РЕГЛАМЕНТ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ (ЕС) № 391/2013 НА КОМИСИЯТА
от 3 май 2013 година
за установяване на обща схема за таксуване на аеронавигационното обслужване
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Регламент (ЕО) № 550/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 10 март 2004 г. за осигуряването на аеронавигационно обслужване в единното европейско небе (1), изменен с Регламент (ЕО) № 1070/2009 (Регламент за осигуряване на обслужване) (2), и по-специално член 15, параграф 4 от него,
като има предвид, че:
(1)
Съгласно Регламент (ЕО) № 550/2004 от Комисията се изисква да създаде обща схема за таксуване на аеронавигационното обслужване, която ще направи възможно неговото еднакво прилагане в рамките на единното европейско небе.
(2)
Разработването на обща схема за таксуване на аеронавигационното обслужване, предоставяно във всички фази на полета, е от изключително значение за осъществяването на инициативата за единно европейско небе. Тази система следва да спомогне за увеличаване на прозрачността по отношение на определянето, налагането и принудителното прилагане на такси за ползвателите на въздушното пространство. Системата следва да допринесе също за безопасното, разходоефективно и ефективно предоставяне на аеронавигационно обслужване на ползвателите, чрез което се финансира системата и се насърчава предлагането на интегрирано обслужване.
(3)
Общата схема за таксуване следва да бъде неразделна част от усилията за постигане на целите на схемата за ефективността, създадена съгласно член 11 от Регламент (ЕО) № 549/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 10 март 2004 г. за определяне на рамката за създаването на Единно европейско небе (3), изменен с Регламент (ЕО) № 1070/2009 (Рамковият регламент) и Регламент за изпълнение (ЕС) № 390/2013 от 3 май 2013 г. за определяне на схема за ефективност на аеронавигационното обслужване и мрежовите функции (4).
(4)
В съответствие с общата цел за подобряване на ефективността на аеронавигационното обслужване, чрез схемата за таксуване следва да се насърчава разходната и оперативната ефективност и да се осигури създаването на схеми за насърчаване на доставчиците на аеронавигационно обслужване, които подпомагат подобряването на аеронавигационното обслужване, включително поделянето на риска, свързан с въздушното движение.
(5)
Общата схема за таксуване следва да е в съответствие със системата за пътни такси на Евроконтрол и член 15 от Чикагската конвенция за международното гражданско въздухоплаване от 1944 г. („Чикагската конвенция“) на ИКАО.
(6)
Общата схема за таксуване следва да позволява оптимално използване на въздушното пространство, като се отчитат потоците въздушно движение, по-специално в рамките на функционалните блокове въздушно пространство, както е определено в съответствие с член 9а от Регламент (ЕО) № 550/2004.
(7)
Основен принцип на общата схема за таксуване е наличието на пълна и прозрачна информация за разходната база, която се предоставя своевременно на представителите на ползвателите на въздушното пространство и на компетентните органи.
(8)
Когато е установено, че терминалното аеронавигационно обслужване и/или обслужването в областите КНО, МЕТ и АИО се предоставя при пазарни условия, държавите членки следва да имат право да не изчисляват установени разходи и терминални такси, да не задават таксови единици за терминално обслужване и/или да не въвеждат финансови стимули за тези услуги.
(9)
Поради променящата се същност на експлоатацията на летищата, може да се наложи зоните за събиране на терминални такси да бъдат променени в рамките на даден референтен период.
(10)
Въвеждането на нови технологии и процедури и на свързаните с тях бизнесмодели с цел да се стимулира интегрираното обслужване, следва да доведе до значително намаляване на разходите в полза на ползвателите. За да станат възможни тези бъдещи намаления на разходите, доставчиците на аеронавигационно обслужване ще трябва да направят инвестиции за преструктуриране, с цел да подобрят своята стопанска дейност, които те ще могат да си възстановят, ако докажат наличието на нетни ползи за ползвателите.
(11)
Механизмите за насърчаване на по-добри резултати следва да са съобразени с необходимостта от възнаграждаване или санкциониране на действителните резултати, съотнесени към равнищата на ефективност, очакваните при приемането на плана за ефективност.
(12)
За да се ускори прилагането на технологиите SESAR, инвестициите в нови системи за УВД, както и средствата, инвестирани за основно модернизиране на съществуващи системи за УВД, които влияят върху нивото на ефективност на европейската мрежа за УВД, следва да могат да се възстановяват от такси за ползвателите на инфраструктурата, ако те са в съответствие с изпълнението на Европейския генерален план за УВД, по-конкретно чрез съвместни проекти, както е посочено в член 15а, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 550/2004. Освен това държавите членки следва да могат да модулират таксите за аеронавигационно обслужване, с цел да насърчават оборудването на въздухоплавателните средства със системи, включени в съвместни проекти.
(13)
За да повишат ефикасността на аеронавигационното обслужване и да насърчат неговото по-добро използване, държавите членки следва да могат да модулират такси, отчитайки степента на натоварване на мрежата в дадена зона или по даден маршрут в даден момент.
(14)
Нивото на таксите, наложени по-специално на леки въздухоплавателни средства, следва да не възпрепятства използването на съоръженията и обслужването, необходими за безопасността, или въвеждането на нови техники и процедури.
(15)
Държавите членки следва да могат да определят своите таксови единици колективно, по-специално когато зоните за събиране на такси се простират във въздушното пространство на повече от една държава членка или когато те участват в система за съвместно събиране на маршрутни такси.
(16)
С цел да се подобри ефикасността на общата схема за таксуване и да се намали административното и счетоводното натоварване, в рамките на съвместна система за събиране на пътни такси държавите членки следва да могат да събират маршрутните такси колективно под формата на единна такса за полет.
(17)
Следва да се укрепят правните средства, за да се гарантира своевременното и пълно заплащане на аеронавигационните такси от ползвателите на аеронавигационното обслужване.
(18)
Таксите, налагани на ползвателите на въздушното пространство, следва да се определят и прилагат по справедлив и прозрачен начин, след консултации с представители на ползвателите. Тези такси следва да се преразглеждат редовно.
(19)
Регламент (ЕО) № 1794/2006 на Комисията от 6 декември 2006 г. за установяване на обща схема за таксуване на аеронавигационното обслужване (5), изменен с Регламент (ЕС) № 1191/2010 на Комисията от 16 декември 2010 г. (6) следва да бъде отменен, считано от 1 януари 2015 г.
(20)
Мерките, предвидени в настоящия регламент, са в съответствие със становището на Комитета за единно небе,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ГЛАВА I
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
Член 1
Предмет и обхват
1. С настоящия регламент се определят мерките за разработване на обща схема за таксуване на аеронавигационното обслужване.
2. Настоящият регламент се прилага за аеронавигационно обслужване, предоставяно от доставчици на аеронавигационно обслужване, определени в съответствие с член 8 от Регламент (ЕО) № 550/2004, и от доставчици на метеорологично обслужване, ако са определени в съответствие с член 9, параграф 1 от посочения регламент, за общ въздушен трафик в рамките на регионите на ИКАО Европа и Африка, където държавите членки отговарят за предоставянето на аеронавигационно обслужване. Той се прилага също така за управителния орган на мрежата, установен в съответствие с член 3 от Регламент (ЕС) № 677/2011 (7).
3. Държавите членки могат да прилагат настоящия регламент за аеронавигационно обслужване, предоставяно във въздушно пространство в други региони на ИКАО, за което те отговарят, при условие че информират за това Комисията и другите държави членки.
4. Държавите членки могат да прилагат настоящия регламент за доставчици на аеронавигационно обслужване, които са получили разрешение да предоставят аеронавигационно обслужване без сертифициране, в съответствие с член 7, параграф 5 от Регламент(ЕО) № 550/2004.
(5) Като спазват разпоредбите на член 1, параграф 4 от Регламент за изпълнение (ЕС) № 390/2013, държавите членки могат да решат да не прилагат настоящия регламент за аеронавигационно обслужване на летища с по-малко от 70 000 въздушни транспортни движения годишно, извършвани по правилата за полети по прибори (ППП).
Държавите членки информират Комисията за това решение.
Член 2
Определения
За целите на настоящия регламент се прилагат определенията от член 2 от Регламент (ЕО) № 549/2004.
В допълнение се прилагат следните определения:
1)
„ползвател на аеронавигационно обслужване“ е операторът на въздухоплавателното средство по времето, когато полетът е бил изпълняван, или, ако самоличността на оператора не е известна, собственикът на въздухоплавателното средство, освен може да се докаже, че оператор по това време е било друго лице;
2)
„представител на ползвателите на въздушното пространство“ означава всяко юридическо лице или организация, което/която представлява интересите на една или няколко категории ползватели на аеронавигационно обслужване;
3)
„ППП“ означава правила за полети по прибори, както са определени в приложение 2 към Чикагската конвенция (десето издание - юли 2005 г.);
4)
„ПВП“ означава правила за визуални полети, както са определени в приложение 2 към Чикагската конвенция (десето издание - юли 2005 г.);
5)
„зона за събиране на такси по маршрута“ е обем от въздушно пространство, за който са установени единна ценова база и единна таксова единица;
6)
„зона за събиране на терминални такси“ е летище или група летища, за които са установени единна ценова база и единна таксова единица;
7)
„установени разходи“ са разходите, предварително определени от държавите членки, както е посочено в член 15, параграф 2, буква а) от Регламент (ЕО) № 550/2004;
8)
„референтен период“ е референтният период за схемата за ефективност, предвиден в член 11, параграф 3, буква г) от Регламент (ЕО) № 549/2004, както и в член 8 от Регламент за изпълнение (ЕС) № 390/2013;
9)
„въздушни транспортни движения по ППП“ означава сборът от излитания и кацания, изпълнявани по правилата за полети по прибори, изчислени като годишна средна стойност за трите години, предшестващи представянето на плана за ефективност;
10)
„други приходи“ означава приходи, получавани от публичните органи, включително финансова подкрепа по програми на Съюза за подпомагане като Трансевропейската транспортна мрежа (ТЕМ-Т), механизма за свързване на Европа (МСЕ) и Кохезионния фонд, приходи, получени от търговски дейности и/или, в случай на таксови единици за терминално обслужване, приходи, получавани от договори или споразумения между доставчиците на аеронавигационно обслужване и операторите на летища;
11)
„план за ефективност“ означава конкретен план за ефективност, подготвен и приет в съответствие с разпоредбите на членове 11-16 от Регламент за изпълнение (ЕС) № 390/2013;
12)
„действителни разходи“ означава действително направените в рамките на една година разходи за предоставяне на аеронавигационно обслужване, подлежащи на окончателно потвърждаване чрез одит;
13)
„КНО, МЕТ и АИО обслужване“ означава комуникационно, навигационно и обзорно обслужване, метеорологично обслужване за аеронавигационни цели и авиационно информационно обслужване;
14)
„разходи за преструктуриране“ означава значителни еднократни разходи, направени от доставчиците на аеронавигационно обслужване в процеса на преструктуриране чрез въвеждане на нови технологии и процедури и свързаните с тях бизнесмодели, с цел да се насърчи интегрираното обслужване, когато държавата членка желае да си възстанови разходите, в рамките на един или повече референтни периоди. Те могат да включват разходите, направени за компенсиране на служителите, за затваряне на центрове за контрол на въздушното движение, за пренасочване на дейности към нови географски местоположения, както и амортизации на активи и/или придобиване на стратегическо дялово участие в други доставчици на аеронавигационно обслужване.
Член 3
Терминално аеронавигационно обслужване и КНО, МЕТ и АИО обслужване, предоставяно при пазарни условия
1. Без да се засяга прилагането на принципите, посочени в членове 14 и 15 от Регламент (ЕО) № 550/2004 и в зависимост от оценката, посочена в параграф 2, държавите членки могат да решат преди началото на референтния период или в обосновани случаи по време на референтния период, че част или цялото тяхно терминално аеронавигационно обслужване, или КНО, МЕТ и АИО обслужване подлежи на пазарни условия. В такъв случай разпоредбите на настоящия регламент се прилагат, но съответните държави членки могат да решат по отношение на тези услуги:
а)
да не изчисляват установените разходи, съгласно член 7 от настоящия регламент;
б)
да не определят финансови стимули за тези услуги в ключовите области за ефективността „капацитет“ и „околна среда“ в съответствие с член 15 от настоящия регламент;
и, по отношение на терминалното аеронавигационно обслужване,
в)
да не изчисляват терминалните такси, съгласно член 12 от настоящия регламент;
г)
да не изчисляват таксовите единици за терминално обслужване, съгласно член 17 от настоящия регламент.
2. За да установят, че част или цялото тяхно терминално аеронавигационно обслужване, или КНО, МЕТ и АИО обслужване, подлежи на пазарни условия, държавите членки извършват подробна оценка в съответствие с всички условия, определени в приложение I към настоящия регламент. Тази оценка включва консултация с представители на ползвателите на въздушното пространство.
3. Държавите членки, посочени в параграф 1, представят на Комисията не по-късно от 19 месеца преди началото на референтния период или датата на влизане в сила на решенията, взети в съответствие с параграф 1, подробен доклад за съдържанието и резултатите от оценката, посочена в параграф 2. Този доклад следва да бъде подкрепен от доказателства, включително (ако е уместно) тръжните документи, обосновка за избора на доставчик на обслужване, описание на уредбата, която се налага на избрания доставчик на обслужване, за да се гарантира, че терминалното аеронавигационно обслужване или обслужването в областите КНО, МЕТ и АИО се предоставя по разходоефективен начин, както и резултата от консултацията с представители на ползвателите на въздушното пространство. В доклада се прави пълна обосновка за заключенията на държавата членка.
4. Когато Комисията е съгласна, че пазарните условия са били установени в съответствие с изискванията на приложение I, тя уведомява държавата членка в срок от четири месеца след получаването на доклада. Този период се удължава от четири на шест месеца след получаване на доклада, ако Комисията счете, че са необходими допълнителни доказателства, за да се определи дали са установени пазарни условия.
Когато Комисията счете, че не са установени пазарни условия, в срок от шест месеца след получаване на доклада и в съответствие с процедурата, посочена в член 5, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 549/2004, тя взема решение, че съответните държави членки трябва да приложат изцяло разпоредбите на настоящия регламент. Такова решение се взема след консултация със съответните държави членки.
