РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 230/2014 НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 11 март 2014 година
за създаване на Инструмент, допринасящ за стабилността и мира
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 209, параграф 1 и член 212, параграф 2 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта за законодателния акт на националните парламенти,
в съответствие с обикновената законодателна процедура (1),
като имат предвид, че:
(1)
Настоящият регламент съставлява един от инструментите, които осигуряват пряка подкрепа за външните политики на Съюза, и заменя Регламент (ЕО) № 1717/2006 на Европейския парламент и на Съвета (2), чието действие изтече на 31 декември 2013 г.
(2)
Опазването на мира, предотвратяването на конфликти и укрепването на международната сигурност, както и подпомагането на населението, на държавите и регионите, изправени пред природни или причинени от човека бедствия, са сред основните цели на външната дейност на Съюза, изложени, inter alia, в член 21 от Договора за Европейския съюз (ДЕС). Кризите и конфликтите, засягащи държави и региони, и други фактори като тероризма, организираната престъпност, насилието въз основа на пола, изменението на климата, предизвикателствата пред киберсигурността и заплахите за сигурността, произтичащи от природни бедствия, представляват риск за стабилността и сигурността. За да се решат тези въпроси ефективно и навременно, са необходими специфични финансови ресурси и инструменти, които могат да се прилагат по начин, допълващ хуманитарната помощ и инструментите за дългосрочно сътрудничество.
(3)
В заключенията си от 15-16 юни 2001 г. Европейският съвет одобри Програмата на Съюза за предотвратяване на конфликти, свързани с насилие, като подчерта „политическата ангажираност на Съюза да преследва предотвратяването на конфликтите като една от основните цели на външните отношения на Съюза“ и призна, че инструментите за сътрудничество за развитие могат да допринесат за постигането на тази цел. В заключенията на Съвета от 20 юни 2011 г. относно предотвратяване на конфликтите беше потвърдена отново валидността на тази програма като валидна основа за политиката за по-нататъшни действия на Съюза в областта на предотвратяването на конфликти. В заключенията си от 17 ноември 2009 г. Съветът одобри концепцията за повишаване на способностите на ЕС за посредничество и диалог.
(4)
В заключенията на Съвета от 19 ноември 2007 г. относно отговора на ЕС при ситуации на нестабилност, както и в заключенията на Съвета и представителите на правителствата на държавите членки, заседаващи в рамките на Съвета, относно сигурността и развитието, също от 19 ноември 2007 г., се изтъква, че взаимната обусловеност между развитието и сигурността следва да служи като основа за стратегиите и политиките на Съюза, за да допринася за съгласуваността на политиките за развитие, в съответствие с член 208 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС), и за съгласуваността на външните действия на ЕС като цяло. По-конкретно, Съветът заключи, че бъдещата работа относно сигурността и развитието следва да включва последствията за сигурността и развитието от изменението на климата, въпросите на околната среда и на управлението на природните ресурси и миграцията.
(5)
На 12 декември 2003 г. Европейският съвет одобри Европейската стратегия за сигурност, а на 11 декември 2008 г. - и съвместния анализ на доклада за изпълнението ѝ. В своето съобщение, озаглавено „Стратегия за вътрешна сигурност на ЕС в действие: пет стъпки към една по-сигурна Европа“, Комисията отбелязва също важността на сътрудничеството с трети държави и регионални организации, особено за целите на борбата с многокомпонентни заплахи като трафика на хора, трафика на наркотици и тероризма.
(6)
В своето съобщение, озаглавено „ЕС в търсене на отговор за справяне със ситуации на несигурност - намеса в трудна среда с цел устойчиво развитие, стабилност и мир“, Комисията отчете съществения принос, който има Съюза за насърчаването на мира и стабилността посредством справяне с проявите на насилие и с основните причини за несигурността и за конфликтите, свързани с насилие. Настоящият регламент следва да допринася за постигането на тези цели.
(7)
На 8 декември 2008 г. Съветът одобри цялостен подход на Съюза към изпълнението на резолюции 1325 (2000 г.) и 1820 (2008 г.) на Съвета за сигурност на ООН относно жените, мира и сигурността, отчитайки тесните връзки между въпросите, свързани с мира, сигурността, развитието и равенството между половете. Съюзът многократно е призовавал за цялостно изпълнение на програмата относно жените, мира и сигурността, заложена в съответните резолюции на Съвета за сигурност на Организацията на обединените нации, със специален акцент върху необходимостта от борба с насилието срещу жените в ситуации на конфликт и от насърчаване на участието на жените в изграждането на мира.
(8)
Стратегическата рамка и планът за действие на ЕС относно правата на човека и демокрацията, приети от Съвета на 25 юни 2012 г., призовават за разработване на оперативни насоки, които да гарантират, че правата на човека се вземат предвид при формулирането и изпълнението на мерките за помощ в областта на борбата с тероризма, и в тях се подчертава, че премахването на изтезанията и други форми на жестоко, нечовешко или унизително отнасяне и надлежното провеждане на съдебния процес (включително презумпцията за невиновност, правото на справедлив процес и правото на защита) са приоритет на Съюза при прилагането на правата на човека.
(9)
Демокрацията и правата на човека са изведени на преден план в отношенията на Съюза с трети държави и поради това следва да се разглеждат като принципи в рамките на настоящия регламент.
(10)
В декларацията на Европейския съвет от 25 март 2004 г. относно борбата срещу тероризма бе призовано целите за противодействие на тероризма да бъдат включени в програмите за външна помощ. В Стратегията на Европейския съюз за борба тероризма, приета от Съвета на 30 ноември 2005 г., бе отправен призив да се засили сътрудничеството за борба с тероризма с трети държави и с Обединените нации. В заключенията на Съвета от 23 май 2011 г. относно засилването на връзките между вътрешното и външното измерение на борбата с тероризма се отправя призив за укрепване на капацитета на компетентните органи, които участват в борбата с тероризма в трети държави, в стратегическото програмиране на Инструмента за стабилност, създаден с Регламент (ЕО) № 1717/2006.
(11)
Регламент (ЕО) № 1717/2006, беше приет с цел да се даде възможност на Съюза да предостави последователен и цялостен отговор при ситуации на криза или на възникваща криза, за да се преодолеят специфични глобални и трансрегионални заплахи за сигурността и да се подобри готовността за действие при кризи. Настоящият регламент има за цел да се въведе преразгледан инструмент въз основа на опита от Регламент (ЕО) № 1717/2006, за да се увеличат ефикасността и съгласуваността на действията на Съюза в областта на ответните мерки при кризи, предотвратяването на конфликти, укрепване на мира и готовността за действие при кризи и за отговор на заплахите и предизвикателствата за сигурността.
(12)
Приетите съгласно настоящия регламент мерки следва да са насочени към постигане на целите на член 21 от ДЕС и на членове 208 и 212 от ДФЕС. Те могат да допълват и следва да бъдат съгласувани с мерките, приети от Съюза, при следване на целите на общата външна политика и политика на сигурност в рамките на дял V от ДЕС и мерките, приети в рамките на част пета от ДФЕС. Съветът и Комисията следва да си сътрудничат, за да гарантират тази съгласуваност, като всеки от тях действа съгласно съответните си правомощия.
(13)
Настоящият регламент следва да е съгласуван с разпоредбите относно организацията и функционирането на Европейската служба за външна дейност (ЕСВД), установени в Решение 2010/427/ЕС на Съвета (3). Декларацията на върховния представител от 2010 г. относно политическата отчетност потвърди принципите на диалог и консултации с Европейския парламент и на предоставяне на информация и докладване пред него.
(14)
Комисията и ЕСВД, в зависимост от случая, следва да осъществяват редовен и периодичен обмен на мнения и информация с Европейския парламент. Освен това, съгласно съответните междуинституционални споразумения в тази област, на Европейския парламент следва да бъде даден достъп до документи с цел правото на контрол по силата на Регламент (ЕС) № 182/2011 на Европейския парламент и на Съвета (4) да се упражнява по осведомен начин.
(15)
Общите правила и процедури за изпълнение на инструментите на Съюза за финансиране на външна дейност трябва да се определят в Регламент (ЕС) № 231/2014 на Европейския парламент и на Съвета (5).
(16)
С оглед осигуряване на еднакви условия за прилагането на настоящия регламент на Комисията следва да бъдат предоставени изпълнителни правомощия във връзка с програмирането и мерките за изпълнение. Тези правомощия следва да бъдат упражнявани в съответствие с Регламент (ЕС) № 182/2011.
(17)
Като се има предвид естеството на тези актове за изпълнение, по-специално характера на политическата им насоченост и отражението им върху бюджета, за тяхното приемане следва по принцип да се използва процедурата по разглеждане, освен в случай на мерки с малък финансов мащаб.
(18)
Комисията следва да приема актове за изпълнение с незабавно приложение, когато в надлежно обосновани случаи, свързани с необходимостта от бърза реакция на Съюза, наложителни причини за спешност изискват това.
(19)
Съюзът следва да се стреми към най-ефективно използване на наличните ресурси с оглед оптимизиране на въздействието на външната му дейност. Това следва да бъде постигнато чрез съгласуваност и взаимно допълване между инструментите на Съюза за външната дейност, както и чрез създаването на полезни взаимодействия между настоящия регламент, другите инструменти на Съюза за финансиране за външна дейност и другите политики на Съюза. Това следва да доведе и до взаимното укрепване на програмите, разработени в рамките на инструментите за финансиране на външната дейност.
