РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 20 ноември 2013 година
относно Държавна помощ SA.16237 (C58/02) (ex N118/02), приведена в действие от Франция в полза на SNCM
(нотифицирано под номер C(2013) 7066)
(само текстът на френски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2014/882/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него (1),
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
като прикани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочените членове (2) и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРА
(1)
На 18 февруари 2002 г. Франция уведоми Комисията за проект за помощ за преструктурирането на Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (Национално морско дружество Корсика-Средиземно море, наричано по-нататък SNCM), допълнен на 3 юли 2002 г. (3) Този проект за преструктуриране следваше уведомлението от страна на френските органи от 20 декември 2001 г. за паричен аванс, одобрен от Compagnie Générale Maritime et Financière (Генерална морска и финансова компания, наричана по-нататък CGMF) (4) за SNCM на стойност 22,5 млн. EUR като помощ за оздравяване. С решение от 17 юли 2002 г. (5) (наричано по-нататък решението от 2002 г.) Комисията разреши помощта за оздравяване в полза на SNCM в рамките на предварителната процедура по разглеждане на помощите, предвидена в член 88, параграф 3 от Договора за ЕО. Помощта за преструктуриране, за която е получено уведомление, се състои в рекапитализиране на SNCM чрез CGMF на стойност 76 млн. EUR.
(2)
С писмо от 19 август 2002 г. Комисията уведоми френските органи за решението си да открие официалната процедура по разследване (6) в съответствие с член 88, параграф 2 от Договора за ЕО и член 6 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета (7).
(3)
На 8 октомври 2002 г. (8) френските органи съобщиха на Комисията мнението си относно решението от 19 август 2002 г. (9).
(4)
По искане на френските органи на 24 октомври 2002 г., 3 декември 2002 г. и 25 февруари 2003 г. бяха организирани работни срещи със службите на Комисията.
(5)
В рамките на откриването на процедурата Комисията получи мненията на две предприятия, а именно Corsica Ferries France (наричано по-нататък CFF) на 8 януари 2003 г. (10) и на STIM d’Orbigny от групата Stef-TFE (наричано по-нататък STIM) на 7 януари 2003 г., както и на различни френски териториални общности на 18 декември 2002 г. и на 9 и 10 януари 2003 г. Комисията препрати тези мнения на Франция за коментар с писма от 13 и 16 януари и 5 и 21 февруари 2003 г.
(6)
Френските органи изпратиха на Комисията своите коментари по мненията на CFF и STIM на 13 февруари 2003 г. (11) и на 27 май 2003 г. (12).
(7)
На 16 януари 2003 г. службите на Комисията отправиха искане за допълнителна информация, на което френските органи отговориха на 21 февруари 2003 г.
(8)
С писмо от 10 февруари 2003 г. (13) френските органи представиха аргументи с цел да докажат, че проектът за помощ отговаря изцяло на Насоките на Общността за държавните помощи за оздравяване и преструктуриране на предприятия в затруднение (14) (наричани по-нататък Насоките от 1999 г.).
(9)
На 25 февруари 2003 г. (15) по искане на Комисията френските органи изпратиха копие от споразумението между акционерите, обвързващо SNCM и STIM.
(10)
С Решение 2004/166/ЕО (16) (наричано по-нататък решението от 2003 г.) Комисията одобри, с някои условия, отпускането на помощта за преструктуриране в полза на SNCM, платима на два транша - първият от 66 млн. EUR, а вторият в размер на максимум 10 млн. EUR, като той ще бъде определен в зависимост от нетния резултат, получен от цесиите на активи, осъществени след приемането на решението от 2003 г. Изплащането на първия транш беше разрешено с решението от 2003 г.
(11)
На 13 октомври 2003 г. CFF внесе жалба за отмяна на решението от 2003 г. в Първоинстанционния съд на ЕО (наричан по-нататък Общият съд) (дело T-349/03).
(12)
С Решение 2005/36/ЕО (17) (наричано по-нататък решението от 2004 г.) Комисията заключи, че промените, поискани от Франция на 23 юни 2004 г., а именно да замени кораба Aliso с кораба Asco в списъка на плавателните съдове, които SNCM има разрешение да използва по силата на решението от 2003 г., и продажбата на кораба Aliso вместо на кораба Asco, не са от такова естество, че да поставят под въпрос съвместимостта с общия пазар на помощта за преструктуриране, разрешена с решението от 2003 г.
(13)
С решение от 16 март 2005 г. (наричано по-нататък решението от 2005 г.) (18) Комисията одобри изплащането на втори транш от помощта за преструктуриране на стойност 3,3 млн. EUR, с което общата стойност на разрешената помощ за преструктуриране достигна 69,3 млн. EUR.
(14)
На 15 юни 2005 г. по дело T-349/03 (19) Съдът анулира решението от 2003 г. поради грешна преценка за минималния характер на помощта.
(15)
На 25 октомври 2005 г. (20) френските органи предадоха на Комисията информация относно финансовото състояние на компанията за периода след уведомлението за проекта за помощ за преструктуриране от 18 февруари 2002 г.
(16)
На 17 ноември 2005 г. (21) френските органи предоставиха сведения във връзка с актуализацията на проекта за преструктуриране от 2002 г. и възстановяването на собствения капитал на SNCM (22).
(17)
На 15 март 2006 г. френските органи предоставиха на Комисията обзорен доклад за пазара, бизнес плана (част приходи) и отчет за предварителния резултат от дейността (23). Допълнителни документи бяха представени на службите на Комисията на 28 март 2006 г. и на 7 април 2006 г. (24) В кореспонденцията от 7 април 2006 г. френските органи приканиха Комисията да отчете, че предвид твърдяното естество на „компенсация за обществена услуга“, част от помощта за преструктуриране от 2002 г., по-специално сумата от 53,48 млн. EUR, следва да не се квалифицира като мярка, предприета в рамките на план за преструктуриране, а като мярка, непредставляваща помощ, по смисъла на съдебната практика по делото Altmark (25) или като самостоятелна и независима от плана за преструктуриране мярка по смисъла на член 86, параграф 2 от Договора за ЕО.
(18)
На 21 април 2006 г. съгласно член 4 от Регламент (ЕО) № 139/2004 на Съвета (26) до Комисията беше изпратено уведомление за проект за концентрация, чрез която се предвижда предприятията Veolia Transport (наричано по-нататък VT) (27) и Butler Capital Partners (наричано по-нататък BCP) да придобият съвместно контрола върху SNCM (28). Комисията взе решение да не се противопоставя на операцията, за която е била уведомена, и я обяви за съвместима с общия пазар с решение от 29 май 2006 г. (29).
(19)
На 21 юни 2006 г. (30) френските органи представиха пред Комисията наредбата от 26 май 2006 г. на Министерството на икономиката, финансите и индустрията, с която се одобряват финансовите операции, за които е взето решение от Société nationale des chemins de fer français (наричано по-нататък SNCF), и Декрет № 2006-606 от 26 май 2006 г. относно прехвърлянето на SNCM към частния сектор.
(20)
Сведения относно възлагането на обществена услуга и помощите със социален характер, свързани с обслужването на Корсика, бяха представени на Комисията на 7 юни 2006 г. (31).
(21)
С писмо от 13 септември 2006 г. Комисията съобщи на френските органи решението си да открие официална процедура по разследване в съответствие с член 88, параграф 2 от Договора за ЕО и член 6 от Регламент (ЕО) № 659/1999 относно новите мерки, приведени в действие в полза на SNCM, и плана за преструктуриране, за който е подадено уведомление през 2002 г. (32) (наричано по-нататък решението от 2006 г.).
(22)
На 16 ноември 2006 г. Франция изпрати на Комисията своето мнение след решението от 2006 г. (33).
(23)
Тъй като беше сезирана от някои заинтересовани страни с молба за удължаване с един месец на срока за представяне на мненията им (34), Комисията реши да даде този допълнителен срок на всяка от тях (35).
(24)
Комисията получи мненията на CFF (36) и на STIM (37) и ги предаде на френските органи с писмо от 20 февруари 2007 г. Трето заинтересовано лице също изпрати коментари, които бяха предадени на френските органи и които то оттегли на 28 май 2008 г.
(25)
Френските органи представиха мненията са по коментарите на заинтересованите трети страни на 30 април 2007 г. (38).
(26)
На 20 декември 2007 г. CFF депозира в Комисията жалба срещу SNCM, която допълва изпратената на 15 юни 2007 г. и на 30 ноември 2007 г. информация. Тази жалба касае член 3 от новото споразумение за възлагане на обществена услуга, подписано през юни 2007 г. между териториалната общност на Корсика и групата Compagnie Méridionale de Navigation-SNCM за 2007-2013 г. Според CFF прилагането на тази клауза мобилизира за SNCM нови финансови ресурси от порядъка на 10 млн. EUR за 2007 г. Освен това според CFF компенсацията, изплатена на SNCM във връзка със задълженията за извършване на обществена услуга, представлява държавна помощ, която е и неправомерна, тъй като за нея не е подадено уведомление до Комисията.
(27)
Комисията информира заинтересованите страни за решението си да удължи срока за представяне на мненията на трети страни до 14 март 2008 г.
(28)
Комисията предаде на 26 март 2008 г. мненията на заинтересованите трети страни на Франция, която изпрати коментарите си на 28 март 2008 г., 10 април 2008 г. и 28 април 2008 г.
(29)
С решение от 8 юли 2008 г. Комисията счета, че новите мерки от 2006 г. не представляват държавни помощи по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО, и че мерките, за които е изпратено уведомление през 2002 г., са съвместими с общия пазар.
(30)
Това решение беше частично отменено от Общия съд на 11 септември 2012 г. (39). Общият съд счете, че заключенията на Комисията по отношение на приведените в действие през 2006 г. мерки съдържат явни грешки в преценката. Що се отнася до мерките за преструктуриране от 2002 г., той счете, че анализът им трябва да бъде преразгледан, тъй като отмененото решение се основава на факта, че мерките от 2006 г. не са съдържали елементи на помощ.
(31)
Не беше отменено единствено обявяването за съвместима на помощта от 53,4 млн. EUR като компенсация за задълженията за обществена услуга на SNCM за периода 1991-2001 г. Ето защо този въпрос няма да бъде разглеждан в настоящото решение.
(32)
С оглед на изложеното по-горе Комисията трябва да приеме ново окончателно решение. Не е необходимо да се разглеждат обстоятелства, настъпили след датата на приемане на отмененото решение. Вследствие на отмяната Комисията трябва, от една страна, да прецени дали някои от разглежданите мерки съответстват на поведението на частен инвеститор в условията на пазарна икономика, а от друга страна - доколкото разглежданите мерки представляват държавни помощи, дали условията за съвместимост, изложени в съответните насоки, са изпълнени. В съответствие със съдебната практика на Общия съд (40) за всяко от тези две проучвания Комисията може да вземе предвид само информацията, с която е разполагала към датата на приемане на отмененото решение, т.е. 8 юли 2008 г. (41).
(33)
На 13 ноември 2012 г. с участието на Комисията беше проведена среща между френските органи и представители на SNCM.
(34)
С писма от 6 декември 2012 г. и от 5 февруари 2013 г. френските органи на два пъти поискаха да бъде взето решение процедурата да бъде започната наново поради следните причини: като е уточнил критериите за теста за разумния инвеститор в условията на пазарна икономика, Общият съд е постановил новаторско решение в съдебната практика, което води до необходимост от започване наново на състезателната процедура. С писма от 15 януари и 13 февруари 2013 г. Комисията отхвърли тези искания, като подчерта, че процедурата би могла бъде възобновена от същия момент, в който е допусната незаконосъобразността, и като припомни, че решението за откриване от 2006 г. от своя страна по никакъв начин не е било незаконно. Все пак тя информира френските органи, че имат право да ѝ изпратят допълнителни сведения, които да бъдат разгледани и анализирани, или какъвто и да е документ, който сметнат за подходящ.
(35)
На 16 май 2013 г. френските органи изпратиха на Комисията информационна бележка.
(36)
С писмо от 19 юни 2013 г. SNCM също настоя за решение да се започне наново официалната процедура по разследване по причини, подобни на изложените от френските органи. Комисията отхвърли това искане с писмо от 10 юли 2013 г. Все пак тя информира SNCM, че има право да ѝ изпрати допълнителни сведения, които да бъдат разгледани и анализирани, или какъвто и да е документ, който сметне за подходящ.
(37)
На 27 август 2013 г. SNCM изпрати информационна бележка и нов доклад, свързан с цесията на SNCM.
II. ОПИСАНИЕ
2.1. ПОЛУЧАТЕЛЯТ НА МЕРКИТЕ, ПРЕДМЕТ НА НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ
(38)
Получателят на мерките, предмет на настоящото решение, е SNCM, което обединява няколко дъщерни дружества в морския сектор и което извършва превози по море на пътници и леки и тежкотоварни автомобили по линиите между континентална Франция и Корсика, Италия (Сардиния) и Магреб (Алжир и Тунис).
(39)
SNCM е акционерно дружество, създадено през 1969 г. от сливането на Compagnie générale transatlantique (Трансатлантическа генерална компания) и Compagnie de navigation mixte (Компания за смесено плаване), и двете създадени през 1850 г. Наречена тогава Compagnie générale transméditerranéenne (Генерална транссредиземноморска компания), тя е преименувана в Société nationale maritime Corse-Méditerranée (Национално морско дружество Корсика-Средиземно море) през 1976 г., след като Société nationale des chemins de fer (Френска национална железопътна компания, SNCF) придобива участие в капитала ѝ. Компанията е избрана от френското правителство, за да реализира принципа на териториална цялост с Корсика, по-специално уеднаквяване на тарифите за превозите по море и тарифите на SNCF за железопътния транспорт, въз основа на споразумение, сключено на 31 март 1976 г. за двадесет и пет години. Транспортното обслужване на Корсика вече е било възложено на Compagnie générale transatlantique от френското правителство с предишно споразумение, сключено на 23 декември 1948 г.
(40)
В момента на уведомлението за рекапитализацията през 2002 г. 20 % от SNCM е собственост на SNCF, а 80 % - на CGMF. След отварянето на капитала на SNCM на 30 май 2006 г. (вж. съображение 18 от настоящото решение) BCP и VT притежават съответно 38 % и 28 % от капитала на SNCM, а дяловото участие на CGMF в капитала е 25 % (9 % от капитала е запазен за служителите).