5. Докладът на държавата членка и решението на Комисията, посочени в параграф 4, са валидни за срока на съответния референтен период, до тях се предоставя публичен достъп и препратка към тях се публикува в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 4
Принципи на общата схема за таксуване
1. Общата схема за таксуване следва принципите, определени в член 15 от Регламент (ЕО) № 550/2004.
2. Установените разходи за аеронавигационно обслужване по маршрута се финансират посредством маршрутни такси, налагани на ползвателите на аеронавигационно обслужване в съответствие с разпоредбите на глава III, и/или от други приходи.
3. Установените разходи за терминално аеронавигационно обслужване се финансират посредством терминални такси, налагани на ползвателите на аеронавигационно обслужване, в съответствие с разпоредбите на глава III, и/или от други приходи.
4. Параграфи 2 и 3 не засягат финансирането на освобождаването на някои ползватели на аеронавигационно обслужване чрез други източници на финансиране в съответствие с член 10.
5. Общата схема за таксуване осигурява прозрачност и консултации с представители на ползвателите на въздушното пространство по отношение на разходната база и разпределението на разходите между различните услуги.
6. Приходи, получени от маршрутни или терминални такси, определени в съответствие с членове 11 и 12 от настоящия регламент, не се използват за финансиране на търговски дейности от доставчиците на аеронавигационно обслужване.
Член 5
Създаване на зони за събиране на такси
1. Държавите членки създават зони за събиране на такси във въздушното пространство, което попада под тяхна отговорност, ако на ползвателите на въздушно пространство се предоставя аеронавигационно обслужване.
2. Зоните за събиране на такси се определят по начин, съгласуван с контролните операции и обслужването на въздушното движение, след консултиране с ползвателите на въздушното пространство.
3. Зоната за събиране на маршрутни такси се простира от земята до горното въздушно пространство, включително. В сложни летищни зони, държавите членки могат да създадат специфична зона в рамките на една зона за събиране на такси.
4. Ако зоните за събиране на такси се простират във въздушното пространство на повече от една държава членка, съответните държави членки осигуряват съгласуваността и еднообразието на прилагане на настоящия регламент за съответното въздушно пространство.
5. Дадена зона за събиране на терминални такси може да бъде променена в рамките на един референтен период. В този случай държавите членки:
а)
предоставят на Комисията информация за съответните разходи и данни за въздушното движение, за да може тя да възпроизведе последователни серии от данни за разходите и въздушното движение, които отразяват ситуацията преди и след промяната, и да изпълни своите задачи за наблюдение на ефективността в съответствие с член 18 от Регламент за изпълнение (ЕС) № 390/2013;
б)
се консултират с представители на ползватели на въздушното пространство, и докладват техните коментари на Комисията;
в)
предоставят на Комисията оценка на въздействието на промените върху целите относно ефективността на разходите за терминално аеронавигационно обслужване, и посочват как ще извършват наблюдение на ефективността през останалата част от референтния период.
ГЛАВА II
РАЗХОДИ ЗА ПРЕДОСТАВЯНЕ НА АЕРОНАВИГАЦИОННО ОБСЛУЖВАНЕ
Член 6
Допустими услуги, съоръжения и дейности
1. Доставчиците на аеронавигационно обслужване, посочени в член 1, параграфи 2 и 4, установяват разходите, направени при предоставяне на аеронавигационно обслужване във връзка със съоръженията и услугите, предвидени и изпълнени по Плана на ИКАО за регионално въздухоплаване в европейския регион, в зоните за събиране на такси, за които те отговарят.
Тези разходи включват разходи за управление и обучение, проучвания, изпитвания и опити, както и за научноизследователско и развойна дейност във връзка с тези услуги.
2. Държавите членки могат да посочват следните разходи като установени разходи, съгласно член 15, параграф 2, буква б) от Регламент (ЕО) № 550/2004, когато те са възникнали в резултат на предоставянето на аеронавигационно обслужване:
а)
разходи, направени от съответните национални органи;
б)
разходи, направени от квалифицираните организации, както е посочено в член 3 от Регламент (ЕО) № 550/2004;
в)
разходи, произтичащи от международни споразумения.
3. В съответствие с член 15а, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 550/2004, част от приходите от такси могат да бъдат използвани за финансиране на съвместни проекти за мрежови функции, които са от особено значение за подобряване на общата ефективност на управлението на въздушното движение и аеронавигационното обслужване. В такива случаи държавите членки въвеждат подробни и прозрачни счетоводни практики, за да се гарантира, че ползвателите на въздушното пространство не се таксуват двойно. Установените разходи, произтичащи от един съвместен проект, трябва да бъдат ясно посочени в съответствие с приложения II и VII.
4. Инвестиции в нови системи за УВД и разходи за съществено модернизиране на съществуващи системи за УВД са допустими, при условие че те са в съответствие с изпълнението на Европейския генерален план за УВД, и по-специално посредством съвместните проекти, посочени в член 15а, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 550/2004.
Член 7
Изчисляване на разходите
1. Установените разходи и действителните разходи включват разходите за допустими услуги, съоръжения и дейности, посочени в член 6 от настоящия регламент и определени съгласно счетоводните изисквания, посочени в член 12 от Регламент (ЕО) № 550/2004.
Еднократните ефекти в резултат от въвеждането на Международните счетоводни стандарти могат да се разпределят за период не по-дълъг от 15 години.
Без да се засягат членове 17 и 19 от Регламент за изпълнение (ЕС) № 390/2013, установените разходи се фиксират както в номинално, така и в реално изражение, преди началото на всеки референтен период, като част от плана за ефективност за всяка календарна година от референтния период. За всяка година от референтния период, разликата между установените разходи в номинално изражение преди референтния период и установените разходи, коригирани въз основа на разликата между реалната инфлация, регистрирана от Комисията чрез хармонизирания индекс на потребителските цени на Евростат, публикуван през април на годината N, и прогнозната инфлация, посочена в плана за ефективност, за годината, предшестваща референтния период и за всяка година от референтния период, се пренася в година N + 2 за изчисляването на таксовата единица.
Установените разходи и действителните разходи се изчисляват в национална валута. При създаване на обща зона за събиране на такси с единна таксова единица в рамките на един функционален блок въздушно пространство съответните държави членки осигуряват преобразуване на националните разходи в евро или в националната валута на една от въпросните държави членки с оглед осигуряване на прозрачно изчисляване на единната таксова единица в изпълнение на член 17, параграф 1, трета алинея от настоящия регламент. Държавите членки уведомяват Комисията и Евроконтрол за това.
2. Разходите, упоменати в параграф 1, се разбиват на разходи за персонал, други оперативни разходи, амортизационни разходи, капиталови разходи и разходи с извънреден характер, включващи платени невъзстановими такси и мита и всички други свързани разходи.
Разходите за персонал включват брутни възнаграждения, плащания на извънреден труд, вноски на работодателя в схемите за социално осигуряване, както и разходи за пенсии и други допълнителни възнаграждения. Разходите за пенсии могат да се изчисляват въз основа на консервативни предположения, съгласно уредбата на схемата или съответното национално законодателство, според случая. Тези предположения са посочени в националния план за ефективност.
Другите оперативни разходи включват разходи, направени за покупка на стоки и услуги, използвани за предоставяне на аеронавигационно обслужване, по-специално услуги, възложени на външни изпълнители, външен персонал, материали, енергия, комунални услуги, наеми на сгради, оборудване и съоръжения, поддръжка, разходи за застраховки и пътни разходи. Когато доставчик на аеронавигационно обслужване закупува други аеронавигационни услуги, доставчикът на обслужване включва действителните разходи за тези услуги в другите си оперативни разходи.
Амортизационните разходи са свързани с общите дълготрайни активи в експлоатация за целите на аеронавигационното обслужване. Дълготрайните материални активи се амортизират в съответствие с техния очакван експлоатационен живот, като се използва линейният метод, приложен към стойността на активите, които се амортизират. За изчисляването на амортизацията може да се приложи счетоводно отчитане на принципа на историческите цени или счетоводно отчитане на принципа на текущите стойности. Методиката не се променя за срока на амортизацията и съответства на капиталовите разходи (номинална стойност на капитала за отчитане по метода на историческите цени и капиталовите разходи понастоящем за отчитане по метода на текущите стойности). Когато се прилага счетоводно отчитане на принципа на текущата стойност, се предоставя също еквивалентна информация за счетоводното отчитане на принципа на историческите цени с цел сравняване и оценка.
Капиталовите разходи са равни на произведението на:
а)
сумата на средната нетна балансова стойност на дълготрайните материални активи и евентуалните корекции в общите активи, определени от националния надзорен орган и използвани от доставчик на аеронавигационно обслужване в действие или в процес на изграждане, и на средната стойност на нетните текущи активи, без лихвоносните сметки, които се изискват за предоставянето на аеронавигационно обслужване; както и
б)
претеглената средна стойност на лихвения процент по дълговите ценни книжа и на възвращаемостта на собствения капитал. За доставчиците на аеронавигационно обслужване, които не разполагат със собствен капитал, претеглената средна стойност се изчислява въз основа на възвращаемостта, приложена към разликата между общите активи, както е посочено в буква а), и дълговите ценни книжа.
Извънредните позиции се състоят от еднократни разходи във връзка с предоставянето на аеронавигационно обслужване, които са направени през същата година.
Всяка корекция извън разпоредбите на Международните счетоводни стандарти се посочва в националния план за ефективност, който се разглежда от Комисията, и в допълнителната информация, която се предоставя в съответствие с приложение II.
3. За целите на изчисляването на капиталовите разходи, както е посочено в параграф 2, факторите, на които трябва да се отдаде значение, трябва да се базират на съотношението във финансирането между дълг и собствен капитал. Лихвеният процент по дълговите ценни книжа е равен на претегления среден лихвен процент по дълговите ценни книжа на дадения доставчик на аеронавигационно обслужване. Възвращаемостта на собствения капитал е посочената в плана за ефективност за отчетния период и се основава на действителния финансов риск, понесен от доставчика на аеронавигационно обслужване, според направената преди референтния период оценка.
Когато активите не принадлежат на доставчика на аеронавигационно обслужване, но са включени в изчислението на капиталовите разходи, държавите членки гарантират, че разходите за тези активи не се възстановяват двойно.
4. Изчисляването на действителните разходи може да включва възстановяването на разходите за преструктуриране на доставчиците на аеронавигационно обслужване, направени в референтни периоди, предхождащи референтните периоди на възстановяване, при условие че могат да представят икономически аргументи, доказващи възникването на нетни ползи за ползвателите с течение на времето.
Националният надзорен орган представя на Комисията тези икономически аргументи, план за възстановяването на разходите за преструктуриране, както и резултатите от консултациите с представителите на ползвателите на въздушното пространство относно въпросните аргументи и план.
Когато Комисията сметне, че е доказано възникването на очакваната нетна полза за ползвателите с течение на времето, тя уведомява съответната държава членка за това в срок от пет месеца след постъпването на представените от националния надзорен орган документи.
Когато Комисията установи, че възникването на очакваната нетна полза за ползвателите с течение на времето не е доказано, тя взема решение в съответствие с процедурата, посочена в член 5, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 549/2004, в срок от пет месеца след постъпването на представените от националния надзорен орган документи, че разходите за преструктуриране на доставчиците на аеронавигационно обслужване не могат да бъдат възстановени, и уведомява за това въпросната държава членка.
Въпросната държава членка докладва за развитието на разходите за преструктуриране и нетните ползи за ползвателите в своя годишен доклад в съответствие с член 18, параграф 4 от Регламент за изпълнение (ЕС) № 390/2013.
Член 8
Разпределение на разходите
1. Разходите за допустими услуги, съоръжения и дейности по смисъла на член 6 се разпределят по прозрачен начин върху зоните за събиране на такси, по отношение на които те действително са направени.
Когато разходите са направени в различни зони за събиране на такси, те се разпределят пропорционално въз основа на прозрачна методика, съгласно член 9.
2. Разходите за терминално обслужване са свързани със следните услуги:
а)
услуги във връзка с контрола на летищното движение и летищно информационно обслужване, включително консултантски услуги за въздушното движение и услуги за предупреждаване;
б)
услуги по въздушното движение, свързани с подхождането и отлитането на въздухоплавателни средства в рамките на определено разстояние от летището въз основа на експлоатационните изисквания;
в)
подходящо разпределение на всички други компоненти на аеронавигационно обслужване, отразяващо пропорционалното разпределение между обслужването по маршрута и терминалното обслужване.
За целите на параграф 2, букви б) и в), преди началото на всеки референтен период и за всяко летище държавите членки определят критериите за разпределяне на разходите между терминалното обслужване и обслужването по маршрута и информират за това Комисията.
3. Разходите за обслужване по маршрута са свързани с разходите, посочени в параграф 1, с изключение на разходите, посочени в параграф 2.
4. Ако ПВП полети са освободени от задължения в съответствие с член 10, доставчикът на аеронавигационно обслужване установява разходите за аеронавигационно обслужване, предоставено на ПВП полети, и ги отделя от разходите за обслужване, предоставено на ППП полети. Тези разходи могат да бъдат определени по метода на пределните разходи, при който се отчитат ползите за ППП полетите, произтичащи от обслужването, предоставено на ПВП полети.
Член 9
Прозрачност на разходите и на механизма за таксуване
1. Държавите членки канят по координиран начин най-късно седем месеца преди началото на всеки референтен период представители на ползвателите на въздушното пространство на консултация относно установените разходи, планираните инвестиции, прогнозите относно единиците обслужване, политиката за таксуване и съответните таксови единици. Те се подпомагат от доставчиците на аеронавигационно обслужване. Държавите членки определят по прозрачен начин своите разходи на национално равнище или в рамките на функционалните блокове въздушно пространство, в съответствие с член 6, и съобщават своите таксови единици на представители на ползвателите на въздушното пространство, на Комисията и, когато е приложимо, на Евроконтрол.
По време на референтния период държавите членки ежегодно и по съгласуван начин канят представители на ползвателите на въздушното пространство на консултация относно всяко отклонение от прогнозите, особено по отношение на:
а)
съпоставянето на реалния обем на въздушното движение и разходите спрямо прогнозите за обема на въздушно движение и установените разходи;
б)
прилагането на механизма за поделяне на риска, свързан с въздушното движение, определен в член 13;
в)
прилагането на механизма за поделяне на разходите, определен в член 14;
г)
схемите за материално насърчаване, предвидени в член 15;
д)
схемите за модулиране на таксите, предвидени в член 16.