(20)
Доколкото целите на настоящия регламент не могат да бъдат постигнати в достатъчна степен от държавите членки, а поради обхвата и последиците от действието, могат да бъдат по-добре постигнати на равнището на Съюза, Съюзът може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от ДЕС. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящият регламент не надхвърля необходимото за постигане на тези цели.
(21)
С настоящия регламент се определя финансов пакет за целия срок на прилагане на регламента, който да представлява основната референта сума по смисъла на точка 17 от Междуинституционалното споразумение от 2 декември 2013 г. между Европейския парламент, Съвета и Комисията относно бюджетната дисциплина, сътрудничеството по бюджетни въпроси и доброто финансово управление (6), за Европейския парламент и Съвета в рамките на годишната бюджетна процедура.
(22)
Уместно е срокът на прилагане на настоящия регламент да се съобрази с този на Регламент (ЕС, Евратом) № 1311/2013 на Съвета (7). Поради това настоящият регламент следва да се прилага от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2020 г.,
ПРИЕХА НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ДЯЛ I
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
Член 1
Предмет и цели
1. С настоящия регламент се създава инструмент („Инструмент, допринасящ за стабилността и мира“), който за периода 2014-2020 г. осигурява пряко подпомагане на външните политики на Съюза, като увеличава ефикасността и съгласуваността на действията на Съюза в областите на ответните мерки при кризи, предотвратяване на конфликти, укрепване на мира и готовност за действие при кризи, както и действията му в отговор на глобалните и трансрегионалните заплахи.
2. Съюзът предприема мерки за сътрудничество за развитие, както и мерки за финансово, икономическо и техническо сътрудничество с трети държави, регионални и международни организации и други държавни субекти и представители на гражданското общество при условията, установени в настоящия регламент.
3. За целите на настоящия регламент терминът „представители на гражданското общество“ включва неправителствени организации, организации, представляващи коренното население, местни граждански групи и търговски асоциации, кооперации, профсъюзи, организации, представляващи икономически и социални интереси, местни организации (включително мрежи), които участват в децентрализирано регионално сътрудничество и интеграция, потребителски организации, женски и младежки организации, образователни организации, организации с културна насоченост, научни и изследователски организации, университети, църкви и религиозни асоциации и общности, медиите и всякакви неправителствени асоциации и частни и обществени фондации, за които е вероятно да допринесат за развитието на вътрешните политики или на външното им измерение. Други органи или субекти, които не са изброени в настоящия параграф, могат да бъдат финансирани, когато това е необходимо с оглед постигане на целите на настоящия регламент.
4. Специфичните цели на настоящия регламент са:
а)
в ситуация на криза или на възникваща криза да се способства бързо за стабилност, като се осигури ефективен отговор, предназначен да помогне да се запазят, установят или възстановят условията от съществено значение за правилното изпълнение на външните политики и действия на Съюза в съответствие с член 21 от ДЕС;
б)
да се способства за предотвратяването на конфликти и за осигуряването на капацитет и готовност за справяне с предкризисни и следкризисни ситуации и за изграждането на мира; както и
в)
да се посрещат специфични глобални и трансрегионални заплахи за мира, международната сигурност и стабилността.
Член 2
Съгласуваност и допълващ характер на помощта на Съюза
1. Комисията гарантира, че мерките, приети съгласно настоящия регламент, са съвместими с цялостната стратегическа рамка на политиките на Съюза за партньорските държави, и по-специално с целите на мерките, посочени в параграф 2, както и с други съответни мерки на Съюза.
2. Мерките, приети съгласно настоящия регламент, могат да бъдат допълващи към мерките, приети съгласно дял V от ДЕС и част пета от ДФЕС, и са съгласувани с тях. Мерките, приети съгласно настоящия регламент, надлежно отчитат вижданията на Европейския парламент.
3. Помощта на Съюза съгласно настоящия регламент допълва предвидената в рамките на инструментите на Съюза за външна помощ и се предоставя само дотолкова, доколкото адекватен и ефективен отговор не може да бъде осигурен в рамките на тези инструменти, и се планира и изпълнява по начин, по който се постига непрекъснатост на действията по силата на тези инструменти, когато това е приложимо.
4. Когато е възможно, включително при програмирането, се обхващат следните въпроси, имащи отражение върху всички сектори:
а)
насърчаване на демокрацията и доброто управление;
б)
правата на човека и хуманитарното право, включително правата на децата и правата на коренното население;
в)
недискриминацията;
г)
равенството между половете и укрепване на положението на жените;
д)
предотвратяването на конфликти; и
е)
изменението на климата.
5. Дейностите, попадащи в обхвата на Регламент (ЕО) № 1257/96 на Съвета (8) и на Решение (ЕС) № 1313 /2013/EС на Европейския парламент и на Съвета (9), които са допустими за финансиране съгласно тези актове, не се финансират съгласно настоящия регламент.
6. За да се подобрят ефективността и допълващият характер на мерките за помощ на Съюза и на националните мерки за помощ и за да се предотврати двойното финансиране, Комисията насърчава тясната координация между дейностите на Съюза и тези на държавите членки, както на равнище вземане на решения, така и при действия на място. За тази цел държавите членки и Комисията поддържат система за обмен на информация. Комисията може да предприема инициативи за насърчаване на тази координация. Освен това Комисията осигурява координацията и сътрудничеството с многостранни, регионални и подрегионални организации и други донори.
ДЯЛ II
ВИДОВЕ ПОМОЩ НА СЪЮЗА
Член 3
Помощ в отговор на ситуация на криза или на възникваща криза, за да се предотвратят конфликти
1. Съюзът предоставя техническа и финансова помощ в преследване на специфичните цели, определени в член 1, параграф 4, буква а), в отговор на следните извънредни и непредвидени ситуации:
а)
ситуация на неотложност, на криза или на възникваща криза;
б)
ситуация, застрашаваща демокрацията, законността и реда, защитата на правата на човека и основните свободи или сигурността и безопасността на лицата, по-специално на тези, изложени на насилие въз основа на пола в ситуации на нестабилност; или
в)
ситуация, застрашаваща да ескалира във въоръжен конфликт или да дестабилизира сериозно съответната трета държава или държави.
Такава помощ може също да бъде насочена към ситуации, при които Съюзът се е позовал на клаузите върху съществени елементи на международни споразумения, за да спре частично или изцяло сътрудничеството с трети държави.
2. Техническата и финансовата помощ, посочена в параграф 1, може да обхваща следното:
а)
подкрепа посредством предоставяне на техническа и логистична помощ за усилията, предприети от международни и регионални организации, както и от представители на гражданското общество, за насърчаване изграждането на доверие, посредничеството, диалога и помирението;
б)
подкрепа за изпълнение на резолюциите на Съвета за сигурност на ООН относно жените, мира и сигурността, и по-конкретно в нестабилни държави, държави с нерешен конфликт и държави след конфликт;
в)
подкрепа за установяване и функциониране на временни администрации, получили мандат в съответствие с международното право;
г)
подкрепа за развитие на демократични, плуралистични държавни институции, включително мерки за засилване ролята на жените в тези институции, на ефективна гражданска администрация и граждански надзор върху системата за сигурност, както и на мерки за засилване на капацитета на правоприлагащите и съдебните органи, които участват в борбата срещу тероризма, организираната престъпност и всички форми на незаконен трафик;
д)
подкрепа за международни наказателни съдилища и ad hoc национални съдилища, комисии за установяване на истината и помирение и механизми за правно уреждане на искове относно правата на човека и за отстояване и присъждане на права на собственост, установени в съответствие с международните стандарти в областта на правата на човека и на правовата държава;
е)
подкрепа за мерките, необходими за започване на възстановяване и реконструкция на ключови инфраструктури, жилища, обществени сгради и икономически активи, и съществен производствен капацитет, както и други мерки за повторното започване на икономическа дейност, създаването на заетост и установяването на минимални условия, необходими за устойчиво социално развитие;
ж)
подкрепа за граждански мерки, свързани с демобилизацията и реинтеграцията на бивши бойци и техните семейства в гражданското общество, и по целесъобразност тяхното репатриране, както и мерки за справяне с положението на децата и жените бойци;
з)
подкрепа за мерки за смекчаване на социалните ефекти от преструктурирането на въоръжените сили;
и)
подкрепа за мерки за справяне, в рамките на политиките за сътрудничество на Съюза и техните цели, със социално-икономическото въздействие върху гражданското население на противопехотни мини, неексплодирали взривни боеприпаси или взривни военни остатъци. Дейностите, финансирани съгласно настоящия регламент, могат да обхващат, наред с другото, обучение за рисковете, откриване на мини и прочистване от мини и във връзка с това, унищожаване на запасите;
й)
подкрепа за мерки за борба, в рамките на политиките за сътрудничество на Съюза и техните цели, с незаконната употреба и достъпа до огнестрелни оръжия, малки оръжия и леки въоръжения;
к)
подкрепа за мерки, които гарантират, че се отговаря адекватно на специфичните нужди на жените и децата в ситуации на криза и конфликт, включително излагането им на насилие въз основа на пола;
л)
подкрепа за възстановяване и реинтеграция на жертвите на въоръжен конфликт, включително мерки за справяне със специфичните нужди на жените и децата;
м)
подкрепа за мерки за насърчаване и защита на зачитането на правата на човека и основните свободи, демокрацията и правовата държава, и на съответните международни инструменти;
н)
подкрепа за социално-икономически мерки за насърчаване на справедливия достъп до природните ресурси и тяхното прозрачно управление в ситуация на криза или на възникваща криза, включително укрепване на мира;
о)
подкрепа за мерки за справяне с потенциалното въздействие на внезапни движения на населението във връзка с политическото положение и сигурността, включително. мерки за справяне с нуждите на приемните общности в ситуация на криза или на възникваща криза, включително укрепване на мира;
п)
подкрепа за мерки за насърчаване развитието и организацията на гражданското общество и неговото участие в политическия процес, включително мерки за засилване на ролята на жените в тези процеси и мерки за насърчаване на независими, плуралистични и професионални медии;
р)
подкрепа за мерки в отговор на природни или предизвикани от човека бедствия, които представляват заплаха за стабилността, и в отговор на заплахи за общественото здраве, свързани с пандемии, при липса на хуманитарна помощ и помощ за гражданска защита на Съюза или като допълнение към тази помощ.