(41)
През 2008 г. основните дъщерни предприятия на SNCM са Compagnie Méridionale de Navigation (Южна мореплавателна компания, CMN) (42), Compagnie Générale de Tourisme et d’Hôtellerie (Генерална компания за туризъм и хотелиерство, CGTH) (43), Aliso Voyage (44), Sud-Cargos (45), Société Aubagnaise de Restauration et d’Approvisionnement (SARA) (46), Ferrytour (47) и Les Comptoirs du Sud (48).
(42)
След цесията на бързоходните кораби Aliso през септември 2004 г. и Asco (49) през май 2005 г. флотата на SNCM се състои от десет кораба (пет фериботни (50), четири смесени (товар и пътници) (51) и един бързоходен кораб (NGV), опериращи главно от Ница) (52), от които седем са собствени (53).
(43)
За по-голяма изчерпателност е уместно да се припомни, че редовните транспортни услуги по море между пристанищата на континентална Франция и Корсика се осигуряват още от 1948 г. като обществена услуга, чиито концесионери между 1976 и 2001 г. са SNCM и CMN по силата на рамково споразумение, сключено първоначално за срок от двадесет и пет години. Съгласно действащите правила на Общността (54) и след тръжна процедура, публикувана на европейско равнище (55), организирана от териториалната общност на Корсика (56), SNCM и CMN спечелват съвместно предоставянето на обществената услуга (Délégation de Service Public, DSP), състояща се в обслужване на Корсика с тръгване от Марсилия, срещу финансови компенсации, за периода 2002-2006 г.
(44)
След като DSP приключва в края на 2006 г., горепосочената обществена услуга по море отново е предмет на тръжна процедура на европейско равнище (57) и възложена на групата SNCM-CMN, считано от 1 май 2007 г. до 31 декември 2013 г. срещу субсидия от около 100 млн. EUR годишно.
(45)
Успоредно с това на всички оператори, обслужващи острова с тръгване от Тулон и Ница, са вменени задължения за честота на обслужването. По тези линии жителите на Корсика, както и други категории пътници, от 2002 до 2013 г. се ползват от социални помощи, отпускани по силата на решенията на Комисията от 2 юли 2002 г. (58) и 24 април 2007 г. (59).
2.2. КОНКУРЕНТНА СРЕДА
(46)
SNCM осъществява дейност основно в две отделни области - за превоз на пътници и за превоз на товари. То обслужва както Корсика и Магреб с тръгване от Франция, така и допълнително Италия и Испания.
2.2.1. Обслужването на Корсика
2.2.1.1. Превоз на пътници
(47)
Обслужването на Корсика по отношение на превоза на пътници е пазар със силно изразен сезонен характер. Той в действителност се характеризира с върхови моменти в сезонните посещения, които може да са до десет пъти повече в сравнение с най-слабите месеци, а това изисква от операторите да разполагат с флота, способна да поеме тези пикове. Половината от оборота се реализира през юли и август. Освен това има и дисбаланс според направлението дори в периоди с върхови моменти: през юли например корабите тръгват от континента пълни, а се връщат почти празни. По тази причина средногодишните коефициенти на запълване на корабите са сравнително ниски.
(48)
SNCM е завареният операторът, който свързва Корсика с континентална Франция. Схематично две трети от неговата дейност се извършват между Марсилия и Корсика в рамките на предоставяне на обществена услуга; третата третина от неговата дейност се състои в осъществяването на връзки от други изходни точки и дестинации (Ница-Корсика, Тулон-Корсика, международни връзки към Сардиния или Магреб).
(49)
SNCM дълго време е било монополист в основната си дейност. Но от 1996 г. дружеството се изправя срещу конкуренция, която бързо се разгръща. Така например дружеството CFF днес е оператор, доминиращ морските връзки между континента и Корсика, а пазарният му дял непрекъснато се увеличава. Въпреки че присъства на този пазар едва от 1996 г., CFF увеличава превоза си на пътници с 44 % годишно между 2000 и 2005 г. и това увеличение е постоянно. Така почти […] (60) % от пътниците по море между континента и Корсика се качват на кораб на CFF, докато само […] (60) % ползват плавателен съд на SNCM, а CMN превозва останалата част от пътниците - […] (60) %.
(50)
Завоюваната от 2000 г. насам позиция на CFF на разглеждания пазар се проявява и по отношение на броя на пътниците, превозвани за един сезон между Корсика и континентална Франция. От представената по-долу графика се вижда, че пазарният дял на CFF се е увеличил от 45 % през 2000 г. до 70 % през 2007 г., а този на SNCM от 53 % е намалял до 26 % за същия период, с разлика от над един милион превозени пътници.
Графика
Брой превозени пътници за един сезон (май-септември)
Източник:
Регионален орган за наблюдение на транспорта на Корсика.
(51)
Другите по-малки конкуренти на SNCM в обслужването на Корсика са Compagnie Méridionale de Navigation (CMN), Moby Lines, Happy Lines и TRIS.
(52)
От 2006 г. насам предлагането на транспортни услуги от страна на SNCM и дяловете му от пазара на връзките с Корсика са редуцирани, като спадът е 8 % от предлагането на места (- 20 % за рейсовете от Ница и - 3 % за тези от Марсилия).
(53)
Проследяването на намаляването на пазарните дялове показва, че връщането на доверието на пътниците, които твърде дълго са били свидетели на стачки и смущения, породени от социалните конфликти през 2004 и 2005 г., и по-конкретно по повод на приватизацията на предприятието, става твърде бавно.
(54)
Пазарът на превоз на пътници по море между континента и Корсика нараства средно с 4 % от 1993 г. насам; този ръст би трябвало да продължи и с увеличение от […] (60) % според очакваното за 2008 г. (към периода на разглеждането на фактите) и с по-умерено темпо през следващите години. Освен това като че ли няма нови оператори, които да търсят развитие на този пазар. В отговор на обявения търг от Службата по транспорт на Корсика за предоставяне на обществена услуга за обслужване по море на някои пристанища на Корсика за периода 2007-2013 г. единствените кандидати са CFF и SNCM-CMN, въпреки че са били възможни и частични участия по дадена линия.
(55)
Колкото до основния конкурент на SNCM, CFF увеличава рязко предлагането на места от 500 000 до 4,5 млн. между 1999 и 2007 г. (30 % от това увеличение е през 2006-2007 г.), което му позволява да увеличи трафика си (от 1,3 млн. през 2005 г. до 1,6 млн. през 2007 г.), както и своя пазарен дял. Тази политика се изразява чрез коефициенти на запълване, които структурно са по-ниски за CFF, отколкото за SNCM, с отклонение от порядъка на 10 процентни пункта през 2007 г. За SNCM средният коефициент на запълване за 2007 г. достига 48 %, което е нормално предвид силната сезонност на пазара (вж. по-горе).
2.2.1.2. Превоз на товари
(56)
По отношение на превозите на товари за Корсика през 2005 г. SNCM притежава около 45 % от пазара по линията от Марсилия-Тулон към Корсика.
(57)
При общия превоз на стоки (непридружавани) SNCM и CMN са почти фактически монопол. В рамките на договора за предоставяне на обществена услуга двете компании осигуряват чести рейсове от Марсилия към всички пристанища на Корсика.
(58)
При придружаваните ремаркета, натоварени върху ферибот, които представляват общо 24 % от трафика на общи товари, измерени в линейни метри, има конкуренция между всички оператори за превоз на пътници. SNCM и CMN държат по-голямата част от придружавания трафик. Другите оператори, по-специално CFF, държат 10 % от него, което представлява 2 % от общия пазар.
(59)
При придружаваните автомобили (61), натоварени върху ферибот (около 24 % от трафика на общи товари през 2003 г.), SNCM и CMN държат по-голямата част от въпросния пазар. Но от 2002 г. CFF започва да развива предлагането и притежава около 15 % от пазара.
2.2.2. Обслужването на Магреб
(60)
Тунис и Алжир са сериозен пазар с около 5 млн. пътници с преобладаващ въздушен транспорт. В този контекст превозите по море представляват около 15 % от потока. Алжир е значителен пазар за превоз на пътници по море с около 560 000 пътника, а Тунис е по-малък пазар с около 250 000 пътника.
(61)
Пазарът на превозите по море от Франция към Магреб отбелязва устойчиво нарастване от порядъка на 13 % между 2001 и 2005 г. Предвид перспективите за нарастване на туризма към този регион се е предвиждало (към периода на разглеждането на фактите) морският транспорт да отбелязва годишен ръст от порядъка на 4 % до към 2010 г.
(62)
В Алжир SNCM се позиционира като вторият пазарен участник след Entreprise Nationale de Transport Maritime de Voyageurs (ENTMV), алжирско публично дружество. Пазарният дял на SNCM се увеличава от 24 % през 2001 г. до 35 % през 2005 г.
(63)
SNCM се позиционира като втори оператор на пазара на транспортни услуги към Тунис след Compagnie tunisienne de navigation (CTN). Въпреки че от 2001 г. SNCM губи пазарен дял в полза на CTN - от 44 % на 39 % през 2004 г., през 2005 г. е регистрирано подобряване (40 %).
2.3. ОПИСАНИЕ НА МЕРКИТЕ, ПРЕДМЕТ НА НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ
2.3.1. Рекапитализацията на SNCM от 2002 г.
(64)
В резултат на решението на Комисията от 17 юли 2002 г. да разреши помощ за оздравяването на SNCM (62), на 18 февруари 2002 г. френските органи уведомиха Комисията относно проект за помощ за преструктурирането на SNCM. Тази мярка се състои в рекапитализация на SNCM чрез неговото дружество майка - CGMF, на стойност 76 млн. EUR, от които 46 млн. EUR разходи за преструктуриране (63). Това увеличение на капитала има за цел да увеличи собствения капитал на SNCM от 30 млн. EUR на 106 млн. EUR.
(65)
Съгласно Насоките от 1999 г. френските органи представиха на Комисията план за преструктуриране (64) на SNCM със следните пет точки:
i)
намаляване на броя на курсовете и преразпределение на корабите му между отделните линии (намаляване на обслужването към Корсика и засилване на обслужването към Магреб). Планът за преструктуриране предвижда намаляване на броя на курсовете от 4 138 (3 835 за SNCM и 303 за дъщерното му предприятие Corsica Marittima) на 3 410 през 2003 г. със следните изменения в обслужването:
-
изменение на рейсовете между Марсилия и Корсика съгласно спецификациите към договора за извършване на обществена услуга 2001-2006 г.;
-
почти пълно оттегляне от връзките между Тулон и Корсика;
-
съкращаване на рейсовете между Ница и Корсика;
-
закриване на линията Ливорно-Бастиа с предназначените активи, действително закрита през 2003 г.;
-
засилване на транспортното обслужване на Алжир и Тунис с корабите Méditerranée, Ile de Beauté и Corse и прекратяване на обслужването по линията Генуа-Тунис;
ii)
съкращаване на неговата флота с четири кораба, което трябва да осигури парични средства в размер на 21 млн. EUR;
iii)
цесия на някои недвижими активи;
iv)
намаляване на персонала (65) с около 12 %, което в комбинация с една разумна политика на заплащане, би трябвало да доведе до съкращаване на разходите за екипажи от 61,8 млн. EUR през 2001 г. до 54,8 млн. EUR средно от 2003 до 2006 г., а разходите за наземен персонал - от 50,3 млн. EUR през 2001 г. до 45,8 млн. EUR за същия период;
v)
закриване на две от дъщерните предприятия му, Compagnie Maritime Toulonnaise и дружеството Corsica Marittima, чиито остатъчни активи да се влеят в SNCM.
(66)
В резултат на мнението, представено от Комисията в решението ѝ от 19 август 2002 г., френските органи описаха в писмото си от 31 януари 2003 г. подобренията, внесени в плана за преструктуриране по следните точки:
-
ангажименти и уточнения в политиката на заплащане,
-
план за съкращаване на разходите за стоки и услуги,
-
ангажимент, че SNCM няма да предизвиква тарифна война с конкурентите си в Корсика.
(67)
По повод последната точка френските органи уточниха, че: „SNCM приема този ангажимент безрезервно, тъй като смята, че една тарифна война няма да отговаря нито на стратегическото му положение, нито на неговия интерес, защото ще доведе до намаляване на приходите му, както и не отговаря на обичайните му практики и начин на действие“.
(68)
В рамките на плана за преструктуриране френските органи представиха на Комисията подробен финансов макет за периода 2002-2007 г. на базата на усреднени хипотези за редица променливи величини (66). Финансовите прогнози показват и връщане към положителните текущи резултати от 2003 г.
Таблица 1
Финансов макет за периода 2002-2007 г.
В милиони EUR
2000 г. изпълнен
2001 г. изпълнен
2002 г. план
2002 г. изпълнен
2003 г. план
2004 г. план
2005 г. план
2006 г. план
2007 г. план
Оборот
204,9
204,1
178
205,8
190,4
192,9
195,2
197,1
193,9
Субсидии за дейността
85,4
86,7
74,5
77,7
69,9
68,8
68,4
67
68,5
Текущ резултат
-14,7
-5,1
1,2
-5,8
6,8
10,6
10,7
8,1
9
Нетен резултат
-6,2
-40,4
23
4,2
12
14
1
3
3
Собствен капитал
67,5
29,7
119
33,8
124
134
145
160
169
Нетни финансови задължения (без лизинг)
135,8
134,5
67,7
144,8
55,2
38,2
57,1
115,7
228,1
Финансова рентабилност
Текущ резултат/оборот+субсидии
-5 %
-2 %
0 %
-2 %
3 %
4 %
4 %
3 %
3 %
Собствен капитал/балансова задлъжнялост
50 %
22 %
176 %
23 %
225 %
351 %
254 %
138 %
74 %
Резултати за 2000, 2001 и 2002 г. съгласно годишните отчети за 2001 и 2002 г. на SNCM.
(69)
Капиталовата вноска от 76 млн. EUR, както и връщането към рентабилност на дейността, предвиждано още от 2003 г., би трябвало според френските органи да направят възможно увеличаването в кратък срок на собствения капитал от нивото му от около 30 млн. EUR в края на 2001 г. до 120 млн. EUR (2003 г.) и после до 160-170 млн. EUR до края на плана (2006-2007 г.). По този начин би трябвало да се намали финансовата задлъжнялост от 145 млн. EUR през 2002 г. до 40-55 млн. EUR от 2003 до 2005 г. В последните години от плана от компанията се предвижда известно увеличаване на задлъжнялостта за обновяване на един или два собствени кораба.