Консултацията може да се организира на регионален принцип. Представителите на ползвателите на въздушното пространство запазват правото си да изискват провеждането на допълнителни консултации. Консултации с ползвателите се организират систематично и след активирането на определен механизъм за предупреждение, както е предвидено в членове 17 и 19 от Регламент за изпълнение (ЕС) № 390/2013, водещ до преразглеждане на установените единични разходи.
2. Информацията, посочена в параграф 1, се основава на отчетните таблици и подробните правила, определени в приложения II, VI и VII. Когато в съответствие с член 3 бъде установено, че терминалното аеронавигационно обслужване или КНО, МЕТ и АИО обслужването подлежи на пазарни условия, информацията, посочена в параграф 1, се основава на отчетните таблици и подробните правила, посочени в приложение III. Съответните документи се предоставят на представители на ползвателите на въздушното пространство, на Комисията, на Евроконтрол и на националните надзорни органи три седмици преди консултативната среща. За годишната консултация, посочена в параграф 1, втора алинея, съответната документация се предоставя на представителите на ползвателите на въздушното пространство, на Комисията, на Евроконтрол и на националните надзорни органи ежегодно, не по-късно от 1 юни.
3. С цел да се позволи отчитане на постигнатата ефективност, както е установено в член 18, параграф 4 от Регламент за изпълнение (ЕС) № 390/2013, държавите членки съобщават на Комисията и Евроконтрол до 1 юни всяка година действително направените от тях разходи през предходната година, както и разликата между действителните разходи и установените разходи, които са заложени в плана за ефективност, като използват отчетните таблици и подробните правила, посочени в приложения II, VI и VII. Държавите членки, които са решили, че терминалното аеронавигационно обслужване или обслужването в областите КНО, МЕТ и АИО подлежи на пазарни условия в съответствие с член 3, предоставят тази информация, като използват отчетните таблици и подробните правила, посочени в приложение III.
ГЛАВА III
ФИНАНСИРАНЕ НА ПРЕДОСТАВЯНЕТО НА АЕРОНАВИГАЦИОННО ОБСЛУЖВАНЕ ЧРЕЗ ТАКСИ ЗА ПОЛЗВАНЕ
Член 10
Освобождаване от такси за аеронавигационно обслужване
1. Държавите членки освобождават от маршрутни такси:
а)
полети, извършвани от въздухоплавателни средства с максимално разрешено излетно тегло по-малко от два тона;
б)
смесени ПВП/ППП полети в зоните за събиране на такси, когато те се извършват изключително по ПВП и ако не се налагат такси на ПВП полети;
в)
полети, извършвани изключително за превоз в рамките на официална мисия на властващи монарси и най-близките членове на техните семейства, държавни глави, правителствени ръководители и министри; във всички случаи изключението трябва да бъде отбелязано с подходящ индикатор на състоянието или забележка в полетния план;
г)
полети за издирване и спасяване, разрешени от съответния компетентен орган.
2. Държавите членки могат да освобождават от маршрутни такси:
а)
военни полети, извършвани от военни въздухоплавателни средства на която и да е държава;
б)
тренировъчни полети, извършвани единствено с цел получаване на лиценз или категория, в случай на летателен екипаж, когато това е обосновано чрез подходяща забележка в плана на полета; полетите трябва да се извършват единствено в рамките на въздушното пространство на съответната държава членка и не трябва да се използват за превоз на пътници и/или товари или за позициониране или преместване на самото въздухоплавателно средство;
в)
полети, извършвани единствено с цел проверка или изпитване на техниката, използвана или предназначена за използване като наземна помощ при аеронавигацията, но не и полети за позициониране на въпросните въздухоплавателни средства;
г)
полети, приключващи на летището, от което е излетяло въздухоплавателното средство и когато не е предприемано междинно кацане;
д)
ПВП полети;
е)
полети на хуманитарни мисии, за които има разрешение от съответен компетентен орган;
ж)
митнически и полицейски полети.
3. Държавите членки могат да освобождават от терминални такси полетите, упоменати в параграфи 1 и 2.
4. Разходите, направени за освободените от такси полети, се състоят от:
а)
разходи за освободените ПВП полети, както са посочени в член 8, параграф 4;
б)
разходи за освободените ППП полети, които се изчисляват като произведение от разходите, направени за ППП полети, по съотношението между броя на освободените единици обслужване и общия брой единици обслужване, като общият брой единици обслужване е сумата от единиците обслужване за ППП полети и единиците обслужване за ПВП полети, които не са освободени. Разходите, направени за ППП полети, са равни на общите разходи, от които са извадени разходите за ПВП полети.
5. Държавите членки гарантират възстановяването на разходите на доставчиците на аеронавигационно обслужване, направени за освободени полети.
Член 11
Изчисляване на маршрутни такси
1. Без да се засяга възможността съгласно член 4, параграф 2 за финансиране на аеронавигационното обслужване по маршрута от други приходи, маршрутната такса за аеронавигационно обслужване за конкретен полет в конкретна зона за събиране на такси е равна на произведението от таксовата единица, определена за въпросната зона за събиране на такси, и броя на единиците обслужване по маршрута за конкретния полет.
2. Таксовата единица и единиците обслужване по маршрута се изчисляват в съответствие с приложение IV.
Член 12
Изчисляване на терминални такси
1. Без да се засяга възможността съгласно член 4, параграф 3 за финансиране на терминалното аеронавигационно обслужване от други приходи, терминалната такса за конкретен полет в конкретна зона за събиране на терминални такси е равна на произведението от таксовата единица, определена за въпросната зона за събиране на терминални такси, по броя на единиците терминално обслужване за конкретния полет. За целите на събирането на такси, подходът и отлитането се таксуват като еднократно ползване. Единицата, която се отброява, е или пристигането, или отлитането.
2. Таксовата единица и единиците терминално обслужване се изчисляват в съответствие с приложение V.
Член 13
Поделяне на риска, свързан с въздушното движение
1. Механизмът за поделяне на риска се прилага в съответствие с принципите, посочени в член 12 от Регламент за изпълнение (ЕС) № 390/2013.
2. Следните разходи не подлежат на поделяне на риска и водят до увеличаване или намаляване на установените разходи през следващата(ите) година(и), независимо от развитието на въздушното движение:
а)
установените разходи, определени в съответствие с член 6, параграф 2, с изключение на споразуменията за трансгранично предоставяне на аеронавигационно обслужване;
б)
установените разходи за метеорологично обслужване;
в)
корекциите, произтичащи от разликата между прогнозната и действителната инфлация, както е посочено в член 7, параграф 1;
г)
възстановяването на разходи за преструктуриране, ако те са одобрени в съответствие с член 7, параграф 4;
д)
преносите, произтичащи от прилагането на механизма за поделяне на риска, свързан с въздушното движение;
е)
преносите от предходния референтен период, произтичащи от прилагането на механизма за поделяне на разходите, както е посочено в член 14;
ж)
бонусите и санкциите, произтичащи от финансовите схеми за стимулиране, посочени в член 15;
з)
прекомерните или недостатъчните възстановявания, които могат да възникнат в резултат на модулацията на таксите за аеронавигационно обслужване в приложение на член 16;
и)
прекомерните или недостатъчните възстановявания в резултат на колебания във въздушното движение;
й)
за втория референтен период - прекомерните или недостатъчните възстановявания, понесени от държавите членки до 2011 г. включително, по отношение на аеронавигационното обслужване по маршрута и до 2014 г. по отношение на терминалното аеронавигационно обслужване.
Освен това държавите членки могат да освободят от поделяне на риска, свързан с въздушното движение, установените разходи на доставчици на аеронавигационно обслужване, които са получили разрешение да предоставят аеронавигационно обслужване без сертифициране, в съответствие с член 7, параграф 5 от Регламент (ЕО) № 550/2004;
3. Когато през дадена година N действителният брой на единиците обслужване не надвишава или е спаднал с повече от 2 % под прогнозната стойност, установена в плана за ефективност за посочената година N, допълнителните или изгубените приходи на доставчика на аеронавигационно обслужване по отношение на установените разходи не се пренасят.
4. Когато през дадена година N действителният брой на единиците обслужване превишава с повече от 2 % прогнозната стойност, заложена в плана за ефективност за посочената година N, установените разходи за година N + 2 се намаляват с минимум 70 % от допълнителните приходи, получени от съответните доставчици на аеронавигационно обслужване свръх разликата от 2 % между действителния брой единици обслужване и прогнозата за установените разходи, заложена в плана за ефективност.
Когато през дадена година N действителният брой на единиците обслужване е спаднал с повече от 2 % под прогнозната стойност, заложена в плана за ефективност за посочената година N, най-рано от година N + 2 установените разходи се увеличават с максимум 70 % от загубата на приходи, понесена от съответните доставчици на аеронавигационно обслужване свръх разликата от 2 % между действителния брой единици обслужване и прогнозата за установените разходи, заложена в плана за ефективност.
5. Когато през дадена година N действителният брой на единиците обслужване е под 90 % от прогнозната стойност, заложена в плана за ефективност за същата година N, най-рано от година N + 2 установените разходи се увеличават с целият обем на загубата на приходи, понесена от съответните доставчици на аеронавигационно обслужване свръх разликата от 10 % между действителния брой единици обслужване и прогнозата за установените разходи, заложена в плана за ефективност.
Когато през дадена година N действителният брой на единиците обслужване надвишава 110 % от прогнозната стойност, заложена в плана за ефективност за същата година N, установените разходи за година N + 2 се намаляват с целия обем на допълнителните приходи, получени от съответните доставчици на аеронавигационно обслужване свръх разликата от 10 % между действителния брой единици обслужване и прогнозата за установените разходи, заложена в плана за ефективност.
6. За терминалното аеронавигационно обслужване в зоните и районите на летища с по-малко от 225 000 ППП въздушни транспортни движения годишно държавите членки могат да решат да не се прилагат разпоредбите на параграфи 3, 4 и 5 по-горе. Държавите членки информират Комисията за своето решение в срок от два месеца след публикуването на настоящия регламент.
Член 14
Поделяне на разходите
1. Механизмът за поделяне на разходите се прилага в съответствие със следните принципи:
а)
когато в продължение на целия референтен период действителните разходи са по-ниски от установените разходи, определени в началото на референтния период, разликата се задържа от съответния доставчик на аеронавигационно обслужване, държава членка или квалифицирана организация;
б)
когато в продължение на целия референтен период действителните разходи са по-високи от установените разходи, определени в началото на референтния период, разликата се покрива от съответния доставчик на аеронавигационно обслужване, държава членка или квалифицирана организация;
2. Разходи, освободени от прилагането на параграф 1, букви а) и б):
а)
Разпоредбите за поделяне на разходите в параграф 1, букви а) и б) не се прилагат към разликата между установените разходи и действителните разходи за разходните позиции, по отношение на които съответният доставчик на аеронавигационно обслужване, държава членка или квалифицирани организации са предприели разумни и ясно изразени мерки за управление, но за които може да се счита, че са извън техния контрол в резултат на:
i)
непредвидени промени в националното пенсионно законодателство, законодателството за пенсионното счетоводство или пенсионните разходи в резултат на непредвидени условия на финансовия пазар;
ii)
съществени промени в лихвените проценти по заеми, за финансиране на разходи, произтичащи от предоставянето на аеронавигационно обслужване;
iii)
непредвидени нови елементи на разходите, невключени в националния план за ефективност, но изисквани по силата на законови задължения;
iv)
непредвидени промени в националното данъчно законодателство;
v)
непредвидени промени в разходите или приходите, произтичащи от международни споразумения.
б)
Без да се засягат разпоредбите на член 7, параграф 1, трета алинея, всяка една разходна позиция, включена в параграф 2, буква а), се определя от националния надзорен орган, а в плана за ефективност за всяка една разходна позиция във връзка с предходния референтен период се посочва:
i)
пълно описание на разходната позиция;
ii)
разходите, отнесени към тази позиция в плана за ефективност;
iii)
обосновка защо разходната позиция се счита за допустима по силата на параграф 2, буква а), а не на параграф 1, буква а) и буква б);
iv)
външните събития или обстоятелства, намиращи се извън контрола на съответните национални надзорни органи, доставчика на аеронавигационно обслужване или квалифицираната организация, които са причина за възникналата разлика между действителните и установените разходи, свързани с тази разходна позиция;
v)
предприетите действия за управление на риска на разходите, свързан с тази позиция.
в)
Разликите между действителните разходи и установените разходи по отношение на тези елементи трябва да бъдат идентифицирани и обяснени в съответствие с приложение VII, точка 2.
г)
Когато в продължение на целия референтен период, в резултат на приспадане на разходи по силата на параграф 2, буква а), действителните разходи са по-ниски от установените разходи, определени в началото на референтния период, разликата се връща на ползвателите на въздушното пространство посредством пренос в следващия(те) референтен(ни) период(и).
д)
Когато в продължение на целия референтен период, в резултат на добавяне на разходи по силата на параграф 2, буква а), действителните разходи са по-високи от установените разходи, определени в началото на референтния период, разликата се прехвърля върху ползвателите на въздушното пространство посредством пренос в следващия(те) референтен(ни) период(и).
е)
Съответният национален надзорен орган установява всяка година дали отклонението на действителните разходи от установените разходи наистина се дължи на релевантни събития или обстоятелства, посочени в параграф 2, буква а), и в съответствие с разпоредбите на точка 2, буква б). Освен това той трябва да се увери, че отклонението в разходите, което следва да бъде прехвърлено върху ползвателите, е конкретно идентифицирано и класифицирано. Той уведомява ползвателите на въздушното пространство и докладва на Комисията относно резултатите от своята оценка ежегодно. Когато Комисията констатира в срок от шест месеца след получаване на годишния доклад за оценката от съответния национален надзорен орган, че в него не се установява, че отклонението на действителните от установените разходи наистина се дължи на релевантни събития или обстоятелства, посочени в параграф 2, буква а) и в съответствие с разпоредбите на точка 2, буква б), тя взема решение в съответствие с процедурата, посочена в член 5, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 549/2004, че на съответните държави членки не се разрешава да прилагат разпоредбите на параграф 2 по отношение на отклонението на действителните от установените разходи, частично или изцяло, в съответствие с направените от нея констатации.