3. В ситуациите, посочени в параграф 1 от настоящия член, Съюзът може също да предостави техническа и финансова помощ, която не попада изрично в обхвата на параграф 2 от настоящия член. Тази помощ се ограничава до извънредните мерки за помощ, посочени в член 7, параграф 2, които отговарят на всички от посочените по-долу условия:
а)
попадат както в общия обхват на настоящия регламент, така и на конкретните цели, определени в член 1, параграф 4, буква а);
б)
са ограничени по времетраене до периода, определен в член 7, параграф 2,
в)
обикновено биха били допустими съгласно други инструменти на Съюза за външна помощ или други компоненти на настоящия регламент, но които поради необходимостта от бърз отговор на ситуацията следва да бъдат осъществени чрез мерки при криза или възникваща криза.
Член 4
Помощ за предотвратяване на конфликти, укрепване на мира и готовност за действие при кризи
1. Съюзът предоставя техническа и финансова помощ за изпълнение на специфичните цели, определени в член 1, параграф 4, буква б). Тази помощ обхваща подкрепа за мерки, които целят изграждане и засилване на капацитета на Съюза и неговите партньори за предотвратяване на конфликти, укрепване на мира и справяне с предкризисни и следкризисни нужди в тясно сътрудничество с Организацията на обединените нации и други международни, регионални и подрегионални организации, държавни субекти и представители на гражданското общество по отношение на техните усилия за:
а)
насърчаване на ранното предупреждение и анализа на риска от конфликти при изготвянето и прилагането на политиките;
б)
улесняване и укрепване на капацитета в областта на изграждането на доверие, посредничеството, диалога и помирението, като се обърне особено внимание на възникващо напрежение между общностите;
в)
засилване на капацитета за участие и разгръщане в граждански мисии за стабилизиране;
г)
подобряване на възстановяването след конфликт, както и възстановяването след бедствие с отношение към политическото положение и сигурността;
д)
ограничаване на използването на природни ресурси за финансиране на конфликти и подпомагане на спазването от заинтересованите страни на инициативи като схемата за сертифициране в рамките на процеса от Кимбърли, особено по отношение осъществяването на ефективен местен контрол върху производството и търговията с природни ресурси.
2. Мерките съгласно настоящия член:
a)
включват трансфер на ноу-хау, обмен на информация и добри практики, оценка на риска или заплахата, научни изследвания и анализ, системи за ранно предупреждение, обучение и предоставяне на услуги;
б)
допринасят за по-нататъшното разгръщане на структурния диалог по въпросите за укрепването на мира;
в)
могат също да включват техническа и финансова помощ за изпълнението на дейности за подкрепа на укрепването на мира и на държавното изграждане.
Член 5
Помощ за справяне с глобалните, трансрегионалните и възникващите заплахи
1. Съюзът предоставя техническа и финансова помощ в преследване на специфичните цели, определени в член 1, параграф 4, буква в), в следните области:
а)
Заплахи за законността и реда, за сигурността и безопасността на лицата, за критични инфраструктури и за общественото здраве;
б)
смекчаване на ефекта и готовност за рискове, породени от умишлени действия, аварии или природни бедствия, свързани с химични, биологични, радиологични и ядрени материали или агенти;
2. Помощта в областите, посочени в параграф 1, буква а), обхваща подкрепа за мерки, насочени към:
а)
засилване на капацитета на правоприлагащите, съдебните и гражданските органи, които участват в борбата срещу тероризма, организираната престъпност, включително киберпрестъпността, и всички форми на незаконен трафик, както и в ефективния контрол върху незаконната търговия и транзит;
б)
справяне със заплахите за критичната инфраструктура, които могат да включват международния транспорт, включително превоза на пътници и товари, енергийните дейности и енергоразпределението и електронните информационни и комуникационни мрежи. С тези мерки се поставя акцент особено върху трансрегионалното сътрудничество и изпълнението на международните стандарти в областта на осъзнаване на риска, анализ на уязвимостта, аварийна готовност, управление на тревогите и на последиците;
в)
гарантиране на адекватен отговор на сериозни заплахи за общественото здраве, включително внезапно възникнали епидемии с потенциално транснационално въздействие;
г)
справяне с глобалните и трансрегионалните последици от изменението на климата, имащи потенциален дестабилизиращ ефект върху мира и сигурността.
3. По отношение на мерките, посочени в параграф 2, буква а):
а)
дава се приоритет на трансрегионалното сътрудничество, включващо две или повече трети държави, които са доказали ясна политическа воля за решаване на възникващите проблеми. Сътрудничество в борбата срещу тероризма може да бъде осъществявано също с отделни държави, региони и международни, регионални и подрегионални организации;
б)
те наблягат по-специално върху доброто управление и са в съответствие с международното право;
в)
по отношение на помощта за органите, които участват в борбата срещу тероризма, се дава приоритет на мерките за подкрепа, отнасящи се до развитието и укрепването на законодателството за противодействие на тероризма, изпълнението и практиката на финансовото право, на митническото право и на правото в областта на имиграцията, разработването на процедури за правоприлагане, които съответстват на най-високите международни стандарти и на международното право, укрепването на демократичния контрол и на институционалните механизми за надзор, както и предотвратяването на отявления радикализъм;
г)
по отношение на помощта, свързана с проблема с наркотиците, подобаващо внимание се отделя на международното сътрудничество, което цели насърчаване на добрите практики, свързани с намаляване на търсенето, производството и вредите.
4. Помощта в областите, посочени в параграф 1, буква б) обхваща подкрепа за мерки, насочени към:
а)
насърчаване на дейности за граждански научни изследвания като алтернатива на свързаните с отбраната научни изследвания;
б)
подобряване на практиките за безопасност, свързани с граждански обекти, в които чувствителни химични, биологични, радиологични и ядрени материали или агенти се съхраняват или се третират в контекста на гражданските програми за научни изследвания;
в)
оказване на подкрепа, в рамките на политиките за сътрудничество на Съюза и техните цели, за установяването на граждански инфраструктури и съответни граждански изследвания, необходими за закриването, разчистването или конверсията на оръжейни съоръжения и обекти, когато бъде обявено, че вече не са част от отбранителна програма;
г)
засилване на капацитета на компетентните граждански органи, участващи в развитието и изпълнението на ефективен контрол на незаконния трафик на химични, биологични, радиологични и ядрени материали или агенти (включително оборудването за тяхното производство или доставка);
д)
разработване на правната рамка и на институционалния капацитет за установяване и изпълнение на ефективни мерки за контрол при износ на изделия с двойна употреба, включително мерки за регионално сътрудничество;
е)
разработване на ефективни мерки за гражданска готовност при бедствия, планове за действие при извънредни ситуации, ответни мерки при кризи и капацитет за мерки за справяне с последиците.
ДЯЛ III
ПРОГРАМИРАНЕ И ИЗПЪЛНЕНИЕ
Член 6
Обща рамка
Помощта на Съюза се изпълнява в съответствие с Регламент (ЕС) № 236/2014 чрез:
а)
извънредни мерки за помощ и програми за временни мерки, посочени в член 7;
б)
тематични стратегически документи и многогодишни индикативни програми, посочени в член 8;
в)
годишни програми за действие, индивидуални мерки и специални мерки;
г)
мерки за подкрепа.
Член 7
Извънредни мерки за помощ и програми за временни мерки
1. Помощта на Съюза съгласно член 3 се предоставя посредством извънредни мерки за помощ и програми за временни мерки.
2. В ситуациите, посочени в член 3, параграф 1,Комисията може да приеме извънредни мерки за помощ, които изпълняват условията, определени в член 3, параграф 3. Такава извънредна мярка за помощ може да има срок до 18 месеца, който може да се удължи двукратно с допълнителен срок от най-много шест месеца, до общ срок от най-много 30 месеца, в случай на обективни и непредвидени пречки за нейното изпълнение, при условие че не се увеличава размерът на финансовите средства за мярката.
В случаи на продължителна кризи и конфликт Комисията може да приеме втора извънредна мярка за помощ със срок до 18 месеца.
Срокът на извънредната мярка за помощ, посочена в първа алинея, съчетан със срока на мярката, посочена във втора алинея, не може да превишава 36 месеца.