(70)
Френските органи предоставиха и проучване на чувствителността на изчислените резултати по отношение на работните хипотези за трафика по отделните линии. На тази база различните симулации показват, че SNCM би трябвало да намери отново пътя към рентабилността при разглежданите случаи.
(71)
Най-напред френските органи отбелязаха два алтернативни метода, които са отхвърлили поради това, че са много скъпи.
i)
Първият метод на изчисление се състои в събиране на разходите на всички мерки за преструктуриране. Той би дал като резултат необходимо финансиране от 90,9 млн. EUR, като включва:
-
кумулираните загуби от 1991 до 2001 г. - 41,7 млн. EUR (или 29 млн. EUR - цифра, потвърдена с Решение 2002/149/ЕО от 30 октомври 2001 г. (ОВ L 50, 21.2.2002 г., стр. 66), 6,1 млн. EUR за 2000 г. и 6,6 млн. EUR, преди разходите за преструктуриране, за 2001 г.),
-
намаляване на ресурса, съставен от отписаните амортизации между тези две дати, или 24 млн. EUR (позицията намалява от 86 до 62 млн. EUR в баланса за периода, което отразява удължаването от дванадесет на двадесет години на амортизационния период, като най-малкото средство за този ресурс е „лизинг“ за последните доставени бройки),
-
допълнителните приходи от цесията като резултат от това преструктуриране - 21 млн. EUR, което води до намаляване на нуждите от финансиране, и
-
кумулативният ефект на разходите по преструктурирането - 46,2 млн. EUR (вж. бележка под линия 58).
ii)
Вторият метод на изчисление се състои в определянето на размера на собствения капитал, който да бъде изискван от банковите институции за цялата флота, като се знае, че те, за да финансират изобщо закупуването на кораб, искат собствен капитал, отговарящ на 20 до 25 % от стойността на кораба. Направеното от френските органи изчисление на базата на историческата цена на придобиване на флотата от 843 млн. EUR води до необходимост от собствен капитал от 157 до 196 млн. EUR. След приспадане на собствения капитал, наличен в края на 2001 г., този подход показва необходимост от рекапитализация от 101 до 140 млн. EUR.
(72)
Методът, приложен от френските органи в крайна сметка за определяне на стойността на рекапитализацията, се състои в изчисляване на необходимото финансиране на базата на средното съотношение между собствен капитал и финансови задължения, установено през 2000 г. за пет европейски морски компании. Въпреки различията в отчетите на тези предприятия средната стойност, възприета от френските органи е 79 %. Френските органи поддържат тезата, че финансовите прогнози за периода от 2002 до 2007 г. клонят към едно средно съотношение между собствен капитал и финансови задължения от 77 %, със собствен капитал, предвиден да достигне 169 млн. EUR през 2007 г. Такова равнище на собствен капитал трябва да се получи чрез рекапитализация със 76 млн. EUR и с успешното изпълнение на действията, предвидени в плана за преструктуриране.
2.3.2. Мерки, последващи рекапитализацията от 2002 г.
2.3.2.1. Предварителни бележки
(73)
Рекапитализацията и планът за преструктуриране от 2002 г. не доведоха до очакваните резултати и от 2004 г. икономическото и финансовото състояние на SNCM силно се влоши. За това влошаване допринесоха както вътрешни фактори (социални конфликти, недостатъчно и късно постигане на целите за производителност, загуба на пазарен дял), така и фактори извън SNCM (ниска степен на атрактивност на дестинацията Корсика, придобиване на пазарен дял от страна на CFF, управленски грешки от страна на държавата (67)) и повишаването на цените на горивата.
(74)
Така текущият резултат на SNCM достигна -32,6 млн. EUR през 2004 г. и -25,8 млн. EUR през 2005 г. Нетният резултат възлизаше на -29,7 млн. EUR през 2004 г. и на -28,8 млн. EUR през 2005 г.
(75)
Влошаването на икономическото и финансовото състояние на SNCM принуди френските органи да се освободят от активи извън предвиденото в плана за преструктуриране от 2002 г. и изисквано с решението от 2003 г., както и да открият процедура за търсене на частни партньори.
Таблица 2
Списък на активите, прехвърлени от SNCM след 2002 г.
Нетен резултат от цесията
Дата
Цесии, предложени в уведомлението от 2002 г. (в хиляди EUR)
25 165
Aliso
(заместващ Asco съгласно решение от 8.9.2004 г. на Комисията)
(315)
30.9.2004 г.
Napoléon
6 396
6.5.2002 г.
Monte Rotondo
591
31.7.2002 г.
Liberté
10 088
27.1.2003 г.
Недвижим имот Schuman
8 405
20.1.2003 г.
Допълнителни цесии, наложени от Комисията в решението ѝ от 9.7.2003 г. (в хиляди EUR)
5 022
SCI Espace Schuman
765,7
24.6.2003 г.
Southern Trader
2 153
22.7.2003 г.
Someca
1 423,9
30.4.2004 г.
Amadeus
680
12.10.2004 г.
CCM
-
(68)
-
Допълнителни цесии, извършени след решението от юли 2003 г. (в хиляди EUR)
12 600
Asco
7 100
24.5.2005 г.
Sud Cargos
4 300
15.9.2005 г.
Продажба на апартаменти от имотите на SNCM
(заемани преди от персонал на SNCM)
1 200
9.2003 до 2006 г.
ОБЩО (в хиляди EUR)
42 385
2.3.2.2. Мерките след рекапитализацията от 2002 г.
(76)
Процедурата за избор на частен партньор е проведена от 26 януари 2005 г. до края на септември 2005 г.
(77)
На 26 януари и 17 февруари 2005 г. френското правителство обяви, че търси частен партньор за включване в капитала на SNCM с цел да се укрепи финансовата му структура и да го подкрепи в необходимите за развитието му действия.
(78)
След като номинира независимо лице за наблюдение на процедурата за търсене на частен партньор, Агенцията за дяловите участия на държавата („APE“) предостави мандат на банка консултант („HSBC“) за установяване на контакт с потенциалните кандидати.
(79)
В този контекст са установени контакти със седемдесет и двама индустриални и финансови инвеститори с оглед определяне на финансовите условия за оферта с цел да се подкрепи индустриалният проект на компанията и да се запазят работни места и доброто изпълнение на обществената услуга. Двадесет и три от тях са изразили интерес, подписани са петнадесет споразумения за поверителност и са изпратени петнадесет информационни меморандума. Шест предприятия са представили оферти на първия кръг на 5 април 2005 г. и три оферти (Connex, станало след това Veolia Transdev (VT), Caravelle и BCP) са получени за втория кръг на 17 юни 2005 г., както и заявен интерес за миноритарно участие (Comanav). За третия кръг са получени три оферти на 28 юли 2005 г.
(80)
На 14 септември 2005 г. всички предприятия са поканени да подадат своята твърда и окончателна оферта преди 15 септември 2005 г. На тази дата дружеството Connex се отказва и държавните служби получават две твърди оферти за капиталова вноска и за поемане на целия капитал от френските групи BCP и Caravelle.
(81)
На 27 септември 2005 г. Франция публикува съобщение за медиите, в което се посочва, че въз основа на задълбочено разглеждане на двете оферти офертата на групата BCP е предпочетена, тъй като, освен че е най-приемлива от финансова гледна точка, тя отговаря най-добре на интересите на компанията, на обществената услуга и на служителите. В първоначалната оферта на BCP се предлага отрицателна цена от 113 млн. EUR и това представлява най-ниското изчисление на отрицателната цена.
(82)
В тази първоначална оферта на потенциалните купувачи е предвидена изрично възможността те да прецизират своята оферта след извършените одити. Френските органи посочиха, че първоначалната отрицателна цена е преразгледана към повишение след одитите на 16 декември 2005 г. поради обективни елементи, оказващи влияние върху регулаторните и икономическите условия, в които осъществява дейност SNCM, като впоследствие офертата е подадена отново на 15 септември 2005 г. Отрицателната цена е преразгледана на ниво 200 млн. EUR.
(83)
При преговорите между френските органи и евентуалните купувачи, а именно ВСР, асоциирана към групата Connex, което по-късно става Veolia Transdev, дъщерно предприятие на Veolia, тази цифра е фиксирана на 142,5 млн. EUR, увеличена от поемането на част от разходите за осигуряване на излизащите в пенсия служители на SNCM (15,5 млн. EUR).
(84)
След открита, прозрачна и недискриминационна процедура за избор в крайна сметка на 13 октомври 2005 г. е подписан договор между държавата, BCP и VT в много трудна социална и финансова ситуация. VT е индустриалният оператор на SNCM (28 % участие), а BCP е основният акционер с 38 % участие. Държавата се ангажира, по-специално по отношение на наетите служители, да остане акционер в компанията с 25 % участие (69). BCP и VT изготвиха бизнес план за SNCM, който бе представен в Европейската комисия на 7 април 2006 г.
а) Съдържание на меморандума за разбирателство
(85)
Меморандумът за разбирателство, по смисъла на който 75 % от капитала на SNCM е прехвърлен на частни купувачи, е подписан на 16 май 2006 г. между страните (BCP, VT и CGMF).
(86)
В раздел II от меморандума за разбирателство е предвидено, че CGMF се ангажира да одобри, подпише и освободи изцяло увеличение на капитала на SNCM на обща стойност 142,5 млн. EUR.
(87)
В допълнение към увеличението на капитала CGMF се ангажира да предостави на разположение на SNCM под формата на аванс по текуща сметка сумата от 38,5 млн. EUR. Този аванс по текуща сметка, който SNCM ще депозира при секвестър (банка CIC), е предназначен за финансирането на онази част от разходите, наречена „sur générosité“, която ще се получи в допълнение към дължимите суми в приложение на законовите разпоредби и колективните трудови договори при евентуален план за съкращаване на персонал, предприет от новите собственици. Изплащането на компенсации освен обезщетенията, получени съгласно законовите разпоредби и колективните трудови договори, се извършва индивидуално и поименно за служители, които са напуснали предприятието и чийто трудов договор е прекратен.
(88)
Този механизъм е предвиден в член II.2 от протокола за цесия от 16 май 2006 г., в който се посочва, че тази сметка е предназначена „за финансиране на част от стойността на евентуални доброволни напускания или прекратявания на трудови договори […], с което ще се допълват сумите от всякакво естество, които трябва да се платят от работодателя съгласно законовите разпоредби и задълженията по колективните трудови договори“. Секвестърът „има за задача да освобождава средства, когато засегнатите служители, които не са обект на вътрешно преназначаване в групата SNCM, действително ще напуснат дружеството, и да освободи остатъка от заложената сума при завършването на мисията си на секвестър“. Функционирането на тази сметка е предмет на споразумение за секвестър, приложено към меморандума за разбирателство. За да се задейства секвестърът, SNCM трябва да предостави на председателя на CGMF поименен списък на лицата с прекратен трудов договор, заради който се изисква задействане на секвестъра, както и месечното състояние на нетните разходи, включващо изчерпателни изчисления на обезщетенията и разходите, изплатени на засегнатите служители. Същевременно SNCM представя на секвестъра „допълнителните действителни месечни разходи“ с подробна разбивка по служител, които са допълнителни и не включват каквито и да е суми, платими от работодателя по силата на законовите разпоредби и колективните трудови договори. Общата сума на допълнителните мерки на държавата, наречени „sur-générosité“, в никакъв случай не може да превишава 38,5 млн. EUR и в случай че тези допълнителни социални мерки не достигнат този праг три години след реализирането на цесията, излишъкът се връща на държавата.
(89)
Вследствие на тези операции в раздел III от меморандума за разбирателство се предвижда CGMF да отстъпи на частните купувачи акциите си, представляващи 75 % от дружествения капитал на предприятието, и обезпечителния депозит, предназначен за финансиране на онази част от социалния план, която е извън задълженията, произтичащи от законовите разпоредби и колективните трудови договори.
(90)
В раздел III от меморандума за разбирателство се предвижда също допълнително увеличение на капитала с 8,75 млн. EUR от BCP/VT, предоставени на SNCM в зависимост от нуждите му от парични средства. В параграф III.2.7 от меморандума за разбирателство е предвидено стойността на акциите на CGMF да е равна във всеки един момент на първоначалната им номинална стойност, увеличена с […] (60) % от освободената им номинална стойност, умножено по J/365, където J е броят дни от датата на реализацията, след приспадане на каквато и да е получена сума (например дивиденти). Тези условия не са приложими при съдебен надзор или ликвидация по съдебен път на дружеството.
(91)
Меморандумът за разбирателство (раздел III.5) съдържа разтрогваща клауза за цесията на SNCM, която може да се упражни едновременно от купувачите, ако е налице някое от следните събития, доколкото тези хипотези биха могли да поставят под въпрос изпълнимостта на техния бизнес план и възстановяването на жизнеспособността на дружеството:
-
невъзлагане на договора за предоставяне на обществена услуга - обслужване по море на Корсика за периода, започващ на 1 януари 2007 г., или възлагането му при значителни влошени условия,
-
всяко отрицателно решение на Европейската комисия или решение на Общия съд или на Съда на ЕС, като например отхвърляне на операцията или налагане на условия, оказващи съществено въздействие върху стойността на дружеството, в срок от шест години, считано от деня на придобиването от партньорите на правата върху дружеството.
(92)
В раздел VII от меморандума за разбирателство се предвижда CGMF да поеме част от социалните ангажименти на SNCM, като например разходите по взаимноосигурителните дружества на пенсионерите му, на стойност 15,5 млн. EUR, считано от деня на прехвърляне на собствеността на дружеството.
(93)
Начините за управление на дружеството са уточнени в раздел IV от меморандума за разбирателство. Предвидено е да се пристъпи към промяна на начина на управление на SNCM, което ще се преобразува в акционерно дружество със съвет на директорите и надзорен съвет. Последният ще се състои от 10, по-късно от 14 члена. Председателството се упражнява временно от представител на държавата. Ако предоставянето на обществената услуга (DSP) бъде възложено на SNCM, председателят на надзорния съвет ще бъде заместен от представител на BCP. Съветът на директорите има за задача да осигури оперативното управление на SNCM.
(94)
На 26 май 2006 г. френското правителство одобри цесията на SNCM, както и горепосочените мерки.
