РЕГЛАМЕНТ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ (ЕС) 2015/293 НА КОМИСИЯТА
от 24 февруари 2015 година
за вписване на наименование в регистъра на защитените наименования за произход и защитените географски указания (Liliputas (ЗГУ)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Регламент (ЕС) № 1151/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 21 ноември 2012 г. относно схемите за качество на селскостопанските продукти и храни (1), и по-специално член 15, параграф 2 и член 52, параграф 3, буква б) от него,
като има предвид, че:
(1)
В съответствие с член 50, параграф 2, буква а) от Регламент (ЕС) № 1151/2012 заявлението за регистрация на наименованието „Liliputas“, подадено от Литва, бе публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (2).
(2)
С уведомление за възражение от 13 септември 2013 г. и мотивирано възражение от 8 ноември 2013 г. Полша възрази срещу регистрацията съгласно член 51, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 1151/2012. Възражението бе счетено за допустимо.
(3)
С писма от 8 януари 2014 г. Комисията прикани заинтересованите страни да проведат необходимите консултации, за да постигнат съгласие в съответствие с техните вътрешни процедури.
(4)
Литва и Полша не успяха да се споразумеят.
(5)
Съответно Комисията следва да приеме решение в съответствие с процедурата по член 52, параграф 3, буква б) от Регламент (ЕС) № 1151/2012.
(6)
В съответствие с член 10, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕС) № 1151/2012 възразяващата страна твърди, че регистрацията на „Liliputas“ като защитено географско указание би поставило под въпрос съществуването на друго отчасти идентично наименование, на търговски марки и продукти, които са законно на полския пазар доста по-дълго от пет години преди датата, на която заявлението за регистрация на наименованието „Liliputas“ като защитено географско указание е било публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (15 юни 2013 г.); според възразяващата страна, тази регистрация би била заплаха за съществуването на продукт с наименование „Liliput“, който представлява полско сирене с характеристики, подобни на тези на сиренето „Liliputas“ и чието име е подобно във фонетичен план на наименованието „Liliputas“.
(7)
Възразяващата страна твърди, че терминът „Liliput“ се използва обикновено в Полша за продукти с малък размер и се използва също за сирена. Сирене с наименование „Liliput“ се произвежда и търгува законно в Полша от 1971 г. В различни фирмени стандарти, технически инструкции и норми за използване на суровини сиренето „Liliput“ се посочва наред с други видове сирена, като Gouda, Edam и Emmental. Този термин, с който се нарича полското сирене, е добре известен на полските потребители и по никакъв начин не е свързан с литовското сирене. Следователно той трябва да се разглежда като родов термин за родово сирене в Полша. Що се отнася до продукта, полското сирене „Liliput“ притежава характеристики, външен вид и размери, сходни с тези на литовското сирене „Liliputas“. Освен това възразяващата страна твърди, че „Liliput“ и „Liliputas“ са сходни продукти с родови наименования. Следователно регистрацията на наименованието „Liliputas“ като защитено географско указание би попречило на полските производители да търгуват своите сирена „Liliput“ или, във всеки случай, да използват наименованието „Liliput“ за сирене.
(8)
Възразяващата страна твърди също така, че предложените за регистрация продукт и наименование не отговарят на изискванията по член 5, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 1151/2012. Както е посочено в публикувания единен документ, сиренето е наречено „Liliputas“ заради размерите си. Следователно наименованието „Liliputas“ не указва, че продуктът произхожда от точно определено място, а както и полското сирене „Liliput“ се отнася само до малкия размер на сиренето. В допълнение, качествата на продукта не се дължат на географския му произход, а се дължат просто на зреенето му на малки пити. Приносът на местната микроскопична плесен Penicillium pallidum Smith за органолептичните характеристики на „Liliputas“ не е доказан. Освен това фактът, че продуктът е бил произвеждан съгласно държавния стандарт на СССР потвърждава, че производството му е било възможно навсякъде в СССР и че не е обвързано с определения географски район. Най-сетне „Liliputas“ следва да се смята за генеричен продукт.