ж)
За пренесените обеми се посочват съответните фактори и се дава описание в допълнителната информация, която се предоставя в съответствие с приложение VI.
Член 15
Схеми за финансово стимулиране на доставчиците на аеронавигационно обслужване
1. Държавите членки приемат мерки за финансово стимулиране на своите доставчици на аеронавигационно обслужване в ключовата за ефективността област „капацитет“ и могат да приемат такива мерки в ключовата за ефективността област „околна среда“ в съответствие с член 12 от Регламент за изпълнение (ЕС) № 390/2013. Тези мерки за стимулиране се състоят от бонуси за надхвърляне и санкции за недостигане на целевите равнища на ефективност и следва да се добавят към или да се приспадат от приетите установени разходи в зависимост от нивото на постигнатата ефективност.
Такива схеми за финансово стимулиране, трябва да съответстват на следните принципи:
а)
таксовата единица за година N + 2 се коригира, така че да се предвиди бонус, ако съответната цел относно ефективността за година N бъде надхвърлена от действителното равнище на ефективност на доставчика на аеронавигационно обслужване, или санкция, ако тя не бъде достигната;
б)
приложимите нива на бонусите и санкциите трябва да са съизмерими с целите, които трябва да бъдат постигнати, и с постигнатата ефективност. Не трябва да има бонуси за равнище на ефективност, което е равно на или по-ниско от очакваното съгласно целите относно ефективността;
в)
приложимите нива на бонусите и санкциите трябва да са равни;
г)
максималният размер на съвкупните бонуси и максималният размер на съвкупните санкции не трябва да надвишава 1 % от приходите от аеронавигационно обслужване в година N;
д)
нивата на отклоненията в ефективността, както и приложимите нива на бонусите и санкциите се определят след консултацията, посочена в член 9, и се фиксират в плана за ефективност;
е)
в случай на цели на равнището на функционални блокове въздушно пространство, бонуси и санкции се прилагат за съответните доставчици на аеронавигационно обслужване;
ж)
за ключовата за ефективността област „капацитет“ целевите равнища на ефективност могат да бъдат коригирани, така че да включват само причини за закъснения, свързани с капацитета на КВД, маршрутизацията от КВД, персонала на КВД, оборудването на КВД, управлението на въздушното пространство и специално събитие с кодовете C, R, S, T, M и Р от ръководството на потребителя за УПКВД.
2. Националните органи за надзор следят за правилното прилагане на тези схеми за стимулиране от доставчиците на аеронавигационно обслужване.
Член 16
Модулиране на такси за аеронавигационно обслужване
1. Държавите членки, следвайки предложението за консултации, предвидено в член 9, могат да модулират на национално равнище или на равнище функционален блок въздушно пространство и при недискриминиращи и прозрачни условия таксите за аеронавигационно обслужване, дължими от ползвателите на въздушното пространство, за да отразят техните усилия, по-специално:
а)
за оптимизиране използването на аеронавигационното обслужване;
б)
за намаляване въздействието на полетите върху околната среда;
в)
за намаляване на общите разходи на аеронавигационното обслужване и увеличаване на неговата ефикасност, по-специално чрез модулиране на таксите съобразно степента на натоварване на мрежата в дадена зона или по даден маршрут в даден момент.
Модулацията на таксите не води до каквато и е обща промяна на приходите за доставчика на аеронавигационно обслужване. Прекомерни или недостатъчни възстановявания се пренасят в следващия период.
2. Таксите за аеронавигационно обслужване могат също да бъдат модулирани (при недискриминиращи и прозрачни условия) с цел да се ускори внедряването на функциите за УВД на SESAR. Модулацията може да е насочена по-специално към предоставяне на стимули за оборудване на въздухоплавателни средства със системи, включени в съвместни проекти, посочени в член 15а, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 550/2004.
3. Модулирането на такси за аеронавигационно обслужване означава изменение на маршрутната такса и/или терминалната такса изчислени въз основа на разпоредбите на членове 11 и 12.
4. Националните надзорни органи следят за правилното прилагане на тези схеми за стимулиране от доставчиците на аеронавигационно обслужване.
Член 17
Определяне на таксови единици за зони за събиране на такси
1. Държавите членки осигуряват ежегодното определяне на таксовите единици за всяка зона за събиране на такси. Без да се засяга параграф 2, таксовите единици не се променят в хода на годината.
Таксовите единици се определят съгласно следния процес:
а)
За всяка година от референтния период таксовите единици за година N се изчисляват към 1 ноември на годината N-1 въз основа на установените единични разходи, включени в плана за ефективност, и корекциите, посочени в точка 2.2 от приложение IV и приложение V към настоящия регламент.
б)
Таксовите единици за година N трябва да бъдат представени от държавата членка на Комисията до 1 юни на година N-1, съгласно изискванията на член 9, параграфи 1 и 2.
в)
Комисията оценява тези таксови единици спрямо разпоредбите на настоящия регламент и на Регламент за изпълнение (ЕС) № 390/2013.
г)
Когато Комисията установи, че таксовите единици са съобразени с разпоредбите на настоящия регламент и на Регламент за изпълнение (ЕС) № 390/2013, тя уведомява за това съответната държава членка в срок от четири месеца след предоставянето на таксовите единици.
д)
Когато Комисията установи, че таксовите единици не са в съответствие с разпоредбите на настоящия регламент и на Регламент за изпълнение (ЕС) № 390/2013, тя информира в срок от четири месеца след предоставянето на таксовите единици съответната държава членка, която в срок от един месец представя на Комисията преработените таксови единици.
е)
Държавите членки информират Комисията и Евроконтрол, ако е уместно, за таксовите единици за всяка зона за събиране на такси най-късно до 1 ноември на година N-1.
Таксовите единици се определят в национална валута. Когато държавите членки, които са част от един функционален блок въздушно пространство решат да създадат обща зона за събиране на такси с единна таксова единица, тази таксова единица се определя в евро или в националната валута на една от съответните държави членки. Съответните държави членки уведомяват Комисията и Евроконтрол за приложимата валута.
2. Ако плановете за ефективност са приети след 1 ноември на годината, предхождаща годината, през която започва референтният период, или са преразгледани в съответствие с членове 17 и 19 от Регламент за изпълнение (ЕС) № 390/2013, таксовите единици се преизчисляват при необходимост въз основа на окончателно приетия план или приложимите коригиращи мерки. За тази цел и в съответствие с член 16 от Регламент за изпълнение (ЕС) № 390/2013, държавите членки трябва да изчисляват и започват да прилагат своите таксови единици в съответствие с приетия план за ефективност възможно най-рано през първата година от референтния период или първата година на прилагане на преразгледаните планове и цели за ефективност. Разликата в приходите, дължаща се на временното прилагане на първоначалната таксова единица, се пренася в изчисленията на таксовите единици за следващата година. За първата година от референтния период или първата година на прилагане на преразгледаните планове и цели за ефективност, механизмът за поделяне на риска, свързан с въздушното движение, предвиден в член 13, се прилага въз основа на установените разходи и единици обслужване, заложени в окончателно приетия план за ефективност, и на действителните единици обслужване за годината.
Член 18
Събиране на такси
1. Събирането на такси от държавите членки може да става посредством единна такса за полет. Ако таксите се фактурират и събират на регионален принцип, валутата, в която се издава фактурата, може да бъде евро, а към съответната таксова единица може да бъде добавена административна таксова единица, отразяваща разходите по фактуриране и събиране на таксите. Държавите членки гарантират, че сумите, събрани от тяхно име се използват за финансиране на разходите, определени в съответствие с разпоредбите на настоящия регламент.
2. Ползвателите на аеронавигационно обслужване заплащат своевременно и изцяло всички такси по обслужването.
3. Държавите членки осигуряват прилагането на ефективни мерки за принудително изпълнение. Тези мерки могат да включват отказ на обслужване, задържане на въздухоплавателно средство или други мерки за принудително изпълнение в съответствие с приложимото законодателство.
ГЛАВА IV
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 19
Обжалване
Държавите членки гарантират, че решенията, взети в съответствие с настоящия регламент, са подходящо обосновани и подлежат на ефективно преразглеждане и/или процедура на обжалване.
Член 20
Улесняване на надзора
Доставчиците на аеронавигационно обслужване улесняват инспекциите и проучванията от съответния национален надзорен орган или от квалифицирани организации, действащи от името на последния, включително посещения на място. Упълномощените лица имат право
а)
да извършват преглед на съответните счетоводни документи, инвентарни книги и всякакви други материали, отнасящи се до определянето на такси за аеронавигационно обслужване;
б)
да правят копия на такива документи или на извлечения от тях;
в)
да искат устни обяснения на място;
г)
да влизат в съответните помещения, терени или превозни средства.
Тези инспекции и проучвания се извършват в съответствие с процедурите, които са в сила в държавата членка, в която те трябва да бъдат предприети.
Член 21
Преразглеждане
Преразглеждането от страна на Комисията на схемата за ефективност, посочена в член 24 от Регламент за изпълнение (ЕС) № 390/2013 включва механизма за поделяне на риска, свързан с въздушното движение, посочен в член 13, механизма за поделяне на разходите, посочен в член 14, схемите за стимулиране, установени съгласно член 15, модулирането на таксите съгласно член 16, както и тяхното въздействие и ефективност при постигането на поставените цели за ефективност.
Член 22
Влизане в сила и прилагане
1. Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
2. Настоящият регламент се прилага от началото на втория референтен период, както е определено в член 8 на Регламент за изпълнение (ЕС) № 390/2013, до края на посочения период. Що се отнася до прилагането на схемата за отчитане на ефективността, с цел да се даде възможност за приемането на валидните за целия Европейски съюз цели, предвидени в член 10, параграф 2 от Регламент за изпълнение (ЕС) № 390/2013, преди началото на втория референтен период и за подготовката и приемането на планове за ефективност в съответствие с разпоредбите на Регламент за изпълнение (ЕС) № 390/2013, член 1, параграф 5, член 3, член 7, параграф 4, член 9, член 14, параграф 2, букви б) - е) и член 17, както и приложенията към настоящия регламент се прилагат от датата на влизане в сила на настоящия регламент.
Член 23
Отмяна на Регламент (ЕО) № 1794/2006 на Комисията
Регламент (ЕО) № 1794/2006 на Комисията от 6 декември 2006 година за установяване на обща схема за таксуване на аеронавигационното обслужване се отменя, считано от 1 януари 2015 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 3 май 2013 година.
32013R0391
L 128/31
SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE
PROVEDBENA UREDBA KOMISIJE (EU) br. 391/2013
od 3. svibnja 2013.
o utvrđivanju zajedničkog sustava obračuna naknada za usluge u zračnoj plovidbi
(Tekst značajan za EGP)
EUROPSKA KOMISIJA,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije,
uzimajući u obzir Uredbu (EZ) br. 550/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 10. ožujka 2004. o pružanju usluga u zračnoj plovidbi u jedinstvenom europskom nebu (1) kako je izmijenjena Uredbom (EZ) br. 1070/2009 (Uredba o pružanju usluga) (2), a posebno njezin članak 15. stavak 4.,
budući da:
(1)
Uredbom (EZ) br. 550/2004 zahtijeva se da Komisija uspostavi zajednički sustav obračuna naknada za usluge u zračnoj plovidbi, omogućujući njegovu ujednačenu primjenu u jedinstvenom europskom nebu.
(2)
Razvoj zajedničkog sustava obračuna naknada za usluge u zračnoj plovidbi koje se pružaju tijekom svih faza leta od najveće je važnosti za provedbu inicijative jedinstvenog europskog neba. Takav bi sustav trebao doprinijeti postizanju veće transparentnosti u pogledu određivanja, obračuna i naplate naknada koje se primjenjuju na korisnike zračnog prostora. Ovaj bi sustav također trebao doprinijeti sigurnom, troškovno učinkovitom i djelotvornom pružanju usluga u zračnoj plovidbi korisnicima koji financiraju sustav i potiču pružanje integriranih usluga.
(3)
Zajednički sustav obračuna naknada trebao bi biti sastavni element postizanja ciljeva plana performansi kako je utvrđeno u članku 11. Uredbe (EZ) br. 549/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 10. ožujka 2004. o utvrđivanju okvira za stvaranje jedinstvenog europskog neba (3) kako je izmijenjena Uredbom (EZ) br. 1070/2009 (Okvirna uredba) i Provedbenom uredbom Komisije (EU) br. 390/2013 od 3. svibnja 2013. o utvrđivanju plana performansi za usluge u zračnoj plovidbi i mrežne funkcije (4).
(4)
U skladu s općim ciljem poboljšanja performansi usluga u zračnoj plovidbi, sustav obračuna naknada trebao bi promicati troškovnu i operativnu učinkovitost, te bi trebao omogućiti uspostavu sustava poticaja za pružatelje usluga u zračnoj plovidbi, kako bi se podržala poboljšanja u pružanju usluga u zračnoj plovidbi, uključujući primjenu podjele rizika povezanog s prometom.
(5)
Zajednički sustav obračuna naknada mora biti u skladu s Eurocontrolovim sustavom rutnih naknada i s člankom 15. Čikaške konvencije o međunarodnom civilnom zrakoplovstvu ICAO iz 1944. godine (dalje u tekstu „Čikaška konvencija”).
(6)
Zajednički sustav obračuna naknada trebao bi omogućiti optimalnu upotrebu zračnog prostora uzimajući u obzir tokove zračnog prometa, posebno unutar funkcionalnih blokova zračnog prostora, kako su uspostavljeni u skladu s člankom 9.a Uredbe (EZ) br. 550/2004.
(7)
Ključno načelo zajedničkog sustava obračuna naknada je raspoloživost i transparentnost informacija o troškovnoj osnovi, koje se pravovremeno stavljaju na raspolaganje predstavnicima korisnika zračnog prostora i nadležnim tijelima.
(8)
Kada se utvrdi da se terminalne usluge u zračnoj plovidbi i/ili usluge CNS, MET i AIS pružaju u tržišnim uvjetima, države članice bi morale imati mogućnost donošenja odluke da za ove usluge ne izračunavaju prihvaćene troškove i terminalne naknade te ne određuju terminalne jedinične cijene i/ili financijske poticaje.