б) Мерките
(95)
С оглед на гореизложеното меморандумът за разбирателство съдържа три вида държавни мерки, които обосновават разследването в съответствие с правилата на Съюза в областта на държавните помощи:
-
цесията на 75 % от SNCM на отрицателна цена от 158 млн. EUR (капиталова вноска за 142,5 млн. EUR и поемане на разходите по взаимноосигурителните дружества в размер на 15,5 млн. EUR),
-
авансът по текуща сметка от страна на CGMF на стойност 38,5 млн. EUR в полза на освободения персонал на SNCM,
-
увеличението на капитала с 8,75 млн. EUR, записано от CGMF съвместно и едновременно при внасянето на 26,25 млн. EUR, направено от VT и BCP,
-
разтрогващата клауза за цесията (70).
2.4. ОБХВАТ НА НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ
(96)
Настоящото окончателно решение касае мерките, предприети от Франция в полза на SNCM след 18 февруари 2002 г., а именно:
-
остатъкът от капиталовата вноска на CGMF в SNCM в размер на 76 млн. EUR, отпуснати през 2002 г., т.е. 15,81 млн. EUR,
-
отрицателна продажна цена на SNCM от CGMF, равняваща се на 158 млн. EUR,
-
авансът по текуща сметка от страна на CGMF на стойност 38,5 млн. EUR в полза на освободения персонал на SNCM,
-
увеличението на капитала с 8,75 млн. EUR, записано от CGMF.
(97)
Настоящото решение не засяга компенсацията за задълженията за обществена услуга на SNCM за периода 1991-2001 г., чието съответствие е потвърдено с решение на Общия съд от 11 септември 2012 г. (71).
(98)
То не касае разглеждането на финансовите компенсации, получени или които ще бъдат получени от SNCM за задълженията му за обществена услуга за периода 2007-2013 г., които са предмет на друга процедура (72).
(99)
Уместно е да се отбележи, че съдебното решение от 11 ноември 2012 г. е обжалвано два пъти пред Съда, съответно от SNCM и от Франция, в съединени дела C-533/12 P и C-536/12 P. Настоящото решение е прието в изпълнение на обжалваното съдебно решение единствено доколкото последното отменя решението от 8 юли 2008 г. При тези обстоятелства, в случай че разглеждането на жалбите доведе до частична или пълна отмяна на решението от 11 ноември 2012 г., както и до потвърждаването на някои части, отменени с диспозитива на решението от 8 юли 2008 г., настоящото решение би загубило своята сила поради самото съществуване на тези апелативни решения, доколкото се отнася до вече потвърдени мерки.
2.5. ПРИЧИНИ, ДОВЕЛИ ДО ОТКРИВАНЕТО НА ОФИЦИАЛНА ПРОЦЕДУРА ПО РАЗСЛЕДВАНЕ ПРЕЗ 2002 Г. И РАЗШИРЯВАНЕТО ѝ ПРЕЗ 2006 Г.
2.5.1. Откриване на официалната процедура по разследване през 2002 г.
(100)
В решението си за откриване на процедурата от 19 август 2002 г. Комисията, като призна на SNCM статута на предприятие в затруднено положение, изрази съмненията си по отношение на съвместимостта на мярката, за която е получено уведомление, с критериите, изложени в точка 3.2.2 от Насоките от 1999 г., които по това време са в сила.
(101)
Комисията изрази някои съмнения по отношение на плана за преструктуриране предвид липсата на анализ на причините за загубите на предприятието. По-специално Комисията постави въпроси, касаещи връзката между загубите и задълженията за извършване на обществена услуга, въздействието на политиката на купуване на съдове на SNCM върху баланса му и мерките, предвидени за увеличаване на производителността на предприятието.
(102)
Комисията посочва освен това и някои празноти в плана за преструктуриране, по-специално липсата на конкретни мерки за намаляване на разходите за стоки и услуги и липсата на информация за бъдещата тарифна политика на SNCM.
(103)
Комисията постави под въпрос основателността на метода на изчисление, използван от френските органи за установяване на стойността на рекапитализацията, както някои хипотези при финансовите симулации.
2.5.2. Разширяване на официалната процедура по разследване от 2006 г.
(104)
С решението си от 13 септември 2006 г. Комисията реши да разшири официалната процедура по разследване от 2002 г., като обхване мерките, предвидени в рамките на цесията на SNCM към частния сектор.
(105)
При хипотезата, че тази сума бъде квалифицирана като държавна помощ, съвместима с член 86, параграф 2 от Договора за ЕО, Комисията счита, че тя е трябвало да се пресметне в съответствие с Насоките на Общността за държавните помощи за оздравяване и преструктуриране на предприятия в затруднение (наричани по-нататък Насоките от 2004 г.) (73). Доколкото размерът на помощта за преструктуриране е значително по-нисък от заявения през 2002 г. и одобрен през 2003 г., Комисията изрази съмнение дали е целесъобразно да се поддържа целият обем компенсаторни мерки, наложени на SNCM с решението от 2003 г.
(106)
Комисията изрази съмнения и дали се спазват условията, наложени с решението от 2003 г., а именно принципът за price leadership (ценово лидерство) и броят на ротациите по линиите за Корсика.
(107)
Що се отнася до отрицателната цена на цесията на SNCM, Комисията изрази съмнение дали принципът на частния инвеститор в условията на пазарна икономика е в съответствие с рекапитализацията от страна на държавата, предшестваща цесията на SNCM. По-специално Комисията постави под съмнение валидността на изчисленията на разходите за ликвидация, които държавата акционер би трябвало да плати в случай на ликвидация на SNCM.
(108)
Комисията подложи на съмнение факта, че финансовите мерки могат да се обосноват в съответствие с Насоките от 2004 г.
(109)
Тя изрази съмнения също така и за втората рекапитализация от 8,75 млн. EUR, с оглед на спазване на принципите на едновременност между частния и публичния инвеститор и идентичността на условията за извършване по смисъла на съдебната практика.
(110)
Накрая Комисията изрази съмнения и относно факта, че допълнителните социални мерки от 38,5 млн. EUR в помощ на персонала може да донесат косвено предимство за предприятието. Тя подчерта и риска от противоречие, ако допълнителните обезщетения при уволнение се разглеждат като част от рисковете за разумния инвеститор.
III. МНЕНИЕ НА ФРЕНСКИТЕ ОРГАНИ ПО РЕШЕНИЕТО ЗА ОТКРИВАНЕ
3.1. ОТНОСНО РЕКАПИТАЛИЗАЦИЯТА ОТ 2002 г.
(111)
Планът за преструктуриране, за който е подадено уведомление през 2002 г., включва капиталова вноска от 76 млн. EUR, 53,48 млн. от които са компенсация за обществена услуга. Ако се вземе предвид и цесиите на активи, извършени от SNCM (74), размерът на реално отпуснатата помощ възлиза на 69 292 400 EUR. Френските органи считат, че ако сумата от 53,48 млн. EUR е съвместима помощ, сумата на помощта, която трябва да бъде счетена за помощ за преструктуриране съгласно уведомлението от 2002 г., в крайна сметка ще възлезе на 15,81 млн..
3.2. ОТНОСНО МЕРКИТЕ, ПОСЛЕДВАЩИ РЕКАПИТАЛИЗАЦИЯТА ОТ 2002 г.
(112)
Франция припомня преди всичко, че сериозността на социалните движения от 2004-2005 г. и влошаването на икономическото и финансовото състояние на SNCM са принудили държавата акционер да започне през януари 2005 г. процедура за избор на частни инвеститори и да предприеме спешни мерки (конкретно цесията на Asco и на участието в Sud Cargos (75)).
3.2.1. Относно отрицателната цена на цесията на SNCM
(113)
Съгласно действащата тогава съдебна практика на Общността в тази област френските органи приканват Комисията да отчете, че отрицателната цена на цесията на SNCM от 158 млн. EUR не съдържа никаква мярка, която би могла да бъде квалифицирана като помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО, доколкото френската държава има поведение на частен инвеститор в условията на пазарна икономика.
(114)
Най-напред Франция отбеляза, че крайната цена от 158 млн. EUR, която е по-ниска от отрицателната цена, първоначално поискана от купувачите на базата на техния одит на SNCM, е резултат от преговори за прехвърляне на контрола, проведени в рамките на открита, прозрачна и недискриминационна процедура, и в този смисъл цената действително е пазарна.
(115)
Франция смята, че доколкото търсенето на частен партньор за SNCM е извършено в рамките на открита, прозрачна и недискриминационна конкурентна процедура, чийто резултат е приемането на най-добрата оферта, цената на цесията е пазарна.
(116)
Според френските органи цесията на отрицателна цена от 158 млн. EUR е осъществена при най-благоприятни за държавата условия и в съответствие с действащата тогава съдебна практика на Общността и практиката за вземане на решения на Комисията и не съдържа никакъв елемент на помощ. В действителност Франция смята, че тази отрицателна цена е по-ниска от разходите за ликвидация, която държавата би трябвало да понесе при ликвидация на дружеството.
(117)
Това заключение се налага и с оглед на съдебната практика на Съда на Европейските общности (наричана по-нататък съдебната практика по делото Gröditzer (76)) и на резултата от анализа на действителните ликвидационни разходи на SNCM (решение по делото ABX (77)).
(118)
По отношение на първия метод, базирайки се на съдебната практика по делото Gröditzer, Франция твърди, че това решение би потвърдило оценката на Комисията в нейното решение от 8 юли 1999 г., според което „само ликвидационната стойност […] на активите, […], трябва да се счита като стойност на ликвидацията“ (78).
(119)
В тази връзка в докладите на CGMF (79) и Oddo-Hastings (80) ликвидационната стойност на активите се оценява на минимум 190,3 млн. EUR към 30 септември 2005 г. (81).
(120)
В резултат, доколкото държавата като собственик акционер на едно дружество е отговорна за неговите задължения само до размера на ликвидационната стойност на неговите активи (съдебна практика по делото „Hytasa“ (82)), Франция твърди, че ликвидационната стойност на активите на компанията, изчислена на минимум 190,3 млн. EUR, е по-висока от отрицателната цена на цесията от 158 млн. EUR.
(121)
По втория метод Франция посочва, че той произтича от решение на Комисията относно държавната помощ, приведена в действие от Белгия в полза на ABX Logistics, в което Комисията разглежда една отрицателна цена на цесия, имаща, както и в случая, характер на пазарна цена, като я сравнява с разходите, които държавата акционер действително би понесла в рамките на една ликвидация по споразумение или по съдебен път, определени от експерт - независимо трето лице. Според Франция Комисията признава в това решение валидността на определен брой разходи, произтичащи от действие за попълване на пасивите, поискано от страна на кредиторите, или от ликвидацията на други клонове на групата, ликвидираща свое дъщерно предприятие.
(122)
Въз основа на докладите CGMF и Oddo-Hastings френските органи смятат, че съвкупността от действителните разходи, които Френската република би понесла като акционер, възлизат на 312,1-361 млн. EUR към 30 септември 2005 г. и се разпределят по следния начин:
-
Ø [70-80] (60) млн. EUR съгласно социалния план по колективния трудов договор, който включва всички разходи, свързани с прекратяването на трудовия договор и които съгласно същия са за сметка на предприятието,
-
Ø [30-40] (60) млн. EUR съгласно социалния план извън колективния трудов договор, който обхваща всички разходи, свързани със законовите и регулаторни задължения на SNCM във връзка с уволнението, и косвените разходи, свързани със социалния план по колективния трудов договор,
-
Ø Между [200-210] (60) и [250-260] (60) млн. EUR за изплащане на допълнителни обезщетения за уволнение, които съдията би присъдил да бъдат понесени от държавата в допълнение към обезщетенията, изплатени в рамките на социалния план по и извън колективния трудов договор, в съответствие със съдебната практика Aspocomp Group Oyj на Апелативния съд на Руан от 22 март 2005 г.
(123)
При този метод се отчита рискът, който френската държава би понесла, в случай че получи покана да „покрие пасивите“, ако съдът я счете за фактически управител на SNCM. Френските органи смятат, че рискът от процедура по покриване на пасивите не може да се изключи, особено при наличието на прецедент в Касационния съд на Франция (83). В няколко писма до Комисията френските органи изтъкват, че възможността държавата да бъде осъдена от национален съдия да покрие пасивите на управляваното от нея предприятие е повече от възможен сценарий и че това би трябвало да се отчете при изчисляването на реалната стойност на една евентуална ликвидация на SNCM.
(124)
Към 30 септември 2005 г. остатъчната сума от активите на SNCM (или 190,3 млн. EUR) би била 36,5 млн. EUR след изплащане на привилегированите задължения. Другите елементи на разходите, които се вземат предвид при процедура по покриване на пасивите към държавата, включват разходите по прекратяването на основните експлоатационни договори, свързани с прекратяването на условията по лизинга на корабите и изплащането на негарантираните задължения, което ще доведе до недостиг на активи в размер на 134,4 млн. EUR. Френските органи смятат, че държавата ще бъде осъдена да поеме 85-100 % от тази сума.
(125)
Освен това френските органи смятат, че поради връзката си със SNCM и съгласно друга френска съдебна практика (84) ликвидацията на предприятието би дала основание на съдията да нареди изплащане на обезщетение за пропуснати ползи и загуби на служителите. Тази съдебна практика дава основание на френските органи да смятат, че е повече от възможно даден съдия да определи стойността на допълнителните обезщетения на базата на обезщетенията, които биха били изплатени в рамките на социален план, предложен преди ликвидацията.
(126)
Анализът на действителните разходи, които държавата акционер би понесла, показва, че разходите за държавата при продажба на SNCM на отрицателна цена от 158 млн. EUR са по-ниски от тези, които би понесла при ликвидация на предприятието по съдебен път.
(127)
В заключение френските органи смятат, че тази сума не би могла да бъде квалифицирана като държавна помощ.
3.2.2. Относно съвместната капиталова вноска на акционерите
(128)
Франция смята, че чрез това поемане на дялове тя е действала като разумен инвеститор, защото от една страна се е намесила едновременно и миноритарно заедно с BCP и VT, а от друга страна за това участие е получавано възнаграждение под формата на фиксиран капитал в размер на […] (60) % годишно, което освобождава държавата от риска за изпълнението на бизнес плана. Франция посочва, че този показател на рентабилност е удовлетворяващ за един частен инвеститор (85). Тя уточнява обаче, че няма да се дължи никакво възнаграждение при съдебен надзор или ликвидация по съдебен път на SNCM или при упражняването на разтрогващата клауза от страна на новите собственици.