3. Когато разходите за извънредна мярка за помощ надхвърлят 20 000 000 EUR, тя се приема в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 16, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 236/2014.
4. Преди да приеме или удължи срока на действие на извънредните мерки за помощ в размер до 20 000 000 EUR, Комисията информира Съвета относно тяхното естество и цели и относно предвидените финансови средства. Комисията информира по същия начин Съвета, преди да направи значителни и съществени промени във вече приетите извънредни мерки за помощ. Комисията взема предвид съответния политически подход на Съвета както при планирането, така и при последващото изпълнение на тези мерки в интерес на съгласуваността на външната дейност на Съюза.
5. Възможно най-рано след приемането на извънредна мярка за помощ и при всички положения в рамките на три месеца след това, Комисията докладва на Европейския парламент и на Съвета, като прави преглед на естеството, контекста и обосновката на приетите мерки, включително на допълващия характер на тези мерки спрямо текущия и планиран отговор на Съюза.
6. Комисията може да приеме програми за временни мерки в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 16, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 236/2014, с оглед установяване или възстановяване на съществените условия, необходими за ефективното изпълнение на политиките за външно сътрудничество на Съюза.
Програмите за временни мерки се основават на извънредните мерки за помощ.
7. Комисията надлежно и своевременно информира Европейския парламент за планирането и изпълнението на помощта на Съюза съгласно член 3, включително за предвидените финансови средства, и информира също Европейския парламент за направените значителни промени или удължавания за тази помощ.
Член 8
Тематични стратегически документи и многогодишни индикативни програми
1. Тематичните стратегически документи представляват общата основа за изпълнението на помощта съгласно членове 4 и 5. Тематичните стратегически документи предоставят рамка за сътрудничество между Съюза и съответните партньорските държави или региони.
2. При подготовката и прилагането на тематични стратегически документи се съблюдават принципите за ефективност на помощта, като партньорство, координиране и където е приложимо, хармонизиране. За тази цел тематичните стратегически документи съответстват на документите за програмиране, одобрени или приети съгласно други инструменти на Съюза за външна помощ, и избягват дублирането с тях.
Тематичните стратегически документи по принцип се основават на диалога между Съюза и където е целесъобразно, имащите отношение държави членки, и съответните партньорски държави или региони с участието на гражданското общество и на регионалните и местните органи, така че да се гарантира, че съответните държави или региони поемат отговорност за процеса на програмиране в достатъчна степен.
При необходимост Съюзът и държавите членки се консултират помежду си на ранен етап от процеса на програмиране, за да се насърчи съгласуваността и взаимното допълване на действията им за сътрудничество.
3. Всеки тематичен стратегически документ се придружава от многогодишна индикативна програма, в която се обобщават приоритетните области, подбрани за финансиране от Съюза, специфичните цели, очакваните резултати, показателите за изпълнение и графикът за помощ от Съюза.
В многогодишната индикативна програма се определят индикативните финансови средства за всяка програма, като се отчитат нуждите и специфичните трудности на съответните партньорски държави или региони. Финансовите средства могат да бъдат представени под формата на определен диапазон, ако е необходимо.
4. Тематичните стратегически документи се одобряват и многогодишните индикативни програми се приемат от Комисията в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 16, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 236/2014 Тази процедура се прилага и по отношение на съществени прегледи, които имат за резултат значително изменение на тематичните стратегически документи или на многогодишните индикативни програми.
5. Процедурата по разглеждане, посочена в член 16, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 236/2014, не се прилага за несъществени изменения или технически корекции на тематичните стратегически документи и многогодишните индикативни програми, съгласно които средствата се пренасочват в рамките на индикативните финансови средства по приоритетни области или размерът на първоначалните индикативни средства се увеличава или намалява с не повече от 20 %, но със сума, която не превишава сумата от 10 000 000 евро, при условие че подобни изменения или технически корекции не засягат приоритетните области и целите, определени в тези документи.
В тези случаи измененията или техническите корекциите се съобщават незабавно на Европейския парламент и на представителите на държавите членки в комитета, посочен в член 11.
6. По надлежно обосновани наложителни причини за спешност свързани с необходимостта от бърз отговор от Съюза, Комисията може да изменя тематични стратегически документи и многогодишни индикативни програми в съответствие с процедурата, посочена в член 16, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 236/2014.
7. При всяко програмиране или преразглеждане на програмите, което се прави след публикуването на доклада за междинен преглед, посочен в член 17 от Регламент (ЕС) № 236/2014 се отчитат резултатите, констатациите и заключенията, съдържащи се в посочения доклад.
Член 9
Гражданско общество
Изготвянето, програмирането, изпълнението и мониторингът на мерките по настоящия регламент се извършват в консултации с гражданското общество, когато това е възможно и целесъобразно.
Член 10
Права на човека
1. Комисията гарантира, че мерките, приети по настоящия регламент във връзка с борбата срещу тероризма и организираната престъпност, се изпълняват в съответствие с международното право, включително международното хуманитарно право.
2. В съответствие със Стратегическата рамка и плана за действие на ЕС относно правата на човека и демокрацията Комисията разработва оперативни насоки, които да гарантират, че правата на човека се вземат предвид при формулирането и изпълнението на мерките, посочени в параграф 1, по-специално по отношение на предотвратяването на изтезанията и други форми на жестоко, нечовешко или унизително отнасяне и надлежното провеждане на съдебния процес, включително презумпцията за невиновност, правото на справедлив процес и правото на защита. Измерението, свързано с правата на човека, присъства по недвусмислен начин и в мерките, насочени към киберсигурността и борбата срещу киберпрестъпността.
3. Комисията следи внимателно изпълнението на мерките, посочени в параграф 1, за да гарантира съответствието със задълженията по отношение правата на човека. Комисията включва информация по този въпрос в редовните си доклади.
ДЯЛ IV
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 11
Комитет
Комисията се подпомага от комитет (Комитет относно Инструмента за стабилност и мир). Този комитет е комитет по смисъла на Регламент (ЕС) № 182/2011.
Член 12
Европейска служба за външна дейност
Настоящият регламент се прилага в съответствие с Решение 2010/427/ЕС, и по-специално с член 9 от него.
Член 13
Финансов пакет
1. Финансовият пакет за изпълнението на настоящия регламент за периода от 2014 г. до 2020 г. се определя на 2 338 719 000 EUR.
2. Годишните бюджетни кредити се разрешават от Европейския парламент и Съвета в границите, посочени в многогодишната финансова рамка.
3. През периода от 2014 г до 2020 г.:
a)
най-малко 70 процентни пункта от финансовия пакет се разпределят за мерки, попадащи в приложното поле на член 3, и
б)
съответно девет процентни пункта от финансовия пакет се разпределят за мерки, попадащи в приложното поле на член 4.
Член 14
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила в деня след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Прилага се от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2020 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Страсбург на 11 март 2014 година.
UREDBA (EU) br. 230/2014 EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA
od 11. ožujka 2014.
o uspostavi Instrumenta za doprinos stabilnosti i miru
EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 209. stavak 1. i članak 212. stavak 2.,
uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
nakon prosljeđivanja nacrta zakonodavnog akta nacionalnim parlamentima,
u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom (1),
budući da:
(1)
Ova Uredba predstavlja jedan od instrumenata kojima se osigurava izravna potpora vanjskim politikama Unije te ona nasljeđuje Uredbu (EZ) br. 1717/2006 Europskog parlamenta i Vijeća (2) koja je prestala važiti 31. prosinca 2013.
(2)
Očuvanje mira, sprečavanje sukoba, jačanje međunarodne sigurnosti i pružanje pomoći stanovništvu, zemljama i regijama pogođenima prirodnim nepogodama ili nesrećama izazvanima ljudskim djelovanjem nalaze se među glavnim ciljevima vanjskog djelovanja Unije, kako su navedeni, među ostalim, u članku 21. Ugovora o Europskoj uniji (UEU). Krize i konflikti koji utječu na zemlje i regije te drugi čimbenici kao što su terorizam, organizirani kriminal, rodno uvjetovano nasilje, klimatske promjene, izazovi u području kibernetičke sigurnosti i prijetnje sigurnosti koje proizlaze iz prirodnih katastrofa predstavljaju rizik za stabilnost i sigurnost. Kako bi se te probleme rješavalo djelotvorno i pravovremeno, potrebna su posebna financijska sredstva i instrumenti financiranja koji mogu nadopunjavati instrumente za humanitarnu pomoć i dugoročnu suradnju.
(3)
Europsko vijeće u svojim je zaključcima od 15. i 16. lipnja 2001. podržalo Program Unije za sprečavanje nasilnih sukoba, naglašavajući političku predanost Unije sprečavanju sukoba kao jednom od glavnih ciljeva vanjskih odnosa Unije i navodeći da instrumenti razvojne suradnje mogu doprinijeti postizanju tog cilja. U zaključcima Vijeća od 20. lipnja 2011. o sprečavanju sukoba ponovljena je važnost tog programa kao valjanog političkog temelja za daljnje djelovanje Unije u području sprečavanja sukoba. U svojim zaključcima od 17. studenoga 2009. Vijeće je podržalo „koncept jačanja kapaciteta EU-a za posredovanje i dijalog”.