(9)
Radi promjenljive prirode rada zračnih luka, možda će se tijekom referentnog razdoblja morati mijenjati naplatne zone terminalnih naknada.
(10)
Uvođenje novih tehnologija i postupaka te s njima povezanih modela poslovanja za poticanje pružanja integriranih usluga, trebalo bi dovesti do značajnog smanjenja troškova, u korist korisnika. Kako bi se omogućila ova buduća smanjenja troškova, pružatelji usluga u zračnoj plovidbi suočeni su s troškovima restrukturiranja za poboljšanje svog poslovanja, koje mogu povratiti ako se dokaže neto korist za korisnike.
(11)
Mehanizmi poticaja za poticanje bolje performanse trebali bi uvažavati poželjnost nagrađivanja ili kažnjavanja stvarne performanse u odnosu na razine performansi koje su bile predviđene kada je donesen plan performansi.
(12)
Kako bi se ubrzala provedba tehnologija SESAR-a, ulaganja u nove sustave ATM-a i velike obnove postojećih sustava ATM-a koji imaju utjecaj na razinu performanse Europske mreže ATM-a, morala bi se moći povratiti kroz korisničke naknade ako su one u skladu s provedbom europskoga glavnog plana ATM-a, posebno kroz zajedničke projekte, kako je navedeno u članku 15.a stavku 3. Uredbe (EZ) br. 550/2004. Osim toga, države članice bi morale imati mogućnost odlučivanja o prilagođavanju naknada za usluge u zračnoj plovidbi, kako bi se osigurali poticaji za opremanje zrakoplova sustavima uključenim u zajedničke projekte.
(13)
Za povećavanje učinkovitosti usluga u zračnoj plovidbi i za promicanje njihove optimizirane upotrebe, države članice bi trebale imati mogućnost daljnjeg prilagođavanja naknada, uzimajući u obzir razinu opterećenosti mreže u određenom području ili na određenoj ruti u određeno vrijeme.
(14)
Visina naknada koje se zaračunavaju, posebno za lake zrakoplove, ne bi smjela obeshrabriti korištenje opreme i usluga koji su potrebni za sigurnost, niti uvođenje novih tehnika i postupaka.
(15)
Države članice trebale bi imati mogućnost zajedničkog određivanja svoje jedinične cijene, posebno kada se naplatne zone protežu preko zračnog prostora više od jedne države članice ili kada države članice sudjeluju u zajedničkom sustavu rutnih naknada.
(16)
Kako bi se poboljšala učinkovitost zajedničkog sustava obračuna naknada i smanjilo upravno i računovodstveno radno opterećenje unutar zajedničkog sustava rutnih naknada, države članice trebale bi imati mogućnost skupnog ubiranja rutnih naknada, kroz jedinstvenu naknadu po letu.
(17)
Pravna sredstva treba ojačati, kako bi se osiguralo da korisnici usluga u zračnoj plovidbi brzo i u potpunosti plate naknade za te usluge.
(18)
Naknade koje se naplaćuju korisnicima zračnog prostora moraju se odrediti i primjenjivati na pravedan i transparentan način, nakon savjetovanja s predstavnicima korisnika. Takve je naknade potrebno redovito preispitivati.
(19)
Uredbu Komisije (EZ) br. 1794/2006 od 6. prosinca 2006. o uspostavi zajedničkog sustava obračuna naknada za usluge u zračnoj plovidbi (5) kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EU) br. 1191/2010 od 16. prosinca 2010. (6) treba staviti izvan snage s učinkom od 1. siječnja 2015.
(20)
Mjere predviđene u ovoj Uredbi u skladu su s mišljenjem Odbora za jedinstveno nebo,
DONIJELA JE OVU UREDBU:
POGLAVLJE I.
OPĆE ODREDBE
Članak 1.
Predmet i područje primjene
1. Ovom se Uredbom utvrđuju mjere za razvoj zajedničkog sustava obračuna naknada za usluge u zračnoj plovidbi.
2. Ova se Uredba primjenjuje na usluge u zračnoj plovidbi koje pružaju pružatelji usluga u zračnom prometu imenovani u skladu s člankom 8. Uredbe (EZ) br. 550/2004 i pružatelji meteoroloških usluga, ako su imenovani u skladu s člankom 9. stavkom 1. te Uredbe, za opći zračni promet unutar regija ICAO EUR i AFI u kojima su države članice odgovorne za pružanje usluga u zračnoj plovidbi. Također se primjenjuje na upravitelja mreže uspostavljenog u skladu s člankom 3. Uredbe Komisije (EU) br. 677/2011 (7).
3. Države članice mogu ovu Uredbu primjenjivati na usluge u zračnoj plovidbi koje se pružaju u zračnom prostoru u njihovoj nadležnosti unutar drugih regija ICAO-a, pod uvjetom da o tome na odgovarajući način obavijeste Komisiju i druge države članice.
4. Države članice mogu ovu Uredbu primjenjivati na pružatelje usluga u zračnoj plovidbi koji su dobili dozvolu za pružanje usluga u zračnoj plovidbi bez izdavanja svjedodžbe, u skladu s člankom 7. stavkom 5. Uredbe (EZ) br. 550/2004.
5. U skladu s člankom 1. stavkom 4. Provedbene uredbe (EU) br. 390/2013, države članice mogu odlučiti da ovu Uredbu ne primjenjuju na usluge u zračnoj plovidbi koje se pružaju u zračnim lukama s manje od 70 000 kretanja u zračnom prometu prema IFR-u godišnje.
Države članice o toj odluci obavješćuju Komisiju.
Članak 2.
Definicije
Za potrebe ove Uredbe, primjenjuju se definicije iz članka 2. Uredbe (EZ) br. 549/2004.
Osim toga primjenjuju se sljedeće definicije:
1.
„korisnik usluga u zračnoj plovidbi” znači operator zrakoplova u vrijeme kad se let obavlja ili, ako identitet operatora nije poznat, vlasnik zrakoplova, ako ne dokaže da je u to vrijeme neka druga osoba bila operator;
2.
„predstavnik korisnika zračnog prostora” znači bilo koja pravna osoba ili subjekt koji zastupa interese jedne ili više kategorija korisnika usluga u zračnoj plovidbi;
3.
„IFR” znači pravila instrumentalnog letenja kako je određeno u Prilogu 2. Čikaškoj konvenciji (Deseto izdanje - srpanj 2005.);
4.
„VFR” znači pravila vizualnog letenja kako je određeno u Prilogu 2. Čikaškoj konvenciji (Deseto izdanje - srpanj 2005.);
5.
„zona naplate rutnih naknada” znači volumen zračnog prostora za koji je utvrđena jedinstvena baza troškova i jedinstvena jedinična cijena;
6.
„zona naplate terminalnih naknada” znači zračna luka ili skupina zračnih luka za koje je utvrđena jedinstvena baza troškova i jedinstvena jedinična cijena;
7.
„prihvaćeni troškovi” znači troškovi koje je država članica unaprijed odredila, kako je navedeno u članku 15. stavku 2. točki (a) Uredbe (EZ) br. 550/2004;
8.
„referentno razdoblje” znači referentno razdoblje za plan performansi iz članka 11. stavka 3. točke (d) Uredbe (EZ) 549/2004 i članka 8. Provedbene uredbe (EU) br. 390/2013;
9.
„kretanja u zračnom prijevozu prema IFR-u” znači ukupan broj uzlijetanja i slijetanja izvedenih prema pravilima instrumentalnog letenja, izračunan kao godišnji prosjek tijekom razdoblja od tri godine koje je prethodilo podnošenju plana performansi;
10.
„drugi prihodi” znači prihodi dobiveni od javnih tijela, uključujući financijsku potporu iz programa pomoći Unije kao što su transeuropska prometna mreža (TEN-T), instrument za povezivanje Europe (CEF) i Kohezijski fond, prihodi dobiveni od komercijalnih aktivnosti i/ili, u slučaju terminalnih jediničnih cijena, prihodi dobiveni na temelju ugovora ili sporazuma između pružatelja usluga u zračnoj plovidbi i operatora zračnih luka;
11.
„plan performansi” znači plan performansi koji je izrađen i donesen u skladu s odredbama iz članaka 11. do 16. Provedbene uredbe (EU) br. 390/2013;
12.
„stvarni troškovi” znači stvarni troškovi nastali u određenoj godini za pružanje usluga u zračnoj plovidbi, koji podliježu konačnoj reviziji;
13.
„usluge CNS, MET i AIS” znači usluge komunikacije, navigacije i nadzora, meteorološke usluge za zračnu plovidbu i usluge zrakoplovnog informiranja;
14.
„troškovi restrukturiranja” znači značajni jednokratni troškovi nastali za pružatelje usluga u zračnoj plovidbi u procesu restrukturiranja uvođenjem novih tehnologija i postupaka i s njima povezanih modela poslovanja za poticanje pružanja integriranih usluga, pri čemu država članica želi povratiti troškove tijekom jednog ili više referentnih razdoblja. Ti troškovi mogu uključivati troškove nastale u vezi s isplatom naknada zaposlenicima, zatvaranjem centara za kontrolu zračnog prometa, preseljenjem djelatnosti na nove lokacije, te u vezi s otpisom sredstava i/ili stjecanjem strateških udjela u drugim pružateljima usluga u zračnoj plovidbi.
Članak 3.
Terminalne usluge u zračnoj plovidbi te usluge CNS, MET i AIS koje podliježu tržišnim uvjetima
1. Ne dovodeći u pitanje primjenu načela iz članaka 14. i 15. Uredbe (EZ) br. 550/2004 i podložno ocjeni iz stavka 2., države članice mogu prije početka referentnog razdoblja, ili u opravdanim slučajevima tijekom referentnog razdoblja, odlučiti da neke ili sve njihove terminalne usluge u zračnoj plovidbi ili usluge CNS, MET i AIS podliježu tržišnim uvjetima. U takvom se slučaju primjenjuju odredbe ove Uredbe, ali dotične države članice mogu u vezi s tim uslugama odlučiti:
(a)
da ne izračunavaju prihvaćene troškove u skladu s člankom 7. ove Uredbe;
(b)
da ne određuju financijske poticaje za ove usluge na ključnim područjima performansi u vezi s kapacitetom i okolišem, u skladu s člankom 15. ove Uredbe;
i, u vezi s terminalnim uslugama u zračnoj plovidbi;
(c)
da ne izračunavaju terminalne naknade u skladu s člankom 12. ove Uredbe;
(d)
da ne određuju jedinične terminalne cijene u skladu s člankom 17. ove Uredbe.
2. Za potrebe odlučivanja o tome da neke ili sve njihove terminalne usluge u zračnoj plovidbi ili usluge CNS, MET i AIS podliježu tržišnim uvjetima, države članice provode detaljno ocjenjivanje u odnosu na sve uvjete utvrđene u Prilogu I. ovoj Uredbi. Ovo ocjenjivanje uključuje savjetovanje s predstavnicima korisnika zračnog prostora.
3. Države članice iz stavka 1. dostavljaju Komisiji, najkasnije 19 mjeseci prije početka referentnog razdoblja ili datuma primjene odluka donesenih u skladu sa stavkom 1., detaljno izvješće o sadržaju i rezultatima ocjene iz stavka 2. To se izvješće potkrjepljuje dokazima, uključujući natječajnu dokumentaciju, ako je primjereno, obrazloženje za izbor pružatelja usluga, opis rješenja nametnutih odabranom pružatelju usluga, kako bi se terminalne usluge u zračnoj plovidbi ili usluge CNS, MET i AIS pružale na troškovno učinkovit način, te ishod savjetovanja s predstavnicima korisnika zračnog prostora. Izvješće sadrži potpuno obrazloženje zaključaka države članice.
4. Ako se Komisija složi da su tržišni uvjeti uspostavljeni u skladu sa zahtjevima iz Priloga I., ona o tome obavješćuje dotičnu državu članicu u roku od četiri mjeseca od primitka izvješća. Ovo razdoblje od četiri mjeseca produljuje se na šest mjeseci od primitka izvješća, ako Komisija smatra da su potrebni dodatni dokazi za utvrđivanje jesu li uspostavljeni tržišni uvjeti.
Ako Komisija zaključi da tržišni uvjeti nisu uspostavljeni, ona u roku od šest mjeseci od primitka izvješća i u skladu s postupkom iz članka 5. stavka 2. Uredbe (EZ) br. 549/2004 odlučuje da dotična država članica (države članice) mora(ju) u potpunosti primjenjivati odredbe iz ove Uredbe. Ovakva se odluka donosi nakon savjetovanja s dotičnom državom članicom (državama članicama).
5. Izvješće države članice i odluka Komisije iz stavka 4. vrijede tijekom trajanja predmetnog referentnog razdoblja i javno su dostupni, a upućivanje na njih objavljuje se u Službenom listu Europske unije.
Članak 4.
Načela zajedničkog sustava obračuna naknada
1. Zajednički sustav obračuna naknada podliježe načelima iz članka 15. Uredbe (EZ) br. 550/2004.
2. Prihvaćeni troškovi rutnih usluga u zračnoj plovidbi financiraju se iz rutnih naknada koje se naplaćuju korisnicima usluga u zračnoj plovidbi u skladu s odredbama iz poglavlja III. i/ili iz drugih prihoda.
3. Prihvaćeni troškovi terminalnih usluga u zračnoj plovidbi financiraju se iz terminalnih naknada koje se naplaćuju korisnicima usluga u zračnoj plovidbi u skladu s odredbama iz poglavlja III. i/ili iz drugih prihoda.
4. Stavcima 2. i 3. ne dovodi se u pitanje financiranje izuzeća određenih korisnika usluga u zračnoj plovidbi, iz drugih izvora financiranja u skladu s člankom 10.
5. Zajednički sustav obračuna naknada osigurava transparentnost i savjetovanje s predstavnicima korisnika zračnog prostora o troškovnim osnovama i o raspodjeli troškova između raznih usluga.
6. Prihodi ostvareni iz rutnih ili terminalnih naknada određenih u skladu s člancima 11. i 12. ove Uredbe, ne upotrebljavaju se za financiranje komercijalnih djelatnosti pružatelja usluga u zračnoj plovidbi.
Članak 5.