3.2.3. Относно допълнителните социални мерки (помощ за персонала)
(129)
Франция смята, като се позовава на практиката за вземане на решения на Комисията, по-специално по делото SFP - Société française de production (86), че това финансиране е помощ за персонала, която не носи ползи на предприятието. Прилагането благодарение на публични фондове на допълнителни социални мерки в полза на уволнените служители, без тези мерки да освобождават работодателя от нормалните му задължения, произтичат от социалната политика на държавите членки и не представляват държавна помощ.
3.2.4. Относно премахването на ограниченията, наложени с отмененото решение от 2003 г.
(130)
Френските органи припомнят от една страна, че всички условия, наложени с решението от 2003 г., са били приведени в действие и спазвани през периода 2003-2006 г. От друга страна френските органи смятат, че тези мерки вече не са необходими за предотвратяване на нарушение на конкуренцията и че тяхното поддържане ще противоречи на принципа за пропорционалност по отношение на ограничаването на размера на помощите за преструктуриране, редуцирани до 15,81 млн. EUR. По-специално френските органи смятат, че е целесъобразно премахването на условията, които все още биха намерили приложение, по-специално касаещите забраната за модернизация на флота на SNCM, спазването на принципа за price leadership по отношение на тарифите и поддържането на определена честота на курсовете.
3.3. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(131)
Ако Комисията следва да квалифицира като държавна помощ всички или част от новите мерки, Франция обръща внимание на Комисията върху факта, че новите мерки, като осигуряват възстановяването на жизнеспособността на SNCM, ще направят възможно поддържането на конкуренцията на въпросните пазари и по-специално на пазара за транспортно обслужване на Корсика. Този елемент според Франция е един от принципите на Насоките за оздравяване на предприятие в затруднение, както е посочено от Комисията по настоящото дело (съображение 283 от отмененото ѝ решение), така и от Общия съд в неговото решение от 15 юни 2005 г. (съображение 117). По-специално последният припомня, че Комисията може да прецени, при упражняването на широкото си право на преценка, че присъствието на дадено предприятие е необходимо за предотвратяване на зараждането на една силна олигополна структура на въпросните пазари.
(132)
Относно определянето на евентуални компенсаторни мерки, които да бъдат наложени на SNCM, Франция препоръчва Комисията да се съобрази със структурата на пазара. Така например намаляването на капацитета на SNCM ще доведе до засилване на вече доминантната позиция на CFF на пазара на транспортни услуги за Корсика (87).
(133)
Според френските органи планът за преструктуриране, заедно с актуализацията му, съответства на критериите за съвместимост, формулирани от Комисията в Насоките ѝ от 1999 и 2004 г. Комплексът от мерки, изложен в контекста на приватизацията на SNCM, е трябвало според френските органи да позволи възстановяването в дългосрочен план, още от края на 2009 г., на жизнеспособността на SNCM и да бъде ограничен до необходимия минимум за това възстановяване на жизнеспособността.
IV. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
4.1. ОТНОСНО РЕШЕНИЕТО ЗА ОТКРИВАНЕ НА ОФИЦИАЛНА ПРОЦЕДУРА ПО РАЗСЛЕДВАНЕ ОТ 2002 г.
4.1.1. Мнение на Corsica Ferries (CFF)
(134)
Като оспорва най-напред, че SNCM е предприятие в затруднение по смисъла на Насоките (88), CFF се съмнява в способността на SNCM да стане рентабилно по несубсидираните си линии. CFF констатира, че противно на обявеното в плана за преструктуриране (89), Ливорно все още се обслужва.
(135)
По отношение на съкращаването на разходите CFF изразява съжаление, че няма достъп до някои елементи от плана за преструктуриране, по отношение на който неговите представители са изразили критики (90).
(136)
CFF е на мнение, че изчисленията на френските органи, водещи до сумата от 76 млн. EUR, са чисто фиктивни (91), а съотношението между собствен капитал и финансови задължения, определено от френските органи на 79 %, счита за преувеличено (92). Относно дяловете на SNCM CFF отбелязва, че някои дъщерни предприятия не са от полза за дейностите на морската компания (93).
(137)
В заключение според CFF проектът за помощ има за цел да бъде заобиколено регулирането на каботажа и да се обезсмисли тръжната процедура, обявена за обслужването на Корсика от Марсилия. CFF настоява да не се допусне предвижданата помощ да доведе до по-агресивно търговско предлагане от страна на SNCM. То предлага помощта за преструктуриране да се одобри едва за 2007 г. и само в случай че SNCM загуби следващия търг през 2006 г. - единственият сценарий, при който публичната морска компания би изпаднала в затруднение.
4.1.2. Мнение на STIM
(138)
STIM, основният акционер на CMN, посочва, че участието на SNCM в CMN трябва да се разглежда като чисто финансови активи. Според STIM CMN и SNCM са независими и в конкуренция за линиите, които не са с отправна точка Марсилия, дори ако тези две компании са съвместни изпълнители по договора за предоставяне на обществена услуга.
(139)
В писмото се посочва, че STIM би се ангажирало „да откупи, изцяло или на части, а за предпочитане всички дялове на SNCM в CMN“, чиято стойност по негова преценка е между 15 и 17 млн. EUR, ако Комисията прецени, че при условията, които би могла да наложи в окончателното си решение, „подобна цесия е необходима за уравновесяване на плана за преструктуриране“.
4.1.3. Мнения на представителите на местните общности
(140)
Кметът на Марсилия, председателят на генералния съвет на Bouches-du-Rhône и председателят на регионалния съвет на Provence-Alpes-Côte d’Azur подчертават икономическото значение на SNCM за регионалната икономика.
(141)
Председателят на регионалния съвет на Provence-Alpes-Côte d’Azur добавя, че условията, с които планът за преструктуриране на SNCM би гарантирал жизнеспособността на предприятието, според него изглежда са изпълнени.
(142)
Председателят на изпълнителния съвет на Асамблеята на Корсика е представил решение на тази асамблея от 18 декември 2002 г., в което Асамблеята на Корсика е изказала „благоприятно мнение“ за проекта за рекапитализация на SNCM.
4.1.4. Мнение на Службата по транспорт на Корсика
(143)
Службата отбелязва, че SNCM е единствената компания, способна да отговори на изискванията по договора с оглед на превоза на пътници, и изчезването ѝ „ще доведе незабавно до значително намаляване на услугите“. Тя припомня също така и важността на SNCM за икономиката на Корсика.
4.2. ОТНОСНО РЕШЕНИЕТО ЗА РАЗШИРЯВАНЕ НА ПРОЦЕДУРАТА ОТ 2006 г.
4.2.1. Мнение на Corsica Ferries France (CFF)
(144)
CFF подчертава значението на въпросните финансови суми, техния диспропорционален характер по отношение на оборота на SNCM и факта, че са били изплатени на SNCM преди Комисията да се произнесе за квалификацията им по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО.
(145)
CFF обръща внимание на Комисията върху факта, че подкрепата на френската държава за SNCM има стратегически характер за развитието на CFF. Тези неразрешени мерки ще позволят на SNCM да води твърде агресивна тарифна политика по линиите, на които CFF е позиционирано от 10 години и където, за първи път от своето навлизане, то ще загуби пазарни дялове.
(146)
Що се касае до тръжната процедура за цесията на компанията, CFF смята, че тя не е напълно прозрачна, доколкото избраното предприятие, в случая BCP, вече не е в оперативното ръководство на SNCM, отстъпвайки мястото си на групата VT. Освен това финансовите условия са станали много по-благоприятни за купувачите и CFF се съмнява в принципа на равно третирането на инвеститорите, който би трябвало да е водещ за цялата операция.
(147)
Що се касае до отрицателната цена на цесията от 158 млн. EUR, CFF се съмнява в прилагането в този случай на критерия за разумния инвеститор в условията на пазарна икономика. От друга страна CFF отправя питане дали може да се смята, че въпросната операция е проведена от държавата успоредно със значителната и едновременна интервенция на частните оператори при сравними условия, след като държавата е рекапитализирала компанията преди съвместната рекапитализация на акционерите и новия план за преструктуриране. От друга страна CFF смята, че предвид тежките финансови условия в SNCM, разумният инвеститор би се намесил по-рано, за да не се обезцени инвестицията му (94).
(148)
CFF смята, че сравнението с „ABX Logistics“ не е подходящо. Освен факта, че обстоятелствата по това дело не са приложими към конкретния случай, CFF подчертава един значителен принос на получателя на помощите в това дело, какъвто явно не е случаят с SNCM. Освен това според CFF в решението на Комисията от 2006 г. не са взети предвид разходите, свързани с риска от съдебни действия в рамките на една ликвидация на засегнатото предприятие. По този повод CFF смята, че националната съдебна практика, на която се позовава Франция, за да оправдае разходите, които биха били свързани с ликвидацията на SNCM, не е приложима към конкретния случай. Според CFF Касационният съд в делото за мините и химическите продукти на Salsignes не засяга изобщо пряката отговорност на държавата акционер при ликвидацията на предприятие, в което е акционер, а по-скоро посочва възможността тя да ръководи действие за плащане на социални задължения срещу публично образувание с промишлен и търговски характер, и невъзможността на неговите ръководители да се освободят от задълженията си, като призовава за намесата на публичните власти.
(149)
Що се касае до приложимостта към случая от съдебната практика на Апелативния съд на Руан по делото Aspocomp, CFF посочва, че случаят, който е предмет на тази съдебна практика, при която дружеството майка е осъдено да плати на служителите на дъщерно дружество обезщетения за „неспазване на договор“, утвърден от нея, е твърде различен в сравнение с обстоятелствата по случая на SNCM. Няма риск CGMF или държавата да бъдат осъдени да плащат обезщетения за уволнения при съдебна ликвидация. Освен това CFF се съмнява в цифрите за другите социални разходи поради факта, че те са доста различни при различните експерти, поканени да ги установят.
(150)
CFF смята, че прилагането на съдебната практика на Общността по делата „Gröditzer“ и „Hytasa“ към конкретния случай може само да доведе до заключението, че държавата не е действала като частен инвеститор, доколкото съгласно тази съдебна практика капиталовата вноска на държавата е свързана с продажбата на 75 % от участието ѝ в SNCM, като така се намаляват перспективите за възвръщаемост.
(151)
Накрая, CFF смята, че при сравнението между разходите за ликвидация и разходите за рекапитализация трябва да се отчете стойността на активите, които и в двата случая се прехвърлят на купувача. CFF смята, че стойността на прехвърлените активи варира между 640 млн. EUR и 755 млн. EUR (95) предвид пазарната стойност на флотата, използвана от SNCM, която CFF оценява между 644 и 664 млн. EUR през август 2006 г.
(152)
По отношение на оценката на мерките, последвали рекапитализацията от 2002 г. като помощ за преструктуриране, CFF смята че, ако SNCM отговаря на условията за предприятие в затруднение според Насоките от 2004 г. в периода, предшестващ първата рекапитализация със 142,5 млн. EUR, тази квалификация вече е твърде спорна за периода, предшестващ второто увеличение на капитала с 8,75 млн. EUR, тъй като собственият капитал на предприятието е възстановен.
(153)
Що се касае до жизнеспособността на предприятието, CFF подчертава, че цесията на SNCM е частична и не е неотменяема предвид разтрогващите клаузи, договорени с купувачите. Тези елементи са важни елементи на несигурност по отношение на волята и капацитета на купувачите да оздравят SNCM и следователно „залагат на карта“ перспективите за трайна жизнеспособност на предприятието. CFF посочва, че противно на изискванията в Насоките от 2004 г., френските органи не са предвидили спирането на дейности, които ще останат губещи в структурно отношение дори след преструктурирането (96). CFF изразява своя скептицизъм по отношение на плана за съкращаване на разходите, при положение че флотата на SNCM ще се увеличи (97), и на плана за съкращаване на персонал, като се има предвид провала на социалния план от 2002 г.
(154)
CFF изразява съмненията си по отношение на факта, че новите помощи ще са ограничени до минимум, поради липсата на яснота за това какво покриват социалните разходи от една страна, а от друга - поради съдържанието на протокола от Общото събрание на SNCM от 28 април 2006 г., където е видно, че част от тези помощи биха покрили загубите от дейността на дружеството през 2006 и 2007 г. CFF смята също така, че купувачите на SNCM не допринасят съществено за преструктурирането на предприятието.
(155)
За да се предотврати нежелано нарушаване на конкуренцията, CFF смята, че е необходимо да се преразгледат и уточнят компенсаторните мерки, наложени на SNCM през 2003 г., както и да се добавят нови, свързани с редуцирането на присъствието на SNCM на пазара (98). CFF смята, че част от мерките наложени на SNCM с решението от 2003 г., не са били спазени. SNCM е пристъпило към придобиването на нови кораби в нарушение на член 2 от решението на Комисията от 2003 г. Освен това SNCM не е отстъпило своя дял в CCM в нарушение на член 3 от решението на Комисията. И накрая, SNCM практикува от 2003 г. агресивна тарифна политика с цени под тези на CFF в нарушение на член 4 от същото решение (до 30 % по-евтини билети за еднакви или сравними услуги).
(156)
Що се касае до естеството на втората рекапитализация от 8,75 млн. EUR, CFF смята, че извън едновременността на публичната и частната инвестиция, частната интервенция трябва да бъде значителна и реализирана при сравними условия, така че да се оправдае интервенцията на държавата. В конкретния случай тези две условия не са удовлетворени. От една страна участието на купувачите, тясно свързано с първото увеличение на капитала със 142,5 млн. EUR, не е значително. От друга страна интервенцията на купувачите не е извършена при сравними условия с тези на държавата поради разтрогващите клаузи и очакваната рентабилност от миноритарното участие на CGMF.
(157)
Що се касае до социалните мерки на стойност 38,5 млн. EUR, CFF оспорва квалификацията на тази сума като помощ за персонала. В действителност, макар да е вярно, че тази сума е в полза пряко на служителите на SNCM, CFF подчертава, че тази мярка може да генерира косвен положителен ефект за SNCM, по-специално по отношение на успокояването на социалната атмосфера.
4.2.2. Мнение на STIM
4.2.2.1. Относно мерките, последващи рекапитализацията от 2002 г.