(4)
U zaključcima Vijeća od 19. studenoga 2007. o odgovoru EU-a na nestabilne situacije i u zaključcima Vijeća i predstavnika vlada država članica, koji su se sastali u okviru Vijeća, također od 19. studenoga 2007., o sigurnosti i razvoju, naglašeno je da bi se veza između razvoja i sigurnosti trebala poštovati u strategijama i politikama Unije kako bi se doprinijelo koherentnosti politika za razvoj u skladu s člankom 208. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU) i općenito koherentnosti vanjskog djelovanja Unije. Konkretno, Vijeće je zaključilo da bi budući rad u području sigurnosti i razvoja trebao uključivati posljedice klimatskih promjena, pitanja okoliša i upravljanja prirodnim resursima te migracija na sigurnost i razvoj.
(5)
Europsko vijeće 12. prosinca 2003. odobrilo je Europsku sigurnosnu strategiju, a 11. prosinca 2008. zajedničku analizu izvješća o njezinoj provedbi. U svojoj komunikaciji pod nazivom „Provođenje strategije EU-a za unutarnju sigurnost: Pet koraka prema sigurnijoj Europi” Komisija je također navela važnost suradnje s trećim zemljama i regionalnim organizacijama, posebno u svrhu borbe protiv višestrukih prijetnji poput trgovanja ljudima i drogom te terorizma.
(6)
U svojoj komunikaciji pod nazivom „Ususret odgovoru EU-a na nestabilne situacije - zauzimanje za održivi razvoj, stabilnost i mir u teškim uvjetima” Komisija je prepoznala ključni doprinos Unije promicanju mira i sigurnosti postupanjem u odnosu na izraze nasilja i temeljne uzroke nesigurnosti i nasilnih sukoba. Ova bi Uredba trebala doprinijeti postizanju tih ciljeva.
(7)
Vijeće je 8. prosinca 2008. odobrilo sveobuhvatni pristup provedbi rezolucija Vijeća sigurnosti Ujedinjenih naroda 1325 (2000) i 1820 (2008) o ženama, miru i sigurnosti od strane Unije, prepoznajući bliske poveznice među pitanjima mira, sigurnosti, razvoja i ravnopravnosti spolova. Unija stalno poziva na potpunu provedbu programa o ženama, miru i sigurnosti kako je utvrđen u relevantnim rezolucijama Vijeća sigurnosti Ujedinjenih naroda, a posebno na potrebu za suzbijanjem nasilja nad ženama u konfliktnim situacijama i promicanjem sudjelovanja žena u izgradnji mira.
(8)
U Strateškom okviru i akcijskom planu EU-a za ljudska prava i demokraciju, koje je Vijeće donijelo 25. lipnja 2012., poziva se na razvoj operativnih smjernica kako bi se osiguralo da se prilikom osmišljavanja i provedbe mjera pomoći u borbi protiv terorizma uzimaju u obzir ljudska prava i ističe se da su iskorjenjivanje mučenja i drugog okrutnog, nečovječnog ili ponižavajućeg postupanja te poštovanje zahtjeva u vezi s pravičnim postupkom (uključujući pretpostavku nedužnosti, pravo na pošteno suđenje i prava na obranu) prioritet Unije u provedbi ljudskih prava.
(9)
Demokracija i ljudska prava stavljeni su u prvi plan odnosa Unije s trećim zemljama i trebali bi se stoga smatrati načelima u okviru ove Uredbe.
(10)
Europsko vijeće je u Izjavi od 25. ožujka 2004. o borbi protiv terorizma pozvalo na uključivanje protuterorističkih ciljeva u programe vanjske pomoći. Protuterorističkim strategijom Europske unije, koju je Vijeće donijelo 30. studenoga 2005., pozvalo se na pojačanu suradnju u području borbe protiv terorizma s trećim zemljama i Ujedinjenim narodima. U zaključcima Vijeća od 23. svibnja 2011. o jačanju veza između unutarnjih i vanjskih aspekata borbe protiv terorizma pozvalo se na jačanje kapaciteta nadležnih tijela uključenih u borbu protiv terorizma u trećim zemljama u strateškom programiranju Instrumenta za stabilnost uspostavljenog Uredbom (EZ) br. 1717/2006.
(11)
Uredba (EZ) br. 1717/2006 donesena je kako bi se Uniji omogućilo davanje dosljednog i integriranog odgovora na postojeće i nove krizne situacije, postupanje u odnosu na posebne globalne i transregionalne prijetnje sigurnosti i jačanje pripravnosti za krizu. Cilj je ove Uredbe uvođenje revidiranog instrumenta, nastavljajući se na iskustva stečena na temelju Uredbe (EZ) br. 1717/2006, kako bi se poboljšale učinkovitost i koherentnost djelovanja Unije u područjima odgovora na krizu, sprečavanja sukoba, izgradnje mira i pripravnosti za krizu te kod postupanja u odnosu na prijetnje i izazove sigurnosti.
(12)
Mjere donesene na temelju ove Uredbe trebale bi težiti ispunjavanju ciljeva članka 21. UEU-a i članaka 208. i 212. UFEU-a. One mogu nadopunjavati mjere koje Unija donese u svrhu ostvarenja ciljeva zajedničke vanjske i sigurnosne politike u okviru glave V. UEU-a i mjere donesene u okviru dijela petog UFEU-a te bi trebale biti usklađene s njima. Vijeće i Komisija trebali bi surađivati kako bi osigurali tu usklađenost, u skladu sa svojim ovlastima.
(13)
Ova Uredba trebala bi biti usklađena s odredbama o organizaciji i funkcioniranju Europske službe za vanjsko djelovanje („ESVD”), kako su uspostavljeni Odlukom Vijeća 2010/427/EU (3). U Izjavi Visokog predstavnika iz 2010. o političkoj odgovornosti potvrđena su načela dijaloga i savjetovanja s Europskim parlamentom te pružanja informacija Europskom parlamentu i njegova izvješćivanja.
(14)
Komisija odnosno ESVD trebali bi redovito i često izmjenjivati stajališta i informacije s Europskim parlamentom. Nadalje, u skladu s relevantnim međuinstitucionalnim sporazumima o tom pitanju, Europskom parlamentu treba omogućiti pristup dokumentima kako bi se pravo nadzora na temelju Uredbe (EU) br. 182/2011 Europskog parlamenta i Vijeća (4) ostvarivalo na temelju informacija.
(15)
Zajednička pravila i postupci za provedbu instrumenata Unije za financiranje vanjskog djelovanja utvrđeni su u Uredbi (EU) br. 231/2014 Europskog parlamenta i Vijeća (5).
(16)
Radi osiguranja jedinstvenih uvjeta za provedbu ove Uredbe, provedbene ovlasti trebalo bi dodijeliti Komisiji u vezi s programiranjem i provedbenim mjerama. Te bi se ovlasti trebale izvršavati u skladu s Uredbom (EU) br. 182/2011.
(17)
Uzimajući u obzir prirodu tih provedbenih akata, posebno njihovu usmjerenost prema politikama i proračunske posljedice, za njihovo bi se donošenje u načelu trebao koristiti postupak ispitivanja, osim u slučaju mjera manjeg financijskog opsega.
(18)
Komisija bi trebala donijeti odmah primjenjive provedbene akte kada, u valjano utemeljenim slučajevima u kojima postoji potreba za brzim odgovorom Unije, to zahtijevaju krajnje hitni razlozi.
(19)
Unija bi trebala tražiti najučinkovitiji način korištenja dostupnih resursa kako bi optimizirala učinak svojeg vanjskog djelovanja. To bi se trebalo postići putem koherentnosti i komplementarnosti između instrumenata Unije za vanjsko djelovanje te stvaranjem sinergija između ovog instrumenta, drugih instrumenata Unije za financiranje vanjskog djelovanja i drugih politika Unije. To bi nadalje trebalo imati za posljedicu uzajamno jačanje programa izrađenih na temelju instrumenata za financiranje vanjskog djelovanja.
(20)
S obzirom na to da ciljeve ove Uredbe ne mogu dostatno ostvariti države članice, nego se zbog opsega i učinaka djelovanja oni na bolji način mogu ostvariti na razini Unije, Unija može donijeti mjere u skladu s načelom supsidijarnosti utvrđenim u članku 5. UEU-a. U skladu s načelom proporcionalnosti utvrđenim u tom članku, ova Uredba ne prelazi ono što je potrebno za ostvarivanje tih ciljeva.
(21)
Ovom se Uredbom utvrđuje financijska omotnica za njezino razdoblje primjene, koja treba predstavljati primarni referentni iznos, u smislu točke 17. Međuinstitucionalnog sporazuma od 2. prosinca 2013. između Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije o proračunskoj disciplini, o suradnji u vezi s proračunskim pitanjima i o dobrom financijskom upravljanju (6), za Europski parlament i Vijeće tijekom godišnjeg proračunskog postupka.
(22)
Primjereno je uskladiti razdoblje primjene ove Uredbe s razdobljem primjene Uredbe Vijeća (EU) br. 1311/2013 (7). Ova bi se Uredba stoga trebala primjenjivati od 1. siječnja 2014. do 31. prosinca 2020.,
DONIJELI SU OVU UREDBU:
GLAVA I.
OPĆE ODREDBE
Članak 1.