Određivanje naplatnih zona
1. Države članice određuju naplatne zone u zračnom prostoru pod njihovom nadležnošću, u kojima se korisnicima zračnog prostora pružaju usluge u zračnoj plovidbi.
2. Naplatne zone određuju se u skladu s operacijama i uslugama kontrole zračnog prometa, nakon savjetovanja s predstavnicima korisnika zračnog prostora.
3. Naplatna zona rutnih naknada proteže se od tla do uključivo gornjeg zračnog prostora. Za složena terminalna područja države članice mogu odrediti posebnu zonu unutar naplatne zone.
4. Kad se naplatne zone protežu preko zračnog prostora više od jedne države članice, dotične države članice osiguravaju dosljednost i ujednačenost primjene ove Uredbe u dotičnom zračnom prostoru.
5. Zona obračuna terminalnih naknada može se tijekom referentnog razdoblja promijeniti. U tom slučaju, države članice:
(a)
dostavljaju Komisiji relevantne podatke o troškovima i prometu, kako bi joj omogućile da ponovno uspostavi dosljedne serije podataka o troškovima i prometu koji odražavaju stanje prije i nakon promjene i da obavlja svoje zadaće praćenja performanse u skladu s člankom 18. Provedbene uredbe (EU) br. 390/2013;
(b)
savjetuju se s predstavnicima korisnika zračnog prostora i izvješćuju Komisiju o njihovim primjedbama;
(c)
dostavljaju Komisiji ocjenu utjecaja promjena na ciljeve u vezi s troškovnom učinkovitošću terminalnih usluga u zračnoj plovidbi i na praćenje performanse te navode kako će se performansa pratiti tijekom ostatka referentnog razdoblja.
POGLAVLJE II.
TROŠKOVI PRUŽANJA USLUGA U ZRAČNOJ PLOVIDBI
Članak 6.
Prihvatljive usluge, oprema i aktivnosti
1. Pružatelji usluga u zračnoj plovidbi iz članka 1. stavaka 2. i 4. utvrđuju troškove nastale pri pružanju usluga u zračnoj plovidbi u vezi s opremom i uslugama predviđenim i provedenim u skladu s regionalnim planom zračne plovidbe ICAO-a za europsku regiju, u naplatnim zonama koje su u njihovoj nadležnosti.
Ti troškovi uključuju upravne režijske troškove, troškove osposobljavanja, studija, ispitivanja i pokusa te razvoja i istraživanja, koji su dodijeljeni za te usluge.
2. U skladu s člankom 15. stavkom 2. točkom (a) Uredbe (EZ) 550/2004, države članice mogu kao prihvaćene troškove odrediti sljedeće troškove kad oni nastanu kao rezultat pružanja usluga u zračnoj plovidbi:
(a)
troškove nacionalnih nadležnih tijela;
(b)
troškove kvalificiranih subjekata iz članka 3. Uredbe (EZ) br. 550/2004;
(c)
troškove koji proizlaze iz međunarodnih sporazuma.
3. U skladu s člankom 15.a stavkom 3. Uredbe (EZ) br. 550/2004, dio prihoda od naknada može se upotrijebiti za financiranje zajedničkih projekata za funkcije povezane s mrežnom koje su od posebne važnosti za poboljšanje cjelokupne performanse upravljanja zračnim prometom i usluga u zračnoj plovidbi. U takvim slučajevima, države članice osiguravaju opsežne i transparentne računovodstvene postupke, kako bi se osiguralo da se korisnicima zračnog prostora naknade ne naplate dva puta. Prihvaćeni troškovi, koji proizlaze iz zajedničkog projekta, moraju biti jasno određeni u skladu s Prilozima II. i VII.
4. Ulaganja u nove sustave ATM-a i velike obnove postojećih sustava ATM-a, prihvatljiva su ako su u skladu s provedbom europskoga glavnog plana ATM-a, i to posebno putem zajedničkih projekata iz članka 15.a stavka 3. Uredbe (EZ) br. 550/2004.
Članak 7.
Izračun troškova
1. Prihvaćeni troškovi i stvarni troškovi uključuju troškove koji su povezani s prihvatljivim uslugama, opremom i aktivnostima iz članka 6. ove Uredbe i koji su određeni u skladu s računovodstvenim zahtjevima utvrđenim u članku 12. Uredbe (EZ) br. 550/2004.
Jednokratni učinci koji su rezultat uvođenja Međunarodnih računovodstvenih standarda mogu se rasporediti na razdoblje od najviše 15 godina.
Ne dovodeći u pitanje članke 17. i 19. Provedbene uredbe (EU) br. 390/2013, prihvaćeni troškovi određuju se prije početka svakog referentnog razdoblja kao dio plana performansi za svaku kalendarsku godinu tijekom referentnog razdoblja, i to i u realnim i u nominalnim vrijednostima. Za svaku godinu referentnog razdoblja, razlika između prihvaćenih troškova izraženih u nominalnim vrijednostima prije referentnog razdoblja i prihvaćenih troškova koji su prilagođeni na temelju razlike između stvarne inflacije koju je zabilježila Komisija u Eurostatovom harmoniziranom indeksu potrošačkih cijena kako je objavljen u travnju godine n i pretpostavljene inflacije kako je navedena u planu performansi za godinu koja prethodi referentnom razdoblju i za svaku godinu referentnog razdoblja, prenosi se u godinu n + 2 za izračun jedinične cijene.
Prihvaćeni troškovi i stvarni troškovi izračunavaju se u nacionalnoj valuti. Kad se za funkcionalni blok zračnog prostora uspostavi zajednička naplatna zona s jedinstvenom jediničnom cijenom, dotične države članice osiguravaju konverziju nacionalnih troškova u euro ili u nacionalnu valutu jedne od dotičnih država članica, kako bi se osigurao transparentan izračun jedinstvene jedinične cijene pri primjeni članka 17. stavka 1. trećeg podstavka ove Uredbe. Te države članice o tome obavješćuju Komisiju i Eurocontrol.
2. Troškovi iz stavka 1. raščlanjuju se na troškove za zaposlene, ostale troškove poslovanja, troškove amortizacije, trošak kapitala i izvanredne troškove, uključujući plaćanje nepovratnih poreza i carina i sve s tim povezane troškove.
Troškovi osoblja uključuju bruto plaću, isplate za prekovremeni rad, doprinose za socijalno i mirovinsko osiguranje i ostale naknade. Troškovi mirovinskog osiguranja mogu se izračunati upotrebom razboritih pretpostavki u skladu sa smjernicama sustava obračuna ili s nacionalnim pravom, kako je primjereno. Te se pretpostavke detaljno razrađuju u planu performansi.
Ostali troškovi poslovanja uključuju troškove nastale zbog nabave roba i usluga koji se upotrebljavaju za pružanja usluga u zračnoj plovidbi, posebno troškove vanjskih usluga, vanjskog osoblja, materijala, energije, komunalnih usluga, zakupa zgrada, opreme i postrojenja, održavanja, osiguranja te putne troškove. Kada pružatelj usluga u zračnom prometu kupi druge usluge u zračnoj plovidbi, pružatelj usluga u svoje ostale troškove poslovanja uključuje stvarni trošak za te usluge.
Troškovi amortizacije odnose se na ukupnu dugotrajnu imovinu u upotrebi za potrebe usluga u zračnoj plovidbi. Dugotrajna imovina se amortizira u skladu s njezinim očekivanim radnim vijekom, upotrebom linearne metode primijenjene na troškove imovine koja se amortizira. Za izračun amortizacije može se upotrijebiti obračun s nabavnom vrijednošću ili s trenutačnom vrijednošću. Ova se metodologija ne smije mijenjati tijekom razdoblja trajanja amortizacije i mora biti u skladu s primijenjenim troškom kapitala (nominalni trošak kapitala za obračun upotrebom nabavne vrijednosti i realni trošak kapitala za obračun upotrebom trenutačne vrijednosti). Kad se primjenjuje obračun s trenutačnom vrijednošću, moraju se također prikazati odgovarajući podaci obračuna s nabavnom vrijednošću, kako bi se omogućila usporedba i ocjena.
Trošak kapitala jednak je umnošku:
(a)
zbroja prosječne neto knjigovodstvene vrijednosti dugotrajne imovine i mogućih prilagodbi u odnosu na ukupna sredstava koje određuje nacionalno nadzorno tijelo i koje koristi pružatelj usluga u zračnoj plovidbi, a koja su u upotrebi ili u izgradnji, i prosječne neto vrijednosti kratkotrajne imovine potrebne za pružanje usluga u zračnoj plovidbi, osim kamatonosnih računa; i
(b)
ponderiranog prosjeka kamatne stope na dugovanja i povrata od vlastitog kapitala. Za pružatelje usluga u zračnoj plovidbi bez vlastitog kapitala, ponderirani se prosjek izračunava na temelju povrata primijenjenog na razliku između ukupnih sredstava iz točke (a) i dugovanja.
Izvanredne se stavke sastoje od jednokratnih troškova u vezi s pružanjem usluga u zračnoj plovidbi, koji su nastali tijekom iste godine.
Bilo kakva prilagodba koja nije obuhvaćena Međunarodnim računovodstvenim standardima navodi se u planu performansi kako bi je Komisija mogla pregledati, kao i u dodatnim informacijama koje se moraju osigurati u skladu s Prilogom II.
3. U svrhu izračuna troška kapitala kako je navedeno u stavku 2., faktori koji se ponderiraju temelje se na udjelu financiranja bilo kroz zaduživanje ili iz vlastitog kapitala. Kamatna stopa na zaduženja mora biti jednaka prosječnoj kamatnoj stopi na zaduženja pružatelja usluga u zračnoj plovidbi. Povrat od vlastitog kapitala jednak je onom koji je naveden u planu performansi za razdoblje za koje se podnosi izvješće i temelji se na stvarnom financijskom riziku pružatelja usluga u zračnoj plovidbi, kako je ocijenjen prije referentnog razdoblja.
Kada sredstva ne pripadaju pružatelju usluga u zračnoj plovidbi nego su uključena u izračun troška kapitala, države članice moraju osigurati da se troškovi tih sredstava ne vraćaju dvaput.
4. Izračun stvarnih troškova može uključivati povrat troškova restrukturiranja pružatelja usluga u zračnoj plovidbi, koji su nastali u referentnim razdobljima koja prethode referentnom razdoblju (razdobljima) povrata, ako se poslovnim argumentima dokaže čista korist za korisnike tijekom vremena.
Nacionalno nadzorno tijelo dostavlja Komisiji poslovne argumente, plan povrata troškova restrukturiranja i rezultate savjetovanja s predstavnicima korisnika zračnog prostora o poslovnim argumentima i planu povrata troškova restrukturiranja.
Ako Komisija utvrdi da je očekivana čista korist za korisnike tijekom vremena dokazana, ona o tome obavješćuje dotičnu državu članicu u roku od pet mjeseci od primitka podneska nacionalnog nadzornog tijela.
Ako Komisija utvrdi da očekivana čista korist za korisnike tijekom vremena nije dokazana, ona u skladu s postupkom iz članka 5. stavka 2. Uredbe (EZ) br. 549/2004, u roku od pet mjeseci od primitka podneska nacionalnog nadzornog tijela, donosi odluku da se troškovi restrukturiranja pružatelja usluga u zračnoj plovidbi ne vraćaju i o tome obavješćuje dotičnu državu članicu.
Dotična država članica izvješćuje o razvoju troškova restrukturiranja i čistoj koristi za korisnike u svojem godišnjem izvješću u skladu s člankom 18. stavkom 4. Provedbene uredbe (EU) br. 390/2013.
Članak 8.
Raspodjela troškova
1. Troškovi prihvatljivih usluga, opreme i aktivnosti u smislu članka 6. na transparentan se način raspoređuju na naplatne zone u vezi s kojima su stvarno nastali.
Kada troškovi nastanu u različitim naplatnim zonama, razmjerno se raspoređuju na temelju transparentne metodologije u skladu s člankom 9.
2. Troškovi terminalnih usluga odnose se na sljedeće usluge:
(a)
aerodromske usluge kontrole zračnog prometa, aerodromske usluge letnih informacija uključujući pružanje savjeta i usluge uzbunjivanja;
(b)
operativne usluge u zračnom prometu u vezi s dolaskom i odlaskom zrakoplova unutar određene udaljenosti od zračne luke na temelju operativnih zahtjeva;
(c)
odgovarajuću raspodjelu svih drugih komponenata usluga u zračnoj plovidbi koja odražava razmjerni odnos između rutnih i terminalnih usluga.
Za potrebe stavka 2. točaka (b) i (c), prije početka svakog referentnog razdoblja, države članice utvrđuju kriterije koji se upotrebljavaju za raspodjelu troškova između terminalnih i rutnih usluga za svaku zračnu luku i o tome obavješćuju Komisiju.
3. Trošak rutnih usluga odnosi se na troškove iz stavka 1., isključujući troškove iz stavka 2.
4. Ako se u skladu s člankom 10. odobre izuzeća za VFR letove, pružatelj usluga u zračnoj plovidbi utvrđuje troškove usluga u zračnoj plovidbi pruženih VFR letovima i razdvaja ih od troškova usluga pruženih IFR letovima. Ovi se troškovi mogu utvrditi pomoću metode graničnih troškova uzimajući u obzir koristi za IFR letove koje proizlaze iz usluga pruženih VFR letovima.
Članak 9.
Transparentnost troškova i mehanizma obračuna naknada
1. Najkasnije sedam mjeseci prije početka svakog referentnog razdoblja, države članice pozivaju na usklađeni način predstavnike korisnika zračnog prostora na savjetovanje o prihvaćenim troškovima, planiranim investicijama, prognozama za jedinice usluga, politici obračuna naknada i rezultirajućim jediničnim cijenama. Pomažu im pružatelji usluga u zračnoj plovidbi. Države članice, u skladu s člankom 6., utvrđuju na transparentan način svoje nacionalne troškove ili troškove funkcionalnih blokova zračnog prostora te njihove jedinične cijene stavljaju na raspolaganje predstavnicima korisnika zračnog prostora, Komisiji i, prema potrebi, Eurocontrolu.
