruto iznos iz stavka 1. manji je od sljedeća dva iznosa:
(a)
tržišne vrijednosti odnosnog vrijednosnog papira pomnoženog zbrojem specifičnih i općih zahtjeva tržišnog rizika za odnosnu imovinu;
(b)
vrijednosti pozicije koja se određuje metodom vrednovanja po tržišnoj vrijednosti ili metodom vrednovanja po modelu kako je propisano člankom 104. stavkom 2. točkama (b) i (c) Uredbe (EU) br. 575/2013 („tržišna vrijednost opcije ili varanta”).
5. Za sve vrste opcija ili varanta koje nemaju značajke iz stavka 2. bruto iznos iz stavka 1. tržišna je vrijednost opcije ili varanta.
Članak 4.
Pregled određivanja kapitalnih zahtjeva u skladu s pristupom delta-plus
1. Ako se institucije odluče primjenjivati pristup delta-plus za opcije i varante kojima je gama koeficijent kontinuirana funkcija u cijeni odnosnog instrumenta i kojima je vega koeficijent stalna funkcija u pretpostavljenoj volatilnosti („kontinuirane opcije i varanti”) kapitalni zahtjevi za rizike osim delta-rizika za opcije ili varante izračunavaju se kao zbroj sljedećih zahtjeva:
(a)
kapitalni zahtjevi u vezi s djelomičnom izvedenicom delta-koeficijenta u odnosu na cijenu odnosnog instrumenta, što je za opcije obveznica ili varante djelomična izvedenica delta koeficijenta s naznakom prinosa do dospijeća za odnosnu obveznicu, a za opcije na ugovor o razmjeni djelomična je izvedenica u odnosu na stopu razmjene;
(b)
zahtjev koji se odnosi na prvu djelomičnu izvedenicu vrijednosti opcije ili varanta u odnosu na pretpostavljenu volatilnost.
2. Pod pretpostavljenom volatilnosti podrazumijeva se vrijednost volatilnosti u formuli za određivanje cijene opcije ili varanta za koju je s obzirom na određeni model za određivanje cijene i s obzirom na razinu svih drugih uočljivih cjenovnih parametara teoretska cijena opcije ili varanta jednaka njihovoj tržišnoj vrijednosti, pri čemu se „tržišna vrijednost” tumači na način opisan u članku 3. stavku 4.
3. Kapitalni zahtjevi za rizike osim delta rizika koji su povezani s nekontinuiranim opcijama ili varantima određuju se kako slijedi:
(a)
ako su opcije ili varanti kupljeni, kao maksimalni iznos između nule i razlike između sljedećih vrijednosti:
i.
tržišne vrijednosti opcije ili varanta, tumačene na način opisan u članku 3. stavku 4.;
ii.
iznosa jednakog ponderiranom riziku delta-ekvivalenta, tumačenog na način opisan u članku 3. stavku 1. točki (b);
(b)
ako su opcije ili varanti prodani, kao maksimalni iznos između nule i razlike između sljedećih iznosa:
i.
odgovarajuće tržišne vrijednosti odnosne imovine koja podrazumijeva najveću moguću naplatu na dan isteka, ako je ugovorno utvrđena ili tržišnu vrijednost odnosne imovine ili učinkovite zamišljene vrijednosti ako najveća moguća naplata nije ugovorno utvrđena;
ii.
iznosa jednakog ponderiranom riziku delta-ekvivalenta, tumačenog na način opisan u članku 3. stavku 1. točki (b).
4. Vrijednost za gama-koeficijent i vega-koeficijent koji se koriste u izračunu kapitalnih zahtjeva izračunava se uporabom odgovarajućeg modela za određivanje cijena iz članka 329. stavka 1., članka 352. stavka 1. i članka 358. stavka 3. Uredbe (EU) br. 575/2013. Ako se gama-koeficijenti ili vega-koeficijenti ne mogu izračunati u skladu s ovim stavkom, kapitalni zahtjevi za rizike koji nisu delta-rizici izračunavaju se u skladu sa stavkom 3.