Predmet i ciljevi
1. Ovom Uredbom uspostavlja se instrument („Instrument za doprinos stabilnosti i miru”) kojim se za razdoblje od 2014. do 2020. osigurava izravna potpora vanjskim politikama Unije povećavanjem učinkovitosti i koherentnosti djelovanja Unije u područjima odgovora na krizu, sprečavanja sukoba, izgradnje mira i pripravnosti za krizu te kod postupanja u odnosu na globalne i transregionalne prijetnje.
2. Unija poduzima mjere za razvojnu suradnju, kao i mjere za financijsku, gospodarsku i tehničku suradnju, s trećim zemljama, regionalnim i međunarodnim organizacijama te drugim državnim akterima i akterima civilnog društva pod uvjetima utvrđenima u ovoj Uredbi.
3. Za potrebe ove Uredbe, pojam „akteri civilnog društva” uključuje nevladine organizacije, organizacije koje predstavljaju autohtone narode, lokalne skupine građana i udruženja trgovaca, zadruge, sindikate, organizacije koje zastupaju gospodarske i društvene interese, lokalne organizacije (uključujući mreže) uključene u decentraliziranu regionalnu suradnju i integraciju, organizacije potrošača, organizacije žena i mladih, obrazovne, kulturne, istraživačke i znanstvene organizacije, sveučilišta, crkve te vjerska udruženja i zajednice, medije i sva nevladina udruženja te privatne i javne zaklade koji bi mogli doprinositi razvojnoj ili vanjskoj dimenziji unutarnjih politika. Druga tijela ili akteri koji nisu navedeni u ovom stavku mogu se financirati kada je to potrebno za ostvarivanje ciljeva ove Uredbe.
4. Posebni su ciljevi ove Uredbe:
(a)
u kriznim situacijama ili situacijama krize u nastajanju, brzo doprinijeti stabilnosti pružajući učinkovit odgovor osmišljen radi pomaganja u očuvanju, uspostavljanju ili ponovnom uspostavljanju uvjeta ključnih za pravilnu provedbu vanjskih politika i djelovanja Unije u skladu s člankom 21. UEU-a;
(b)
doprinijeti sprečavanju sukoba i osiguravanju kapaciteta i pripravnosti za rješavanje situacija prije i poslije krize i izgradnju mira; i
(c)
postupati u odnosu na specifične globalne i transregionalne prijetnje miru, međunarodnoj sigurnosti i stabilnosti.
Članak 2.
Usklađenost i komplementarnost pomoći Unije
1. Komisija osigurava da mjere donesene na temelju ove Uredbe budu u skladu sa sveobuhvatnim strateškim okvirom politike Unije za zemlje partnere, a posebno s ciljevima mjera iz stavka 2., kao i s drugim relevantnim mjerama Unije.
2. Mjere donesene na temelju ove Uredbe mogu nadopunjavati mjere donesene u okviru glave V. UEU-a i dijela petog UFEU-a te su s njima usklađene. Mjere donesene na temelju ove Uredbe na odgovarajući način uzimaju u obzir stajališta Europskog parlamenta.
3. Pomoć Unije na temelju ove Uredbe dopunjuje pomoć predviđenu na temelju instrumenata Unije za vanjsku pomoć, pruža se samo u mjeri u kojoj se ne može osigurati odgovarajući i učinkovit odgovor na temelju tih instrumenata te se planira i provodi tako da se, prema potrebi, postigne kontinuitet djelovanja na temelju tih instrumenata.
4. Kada je to moguće, uključena su sljedeća međusektorska pitanja, uključujući i u programiranju:
(a)
promicanje demokracije i dobrog upravljanja;
(b)
ljudska prava i humanitarno pravo, uključujući prava djece i prava autohtonih naroda;
(c)
nediskriminacija;
(d)
ravnopravnost spolova i osnaživanje žena;
(e)
sprečavanje sukoba; i
(f)
klimatske promjene.
5. Aktivnosti koje su obuhvaćene područjem primjene Uredbe Vijeća (EZ) br. 1257/96 (8) i Odluke br. 1313/2013/EU Europskog parlamenta i Vijeća (9) i koje ispunjavaju uvjete za financiranje na temelju tih akata ne financiraju se na temelju ove Uredbe.
6. Kako bi se povećala učinkovitost i komplementarnost mjera pomoći Unije i nacionalnih mjera pomoći te kako bi se spriječilo dvostruko financiranje, Komisija promiče dobru koordinaciju među aktivnostima Unije i s aktivnostima država članica, kako na razini donošenja odluka, tako i na terenu. S tim ciljem države članice i Komisija uspostavljaju sustav za razmjenu informacija. Komisija može pokrenuti inicijative radi promicanja takve koordinacije. Osim toga, Komisija osigurava koordinaciju i suradnju s multilateralnim, regionalnim i podregionalnim organizacijama i drugim donatorima.
GLAVA II.
VRSTE POMOĆI UNIJE
Članak 3.
Pomoć kojom se odgovara na krizne situacije ili situacije krize u nastajanju s ciljem sprečavanja sukoba
1. Unija pruža tehničku i financijsku pomoć u svrhu ispunjavanja posebnih ciljeva navedenih u članku 1. stavku 4. točki (a) kojom se odgovara na sljedeće izvanredne i nepredviđene situacije:
(a)
situaciju hitnosti, kriznu situaciju ili situaciju krize u nastajanju;
(b)
situaciju koja predstavlja prijetnju demokraciji, javnom poretku, zaštiti ljudskih prava i temeljnih sloboda ili sigurnosti i zaštiti pojedinaca, a posebno onih koji su izloženi rodno uvjetovanom nasilju u situacijama nestabilnosti; ili
(c)
situaciju koja prijeti eskaliranjem u oružani sukob ili ozbiljnom destabilizacijom dotične treće zemlje ili zemalja.
Takva pomoć može se pružiti i u situacijama kada se Unija poziva na odredbe o ključnim elementima međunarodnih sporazuma kako bi se djelomično ili u cijelosti suspendirala suradnja s trećim zemljama.
2. Tehnička i financijska pomoć iz članka 1. može obuhvaćati sljedeće:
(a)
potporu, putem osiguravanja tehničke i logističke pomoći, naporima koje poduzimaju međunarodne i regionalne organizacije te državni akteri i akteri civilnog društva u promicanju jačanja povjerenja, posredovanja, dijaloga i pomirbe;
(b)
potporu provedbi rezolucija Vijeća sigurnosti Ujedinjenih naroda o ženama, miru i sigurnosti, a posebno u nestabilnim zemljama te zemljama u kojima se odvijaju sukobi i zemljama koje se oporavljaju od sukoba;
(c)
potporu uspostavi i funkcioniranju privremenih uprava koje su dobile mandat u skladu s međunarodnim pravom;
(d)
potporu razvoju demokratskih, pluralističkih državnih institucija, uključujući mjere jačanja uloge žena u tim institucijama, učinkovitoj civilnoj upravi i civilnom nadzoru sigurnosnog sustava kao i mjerama za jačanje kapaciteta tijela kaznenog progona i pravosudnih tijela uključenih u borbu protiv terorizma, organiziranog kriminala i svih oblika nezakonite trgovine;
(e)
potporu međunarodnim kaznenim sudovima i ad hoc nacionalnim sudovima, povjerenstvima za istinu i pomirbu, mehanizmima za pravno rješavanje zahtjeva u vezi s ljudskim pravima te utvrđivanje imovinskih prava i odlučivanje o njima, koji su uspostavljeni u skladu s međunarodnim standardima u području ljudskih prava i vladavine prava;
(f)
potporu mjerama potrebnima za početak oporavka i obnove ključnih infrastrukturnih, stambenih i javnih objekata te gospodarskih sredstava i bitnih proizvodnih kapaciteta, kao i drugim mjerama za ponovno pokretanje gospodarskih aktivnosti, stvaranje radnih mjesta i uspostavljanje minimalnih uvjeta potrebnih za održivi društveni razvitak;
(g)
potporu civilnim mjerama koje se odnose na demobilizaciju i reintegraciju bivših boraca i njihovih obitelji u civilno društvo i prema potrebi njihovu repatrijaciju, kao i mjerama kojima se rješavaju problemi maloljetnih vojnika i žena boraca;
(h)
potporu mjerama za ublažavanje socijalnih učinaka koji proizlaze iz preustroja oružanih snaga;
(i)
potporu mjerama za rješavanje problema, unutar okvira politika suradnje Unije i njihovih ciljeva, socioekonomskog učinka protupješačkih mina, neeksplodiranih ubojnih sredstava i eksplozivnih ostataka rata na civilno stanovništvo. Aktivnosti financirane na temelju ove Uredbe mogu, između ostalog, obuhvaćati obrazovanje o opasnosti, otkrivanje i čišćenje mina te s tim u vezi uništavanje nagomilanih zaliha;
(j)
potporu mjerama suzbijanja, unutar okvira politika suradnje Unije i njihovih ciljeva, nezakonite uporabe i pristupa vatrenom, malokalibarskom i lakom oružju;
(k)
potporu mjerama kojima se osigurava primjereno ostvarivanje posebnih potreba žena i djece u kriznim i konfliktnim situacijama, uključujući njihovu izloženost rodno uvjetovanom nasilju;
(l)
potporu rehabilitaciji i reintegraciji žrtava oružanih sukoba, uključujući mjere kojima se odgovara na posebne potrebe žena i djece;
(m)
potporu mjerama kojima se promiče i brani poštovanje ljudskih prava i temeljnih sloboda, demokracije i vladavine prava te s time povezanih međunarodnih instrumenata;
(n)
potporu socioekonomskim mjerama koje promiču pravedan pristup i transparentno upravljanje prirodnim resursima u kriznim situacijama ili situacijama krize u nastajanju, uključujući izgradnju mira;
(o)
potporu mjerama za rješavanje potencijalnog učinka iznenadnih kretanja stanovništva od važnosti za političku i sigurnosnu situaciju, uključujući mjere kojima se odgovara na potrebe zajednica domaćina u kriznim situacijama ili situacijama krize u nastajanju, uključujući izgradnju mira;
(p)
potporu mjerama kojima se promiče razvoj i organiziranje civilnog društva i njegovo sudjelovanje u političkim procesima, uključujući mjere za jačanje uloge žena u takvim procesima, kao i mjere kojima se promiču neovisnost, pluralizam i profesionalizam medija;
(q)
potporu mjerama kojima se odgovara na prirodne katastrofe i katastrofe izazvane ljudskim djelovanjem koje predstavljaju prijetnju stabilnosti i na prijetnje javnom zdravlju u vezi s pandemijama, i to u nedostatku humanitarne pomoći Unije i pomoći Unije u području civilne zaštite ili kao nadopuna takvoj pomoći.