(9)
Няколко полски производители на сирене са получили защитени търговски марки, съдържащи думата „Liliput“, като регистрираната марка със словни и фигуративни елементи „Cheesland Liliput“ и „Ser Liliput“ и заявената словна марка „Serenada Liliput“. Производството на полски „Liliput“ е значително: 2 762 тона през 2013 г., произведени в промишлени мащаби и предлагани на пазара в цяла Полша в 2 250 магазина, а 4,8 % от продукцията е била за износ към пазара на ЕС. 90 % от произведеното сирене „Liliput“ е защитено с някаква търговска марка. Според възразяващата страна регистрирането на наименованието „Liliputas“ като защитено географско указание би представлявало заплаха за съществуването на тези търговски марки.
(10)
Независимо от посочените по-горе твърдения, представени от възразяващата страна, регистрирането на наименованието „Liliputas“ като защитено географско указание е целесъобразно по следните причини.
(11)
Макар наименованието „Liliputas“ да се корени в малкия размер на сиренето, към което то се отнася, в Литва, след половин век употреба, е видно, че то вече не препраща към размера, а и успоредно с това се е изградила силна връзка с района на производство. Понастоящем в Литва наименованието „Liliputas“ безспорно се свързва с ръчно изработеното полутвърдо ферментирало висококачествено сирене, което се произвежда в село Belvederis. Литовските потребители не свързват това наименование с някое полско сирене или със стандартизирано индустриално производство на сирене. Поради това, макар да отсъства географска част, наименованието „Liliputas“ отговаря на определението по член 5, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 1151/2012, според което защитеното географско указание е наименование, което идентифицира продукт с произход от специфично място, регион или държава.
(12)
Предвид гореизложеното „Liliputas“ не може да се разглежда като родово наименование. Наименованията, които са родови, макар да имат историческа връзка с мястото, в което продуктите, към които те се отнасят, са били произвеждани или търгувани най-напред, днес не са свързани по никакъв начин с този първоначално географски произход. За „Liliputas“ важи точно обратното. Отначало наименованието не е било свързвано с географски произход, но сега е тясно свързано със своя район на производство.
(13)
Качествата и реномето на продукта се отдават на неговия географски произход. Макар в публикувания единен документ да се посочва, че сиренето е получило наименованието „Liliputas“ заради размерите си, там все пак се уточнява, че неговият специфичен вкус и аромат се дължат на зреенето му на малки пити под въздействието на вътрешна микрофлора и микроскопичната плесен Penicillium pallidum Smith, която расте в избите в географския район. Тази плесен, която е специфична за избите в село Belvederis, е отговорна за млечната киселина, свежия вкус и характерния аромат на сиренето „Liliputas“. Районът притежава специални условия, които благоприятстват за запазването на тази плесен. Освен това фактът, че сиренето се произвежда ръчно, без машини, допринася за запазването и растежа на плесента. Освен това „Liliputas“ притежава доказана и солидна репутация на най-известния от всички литовски млечни продукти. Това е точно описано в публикувания единен документ.
(14)
Съответно разликите между „Liliputas“ и „Liliput“ са съвсем очевидни. „Liliputas“ не може да бъде разглеждан като генеричен продукт.
(15)
Що се отнася до твърдението, че след като „Liliputas“ е било регулирано от държавни стандарти на СССР, то е можело да се произвежда навсякъде в СССР, следва да се отбележи, че по онова време регулирането на продуктите с подобни стандарти е било задължително. В допълнение това обстоятелство не означава, че продуктът, както е описан в стандарта, посочен по инициатива на Литва, е бил произвеждан другаде. Във всеки случай, от 1969 г. до 1979 г. той получава множество награди, грамоти, медали и отличия за качество и е добре познат като литовско сирене, произвеждано в село Belvederis.