Članak 5.
Određivanje kapitalnih zahtjeva za gama rizik u skladu s pristupom delta-plus
1. Za potrebe članka 4. stavka 1. točke (a) kapitalni zahtjevi za gama rizik izračunavaju se postupkom koji se sastoji od sljedećeg niza koraka:
(a)
gama učinak izračunava se za svaku pojedinačnu opciju ili varant;
(b)
gama učinci pojedinačnih opcija ili varanta koji se odnose na jednaku zasebnu vrstu odnosnog instrumenta zbrajaju se;
(c)
apsolutna vrijednost zbroja svih negativnih vrijednosti koja proizlazi iz koraka (b) daje kapitalne zahtjeve za gama-rizik. Pozitivne vrijednosti koje proizlaze iz koraka (b) zanemaruju se.
2. Za potrebe koraka u stavku 1. točki (a) gama učinci izračunavaju se u skladu s formulom opisanom u Prilogu I.
3. Za potrebe koraka u stavku 1. točki (b) zasebna vrsta odnosnog instrumenta jest:
(a)
za kamatne stope u istoj valuti: svaki razred dospijeća kako je utvrđeno u članku 339. tablici 2. Uredbe (EU) br. 575/2013;
(b)
za vlasničke instrumente i dioničke indekse: svako tržište kako je definirano u pravilima koja su u pripremi u skladu s člankom 341. stavkom 3. Uredbe (EU) 575/2013;
(c)
za strane valute i zlato: svaki par valuta i zlato;
(d)
za robu: roba koja se smatra istovjetnoj utvrđenoj u članku 357. stavku 4. Uredbe (EU) br. 575/2013.
Članak 6.
Određivanje kapitalnih zahtjeva za vega-rizik u skladu s pristupom delta-plus
Za potrebe članka 4. stavka 1. točke (b) kapitalni zahtjevi za vega-rizik izračunavaju se postupkom koji se sastoji od sljedećeg niza koraka:
(a)
vrijednost vega-koeficijenta određuje se za svaku pojedinačnu opciju;
(a)
za svaku pojedinačnu opciju izračunava se pretpostavljeni pomak pretpostavljene volatilnosti plus/minus 25 %, pri čemu se pretpostavljena volatilnost tumači na način opisan u članku 4. stavku 2.;
(b)
za svaku pojedinačnu opciju vrijednost vega-koeficijenta koja proizlazi iz koraka u točki (a) množi se s pretpostavljenim pomakom pretpostavljene volatilnosti koja proizlazi iz koraka u točki (b);
(c)
za svaku zasebnu vrstu odnosnog instrumenta koja se tumači na način opisan u članku 5. stavku 3. zbrajaju se vrijednosti koje proizlaze iz koraka u točki (c);
(d)
zbroj apsolutnih vrijednosti koje proizlaze iz koraka u točki (d) daje ukupne kapitalne zahtjeve za vega-rizik.
Članak 7.
Uvjeti za primjenu scenarijskog pristupa
Institucije mogu koristiti scenarijski pristup ako ispunjuju sve sljedeće zahtjeve:
(a)
imaju uspostavljen odjel za kontrolu rizika koji prati rizike portfelja opcija u institucijama i izvještava upravu o rezultatima;
(b)
obavijestile su nadležna tijela o unaprijed utvrđenom opsegu izloženosti koji dosljedno obuhvaća ovaj pristup tijekom vremena;
(c)
integriraju rezultate scenarijskog pristupa u internom izvješćivanju uprave institucije.
Za potrebe točke (c) institucije definiraju precizne pozicije koje su podložne scenarijskom pristupu, uključujući vrstu proizvoda ili identificirani desk i portfelj, jasan pristup upravljanju rizikom koji se primjenjuje na te pozicije, namjensku IT aplikaciju koja se primjenjuje na te pozicije i opravdanje za dodjelu tih pozicija scenarijskom pristupu s obzirom na one pozicije dodijeljene drugim pristupima.