Svake godine tijekom referentnog razdoblja, države članice pozivaju na usklađeni način predstavnike korisnika zračnog prostora na savjetovanje o bilo kakvom odstupanju od onoga što je predviđeno, posebno u vezi sa:
(a)
stvarnim prometom i troškovima u usporedbi s predviđenim prometom i prihvaćenim troškovima;
(b)
provedbom mehanizma podjele rizika povezanog s prometom iz članka 13.;
(c)
provedbom mehanizma podjele troška iz članka 14.;
(d)
programima poticaja iz članka 15.;
(e)
prilagodbom naknada iz članka 16.
Ova se savjetovanja mogu organizirati na regionalnoj razini. Predstavnici korisnika zračnog prostora imaju pravo zatražiti održavanje dodatnih savjetovanja. Savjetovanje s korisnicima se također organizira sustavno nakon aktiviranja mehanizma uzbunjivanja, kako je predviđeno u člancima 17. i 19. Provedbene uredbe (EU) br. 390/2013, u vezi s revizijom utvrđene jedinične cijene (jediničnih cijena).
2. Informacije iz stavka 1. temelje se na tabelarnim izvješćima i detaljnim pravilima iz priloga II., VI. i VII. Kada se u skladu s člankom 3. utvrdi da terminalne usluge u zračnoj plovidbi ili usluge CNS, MET i AIS podliježu tržišnim uvjetima, informacije iz stavka 1. temelje se na tabelarnim izvješćima i detaljnim pravilima iz priloga III. Odgovarajuća se dokumentacija stavlja na raspolaganje predstavnicima korisnika zračnog prostora, Komisiji, Eurocontrolu i nacionalnim nadzornim tijelima tri tjedna prije održavanja savjetovanja. Za godišnje savjetovanje iz drugog podstavka stavka 1., odgovarajuća se dokumentacija stavlja na raspolaganje predstavnicima korisnika zračnog prostora, Komisiji, Eurocontrolu i nacionalnim nadzornim tijelima svake godine, najkasnije 1. lipnja.
3. Kako bi se omogućilo izvješćivanje o postizanju plana performansi, kako je utvrđeno u članku 18. stavku 4. Provedbene uredbe (EU) br. 390/2013, države članice do 1. lipnja svake godine stavljaju Komisiji i Eurocontrolu na raspolaganje svoje stvarne troškove nastale tijekom prethodne godine i razliku između stvarnih troškova i prihvaćenih troškova koji su sadržani u planu performansi, upotrebom tabelarnih izvješća i detaljnih pravila iz priloga II., VI. i VII. One države članice koje su odlučile da terminalne usluge u zračnoj plovidbi ili usluge CBS, MET i AIS podliježu tržišnim uvjetima u skladu s člankom 3., dostavljaju ove informacije upotrebom tabelarnih izvješća i detaljnih pravila iz Priloga III.
POGLAVLJE III.
FINANCIRANJE PRUŽANJA USLUGA U ZRAČNOJ PLOVIDBI PUTEM NAKNADA ZA ZRAČNU PLOVIDBU
Članak 10.
Izuzeća od plaćanja naknada za zračnu plovidbu
1. Države članice izuzimaju od plaćanja rutnih naknada:
(a)
letove zrakoplova čija je najveća dopuštena masa pri uzlijetanju manja od dvije metričke tone;
(b)
mješovite VFR/IFR letove u naplatnim zonama u kojima su izvedeni isključivo prema VFR-u i u kojima se ne naplaćuje naknada za letove prema VFR-u;
(c)
letove koji se obavljaju isključivo za službeni prijevoz vladajućih monarha i članova njihovih užih obitelji, predsjednika država, predsjednika vlada i ministara u vladi; izuzeće se u svim slučajevima mora potkrijepiti odgovarajućim pokazateljem statusa ili napomenom u planu leta;
(d)
letove namijenjene potrazi i spašavanju koje je odobrilo odgovarajuće nadležno tijelo.
2. Države članice mogu od plaćanja rutnih naknada izuzeti:
(a)
vojne letove koje obavljaju vojni zrakoplovi bilo koje države;
(b)
letove za vježbu koji se obavljaju isključivo radi dobivanja dozvole ili, u slučaju letačke posade u pilotskoj kabini, ovlaštenja, kada je to potkrijepljeno odgovarajućom napomenom u planu leta; letovi se moraju obavljati isključivo unutar zračnog prostora dotične države članice i ne smiju služiti za prijevoz putnika i/ili tereta niti za pozicioniranje ili prijevoz zrakoplova;
(c)
letove izvedene isključivo radi provjere ili ispitivanja opreme koja se koristi ili se namjerava koristiti kao zemaljska pomoć zračnoj plovidbi, osim letova za pozicioniranje dotičnih zrakoplova;
(d)
letove koji završavaju u zračnoj luci s koje je zrakoplov poletio i tijekom kojih nije bilo niti jednog međuslijetanja;
(e)
VFR letove;
(f)
humanitarne letove koje je odobrilo odgovarajuće nadležno tijelo;
(g)
letove u vezi s obavljanjem carinske i policijske službe.
3. Države članice mogu letove iz stavaka 1. i 2. osloboditi od plaćanja terminalnih naknada.
4. Troškovi nastali zbog letova koji su izuzeti od plaćanja naknada sastoje se od:
(a)
troškova izuzetih VFR letova, kako je utvrđeno u članku 8. stavku 4.; i
(b)
troškova izuzetih IFR letova koji se izračunavaju kao umnožak troškova nastalih za IFR letove i omjera broja izuzetih jedinica usluga i ukupnog broja jedinica usluga, pri čemu se ukupni broj jedinica usluga sastoji od jedinica usluga u vezi s IFR letovima, kao i od jedinica usluga u vezi s VFR letovima kada oni nisu izuzeti. Troškovi nastali za IFR letove jednaki su ukupnim troškovima umanjenima za troškove VFR letova.
5. Države članice osiguravaju da se pružateljima usluga u zračnoj plovidbi nadoknade troškovi za usluge koje su pružili izuzetim letovima.
Članak 11.
Izračun rutnih naknada
1. Ne dovodeći u pitanje mogućnost financiranja rutnih usluga u zračnoj plovidbi iz drugih prihode u skladu s člankom 4. stavkom 2., rutna naknada za određeni let u određenoj naplatnoj zoni rutnih naknada jednaka je umnošku jedinične cijene utvrđene za tu naplatnu zonu i jedinica rutnih usluga za taj let.
2. Jedinična cijena i jedinice rutnih usluga izračunavaju se u skladu s Prilogom IV.
Članak 12.
Izračun terminalnih naknada
1. Ne dovodeći u pitanje mogućnost iz članka 4. stavka 3. za financiranje terminalnih usluga u zračnoj plovidbi iz dugih prihoda, terminalna naknada za određeni let u određenoj naplatnoj zoni terminalnih naknada jednaka je umnošku jedinične cijene utvrđene za tu naplatnu zonu terminalnih naknada i jedinica terminalnih usluga za taj let. Za potrebe obračuna naknade, dolazak i odlazak se smatraju jednim letom. Jedinica koja se broji je ili dolazni ili odlazni let.
2. Jedinična cijena i jedinice terminalnih usluga izračunavaju se u skladu s Prilogom V.
Članak 13.
Podjela rizika povezanog s prometom
1. Mehanizam podjele rizika povezanog s prometom primjenjuje se u skladu s člankom 12. Provedbene uredbe (EU) br. 390/2013.
2. Sljedeći troškovi ne podliježu podjeli rizika povezanog s prometom i rezultiraju povećanjem ili smanjenjem prihvaćenih troškova u sljedećoj godini (sljedećim godinama) bez obzira na razvoj prometa:
(a)
prihvaćeni troškovi, određeni u skladu s člankom 6. stavkom 2., s iznimkom sporazuma koji se odnose na pružanje prekograničnih usluga u zračnoj plovidbi;
(b)
prihvaćeni troškovi meteoroloških usluga;
(c)
prilagodbe radi razlika između predviđene i stvarne inflacije, kako je navedeno u članku 7. stavku 1.;
(d)
povrat troškova restrukturiranja, ako je odobren u skladu s člankom 7. stavkom 4.;
(e)
prijenos koji proizlazi iz provedbe mehanizma podjele rizika povezanog s prometom;
(f)
odobreni prijenosi iz prethodnog referentnog razdoblja koji proizlaze iz provedbe mehanizma podjele troškova iz članka 14.;
(g)
nagrade ili kazne koje proizlaze iz programa financijskih poticaja iz članka 15.;
(h)
preplate ili nedostatne uplate povrata koje mogu biti rezultat prilagodbi naknada za zračnu plovidbu, u skladu s člankom 16.;
(i)
preplate ili nedostatne uplate povrata koje proizlaze iz promjena u prometu;
(j)
za drugo referentno razdoblje, preplate ili nedostatne uplate povrata nastale u državama članicama do i uključujući 2011. godinu u odnosu na rutne usluge u zračnom prometu, te 2014. u odnosu na terminalne usluge u zračnom prometu.
Osim toga, države članice mogu iz podjele rizika povezanog s prometom izuzeti prihvaćene troškove pružatelja usluga u zračnoj plovidbi koji su dobili dopuštenje za pružanje usluga u zračnoj plovidbi bez izdavanja svjedodžbe, u skladu s člankom 7. stavkom 5. Uredbe (EZ) br. 550/2004.
3. Kad tijekom određene godine n stvarni broj jedinica usluga nije za više od 2 % veći ili manji od prognoziranog broja utvrđenog u planu performansi za tu godinu, dodatni se prihod ili gubitak prihoda pružatelja usluga u zračnoj plovidbi u odnosu na prihvaćene troškove ne prenosi.
4. Kad je tijekom određene godine n stvarni broj jedinica usluga za više od 2 % veći od prognoziranog broja utvrđenog u planu performansi za tu godinu, najmanje 70 % dodatnog prihoda dotičnog (dotičnih) pružatelja usluga u zračnoj plovidbi koji je za više od 2 % veći od razlike između stvarnog broja jedinica usluga i prognoziranog broja u odnosu na prihvaćene troškove utvrđene u planu performansi, rezultira odgovarajućim smanjenjem prihvaćenih troškova za godinu n + 2.
Kad je tijekom određene godine n stvarni broj jedinica usluga za više od 2 % manji od prognoziranog broja utvrđenog u planu performansi za tu godinu, najviše 70 % gubitka prihoda dotičnog (dotičnih) pružatelja usluga u zračnoj plovidbi koji je za više od 2 % veći od razlike između stvarnog broja jedinica usluga i prognoziranog broja u odnosu na prihvaćene troškove utvrđene u planu performansi, rezultira odgovarajućim povećanjem prihvaćenih troškova počevši najranije od godine n + 2.
5. Kad je tijekom određene godine n stvarni broj jedinica usluga manji od 90 % prognoziranog broja utvrđenog u planu performansi za tu godinu, cjelokupni iznos gubitka prihoda dotičnog (dotičnih) pružatelja usluga u zračnoj plovidbi koji je za više od 10 % veći od razlike između stvarnog broja jedinica usluga i prognoziranog broja u odnosu na prihvaćene troškove utvrđene u planu performansi, rezultira odgovarajućim povećanjem prihvaćenih troškova počevši najranije od godine n + 2.
Kad tijekom određene godine n stvarni broj jedinica usluga premašuje 110 % prognoziranog broja utvrđenog u planu performansi za tu godinu, cjelokupni iznos dodatnog prihoda dotičnog (dotičnih) pružatelja usluga u zračnoj plovidbi koji je za više od 10 % veći od razlike između stvarnog broja jedinica usluga i prognoziranog broja u odnosu na prihvaćene troškove utvrđene u planu performansi, rezultira odgovarajućim smanjenjem prihvaćenih troškova u godini n + 2.
6. U slučaju terminalnih usluga u zračnoj plovidbi, države članice mogu odlučiti da za zračne luke s manje od 225 000 IFR kretanja u zračnom prometu godišnje ne primjenjuju odredbe gornjih stavaka 3., 4. i 5. Države članice o toj odluci obavješćuju Komisiju u roku od dva mjeseca od objave ove Uredbe.
Članak 14.
Podjela troškova
1. Mehanizmi podjele troškova primjenjuju se u skladu sa sljedećim načelima:
(a)
kada u cijelom referentnom razdoblju stvarni troškovi padnu ispod prihvaćenih troškova utvrđenih na početku referentnog razdoblja, rezultirajuću razliku zadržava dotični pružatelj usluga u zračnoj plovidbi, država članica ili kvalificirani subjekt;
(b)
kada u cijelom referentnom razdoblju stvarni troškovi premaše prihvaćene troškove utvrđene na početku referentnog razdoblja, rezultirajuću razliku snosi dotični pružatelj usluga u zračnoj plovidbi, država članica ili kvalificirani subjekt.
2. Troškovi koji se izuzimaju od primjene stavka 1. točaka (a) i (b):
(a)
Odredbe u vezi s podjelom troškova iz stavka 1. točaka (a) i (b) ne primjenjuju se na razliku između prihvaćenih troškova i stvarnih troškova u vezi sa stavkama troška za čije su rješavanje dotični pružatelj usluga u zračnoj plovidbi, država članica ili kvalificirani subjekt poduzeli razumne i odredive mjere, ali za koje se može smatrati da su izvan dosega njihove kontrole, radi:
i.
nepredvidivih promjena u nacionalnom mirovinskom zakonodavstvu, zakonu o obračunu mirovina ili troškovima za mirovine, koje proizlaze iz nepredvidivih uvjeta na financijskom tržištu;
ii.
značajnih promjena kamatnih stopa na zajmove, kojima se financiraju troškovi nastali pri pružanja usluga u zračnoj plovidbi;
iii.
nepredviđenih novih stavki troška koje nisu obuhvaćene planom performansi, ali se zakonski zahtijevaju;
iv.
nepredviđenih promjena u nacionalnom poreznom zakonodavstvu;
v.
nepredviđenih promjena u troškovima ili prihodima, koje proizlaze iz međunarodnih sporazuma.