(16)
Терминът „Liliput“ е подобен във фонетичен план на термина „Liliputas“, за който е подадено заявление за регистрация. И двете наименования се коренят в малките размери на сиренето. Макар„Liliputas“ да е продукт с много отличителни характеристики, качества и репутация, в някои отношения сиренето „Liliput“ е подобно на сиренето „Liliputas“. Предвид близостта в наименованията и приликата между продуктите, прилагането на защитата по член 13 от Регламент (ЕС) № 1151/2012, при условие че наименованието „Liliputas“ бъде регистрирано, може да попречи на полските производители на сирене да използват термина „Liliput“.
(17)
Въз основа на събраната информация използването на термина „Liliput“ няма за цел въпросният продукт да се възползва от репутацията на наименованието „Liliputas“. Потребителите не са били или не са могли да бъдат подведени относно истинския произход на продуктите. В действителност двата продукта имат два отделни пазара, на които те са добре известни и правилно разпознавани. По тези причини и тъй като бе доказано, че терминът „Liliput“ се е използвал законно, последователно и справедливо най-малко 25 години преди заявлението за регистрация на наименованието „Liliputas“ да бъде подадено до Комисията, в интерес на безпристрастния подход и на общоприетата употреба следва да се предостави максималният преходен период, посочен в член 15, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 1151/2012.
(18)
Това заключение не предполага обезателно, че ползването на термина „Liliput“ става незаконно. В съответствие с член 41, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 1151/2012, ако бъде установено, като се вземат предвид всички фактори, и по-специално съществуващото положение в районите на потребление и съответните национални или правни актове на Съюза, че наименованието „Liliput“ се е превърнало в родов термин, ползването му няма да бъде препятствано от регистрирането на наименованието „Liliputas“.
(19)
По отношение на търговските марки, съдържащи термина „Liliput“, за които има подадени заявления, които са били регистрирани или които са се наложили в резултат на употреба при безкористното използване на територията на Съюза преди подаването на заявлението за регистрация на „Liliputas“ като защитено географско указание, съгласно член 14, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 1151/2012, въпросните марки могат да продължат да се използват и подновяват за съответния продукт, при условие че се изпълняват общите изисквания по законодателството за търговските марки.
(20)
Предвид гореизложеното наименованието „Liliputas“ следва да бъде вписано в регистъра на защитените наименования за произход и защитените географски указания.
(21)
Мерките, предвидени в настоящия регламент, са в съответствие със становището на Комитета по политиката за качество на селскостопанските продукти,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Регистрира се наименованието „Liliputas“ (ЗГУ).
Наименованието по първата алинея се отнася за продукт от клас 1.3. „Сирена“ от приложение XI към Регламент за изпълнение (ЕС) № 668/2014 на Комисията (3).
Член 2
Терминът „Liliput“ може да се използва за обозначаване на сирене, което не съответства на спецификацията за „Liliputas“, за период от петнадесет години, считано от датата на влизане в сила на настоящия регламент.
Член 3
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след деня на публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 24 февруари 2015 година.
PROVEDBENA UREDBA KOMISIJE (EU) 2015/293
оd 24. veljače 2015.
o upisu naziva u registar zaštićenih oznaka izvornosti i zaštićenih oznaka zemljopisnog podrijetla (Liliputas (ZOZP))
EUROPSKA KOMISIJA,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije,
uzimajući u obzir Uredbu (EU) br. 1151/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 21. studenoga 2012. o sustavima kvalitete za poljoprivredne i prehrambene proizvode (1), a posebno njezin članak 15. stavak 2. i članak 52. stavak 3. točku (b),
budući da:
(1)
U skladu s člankom 50. stavkom 2. točkom (a) Uredbe (EU) br. 1151/2012 zahtjev Litve za upis naziva „Liliputas” u registar objavljen je u Službenom listu Europske unije (2).
(2)
Prigovorom od 13. rujna 2013. i obrazloženom izjavom o prigovoru od 8. studenoga 2013. Poljska je podnijela prigovor na registraciju na temelju članka 51. stavka 2. Uredbe (EU) br. 1151/2012. Prigovor je ocijenjen prihvatljivim.