(158)
Що се касае до отрицателната цена на цесията от 158 млн. EUR, STIM смята, че тази цена не е пазарната цена, получена в резултат на открита и недискриминационна конкурентна тръжна процедура, тъй като рекапитализацията е извършена при условия, различни от тези, които по принцип трябва да ръководят един частен инвеститор. STIM счита, че преоцененият счетоводен нетен актив в най-лошия случай би позволил ликвидация без разходи за държавата, дори печалба от ликвидацията, че цената на цесията е неоправдано ниска спрямо стойността на дружеството (оценено от STIM на 350 млн. EUR) и че помощта не е пропорционална на нуждите на дружеството.
(159)
STIM насочва вниманието на Комисията върху прекомерния характер на разтрогващата клауза за прехвърлянето към частния сектор.
(160)
Накрая, STIM оспорва обосноваването на продажбата на отрицателна цена, основаващо се на хипотезата за трудна от социална гледна точка ликвидация, което изглежда нереалистично.
(161)
Що се касае до втората рекапитализация от 8,75 млн. EUR, STIM смята, че за тази капиталова вноска не се спазва принципът на частния инвеститор в условията на пазарна икономика предвид недостатъчните гаранции за възвръщаемост на инвестицията. STIM оспорва аргумента, приведен във връзка с едновременността на частната и публичната инвестиция, за да се отрече квалифицирането на тази вноска като държавна помощ. Една такава едновременност, доколкото е установена, представлява само показател и сама по себе си не би могла да бъде критерий за квалифициране (99). STIM твърди, че тази вноска представлява гаранция, дадена на купувачите от страна на френското правителство, че SNCM ще получи DSP за обслужването на Корсика.
(162)
Що се касае до сумата от 38,5 млн. EUR за помощ за персонала, STIM смята, че в действителност тази сума има за цел да се предоставят средства на SNCM, с които то да спази някои основни аспекти от плана за възстановяване, представен на Комисията, които не са били изпълнени, по-специално намаляване на персонала.
4.2.2.2. Относно съвместимостта с Насоките от 2004 г.
(163)
STIM e на мнение, че получените от SNCM помощи не са ограничени до минимума. Приносът на SNCM и на купувачите към плана за преструктуриране е недостатъчен по отношение на условията, установени в Насоките от 2004 г., и не е ясно дали положението на SNCM е изключително дотолкова, че да оправдае по-малък собствен принос. Освен това STIM подчертава непропорционалния характер на помощите, отпуснати през 2006 г., доколкото те са позволили на SNCM да формира резерви за покриване на бъдещи загуби. Накрая, фактът, че SNCM не е предвидило цесията на активи, които не са необходими за оцеляването на дружеството, противоречи на изискванията, определени в Насоките от 2004 г.
(164)
STIM счита, че предоставените суми са били изплатени в нарушение на принципа на единство, залегнал в Насоките от 2004 г. Влошаването на финансовото състояние на дружеството, както и социалните конфликти, не биха могли да се анализират като изключителни и непредвидени обстоятелства, за които дружеството не носи отговорност.
(165)
Следователно STIM изисква допълнителни компенсации на стойност половината от предоставените помощи, или 98,25 млн. EUR, чрез цесията на допълнителен кораб, както и на преките и косвените участия на SNCM в CMN. В тази връзка STIM твърди, че тези участия не са стратегически по смисъла на Насоките от 2004 г. за държавните помощи за преструктуриране, тъй като те не са „от жизненоважно значение за оцеляването на дружеството“, нито имат характера на неотчуждаем актив.
(166)
STIM изтъква също така, че предполагаемото взаимодействие между SNCM и CMN не съществува, доколкото SNCM няма действителна роля в управлението и развитието на CMN. STIM подчертава, че споразумението на акционерите, свързващо двете дружества, не е в сила от 15 март 2006 г., когато то е било прекратено от CMN, както е било установено от Апелативния съд на Париж.
4.2.3. Мнение на SNCM
(167)
SNCM е предало на Комисията досие, съдържащо преглед на неговото икономическо и конкурентно положение, придружено от правно становище, в което в случай на процедура по ликвидация се оценява рискът от съдебна квалификация на намесата на държавата в качеството ѝ на фактически управител на компанията през периода, предшестващ приватизацията.
(168)
В резултат на запитването от SNCM кантората Baker & McKenzie достига до заключението, че въз основа на документите на дружеството, допълнени с кореспонденцията, оценките и протоколите на контролните органи, държавата има […] (60) решения (100), […] (60) органи (101), […] (60) социални органи (102). Освен това в доклада се подчертава, че […] (60) SNCM (103). Накрая, в същия доклад се посочва, че […] (60) SNCM.
(169)
Въз основа на това експертът на SNCM заключава, че е много вероятно качеството на държавата като фактически управител да би било отбелязано от Търговския съд на Марсилия.
(170)
Освен това от фактите, установени от доклади на Сметната палата, е видно, че грешките в управлението, за които носи отговорност френската държава, фактически управител на SNCM, са допринесли за недостига на активи, установен от SNCM. В доклада се разкриват и следните грешки в управлението: търговският избор […] (60). Щетите, резултат от грешките в управлението на държавата, възлизат на […] (60).
(171)
В този контекст според експерта на SNCM осъждането на държавата да поеме изцяло или отчасти недостига на активи в рамките на процедура по покриване на пасивите не подлежи съмнение предвид изключително силната намеса на държавата в управлението на SNCM, на очевидните ѝ грешки в управлението и на обхвата на нейните финансови ресурси.
(172)
На базата на съответната съдебна практика експертът на SNCM заключава, че ако SNCM е било ликвидирано, държавата без никакво съмнение би била осъдена да поеме за своя сметка всички социални задължения на SNCM. Това би довело до поемане от страна на държавата акционер на една част, оценена между 85 и 100 % от установения недостиг на активи (или между 316,6 и 385,7 млн. EUR). Вследствие на това, решавайки да приватизира SNCM, като предварително подсили неговия собствен капитал със сумата от 158 млн. EUR, държавата е действала като разумен инвеститор.
V. КОМЕНТАРИ НА ФРЕНСКИТЕ ОРГАНИ ПО МНЕНИЯТА НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
5.1. КОМЕНТАРИ НА ФРЕНСКИТЕ ОРГАНИ ПО МНЕНИЯТА НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ ОТНОСНО РЕШЕНИЕТО ЗА ОТКРИВАНЕ НА ОФИЦИАЛНА ПРОЦЕДУРА ПО РАЗСЛЕДВАНЕ ОТ 2002 г.
5.1.1. Относно мнението на cff
(173)
Френските органи посочват, че някои от представените от CFF данни относно предложението на SNCM са неточни.
(174)
Държавата счита, противно на твърденията на CFF, че планът за преструктуриране е бил изготвен по такъв начин, че да позволи възстановяването на SNCM в най-кратки срокове и да създаде условия за неговата жизнеспособност в средносрочен и дългосрочен план. Френските органи уточняват, че важна част от програмата за намаляване на разходите вече е била изпълнена. Плавателните средства са намалени и програмата за цесии на активи се осъществява съгласно промишления план. Обслужването на линиите е подновено и планът за действие за съкращаване на потреблението на стоки и услуги дава първите си резултати. Постепенно се изпълнява частта от промишления план, касаеща заетостта. Освен това през 2001 г. SNCM е заделило 21,3 млн. EUR, предназначени за финансирането на мерките по преструктуриране, и по-специално на плана за запазване на работните места.
(175)
По отношение на определянето на размера на помощта френските органи потвърждават, че съотношение на собствения капитал към общата задлъжнялост от 0,79 е характерно за балансите на повечето морски дружества, освен при наличието на извънредна ситуация. Що се отнася до индекса от 0,497, обявен от CFF за CMN през 2001 г., той е неточен според френските органи, тъй като при него не се вземат предвид разполагаемите средства в актива на баланса. Коригиран с този пропуск, индексът на CMN е 0,557. Според френските органи при всички положения това ниво продължава да бъде недостатъчно за CMN и трудностите по отношение на паричната наличност, изпитани от CMN през 2002 г., са пример за това. CMN е трябвало да заеме до 8 млн. EUR според STIM, за да финансира касов дефицит, непокрит от неговите банки.
5.1.2. Относно Мнението На Stim
(176)
Френските органи твърдят, че участието на SNCM в капитала на CMN не може да бъде анализирано като чисто финансов актив, както твърди STIM. Франция защитава позицията, че участието на SNCM в CMN има силно стратегически характер. В действителност според нея тяхната цесия не само би било лишена от смисъл от икономическа гледна точка, но би представлявала и и сериозна стратегическа грешка.
5.1.3. Относно мненията на представителите на местните общности
(177)
Франция одобрява като цяло съдържанието на писмото на председателя на област Provence-Alpes-Côte d’Azur, но държи въпреки това да отбележи, че противно на това, което се твърди в точка 2 от посоченото писмо (104), предлагането по линията между континентална Франция и Корсика не е „прекалено голямо по отношение на търсенето“ и че тарифната политика на SNCM отговаря на поетите от него задължения да не предизвиква тарифна война и да не бъде „price leader“.
5.2. ОТНОСНО МНЕНИЯТА НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ ПО РЕШЕНИЕТО ОТ 2006 г.
(178)
В общ смисъл Франция отбелязва, че голям брой забележки на STIM и CFF са идентични с коментарите, които дружествата вече са формулирали пред Комисията през 2003 г. По-специално тя подчертава че коментарите на CFF са били представени пред Първоинстанционния съд в рамките на жалба за отмяна на решението на Комисията от 9 юли 2003 г. и в по-голямата си част вече са били отхвърлени както от Комисията, така и от Първоинстанционния съд.
5.2.1. Относно предварителното привеждане в действие на мерките, предвидени в първия план за преструктуриране и неговите изменения
(179)
На общата забележка относно преждевременното прилагане от страна на Франция на мерките, които могат да бъдат квалифицирани като помощи, френските органи отговарят, че въпросното прилагане се обосновава с особения характер на процедурата, а именно отмяната през 2005 г. на положителното решение на Комисията от 9 юли 2003 г., а не с намерението на френските органи да не признаят задълженията си по Договора за ЕО. Всъщност Франция уточнява, че винаги е информирала Комисията за развитието на делото и различните мерки, приети от януари 2005 г. нататък, съгласно принципа на лоялно сътрудничество между държавите членки и Комисията.
(180)
Относно последните мерки френските органи смятат, че тъй като нито една от тях не представлява помощ, член 88, параграф 3 от Договора за ЕО in fine не може да бъде приложен и не съществува никакво задължение за прекратяване на тяхното изпълнение.
5.2.2. Относно мерките, последващи рекапитализацията от 2002 г.
(181)
Що се касае до процеса на цесията, Франция уточнява, че първоначално е предвиждала класически критерии за подбор, базиращи се основно на цената, предложена за остойностяването на акциите на SNCM, и на второ място - на други параметри (промишлен план, социален проект и др.), сред които сумата, която кандидатите са били готови да инвестират в дружеството като рекапитализация. Франция оспорва категорично аргумента, изложен от третите заинтересовани страни, според който процесът по продажба не е бил прозрачен, и напомня, че в конкретния случай самата държава е надхвърлила своите достатъчно силни и задължаващи законови и регулаторни задължения, предвидени в случай на цесия на публични дялове. Франция напомня, че развитието вследствие на предложението на BCP да закупи 100 % от акциите на SNCM, е протекло в много трудни финансови и социални условия и че присъединяването на VT към предложението на BCP не е променило търговските и финансови параметри на операцията (извън разпределението на капитала).
(182)
Относно отрицателната цена от 158 млн. EUR френските органи припомнят, че предвид финансовото състояние на SNCM към 30 септември 2005 г.,дружеството е било продадено на пазарна цена и че продажбата е била икономически по-изгодна, отколкото ликвидацията на дружеството. В тази връзка френските органи уточняват, че прилагането на критерия за частния инвеститор в случай на цесия на дружество, намиращо се близо до ликвидация, не трябва да бъде считано като търсене на „рентабилността на публичната намеса“, а като предотвратяване на по-сериозни загуби, които акционерът би могъл да понесе с извършването на по-скъпа ликвидация.
(183)
Относно платената цена Франция оспорва аргумента, според който SNCM е било прехвърлено на цена, която не отговоря на реалната му стойност. По-специално, тя отхвърля изчисляването на стойността на дружеството на приблизително 350 млн. EUR, направено от STIM, при което се вземат предвид само данните от баланса, които повишават остойностяването на базата на собствения капитал (амортизации, остатъчна добавена стойност на корабите и др.), без да се отчитат данните за пасивите, които биха го намалили. Този метод на изчисление с чисто счетоводен характер не съответства на икономическата реалност на едно морско дружество, каквото е SNCM, с активи, фигуриращи в баланса, но което има и ограничена рентабилност и сериозни пасиви извън баланса.
(184)
Френските органи отхвърлят освен това и аргумента на CFF, че са подценили пазарната стойност на флотата на SNCM, която CFF определя между 406,5 млн. EUR и 426,5 млн. EUR. Френските органи твърдят, че корабите, взети предвид при изчислението на CFF, не отговарят на тези, които SNCM притежава към 30 септември 2005 г. По отношение на липсата на отстъпка, приложена към пазарната стойност на корабите, не се взема предвид контекстът, в който би се извършила една евентуална съдебна ликвидация на тези активи, и накрая, датата, отбелязана при изчисляването на тази пазарна стойност, а именно август 2006 г., не е датата на потенциалната ликвидация на SNCM, която трябва да послужи като референтна дата, която е 30 септември 2005 г. От друга страна Франция отбелязва, че ако се спази предложеното от CFF изчисление, отрицателната цена би била три пъти по-ниска от стойността за ликвидация на активите, изисквана от съдебната практика по делото Gröditzer, което би било по-благоприятно в сравнение с хипотезите, представени на Комисията от френските органи.
(185)
Относно аргумента, изложен от CFF, с който се оспорва прилагането на съдебната практика по делото Gröditzer въз основа на факта, че капиталовата вноска на SNCM от страна на държавата е свързана с продажбата на 75 % от нейното участие, като с толкова се намаляват перспективите за възвръщаема печалба, френските органи напомнят, че отрицателната цена на цесията от 158 млн. EUR отговаря на цесията на целия капитал на SNCM, последвана от нова инвестиция от държавата на стойност 25 % с възвръщаемост от […] (60) % годишно. Следователно Франция счита, че възвръщаемостта на инвестицията остава гарантирана чрез нейното участие като акционер в компанията в размер на 25 %, доколкото това участие се ползва с висока гаранция за възвръщаемост.