(b)
Ne dovodeći u pitanje članak 7. stavak 1., treći podstavak, svaku stavku troška koja je uključena u skladu sa stavkom 2. točkom (a) utvrđuje nacionalno nadzorno tijelo, a u planu performansi se za svaku stavku troška, u vezi s prethodnim referentnim razdobljem, navodi:
i.
potpuni opis stavke troška;
ii.
trošak pripisan toj stavci u planu performansi;
iii.
obrazloženje zašto se smatra da stavka troška spada u područje primjene stavka 2. točke (a) a ne u područje primjene stavka 1. točaka (a) i (b);
iv.
vanjske događaje ili okolnosti koji leže u osnovi i koji su izvan kontrole dotičnog nacionalnog nadzornog tijela, pružatelja usluga u zračnoj plovidbi ili kvalificiranog subjekta, radi kojih je došlo do razlike između stvarnih i prihvaćenih troškova povezanih s tom stavkom troška;
v.
mjere poduzete za upravljanje rizikom troška povezanim s tom stavkom.
(c)
Razlika između stvarnih troškova i prihvaćenih troškova u vezi s ovim stavkama utvrđuju se i objašnjavaju u skladu s Prilogom VII. odjeljkom 2.
(d)
Kada su u cijelom referentnom razdoblju, kao rezultat oduzimanja troškova iz stavka 2. točke (a), stvarni troškovi niži od prihvaćenih troškova utvrđenih na početku referentnog razdoblja, rezultirajuća razlika se vraća korisnicima zračnog prostora prenošenjem u sljedeće referentno razdoblje (referentna razdoblja).
(e)
Kada u cijelom referentnom razdoblju, kao rezultat uključivanja troškova iz stavka 2. točke (a) stvarni troškovi premaše prihvaćene troškove utvrđene na početku referentnog razdoblja, rezultirajuća razliku se prenosi na korisnike zračnog prostora prenošenjem u sljedeće referentno razdoblje (referentna razdoblja).
(f)
Dotično nacionalno nadzorno tijelo utvrđuje svake godine je li razlika između stvarnih troškova i prihvaćenih troškova uistinu rezultat relevantnih događaja ili okolnosti navedenih u stavku 2. točki (a) i u skladu s odredbama iz stavka 2. točke (b). Ono nadalje provjerava je li razlika troškova koja se prenosi korisnicima posebno utvrđena i kategorizirana. O rezultatima svoje ocjene svake godine obavješćuje korisnike zračnog prostora i podnosi izvješće Komisiji. Ako Komisija u roku od šest mjeseci od primitka godišnjeg izvješća o ocjeni od dotičnog nacionalnog nadzornog tijela utvrdi da izvješćem o ocjeni nije ustanovljeno da je razlika između stvarnih troškova i prihvaćenih troškova uistinu rezultat relevantnih događaja ili okolnosti određenih u stavku 2. točki (a) i u skladu s odredbama iz stavka 2. točke (b), ona donosi odluku u skladu s postupkom iz članka 5. stavka 2. Uredbe (EZ) br. 549/2004 da se dotičnoj državi članici (državama članicama) ne dopušta primjena odredaba iz stavka 2. u vezi s razlikom između stvarnih troškova i prihvaćenih troškova, djelomično ili u cijelosti, ovisno o nalazima.
(g)
Iznosi koji se prenose navode se u faktorima i opisuju u dodatnim informacijama koje se dostavljaju u skladu s Prilogom VI.
Članak 15.
Sustavi poticaja za pružatelje usluga u zračnoj plovidbi
1. Države članice donose financijske poticaje za svoje pružatelje usluga u zračnoj plovidbi na ključnom području performanse u vezi s kapacitetom i mogu donijeti financijske poticaje na ključnom području performanse u vezi s okolišem, u skladu s člankom 12. Provedbene uredbe (EU) br. 390/2013. Ti se poticaji sastoje od nagrada za premašivanje i kazni za nepostizanje ciljnih razina performansi, te se dodaju donesenim prihvaćenim troškovima ili se od njih oduzimaju u skladu s razinom postignute performanse.
Takvi su sustavi financijskih poticaja u skladu sa sljedećim načelima:
(a)
jedinična cijena godine n + 2 prilagođava se kako bi se osigurala nagrada za premašivanje ili kazna za nepostizanje relevantnog cilja, u skladu sa stvarnom razinom performanse pružatelja usluga u zračnoj plovidbi u godini n;
(b)
primjenljiva razina nagrada i kazni razmjerna je ciljevima koje treba postići i postignutoj performansi. Ne daju se nagrade za performansu koja je na razini ili ispod razine očekivanih ciljeva performanse;
(c)
primjenljiva razina nagrada i kazni mora biti jednaka;
(d)
najveći skupni iznos nagrada i najveći skupni iznos kazni nije veći od 1 % prihoda od usluga u zračnoj plovidbi u godini n;
(e)
razine odstupanja od performanse i primjenljiva razina nagrada i kazni određuju se nakon savjetovanja iz članka 9. i navode se u planu performansi;
(f)
u slučaju ciljeva na razini funkcionalnih blokova zračnog prostora, nagrade i kazne se primjenjuju na dotične pružatelje usluga u zračnoj plovidbi;
(g)
za ključno područje performanse u vezi s kapacitetom, ciljne razine performanse mogu se prilagoditi kako bi se obuhvatili samo razlozi kašnjenja povezani s kapacitetom ATC-a, usmjeravanjem ATC-a, kadrovskom strukturom ATC-a, opremom ATC-a, upravljanjem zračnim prostorom i posebnim događajima sa šiframa C, R, S, T, M i P iz korisničkog priručnika ATFCM.
2. Nacionalna nadzorna tijela prate da li pružatelji usluga u zračnoj plovidbi pravilno provede ove sheme poticaja.
Članak 16.
Prilagodbe naknada za zračnu plovidbu
1. Nakon poziva na savjetovanje iz članka 9., države članice mogu, na nacionalnoj razini ili na razini funkcionalnog bloka zračnog prostora, na transparentan i nediskriminirajući način, prilagoditi naknade za zračnu plovidbu koje plaćaju korisnici zračnog prostora, kako bi one odrazile njihova nastojanja, posebno u vezi s:
(a)
optimizacijom upotrebe usluga u zračnoj plovidbi;
(b)
smanjenjem utjecaja letenja na okoliš;
(c)
smanjenjem sveukupnih troškova usluga u zračnoj plovidbi i povećanjem njihove učinkovitosti, posebno prilagodbom naknada u skladu s razinom opterećenosti mreže u određenom području ili na određenoj ruti u određeno vrijeme.
Prilagodba naknada ne rezultira bilo kakvom sveukupnom promjenom prihoda pružatelja usluga u zračnoj plovidbi. Prekomjerni povrat ili nedostatni povrat prenose se na sljedeće razdoblje.
2. Naknade za zračnu plovidbu mogu se također prilagoditi, na nediskriminirajući i transparentan način, kako bi se ubrzalo uvođenje mogućnosti SESAR ATM-a. Prilagodba može posebno imati za cilj davanje poticaja za opremu zrakoplova sustavima uključenim u zajedničke projekte iz članka 15.a stavka 3. Uredbe (EZ) br. 550/2004.
3. Prilagodba naknada za zračnu plovidbu znači promjenu rutne naknade i/ili terminalne naknade izračunate na temelju odredaba iz članaka 11. i 12.
4. Nacionalno nadzorno tijelo prati pravilnu provedbu prilagodbe naknada u zračnoj plovidbi od strane pružatelja usluga u zračnoj plovidbi.
Članak 17.
Određivanje jediničnih cijena za naplatne zone
1. Države članice osiguravaju da se jedinične cijene za svaku naplatnu zonu određuju svake godine. Ne dovodeći u pitanje stavak 2., jedinične cijene se tijekom godine ne mijenjaju.
Jedinične cijene određuju se u skladu sa sljedećim postupkom:
(a)
Za svaku godinu referentnog razdoblja, jedinične cijene za godinu n izračunavaju se do 1. studenoga godine n-1, na temelju prihvaćenih jediničnih troškova sadržanih u planu performansi i prilagodbi navedenih u stavku 2.2 Priloga IV. i Priloga V. ovoj Uredbi.
(b)
Država članica dostavlja Komisiji jedinične cijene za godinu n do 1. lipnja godine n-1, u skladu sa zahtjevima iz članka 9. stavaka 1. i 2.
(c)
Komisija ocjenjuje te jedinične cijene u odnosu na odredbe ove Uredbe i Provedbene uredbe (EU) br. 390/2013.
(d)
Ako Komisija utvrdi da su jedinične cijene u skladu s odredbama ove Uredbe i Provedbene uredbe (EU) 390/2013, ona o tome obavješćuje dotičnu državu članicu u roku od četiri mjeseca od dostavljanja jediničnih cijena.
(e)
Ako Komisija utvrdi da jedinične cijene nisu u skladu s odredbama ove Uredbe i Provedbene uredbe (EU) 390/2013, ona u roku od četiri mjeseca od dostavljanja jediničnih cijena o tome obavješćuje dotičnu državu članicu, koja potom u roku od jednog mjeseca dostavlja Komisiji revidirane jedinične cijene.
(f)
Države članice obavješćuju Komisiju i, prema potrebi, Eurocontrol o jediničnim cijenama za svaku naplatnu zonu najkasnije do 1. studenoga godine n-1.
Jedinične se cijene određuju u nacionalnoj valuti. Kada države članice koje čine dio funkcionalnog bloka zračnog prostora odluče uspostaviti zajedničku naplatnu zonu s jedinstvenom jediničnom cijenom, ta se jedinična cijena izražava u euru ili u nacionalnoj valuti jedne od dotičnih država članica. Dotične države članice obavješćuju Komisiju i Eurocontrol o valuti koja se primjenjuje.
2. Kada se planovi performansi donesu nakon 1. studenoga godine koja prethodi godini u kojoj počinje referentno razdoblje u skladu s člancima 17. i 19. Provedbene uredbe (EU) br. 390/2013, jedinične se cijene prema potrebi preračunavaju na temelju konačnog donesenog plana ili primjenljivih korektivnih mjera. U tu svrhu, i u skladu s člankom 16. Provedbene uredbe (EU) br. 390/2013, države članice izračunavaju i primjenjuju svoje jedinične cijene u skladu s donesenim planom performansi što je prije moguće tijekom prve godine referentnog razdoblja ili prve godine primjene revidiranih planova i ciljeva performanse. Razlika u prihodu radi privremene primjene početne jedinične cijene prenosi se u izračun jedinične cijene za sljedeću godinu. Za prvu godinu referentnog razdoblja ili prvu godinu primjene revidiranih planova i ciljeva performanse, mehanizam podjele rizika povezanog s prometom predviđen u članku 13. primjenjuje se na temelju prihvaćenih troškova i jedinica usluge sadržanih u konačnom prihvaćenom planu performansi i na temelju stvarnih jedinica usluge za tu godinu.
Članak 18.
Ubiranje naknada
1. Države članice mogu ubirati naknade kroz jedinstvenu naknadu po letu. Kad se naknade obračunavaju i ubiru na regionalnoj osnovi, valuta obračuna može biti euro, a predmetnoj jediničnoj cijeni se može dodati upravna jedinična cijena kojom se pokrivaju troškovi obračunavanja i ubiranja naknade. Države članice osiguravaju da se iznosi ubrani u njihovu korist upotrebljavaju za financiranje troškova utvrđenih u skladu s odredbama ove Uredbe.
2. Korisnici usluga u zračnoj plovidbi plaćaju odmah i u cijelosti sve naknade za zračnu plovidbu.
3. Države članice osiguravaju primjenu učinkovitih izvršnih mjera. Te mjere mogu uključivati odbijanje pružanja usluga, zadržavanje zrakoplova ili druge izvršne mjere u skladu s primjenljivim pravom.
POGLAVLJE IV.
ZAVRŠNE ODREDBE
Članak 19.
Žalba
Države članice osiguravaju da su odluke donesene u skladu s ovom Uredbom primjereno obrazložene te da podliježu učinkovitom postupku preispitivanja i/ili žalbenom postupku.
Članak 20.
Olakšavanje praćenja sukladnosti
Pružatelji usluga u zračnoj plovidbi olakšavaju dotičnom nacionalnom nadzornom tijelu ili kvalificiranom subjektu koji djeluje u ime nadzornog tijela inspekcijske preglede i nadzore, uključujući i posjete na licu mjesta. Ovlaštene osobe imaju ovlaštenje:
(a)
pregledati relevantna računovodstvena izvješća, poslovne knjige, inventar i bilo koji drugi materijal od važnosti za utvrđivanje naknada za zračnu plovidbu;
(b)
uzimati preslike ili izvatke iz takvih dokumenata;
(c)
zahtijevati usmena objašnjenja na licu mjesta;
(d)
imati pristup u odgovarajuće prostore, zemljišta ili vozila.
Takvi inspekcijski nadzori i pregledi obavljaju se u skladu s postupcima koji su na snazi u državi članici u kojoj se provode.
Članak 21.
Revizija
Revizija plana performansi iz članka 24. Provedbene uredbe (EU) br. 390/2013, koju provodi Komisija, uključuje mehanizam podjele rizika povezanog s prometom određen u članku 13., mehanizam podjele troškova određen u članku 14., sustave poticaja uspostavljene u skladu s člankom 15., prilagodbu naknada u skladu s člankom 16., te njihov utjecaj i učinkovitost pri postizanju postavljenih ciljeva performanse.
Članak 22.
Stupanje na snagu i primjena
1. Ova Uredba stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
2. Ova se Uredba primjenjuje od drugog referentnog razdoblja kako je određeno u članku 8. Provedbene uredbe (EU) br. 390/2013 i tijekom tog razdoblja. U vezi s primjenom plana performansi, kako bi se omogućilo donošenje ciljeva na razini cijele Unije predviđenih u članku 10. stavku 2. Provedbene uredbe (EU) br. 390/2013 prije početka drugog referentnog razdoblja te izrada i donošenje planova performansi u skladu s odredbama Provedbene uredbe (EU) br. 390/2013, članak 1. stavak 5., članak 3., članak 7. stavak 4., članak 9., članak 14. stavak 2. točke (b) - (f) i članak 17. te prilozi ovoj Uredbi primjenjuju se od dana stupanja na snagu ove Uredbe.
Članak 23.
Stavljanje izvan snage Uredbe Komisije (EZ) br. 1794/2006
Uredba Komisije (EZ) br. 1794/2006 od 6. prosinca 2006. o uspostavi zajedničkog sustava obračuna naknada za usluge u zračnoj plovidbi stavlja se izvan snage s učinkom od 1. siječnja 2015.
Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u svim državama članicama.
Sastavljeno u Bruxellesu 3. svibnja 2013.