(3)
Dopisima od 8. siječnja 2014. Komisija je pozvala zainteresirane strane da provedu odgovarajuća savjetovanja kako bi se međusobno dogovorile u skladu sa svojim unutarnjim postupcima.
(4)
Nije postignut dogovor između Litve i Poljske.
(5)
Budući da nije postignut dogovor, Komisija treba donijeti odluku u skladu s postupkom iz članka 52. stavka 3. točke (b) Uredbe (EU) br. 1151/2012.
(6)
U skladu s člankom 10. stavkom 1. točkom (c) Uredbe (EU) br. 1151/2012 podnositelj prigovora tvrdio je da bi registracija naziva „Liliputas” kao zaštićene oznake zemljopisnog podrijetla ugrozila postojanje djelomično istovjetnog imena, žigova i proizvoda koji su na poljskom tržištu zakonito prisutni znatno dulje od pet godina prije nego što je zahtjev za registraciju naziva „Liliputas” kao zaštićene oznake zemljopisnog podrijetla objavljen u Službenom listu Europske unije (15. lipnja 2013.); podnositelj prigovora tvrdio je da bi registracija bila prijetnja za postojanje proizvoda pod nazivom „Liliput”, koji je poljski sir čija su svojstva slična onima sira „Liliputas” i čiji je naziv fonetski sličan nazivu „Liliputas”.
(7)
Podnositelj prigovora tvrdi da se pojam „Liliput” općenito upotrebljava u Poljskoj za proizvode male veličine te također za sir. Sir naziva „Liliput” zakonito se proizvodi i stavlja na tržište u Poljskoj od 1971. godine. U standardima poduzeća, tehničkim uputama i normama za uporabu sirovina sir „Liliput” naveden je zajedno s ostalim vrstama sira kao što su gouda, edamer i ementaler. Taj je pojam, kada upućuje na poljski sir, popularan među poljskim potrošačima i ne povezuje se s litavskim sirom ni na koji način. Stoga se može smatrati generičkim pojmom za generički sir u Poljskoj. U pogledu proizvoda, poljski sir „Liliput” ima svojstva, izgled i dimenzije slične litavskom siru „Liliputas. Zaključno, podnositelj” prigovora navodi da su „Liliput” i „Liliputas” slični proizvodi generičkih naziva. Stoga bi se registracijom naziva „Liliputas” kao zaštićene oznake zemljopisnog podrijetla spriječilo poljske proizvođače u oglašavanju njihova sira „Liliput” ili, u svakom slučaju, u uporabi naziva „Liliput” za sir.
(8)
Podnositelj prigovora također tvrdi da proizvod i naziv koji će se registrirati nisu u skladu sa zahtjevima članka 5. stavka 2. Uredbe (EU) br. 1151/2012. Kao što je navedeno u objavljenom jedinstvenom dokumentu, sir je dobio naziv „Liliputas” zbog svoje veličine. Stoga naziv „Liliputas” ne upućuje na to da proizvod potječe iz određenog mjesta, nego se odnosi na malu veličinu sira, baš kao i u slučaju poljskog sira „Liliput”. Usto se kakvoća proizvoda ne pripisuje njegovu zemljopisnom podrijetlu, nego jednostavno potječe iz činjenice da sazrijeva u malim kolutovima. Učinak lokalne mikroskopske plijesni Penicilium pallidum Smith na organoleptička svojstva sira „Liliputas” nije dokazan. Nadalje, činjenica da se proizvod proizvodio prema državnim normama SSSR-a (Saveza Sovjetskih Socijalističkih Republika) potvrđuje da se on mogao proizvoditi bilo gdje u SSSR-u te da nije postajala posebna veza s ograničenim zemljopisnim područjem. Naposljetku, „Liliputas” bi se trebao smatrati generičkim proizvodom.