3. U situacijama iz stavka 1. ovog članka Unija može također pružiti tehničku i financijsku pomoć koja nije izričito obuhvaćena stavkom 2. ovog članka. Takva se pomoć ograničuje na izvanredne mjere pomoći navedene u članku 7. stavku 2., a koje ispunjavaju sve sljedeće uvjete:
(a)
obuhvaćene su općim područjem primjene ove Uredbe i posebnim ciljevima navedenima u članku 1. stavku 4. točki (a);
(b)
imaju trajanje ograničeno na razdoblje utvrđeno u članku 7. stavku 2.;
(c)
u uobičajenim bi okolnostima ispunjavale uvjete predviđene drugim instrumentima Unije za vanjsku pomoć ili drugim sastavnicama ove Uredbe, ali bi ih, zbog potrebe za brzim odgovorom na situaciju, trebalo poduzimati kao mjere u slučaju krize ili krize u nastajanju.
Članak 4.
Pomoć za sprečavanje sukoba, izgradnju mira i pripravnost za krizu
1. Unija pruža tehničku i financijsku pomoć u svrhu ispunjavanja posebnih ciljeva navedenih u članku 1. stavku 4. točki (b). Ta pomoć obuhvaća potporu mjerama čiji je cilj izgradnja i jačanje kapaciteta Unije i njezinih partnera u odnosu na sprečavanje sukoba, izgradnju mira i zadovoljavanje potreba prije i poslije kriza u bliskoj suradnji s Ujedinjenim narodima i drugim međunarodnim, regionalnim i podregionalnim organizacijama te državnim akterima i akterima civilnog društva u pogledu njihovih napora u:
(a)
promicanju ranog upozoravanja i analize rizika u pogledu sukoba u donošenju i provedbi politika;
(b)
olakšavanju i jačanju kapaciteta u okviru izgradnje povjerenja, posredovanja, dijaloga i pomirbe, uz posvećivanje posebne pažnje napetostima između zajednica;
(c)
jačanju kapaciteta za sudjelovanje i angažiranje u civilnim stabilizacijskim misijama;
(d)
poboljšanju oporavka nakon sukoba i oporavka nakon katastrofa relevantnih za političku i sigurnosnu situaciju;
(e)
suzbijanju upotrebe prirodnih resursa za financiranje sukoba i podupiranju poštovanja inicijativa, kao što je postupak certificiranja procesa Kimberley, od strane dionika, posebno što se tiče provedbe učinkovitog domaćeg nadzora proizvodnje prirodnih resursa i trgovine njima.
2. Mjere na temelju ovog članka:
(a)
uključuju prijenos stručnog znanja, razmjenu informacija i najbolje prakse, procjenu rizika ili prijetnje, istraživanje i analizu, sustave ranog upozoravanja, osposobljavanje i pružanje usluga;
(b)
doprinose daljnjem razvoju strukturnog dijaloga o problematici izgradnje mira;
(c)
mogu uključivati tehničku i financijsku pomoć za provedbu mjera potpore izgradnji mira i izgradnji države.
Članak 5.
Pomoć u odgovaranju na globalne i transregionalne prijetnje i prijetnje u nastajanju
1. Unija pruža tehničku i financijsku pomoć u svrhu ispunjavanja posebnih ciljeva navedenih u članku 1. stavku 4. točki (c) u sljedećim područjima:
(a)
prijetnje javnom poretku, sigurnosti i zaštiti pojedinaca, ključnoj infrastrukturi i javnom zdravlju;
(b)
ublažavanje rizika i pripravnost na rizike, prouzročene namjerno, nastale slučajno ili prirodnim putem, u vezi s kemijskim, biološkim, radiološkim i nuklearnim materijalima ili agensima.
2. Pomoć u područjima iz stavka 1. točke (a) obuhvaća potporu mjerama čiji je cilj:
(a)
jačanje kapaciteta tijela kaznenog progona te pravosudnih tijela i civilnih tijela uključenih u borbu protiv terorizma, organiziranog kriminala, uključujući kibernetički kriminal, i svih oblika nezakonite trgovine kao i u djelotvornu kontrolu nezakonite trgovine i provoza;
(b)
postupanje u odnosu na prijetnje ključnoj infrastrukturi, što može uključivati međunarodni prijevoz, uključujući putnički i teretni promet, energetske djelatnosti i distribuciju energije te elektroničke informacijske i komunikacijske mreže. Kod takvih mjera poseban naglasak stavlja se na transregionalnu suradnju i provedbu međunarodnih standarda u područjima svjesnosti o rizicima, analize ranjivosti, pripravnosti u hitnim situacijama, uzbune i upravljanja posljedicama;
(c)
osiguravanje odgovarajućeg odgovora na velike prijetnje javnom zdravlju, uključujući nagle epidemije s mogućim transnacionalnim učinkom;
(d)
postupanje u odnosu na globalne i transregionalne učinke klimatskih promjena koji mogu imati destabilizirajući učinak na mir i sigurnost.
3. U pogledu mjera iz stavka 2. točke (a):
(a)
prednost se daje transregionalnoj suradnji koja uključuje dvije ili više trećih zemalja koje su pokazale jasnu političku volju za rješavanje problema koji nastaju. Suradnja u borbi protiv terorizma može se ostvarivati i s pojedinim zemljama, regijama ili međunarodnim, regionalnim i podregionalnim organizacijama;
(b)
one stavljaju poseban naglasak na dobro upravljanje te su u skladu s međunarodnim pravom;
(c)
s obzirom na pomoć tijelima uključenima u borbu protiv terorizma, prednost se daje mjerama potpore koje se odnose na razvoj i jačanje zakonodavstva koje se odnosi na suzbijanje terorizma, provedbu i praksu u području financijskog, carinskog i imigracijskog prava, razvoj postupaka kaznenog progona koji su usklađeni s najvišim međunarodnim standardima i koji su u skladu s međunarodnim pravom, jačanje mehanizama demokratske kontrole i institucionalnog nadzora te sprečavanje nasilnog radikalizma;
(d)
s obzirom na pomoć koja se odnosi na problem droga, dužna pozornost posvećuje se međunarodnoj suradnji usmjerenoj promicanju najbolje prakse u vezi sa smanjenjem potražnje, proizvodnje i štetnih učinaka.
4. Pomoć u područjima iz stavka 1. točke (b) obuhvaća potporu mjerama čiji je cilj:
(a)
promicanje aktivnosti civilnog istraživanja kao alternative istraživanju u vezi s obranom;
(b)
jačanje sigurnosne prakse koja se odnosi na civilne objekte gdje se pohranjuju osjetljivi kemijski, biološki, radiološki i nuklearni materijali i agensi ili se njima rukuje u sklopu civilnih istraživačkih programa;
(c)
podupiranje, unutar okvira politika suradnje Unije i njihovih ciljeva, uspostave civilne infrastrukture i relevantnih civilnih studija potrebnih za demontiranje, popravak ili prenamjenu postrojenja i lokacija u vezi s oružjem koji više ne pripadaju programu obrane;
(d)
jačanje kapaciteta nadležnih civilnih tijela uključenih u razvoj i izvršavanje učinkovite kontrole nad nezakonitim trgovanjem kemijskim, biološkim, radiološkim i nuklearnim materijalima ili agensima (uključujući opremu za njihovu proizvodnju ili isporuku);
(e)
razvijanje pravnog okvira i institucionalnih kapaciteta za uspostavu i provođenje učinkovite kontrole izvoza robe s dvojnom namjenom, uključujući mjere regionalne suradnje;
(f)
razvijanje učinkovite civilne pripravnosti za katastrofe, planiranja u hitnim situacijama, odgovora na krize i kapaciteta provođenja mjera čišćenja.
GLAVA III.
PROGRAMIRANJE I PROVEDBA
Članak 6.
Opći okvir
Pomoć Unije provodi se, u skladu s Uredbom (EU) br. 236/2014, putem:
(a)
izvanrednih mjera pomoći i programa privremenog odgovora kako je navedeno u članku 7.;
(b)
tematskih strateških dokumenata i višegodišnjih okvirnih programa kako je navedeno u članku 8.;
(c)
godišnjih programa djelovanja, pojedinačnih mjera i posebnih mjera;
(d)
mjera potpore.