Članak 8.
Definiranje scenarijske matrice u skladu sa scenarijskim pristupom
1. Za svaku zasebnu vrstu odnosnog instrumenta iz članka 5. stavka 3. institucija definira scenarijsku matricu koja sadržava skup scenarija.
2. Prva dimenzija scenarijske matrice promjena je cijene u gore navedenom odnosnom instrumentu iznad i ispod njegove trenutačne vrijednosti. Taj raspon promjena sastoji se od sljedećeg:
(a)
za kamatne opcije ili varante, plus/minus pretpostavljena promjena kamatne stope utvrđena u članku 339. tablici 2. stupcu 5. Uredbe (EU) br. 575/2013;
(b)
za opcije ili varante na vlasničke instrumente i indekse vlasničkih instrumenata plus/minus ponder naveden u članku 343. Uredbe (EU) br. 575/2013;
(c)
za opcije ili varante na valutu i zlato, plus/minus ponder naveden u članku 351. Uredbe (EU) br. 575/2013 ili po potrebi plus/minus ponder naveden u članku 354. Uredbe (EU) br. 575/2013;
(d)
za opcije na robu (varante), plus/minus ponder naveden u članku 360. stavku 1. točki (a) Uredbe (EU) br. 575/2013.
3. Scenariji promjene cijena u odnosnom instrumentu definiraju se ljestvicom od najmanje sedam točaka koja obuhvaća trenutačno promatranje i dijeli raspon naveden u stavku 2. na jednako udaljene intervale.
4. Druga dimenzija scenarijske matrice definira se promjenama volatilnosti. Raspon promjena volatilnosti jest između plus/minus 25 % pretpostavljene volatilnosti, pri čemu se pretpostavljena volatilnost tumači kao u članku 4. stavku 2. Taj raspon dijeli se u ljestvicu od najmanje tri točke koja uključuje promjenu od 0 % i pri čemu se raspon dijeli u jednako udaljene intervale.
5. Scenarijska matrica određena je svim mogućim kombinacijama točaka iz stavaka 3. i 4. Svaka kombinacija predstavlja jedan scenarij.
Članak 9.
Određivanje kapitalnih zahtjeva u skladu sa scenarijskim pristupom
U skladu sa scenarijskim pristupom kapitalni zahtjevi za opcije ili varante za rizike osim delta-rizika izračunavaju se postupkom koji se sastoji od sljedećeg niza koraka:
(a)
za svaku pojedinačnu opciju ili varant, svi scenariji iz članka 8. primjenjuju se za izračun simuliranog neto gubitka ili dobitka koji odgovaraju svakom scenariju. Ta simulacija vrši se uporabom potpunih metoda revalorizacije, simuliranjem promjena cijena uporabom cjenovnih modela i ne oslanjanjući se na lokalne približne vrijednosti tih modela;
(b)
za svaku zasebnu vrstu odnosnog instrumenta iz članka 5. stavka 3. zbrajaju se vrijednosti izračuna u točki (a) i koje se odnose na pojedinačne scenarije;
(c)
za svaku zasebnu vrstu odnosnog instrumenta iz članka 5. stavka 3. „relevantni scenarij” izračunava se kao scenarij za koji vrijednosti određen u koraku (b) proizvode najveći gubitak ili najmanji dobitak ako nema gubitaka;
(d)
za svaki distinct vrstu odnosnog instrumenta iz članka 5. stavka 3. kapitalni zahtjevi izračunavaju se u skladu s formulom opisanom u Prilogu II.;
(e)
ukupni kapitalni zahtjevi u slučaju rizika osim delta-rizika opcija ili varanta jest zbroj kapitalnih zahtjeva dobivenih od izračuna iz koraka (d) za sve zasebne vrste odnosnog instrumenta iz članka 5. stavka 3.
Članak 10.
Stupanje na snagu
Ova Uredba stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u svim državama članicama.
Sastavljeno u Bruxellesu 12. ožujka 2014.