(9)
Nekoliko poljskih proizvođača sireva zaštitilo je žigove koji sadrže riječ „Liliput”, primjerice registrirani slovni i figurativni žig „Cheesland Liliput” i „Ser Liliput” te prijavljeni slovni žig „Serenada Liliput”. Proizvodnja poljskog sira „Liliput” znatna je: godine 2013. proizvedene su 2 762 tone sira na industrijskoj razini i stavljene su na tržište diljem Poljske u 2 250 trgovina, a 4,8 % proizvoda izvezeno je na tržište EU-a. Žigom je obuhvaćeno 90 % proizvodnje sira „Liliput”. Podnositelj prigovora smatrao je da bi registracija naziva „Liliputas” kao zaštićene oznake zemljopisnog podrijetla bila prijetnja za postojanje takvih žigova.
(10)
Unatoč prethodno navedenim navodima koje je predstavio podnositelj prigovora, primjereno je registrirati naziv „Liliputas” kao zaštićenu oznaku zemljopisnog podrijetla iz sljedećih razloga.
(11)
Iako se naziv „Liliputas” upotrebljava zbog male veličine sira na koji se odnosi, očito je da je u Litvi tijekom pola stoljeća to ime izgubilo značenjsku povezanost s veličinom te se istodobno razvila snažna povezanost s područjem proizvodnje. Trenutačno se u Litvi naziv „Liliputas” nedvojbeno povezuje s ručno izrađenim polutvrdim fermentiranim sirom visoke kvalitete koji se proizvodi u selu Belvederis. Litavski potrošači ne povezuju taj naziv s poljskim sirom ili standardnom industrijaliziranom proizvodnjom sira. Stoga je, iako je lišen zemljopisnog područja, naziv Liliputas u skladu s definicijom članka 5. stavka 2. Uredbe (EU) br. 1151/2012 u kojem se navodi da zaštićena oznaka zemljopisnog podrijetla jest naziv kojim se označava proizvod koji potječe iz određenog mjesta, regije ili države.
(12)
U svjetlu prethodno navedenoga „Liliputas” se ne može smatrati generičkim nazivom. Generički nazivi jesu nazivi koji su, usprkos povijesnoj poveznici s mjestom u kojem se izvorno proizvodio ili stavljao na tržište proizvod na koji se odnose, sada u cijelosti izgubili poveznicu s takvim izvornim zemljopisnim podrijetlom. U slučaju „Liliputasa” vrijedi upravo suprotno. Izvorno je izgubio vezu sa svojim zemljopisnim podrijetlom, no sada ima snažnu poveznicu s područjem proizvodnje.
(13)
Proizvod ima svojstva i ugled koji se mogu pripisati njegovu zemljopisnom podrijetlu. Iako se u objavljenom jedinstvenom dokumentu navodi da je sir dobio naziv „Liliputas” zbog svoje veličine, u njemu se dodatno objašnjava da svoj poseban okus i aromu dobiva zbog sazrijevanja u malim kolutovima s pomoću interne mikroflore i mikroskopske plijesni Penicilium pallidum Smith, koja raste u podrumima na dotičnom zemljopisnom području. Ta plijesan, svojstvena za podrume sela Belvederis, odgovorna je za mliječnu kiselinu, svježi okus i aromu kojima se odlikuje sir „Liliputas”. To područje osigurava posebne uvjete za razvoj te plijesni. Usto, činjenica da se sir izrađuje ručno i proizvodi bez strojeva pridonosi rastu i razvoju plijesni. Nadalje, „Liliputas” ima dobro dokumentiran i pouzdan ugled kao vodeći proizvod litavske mliječne proizvodnje, što je podrobno opisano u objavljenom jedinstvenom dokumentu.
(14)
Razlike između „Liliputas” i „Liliput” stoga su prilično očite. „Liliputas” se ne može smatrati generičkim proizvodom.
(15)
U pogledu navoda da se „Liliputas” mogao proizvoditi bilo gdje u SSSR-u jer je bio obuhvaćen normama SSSR-a, potrebno je napomenuti da je uključivanje proizvoda u takve norme bilo obvezno u to vrijeme. Usto, ta okolnost ne podrazumijeva da je proizvod, kako je opisan u normi u koju je uključen na inicijativu Litve, proizveden negdje drugdje. U svakom slučaju, od 1969. do 1979. godine osvojio je mnoštvo nagrada, diploma, oznaka kvalitete i medalja, pri čemu se jasno isticao kao litavski sir proizveden u selu Belvederis.