(186)
Освен това Франция оспорва и аргумента, изложен от CFF, за неприложимостта в конкретния случай на метода ABX, основаващ се на анализа на действителните разходи по ликвидацията на SNCM и на риска, че държавата би могла да бъде считана за отговорна за пасивите на дружеството при процедура по покриване на пасивите, както е предвидено във френските колективни процедури и потвърдено от националната съдебна практика (решение на Апелативния съд на Руан от 22 март 2005 г.). Въпреки че френските органи смятат, че тяхното поведение като управител на SNCM не би трябвало да бъде квалифицирано като „грешно“ при тази процедура, те настояват за наличието на много висок риск от осъждане на държавата от национален съдия за недостиг на активи на SNCM поради гъвкавите критерии за квалифициране на грешката в управлението по смисъла на член L. 651-2 от Търговския закон и съгласно горепосочената съдебна практика, която може да бъде приложена в настоящия случай.
(187)
По отношение на рекапитализацията от 8,75 млн. EUR Франция напомня, че противно на твърденията на CFF и STIM тази капиталова вноска не представлява държавна помощ предвид едновременността на тази инвестиция, сходния характер на условията по нея и възнаграждението, получено от държавата чрез CGMF, чийто размер е по-висок от средния.
(188)
По-специално френските органи уточняват, че принципът на равнопоставеност на инвеститорите не би бил оспорен от съществуването на разтрогващи клаузи, доколкото те са били предвидени в рамките на цесията на 100 % от SNCM, а не в рамките на последвалата я рекапитализация с 35 млн. EUR.
(189)
Освен това Франция припомня, че размерът на нейната инвестиция е доста по-нисък от този на купувачите, доколкото единствено сумата от 8,75 млн. EUR трябва да бъде сравнявана с направената от купувачите инвестиция (26,25 млн. EUR). В действителност първата рекапитализация от 142,5 млн. EUR трябва да бъде разглеждана само и единствено в рамките на сравнение с ликвидационната цена.
(190)
Накрая Франция оспорва аргумента на STIM относно факта, че тази вноска би съставлявала гаранция за частните купувачи, че SNCM ще получи DSP за обслужване на Корсика. Френските органи изтъкват, че това увеличение на капитала е разумно и независимо от резултатите на дружеството и че предоставянето на DSP на SNCM не би позволило да се подобри очакваната възвръщаемост на тази инвестиция.
(191)
Относно сумата от 38,5 млн. EUR за социални мерки Франция отново изтъква аргумента, според който тези мерки представляват помощ за персонала и че тяхното поемане от страна на държавата не може да бъде считано като предоставяне на непряко предимство на дружеството, тъй като са в допълнение към законовите разпоредби и задълженията, произтичащи от колективните трудови договори на SNCM. Освен това Франция припомня, че тези мерки не биха позволили напускането на служители, за които SNCM би продължило да бъде отговорно в случай на липсата на такива мерки.
(192)
В противовес на аргумента на CFF френските органи уточняват, че сумата от 38,5 млн. EUR не е предназначена за провеждане на съкращенията на персонала, предвидени в социалния план от 2003 г., тъй като въпреки закъснението тези съкращения вече са осъществени на практика. Новият социален план представлява допълнение към първите социални мерки от 2003 г.
5.2.3. Относно съвместимостта с Насоките на Общността
(193)
Франция счита, че като се има предвид гореизложеното, размерът на помощта, която трябва да бъде оценена съгласно Насоките, възлиза на 15,81 млн. EUR.
(194)
Противно на твърденията на CFF френските органи считат, че по отношение на точка 11 от Насоките от 2004 г. първата рекапитализация, при все че е позволила на SNCM да възстанови собствения си капитал, не е причина да загуби характера си на предприятие в затруднение, доколкото тази рекапитализация има за цел да осигури поддържането на дейността на дружеството.
(195)
Франция опровергава твърденията на CFF, според които тя не е трябвало да извършва нови финансови инжекции в дружеството предвид факта, че SNCM е могло да поиска банков кредит. В тази връзка френските органи уточняват, че на 24 август 2005 г. банките са отказали отпускането на нови кредити за оборотни парични средства в полза на SNCM и че от този момент единствената възможна алтернатива е била приватизацията или ликвидацията на дружеството.
(196)
Франция оспорва твърденията на CFF и STIM относно провала на плана за преструктуриране от 2002 г., който, въпреки известно закъснение, е бил изпълнен и е позволил да бъдат постигнати целите през 2005 г. Влошаването на икономическото и финансово състояние на SNCM, дължащо се на външни за дружеството фактори, е довело след това до необходимостта от удължаване на плана, за което е изпратено уведомление през 2002 г., и до въвеждането на нови мерки.
(197)
Франция смята, че SNCM има добри перспективи за възстановяване и че мерките, предвидени от новите акционери, а именно изпълнението на социалния план, възстановяването на транспортните услуги и обновяването на някои кораби, ще позволят да се възвърне жизнеспособността на дружеството. В тази връзка Франция отбелязва, че поради приходите, получени от DSP (около [50-70] (60) % от оборота на SNCM) и предвид значимостта на фиксираните разходи и трудностите при разпределяне на шестте кораба за обслужване на линията Марсилия-Корсика, DSP представлява съществен елемент от стратегията на дружеството и неговата жизнеспособност.
(198)
По отношение на ограничението до минимум на помощта Франция смята, че е ограничила до стриктния минимум разходите за необходимото преструктуриране, за да позволи неговото реализиране. В тази връзка френските органи припомнят, че, както Комисията посочва в решението си от 2003 г., самото дружество е допринесло достатъчно за плана за преструктуриране със свои собствени ресурси чрез цесия на активи на стойност 30,2 млн. EUR. Освен това с оглед на други цесии, извършени от SNCM в размер на 12,2 млн. EUR, общият размер на собствения принос на дружеството достига 42,38 млн. EUR. Франция смята, че този размер е много по-висок от този на собствения принос, необходим за одобряване на помощите за преструктуриране, чийто краен размер възлиза на 15,81 млн. EUR, доколкото останалите мерки не са държавни помощи.
5.2.4. Относно условията, наложени с решение на Комисията от 2003 г., и относно евентуалните нови компенсаторни мерки
(199)
Противно на твърденията на STIM и на CFF френските органи заявяват, че са спазили условията, наложени с решението от 2003 г., с които са били обвързани до края на 2006 г., и по-специално поддържането на флота от 11 кораба и прилагането на тарифи, по-ниски от тези на конкурентите.
(200)
От друга страна Франция смята, че в рамките на новото окончателно решение нивото на компенсаторни мерки, което ще бъде наложено на SNCM, трябва да бъде съответстващо, доколкото размерът на помощите за преструктуриране ще бъде от този момент 15,81 млн. EUR вместо 69,3 млн. EUR.
(201)
В тази връзка Франция оспорва становището на STIM относно възможността Комисията да наложи на SNCM като компенсаторна мярка цесията на неговото участие в CMN. Франция оспорва аргумента на STIM, според който определянето на стратегически активи не би съответствало на Насоките от 2004 г. в сравнение с тези от 1999 г.
(202)
Що се касае до изложените от CFF мерки, целящи намаляването на присъствието на SNCM на пазара, френските органи уточняват, че както всъщност е било посочено от Комисията в решението от 2003 г. (съображение 87), съответните засегнати пазари (Франция-Корсика-Магреб) не се характеризират със свръхкапацитет и че една промяна на конфигурацията на линиите, обслужващи Корсика в рамките и извън DSP, отново ще изложи на риск жизнеспособността на дружеството.
(203)
По отношение на аргумента, изложен от CFF, според който прилагането в полза на SNCM на горепосочените мерки би довело до сериозен риск от изчезването от пазара на континентална Франция-Корсика на неговия основен конкурент, а именно CFF, френските органи изтъкват, че предвид настоящата конфигурация на този пазар, на който CFF има мажоритарно участие, поддържането на конкурентна структура зависи от одобряването на плана за преструктуриране на SNCM и неговото присъствие на въпросния пазар.
VI. ОЦЕНКА НА МЕРКИТЕ
6.1. НАЛИЧИЕ НА ПОМОЩ ПО СМИСЪЛА НА ЧЛЕН 107, ПАРАГРАФ 1 ОТ ДОГОВОРА ЗА ЕО
(204)
Член 107, параграф 1 от ДФЕС гласи, че: „Освен когато е предвидено друго в Договорите, всяка помощ, предоставена от държава членка или чрез ресурси на държава членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите членки, е несъвместима с вътрешния пазар.“
(205)
Квалифицирането на една национална мярка като държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС предполага кумулативното изпълнение на следните условия: 1) въпросната мярка да предоставя избирателно икономическо предимство; 2) това предимство се финансира чрез държавни ресурси; 3) това предимство нарушава или заплашва да наруши конкуренцията и, накрая; 4) това предимство засяга търговията между държавите членки (105).
(206)
Комисията установява, че SNCM е получило държавни ресурси на обща стойност 274,54 млн. EUR (106) чрез CGMF, която е 100 % на държавата.
(207)
Тъй като SNCM осъществява дейност в сектора на морския транспорт, който е отворен към вътрешноевропейската конкуренция, полученото потенциално икономическо предимство може да наруши конкуренцията и да засегне търговията между държавите членки.
(208)
Обстоятелството, че пазарът на каботажни превози към средиземноморските острови до 1 януари 1999 г. е бил временно освободен от прилагането на Регламент (ЕИО) № 3577/92, не позволява a priori да се изключи, че изплатените субсидии за обслужване на каботажните линии между средиземноморските острови в рамките на DSP са могли да засегнат търговията между държавите членки и да нарушат конкуренцията.
(209)
Във всички случаи, дори ако отпуснатите субсидии за обслужване на линиите за каботаж не са засягали търговията и не са нарушавали конкуренцията преди 1 януари 1999 г., положението се е променило след тази дата, тъй като съгласно Регламент № 3577/92 дейностите, свързани с морския каботаж, са отворени за всички оператори на Европейския съюз. Освен това трябва да се подчертае, че SNCM не извършва само крайбрежен транспорт, но осъществява дейност и на международния морски транспортен пазар, който бе либерализиран с Регламент (ЕИО) № 4055/86 (107).
(210)
Следователно Комисията счита, че в конкретния случай трите последни критерия на член 107, параграф 1 от ДФЕС, посочени в съображение 205 от настоящото решение, са изпълнени. Ето защо тя трябва да проучи последователно за всяка мярка наличието на избирателно икономическо предимство в съответствие с решението на Общия съд от 11 септември 2012 г.
6.1.1. Временна рамка на анализа
(211)
В съответствие с практиката на Общия съд (108) Комисията трябва след отмяната на някое от нейните решения да основе своя нов анализ единствено на информацията, с която е разполагала към момента на приемане на отмененото решение, т.е. в този случай към 8 юли 2008 г.
(212)
Последващите събития, които евентуално са настъпили след 8 юли 2008 г., не трябва да бъдат взети под внимание. Измененията или развитието на пазара или на положението, в което се намира получателят на помощта, трябва да бъдат изключени от анализа. По същия начин Комисията не взема предвид периода на изпълнение на плана за преструктуриране след месец юли 2008 г. (109).
(213)
Освен това Комисията няма задължение отново да открие делото, нито дори да го допълни с нови технически експертизи (110). Отмяната на акта слага край на административната процедура, която съдържа няколко етапа, но това не води непременно до отмяна на цялата процедура. Когато, както в този случай, въпреки предприетите действия по разследването, позволяващи изчерпателен анализ на съвместимостта на помощта, извършеният от Комисията анализ се окаже непълен и по този начин доведе до незаконосъобразност на решението, процедурата за замяна на това решение може да бъде започната въз основа на вече осъществените действия по разследване (111).
(214)
Освен това, тъй като Комисията трябва да основе своя нов анализ единствено на информацията, с която е разполагала през юли 2008 г., т.е. информация, за която френските органи и SNCM вече са изразили позиция, не е нужно отново да се прави допитване за техните становища (112). И накрая, правото на трети заинтересовани страни да представят своите мнения било спазено чрез публикуване в Официален вестник на решението за откриване на процедурата (113) и нито една разпоредба от Регламент № 659/1999 не изисква да им се предложи отново тази възможност, когато първоначалният план за преструктуриране се изменя по време на разследването (114).
(215)
Настоящото решение се основава главно на известните факти към 8 юли 2008 г. Допълнително обаче Комисията ще покаже, че ако евентуално вземе предвид информационната бележка на френските органи от 16 май 2013 г. относно посочените факти преди датата 8 юли 2008 г., както и представената от SNCM информация на 27 август 2013 г., това няма да промени заключенията ѝ.
6.1.2. Цесия на SNCM на отрицателна продажна цена от 158 млн. EUR
(216)
В конкретния случай Комисията трябва да проучи дали капиталовата вноска на държавата в размер на 158 млн. EUR, предхождаща цесията на SNCM на частни купувачи, т.е. in fine отрицателната продажна цена на дружеството за еквивалентна сума, не съдържа елементи на държавна помощ.
(217)
Една открита, прозрачна и недискриминационна обществена процедура за избор, в рамките на която държавата прехвърля дружеството след предварителна рекапитализация (за сума, по-голяма от продажната цена), не позволява непременно да се изключи наличието на помощ, от която може да се възползва едновременно приватизираното дружество и неговият купувач (115).
(218)
За да провери дали едно дружество е ползвало икономическо предимство вследствие на капиталовата вноска от държавата, Комисията прилага по принцип критерия за „частния инвеститор, действащ в условията на пазарна икономика“ (наричан по-нататък критерият за частния инвеститор), при условие че получателят не е задължен да възстанови други държавни помощи и тази вноска подлежи на анализ спрямо този критерий. Критерият за частния инвеститор следва принципа на равно третиране на публичния и частния сектор, което произтича от член 345 от ДФЕС. Според този принцип предоставените от държавата капитали на разположение на дадено дружество пряко или косвено при обстоятелства, които съответстват на нормалните условия на пазара, не биха могли да бъдат квалифицирани като държавни помощи (116).
(219)
За тази цел Комисията може по-специално да оцени дали лицето, предоставящо средствата, действа като частен инвеститор, който следва структурна, обща или секторна политика, и е воден от перспективи за дългосрочна рентабилност на инвестираните капитали. Валидността на този подход е призната от Съда на ЕС в рамките на няколко дела (117).