Članak 7.
Izvanredne mjere pomoći i programi privremenog odgovora
1. Pomoć Unije na temelju članka 3. pruža se putem izvanrednih mjera pomoći i programa privremenog odgovora.
2. U situacijama navedenima u članku 3. stavku 1. Komisija može donijeti izvanredne mjere pomoći koje ispunjuju uvjete utvrđene u članku 3. stavku 3. Takva izvanredna mjera pomoći može trajati najviše 18 mjeseci, a može se produljiti dva putaza daljnje razdoblje od najviše šest mjeseci, do ukupnog trajanja od najviše 30 mjeseci, u slučaju objektivnih i nepredviđenih prepreka njezinoj provedbi, pod uvjetom da nije došlo do povećanja financijskog iznosa mjere.
U slučaju dugotrajne krize i sukoba Komisija može donijeti drugu izvanrednu mjeru pomoći u trajanju od najviše 18 mjeseci.
Trajanje izvanredne mjere pomoći iz prvog podstavka zajedno s trajanjem mjere iz drugog podstavka ne smije premašiti 36 mjeseci.
3 Ako trošak izvanredne mjere pomoći iznosi više od 20 000 000 EUR, ona se donosi u skladu s postupkom ispitivanja iz članka 16. stavka 3. Uredbe (EU) br. 236/2014.
4. Prije donošenja ili produljenja izvanredne mjere pomoći čiji je trošak do 20 000 000 EUR, Komisija obavješćuje Vijeće o njezinoj prirodi i ciljevima te o predviđenim financijskim iznosima. Jednako tako Komisija obavješćuje Vijeće prije no što izvrši značajnije sadržajne izmjene u već donesenim izvanrednim mjerama pomoći. Prilikom planiranja i kasnije provedbe tih mjera Komisija vodi računa o relevantnom političkom pristupu Vijeća, u interesu usklađenosti vanjskog djelovanja Unije.
5. Nakon donošenja izvanredne mjere pomoći, Komisija što je ranije moguće, a najkasnije tri mjeseca nakon donošenja, podnosi izvješće Europskom parlamentu i Vijeću dajući pregled prirode i konteksta donesene mjere te razloga za njezino donošenje, uključujući komplementarnost te mjere s tekućim i planiranim odgovorom Unije.
6. Komisija može donijeti programe privremenog odgovora u skladu s postupkom ispitivanja iz članka 16. stavka 3. Uredbe (EU) br. 236/2014 s ciljem uspostave ili ponovne uspostave ključnih uvjeta potrebnih za djelotvornu provedbu politika vanjske suradnje Unije.
Programi privremenog odgovora predstavljaju nadogradnju izvanrednih mjera pomoći.
7. Komisija uredno i na vrijeme obavješćuje Europski parlament o svojem planiranju i provedbi pomoći Unije na temelju članka 3., uključujući predviđene financijske iznose, te ga također obavješćuje u slučaju značajnih izmjena ili produljenja te pomoći.
Članak 8.
Tematski strateški dokumenti i višegodišnji okvirni programi
1. Tematski strateški dokumenti predstavljaju opći temelj za provedbu pomoći na temelju članaka 4. i 5. Tematski strateški dokumenti osiguravaju okvir za suradnju između Unije i dotičnih zemalja ili regija partnera.
2. Prilikom pripreme i provedbe tematskih strateških dokumenata poštuju se načela djelotvornosti pomoći, kao što su partnerstvo, koordinacija i, prema potrebi, usklađivanje. U tu svrhu tematski strateški dokumenti usklađeni su s programskim dokumentima odobrenima ili donesenima na temelju drugih instrumenata Unije za vanjsku pomoć te se izbjegava njihovo preklapanje s tim programskim dokumentima.
Tematski strateški dokumenti u načelu se temelje na dijalogu Unije ili, prema potrebi, relevantnih država članica s dotičnim zemljama ili regijama partnerima, uključujući civilno društvo te regionalna i lokalna tijela, kako bi se osigurala dostatna kontrola dotičnih zemalja ili regija nad procesom programiranja.
Unija i države članice međusobno se savjetuju u ranoj fazi procesa programiranja radi promicanja usklađenosti i komplementarnosti svojih aktivnosti suradnje.
3. Uz svaki tematski strateški dokument prilaže se višegodišnji okvirni program sa sažetkom prioritetnih područja odabranih za financiranje od strane Unije, posebnih ciljeva, očekivanih rezultata, pokazatelja uspješnosti i vremenskog okvira pomoći Unije.
Višegodišnjim okvirnim programom određuje se okvirna raspodjela financijskih sredstava za svaki program, uzimajući u obzir potrebe i posebne poteškoće dotičnih zemalja ili regija partnera. Raspodjela financijskih sredstava prema potrebi se može navesti u obliku raspona.
4. Komisija odobrava tematske strateške dokumente i donosi višegodišnje okvirne programe u skladu s postupkom ispitivanja iz članka 16. stavka 3. Uredbe (EU) br. 236/2014. Taj se postupak također primjenjuje na značajna preispitivanja kojima se bitno mijenjaju tematski strateški dokumenti ili višegodišnji okvirni programi.
5. Postupak ispitivanja iz članka 16. stavka 3. Uredbe (EU) br. 236/2014 ne primjenjuje se izmjene koje nisu značajne ili tehničke prilagodbe tematskih strateških dokumenata i višegodišnjih okvirnih programa, kojima se preraspodjeljuju sredstva unutar okvirnih raspodjela financijskih sredstava po prioritetnom području ili se iznos početne okvirne raspodjele sredstava povećava ili smanjuje za najviše 20 %, ali iznosom koji ne premašuje 10 000 000 EUR, pod uvjetom da te izmjene ili tehničke prilagodbe ne utječu na prioritetna područja i ciljeve navedene u tim dokumentima.
U takvim se slučajevima o izmjenama ili tehničkim prilagodbama bez odlaganja obavješćuju Europski parlament i predstavnici država članica u odboru iz članka 11.
6. Iz valjano utemeljenih krajnje hitnih razloga povezanih s potrebom za brzim odgovorom Unije, Komisija može izmijeniti tematske strateške dokumente i višegodišnje okvirne programe u skladu s postupkom iz članka 16. stavka 4. Uredbe (EU) br. 236/2014.
7. Pri bilo kakvom programiranju ili preispitivanju programâ nakon objave izvješća o preispitivanju na sredini razdoblja iz članka 17. Uredbe (EU) br. 236/2014 uzimaju se u obzir rezultati, nalazi i zaključci iz tog izvješća.
Članak 9.
Civilno društvo
Mjere pripreme, programiranja, provedbe i praćenja u okviru ove Uredbe izvode se, kad je to moguće i prema potrebi, uz savjetovanje s civilnim društvom.
Članak 10.
Ljudska prava
1. Komisija osigurava da se mjere donesene na temelju ove Uredbe u odnosu na borbu protiv terorizma i organiziranog kriminala provode u skladu s međunarodnim pravom, uključujući međunarodno humanitarno pravo.
2. U skladu sa Strateškim okvirom i akcijskim planom EU-a za ljudska prava i demokraciju Komisija izrađuje operativne smjernice kako bi se osiguralo da se prilikom izrade i provedbe mjera iz stavka 1. uzimaju u obzir ljudska prava, posebno što se tiče sprečavanja mučenja i drugog okrutnog, nečovječnog ili ponižavajućeg postupanja te poštovanja zahtjeva u vezi s pravičnim postupkom, uključujući pretpostavku nedužnosti, pravo na pošteno suđenje i prava na obranu. U mjerama za postupanje u odnosu na kibernetičku sigurnost i borbu protiv kibernetičkog kriminala također je prisutna jasna dimenzija ljudskih prava.
3. Komisija pažljivo prati provedbu mjera iz stavka 1. kako bi osigurala sukladnost s obvezama u pogledu ljudskih prava. Komisija uključuje informacije u tom smislu u svoje redovito izvješćivanje.
GLAVA IV.
ZAVRŠNE ODREDBE
Članak 11.
Odbor
Komisiji pomaže odbor („Odbor Instrumenta za stabilnost i mir”). Navedeni odbor je odbor u smislu Uredbe (EU) br. 182/2011.
Članak 12.
Europska služba za vanjsko djelovanje
Ova se Uredba primjenjuje u skladu s Odlukom 2010/427/EU, a posebno njezinim člankom 9.
Članak 13.
Financijska omotnica
1. Financijska omotnica za provedbu ove Uredbe za razdoblje od 2014. do 2020. iznosi 2 338 719 000 EUR.
2. Godišnja odobrena sredstva odobravaju Europski parlament i Vijeće u okvirima višegodišnjeg financijskog okvira.
3. U razdoblju od 2014. do 2020.:
(a)
najmanje 70 postotnih bodova financijske omotnice namijenjeno je mjerama obuhvaćenima člankom 3.; i
(b)
devet postotnih bodova financijske omotnice namijenjeno je mjerama obuhvaćenima člankom 4.
Članak 14.
Stupanje na snagu
Ova Uredba stupa na snagu sljedećeg dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Primjenjuje se od 1. siječnja 2014. do 31. prosinca 2020.
Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u svim državama članicama.
Sastavljeno u Strasbourgu 11. ožujka 2014.