(16)
Pojam „Liliput” fonetski je sličan pojmu „Liliputas” koji će se registrirati. Oba naziva odnose se na malu veličinu sira. Iako je sir „Liliputas” proizvod s vrlo jasnim svojstvima, kakvoćom i ugledom, sir „Liliput” u nekim je aspektima sličan siru „Liliputas”. Budući da su nazivi bliski i s obzirom na vidljive sličnosti među proizvodima, primjena zaštite osigurane člankom 13. Uredbe (EU) br. 1151/2012 mogla bi rezultirati time da bi „Liliputas”, ako se registrira, spriječio poljske proizvođače sira u uporabi pojma „Liliput”.
(17)
Dokazi pokazuju da namjera uporabe pojma „Liliput” nije iskorištavanje ugleda naziva „Liliputas”. Potrošači nisu bili niti nisu mogli biti dovedeni u zabludu o pravom podrijetlu proizvoda. Ta dva proizvoda zapravo imaju dva različita tržišta na kojima su dobro poznata i ispravno prepoznata. Iz tih razloga, i s obzirom na to da je dokazano da se „Liliput” zakonito dosljedno i pravedno upotrebljavalo najmanje 25 godina prije podnošenja zahtjeva za registraciju „Liliputasa” Komisiji, trebalo bi radi pravednosti i tradicionalne uporabe odobriti maksimalno prijelazno razdoblje predviđeno člankom 15. stavkom 2. Uredbe (EU) br. 1151/2012.
(18)
Taj zaključak nema nužno za posljedicu nezakonitost uporabe pojma „Liliput”. U skladu s člankom 41. stavkom 2. Uredbe (EU) br. 1151/2012 i uzimajući u obzir sve važne čimbenike te osobito postojeću situaciju na područjima potrošnje, kao i mjerodavne nacionalne pravne akte ili pravne akte EU-a, ako se može utvrditi da je „Liliput” postao generički pojam, registracija naziva „Liliputas” ne može utjecati na uporabu tog naziva.
(19)
U pogledu žigova koji sadrže pojam „Liliput” za koje je podnesena prijava, koji su registrirani ili ostvarili ugled uporabom u dobroj vjeri na području Unije prije podnošenja zahtjeva za registraciju „Liliputasa” kao zaštićene oznake zemljopisnog podrijetla, u skladu s člankom 14. stavkom 2. Uredbe (EU) br. 1151/2012, navedeni žigovi mogu se nastaviti upotrebljavati i obnavljati za taj proizvod pod uvjetom da su ispunjeni opći zahtjevi iz zakonodavstva o žigovima.
(20)
Na temelju prethodno navedenoga naziv „Liliputas” potrebno je upisati u registar zaštićenih oznaka izvornosti i zaštićenih oznaka zemljopisnog podrijetla.
(21)
Mjere predviđene ovom Uredbom u skladu su s mišljenjem Odbora za politiku kakvoće poljoprivrednih proizvoda,
DONIJELA JE OVU UREDBU:
Članak 1.
Naziv „Liliputas” (ZOZP) upisuje se u registar.
Nazivom iz prve alineje utvrđuje se proizvod klase 1.3. Sirevi iz Priloga XI. Provedbenoj uredbi Komisije (EU) br. 668/2014 (3).
Članak 2.
Naziv „Liliput” može se upotrebljavati za označivanje sira koji nije u skladu sa specifikacijama „Liliputasa” u razdoblju od 15 godina od datuma stupanja na snagu ove Uredbe.
Članak 3.
Ova Uredba stupa na snagu dvadesetog dana od dana njezine objave u Službenom listu Europske unije.
Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u svim državama članicama.
Sastavljeno u Bruxellesu 24. veljače 2015.