(220)
Съгласно постоянната съдебна практика капиталова вноска, направена от публичен инвеститор при отсъствието на всякаква перспектива за печалба, дори дългосрочна, представлява държавна помощ (118).
(221)
Съдът на ЕС е отбелязал освен това, че един частен инвеститор, който следва структурна, обща или секторна политика и е воден от перспективи за дългосрочна рентабилност, разумно не би си позволил след дългогодишни загуби да направи капиталова вноска, която от икономическа гледна точка е не само по-скъпа от една ликвидация на активите, но и е свързана с продажбата на дружеството, която му отнема всякаква перспектива за печалба, дори и в по-дългосрочен план (119).
(222)
По-конкретно в решението си по дело „Gröditzer“ Съдът е постановил, че с цел определяне на това дали приватизацията на едно дружество срещу отрицателна продажна цена съдържа елементи на държавна помощ: „[е] редно е да се установи дали при сходни обстоятелства един частен инвеститор, чиято големина може да бъде сравнена с тази на органите, управляващи публичния сектор, би могъл да пристъпи към такава голяма капиталова вноска в рамките на продажбата на въпросното дружество или би избрал неговата ликвидация“ (120).
(223)
С оглед на гореизложеното, за да се определи характерът на помощта по въпросната мярка, Комисията трябва „да прецени дали избраното решение от държавата е в абсолютни стойности и по отношение на всяко друго решение, включително ненамесата, най-евтиното, което, ако е така, би довело до заключението, че държавата е действала като частен инвеститор“ (121).
(224)
С други думи Комисията трябва да провери дали изборът да се направи капиталова вноска с такъв размер на практика се оказва по-малко ефективен в сравнение с ликвидацията.
6.1.2.1. Относно оценката на разходите по ликвидация
а) Относно вземането предвид на изплащането на допълнителни обезщетения за уволнение
(225)
За целите на изчисляването на разходите по ликвидацията за акционера френските органи считат, че големите групи от предприятия, когато пристъпват към затваряне на обекти или ликвидация на дъщерни предприятия, не могат да не се интересуват от социалните последствия, до които водят тези затваряния или ликвидации. По тази причина те най-често прилагат социални планове, които могат да включват мерки за преквалификация на персонала, съдействие при намиране на друга работа, обезщетения при напускане и действия на местно икономическо равнище, които дори надхвърлят разпоредбите на закона и на колективните трудови договори.
(226)
В този контекст френските органи приемат въз основа на социалния план от 2005 г., основаващ се на социалния план от 2002 г., диапазон от [90 000-100 000] (60) до [120 000-130 000] (60) EUR за служител или общ размер между [200-210] (60) млн. EUR и [250-260] млн. EUR. Френските органи уточняват, че долната граница на горепосочения размер обяснява факта, че цената на референтния социален план е увеличена поради големия брой служители, доближаващи пенсионна възраст, които напускат при изключително благоприятни условия. Освен това взет е предвид и фактът, че контекстът на ликвидацията на дружеството и уволняването на целия персонал не могат да бъдат сравнени с преквалификацията на служителите, позволяваща продължаване на дейността, какъвто е случаят при референтния социален план.
(227)
Накрая, френските органи считат, че дори и да приложат таблицата за анализ, определена от Общия съд в решението му от 15 септември 2012 г., прехвърлянето на контрола на SNCM за отрицателна цена от 158 млн. EUR не съдържа елементи на държавна помощ. На практика те считат, че Комисията разполага с всички необходими сведения, за да отговори на критиките на Общия съд.
(228)
В случая Комисията не споделя този анализ.
(229)
В съответствие с решението на Общия съд (122) изплащането на допълнителни обезщетения за уволнение от частен инвеститор по принцип може да представлява законна и уместна практика според обстоятелствата в конкретния случай, с цел насърчаване на спокойния социален диалог и поддържане на доброто име на дадено дружество или група от дружества. В съответствие с принципа на равно третиране на частния и публичния сектор възможността за изплащане на допълнителни обезщетения за уволнение е открита и за държавите членки при ликвидация на публично предприятие, независимо че задълженията им a priori не надвишават строгия законов и договорен минимум. Все пак Общият съд уточнява, че „(…) поемането на тези допълнителни разходи поради основателни опасения не може да преследва единствено социална или дори политическа цел, тъй като по този начин може да излезе от рамките на теста за частния инвеститор (…). При липса на всякаква, дори дългосрочна, икономическа рационалност, поемането на разходи, които излизат извън строгите законови или договорни задължения, следователно трябва да се счита за държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 ЕО.“ (123).
(230)
Що се отнася до мотива за имиджа на държавата, изтъкнат от френските органи, Общият съд счита, че „(…) защитата на доброто име на държава членка в качеството ѝ на глобален инвеститор в пазарната икономика не може да представлява, при липса на специални обстоятелства и без особено убедителни мотиви, достатъчна обосновка за доказване на дългосрочната икономическа рационалност на поемането на допълнителни разходи като допълнителните обезщетения за уволнение“ (124). Такива специални обстоятелства в случая няма.
(231)
Комисията установява, че след откриването на процедурата френските органи не пристъпват към определяне на икономическите дейности на френската държава, по-специално на географско и секторно равнище, по отношение на които се прецени икономическата рационалност в дългосрочен план на разглежданите мерки, макар и в писмото си от 16 май 2013 г. да посочват, че поведението на държавата трябва да се сравни с това на холдинг с диверсифицирани дейности, който търси максимална печалба и защита на доброто си име като глобално индустриално предприятие, по-специално по отношение на управлението на персонала му.
(232)
Що се отнася до доброто име на CGMF, Комисията отбелязва, че компанията не е имала никакъв друг актив освен SNCM в сектора на морския транспорт. Следователно този аргумент не може да се отнася до нея.
(233)
По отношение на доброто име на държавата акционер френските органи изтъкват съществуването на висок риск от социални конфликти в управляваните от държавата предприятия - не само тези, които в географски план се намират в близост до дейностите на SNCM, но и такива от други сектори, и по-специално този на транспорта. От една страна Комисията отбелязва, че френските органи не доказват реалността на този риск от „заразяване“ на всички държавни предприятия, а от друга счита, че те не доказват също така, че изплащането на допълнителни обезщетения би възпрепятствало възникването на нови стачки. Накрая, Комисията счита, че изключително социалната обосновка на поемането на тези обезщетения от държавата е недостатъчна, за да се изключи наличието на държавна помощ.
(234)
Комисията счита от друга страна, че френските органи не посочват достатъчно обективни и проверими сведения, които да докажат, че изплащането на допълнителни обезщетения за уволнение при сходни обстоятелства е установена практика сред частните предприемачи от същия сектор. Комисията посочва, че просто препращане към ограничен брой социални планове също не може да докаже съществуването на достатъчно установена практика в случаи, сравними с разглеждания, тъй като посочените от френските органи социални планове се отнасят до планове за преструктуриране, а не за ликвидация, и голяма част от тях засягат сектори, които a priori нямат нищо общо с транспортната инфраструктура, като козметичния (Yves Saint-Laurent Haute couture), селскостопанския сектор (Danone) или сектора на електрониката (Hewlett Packard). Освен това в представената от френските органи таблица в информационната бележка от 16 май 2013 г., в която е включен списък със социални планове, се изброяват шест плана след приватизацията на SNCM, които следователно не могат да бъдат приети като основание за поемането на допълнителните обезщетения за уволнение.
(235)
SNCM представя нов списък с пет социални плана в информационната бележка от 27 август 2013 г. Комисията счита, че този списък не позволява да се установи, че изплащането на допълнителни обезщетения за уволнение при сходни обстоятелства е установена практика сред частните предприемачи от същия сектор. Комисията отбелязва най-напред, че от петте посочени плана два засягат SNCM, сред които е и планът, предмет на настоящото решение. Тези два плана не могат да бъдат използвани като обективни елементи за сравнение поради две причини: от една страна SNCM не може да изтъква собствените си предишни практики в тази област, за да обоснове достатъчно добре установеността на тази практика; и от друга страна социалният план от 2002 г. съответства на период, когато SNCM е било все още държавно предприятие, а зададеният от Общия съд критерий за сравнение са частни предприятия от същия сектор. В този смисъл Комисията отбелязва, че социалният план на пристанището в Марсилия не може да бъде приет, тъй като през 2004 г. пристанището е било публично образувание, а не частно предприятие. Накрая, Комисията отбелязва, че последните два посочени социални плана - на Air Lib и на Eurostar - са планове за преструктуриране, а не такива за ликвидация. В допълнение Комисията изтъква, че средното допълнително обезщетение от тези два плана е с над 50 % по-ниско спрямо приетия от SNCM среден размер на допълнителните обезщетения.
(236)
Комисията посочва, че френските органи не са установили, че поведението на френската държава е било мотивирано от разумна вероятност за получаване на косвена материална печалба, дори в дългосрочен план, като се избегне допълнително влошаване на социалната атмосфера в предприятието, тъй като именно при хипотезата за ликвидация предприятието е трябвало да прекрати съществуването си. Що се отнася до хипотезата за по-голяма полза за служителите на други държавни предприятия, тя е недостатъчно обоснована. Още повече, че дори в рамките на логиката на глобален инвеститор, каквато се изтъква от френските органи, предоставянето на много високи обезщетения при напускане на служителите на едно дружество може да усложни евентуалното преструктуриране на останалите дружества, които притежава същият инвеститор. Освен това френските органи не са определили количествено доколко значителни биха били евентуалните социални разходи, с които обосновават плащането на допълнителните обезщетения за уволнение.
(237)
Френските органи също така посочват, че една процедура за ликвидация би била по-дълга и потенциално по-рискована за държавата акционер спрямо цесията на SNCM на отрицателна цена. Комисията отбелязва, че френските органи не са предоставили никакво доказателство за този риск и не са обяснили защо продължителността на процедурата за ликвидация е била взета предвид от частен акционер. Делото Frucona Kosice (125), цитирано от френските органи, не е релевантно към настоящия случай, тъй като се отнася до теста на частен кредитор. Срокът на една процедура за ликвидация е подходящ за анализирането дали държавата в позицията на кредитор на Frucona Kosice е възстановила в максимална степен вземанията си, като е приела частично, но незабавно възстановяване, или дали е трябвало да чака ликвидацията на предприятието. Положението в разглеждания случай е различно, тъй като държавата е в позицията на акционер в SNCM, а не на частен кредитор. Като се има предвид, че в случай на ликвидация на SNCM активите определено не биха били достатъчни за покриването на пасивите, държавата не би могла да възстанови своята вноска. Следователно в този случай не е подходящо да се изтъква срокът на процедурата за ликвидация.
(238)
Френските органи не са доказали, че поемането на разходите по тези допълнителни обезщетения от държавата като частен инвеститор при сценария за ликвидация е било обосновано.
(239)
На този етап от анализа Комисията следва да определи стойността на ликвидацията на SNCM без допълнителни обезщетения за уволнение.
б) Относно стойността на ликвидацията на SNCM
(240)
Съгласно този метод недостатъчното количество на активи е установено, когато икономическата стойност на реалните активи (по принцип по-висока от счетоводната нетна стойност) не покрива икономическата стойност на реалните дългове.
(241)
С цел установяването на недостига на активи в конкретния случай Комисията с помощта на свой експерт (126) е проверила, както е обяснено по-долу, че към 30 септември 2005 г. стойността на активите на SNCM не е била достатъчна, за да удовлетвори привилегированите и непривилегированите кредитори.
(242)
Комисията счита, че стойността на нетните активи е често използван метод за остойностяване на дружествата в сектора на морския транспорт. Освен това тя смята, че този метод е изключително подходящ за ситуацията на SNCM, доколкото неговият основен акционер разполага с един единствен избор, алтернативен на цесията, а именно ликвидация.
(243)
По отношение на другите методи за остойностяване, по-специално на метода на актуализираните оперативни свободни парични потоци, Комисията смята, че предвид факта, че той предполага продължаването на дейността на дружеството, какъвто не е случаят при предвидената хипотеза за ликвидация на SNCM, то той не е актуален в настоящия случай.
(244)
Комисията отбелязва датата 30 септември 2005 г. като референтна дата за оценката на SNCM, която е датата, на която е направен реалният избор между приемане на предложението за възстановяване на дружеството или неговата ликвидация; решението за избора на BCP е взето на 27 септември 2005 г.
i) Относно стойността на активите на SNCM
(245)
Комисията отбелязва, че акционерът на SNCM със сътрудничеството на кантора Ernst & Young е пристъпил към определяне на разходите за ликвидацията на дружеството (горепосоченият доклад CGMF) на 30 септември 2005 г., който е бил повторно разгледан от Oddo Corporate Finance и кантората Paul Hastings. Комисията припомня, че в горепосочения доклад Oddo-Hastings активите на SNCM са оценени на 190,3 млн. EUR.
(246)
Що се отнася до стойността на собствената флота (127), брутната продажна стойност на корабите на SNCM е била оценена от специализирания експерт BRS на 224 млн. EUR на 30 септември 2005 г., а флотата на SNCM е била оценена в доклада Oddo на 150,7 млн. EUR след отстъпки (128), комисиона за търговско посредничество (129) и несигурно събитие (130).
Таблица 3
Сценарии за остойностяване на активите на SNCM към 30 септември 2005 г.
Стойност на активите
в доклада Oddo
в милиони EUR
Стойност на активите
според експерт на Комисията
в милиони EUR
Нематериални активи
-
-
Материални активи
Собствена флота
150,7
151,7
Недвижими имоти
(131)
11,2
11,2
Финансови активи
(132)
32,7
38,3
Нематериални активи
194,6
201,2
Стокова наличност
-
-
Аванси и предплати
-
-
Вземания от клиенти
0,8
0,8
Други вземания
(133)
9,4
9,4
Нетни парични потоци
-14,5
-
Сметки от изравняване
-
-
Други активи
-4,3
10,20
Общо активи
190,3
211,4
Източници:
Доклад Oddo-Hastings, доклад на експерт на Комисията.
(247)
При прочита на горната таблица Комисията констатира, че флотата от кораби съставлява основният елемент от оценката на активите на дружеството. В тази връзка експертът на Комисията е преценил след извършване на сравнителен анализ в подходящото време, че намалението, приложено към брутната продажна цена на корабите и несигурното събитие, са били съвместими. На тази база той е направил заключения, че няма аргументи за отхвърляне на оценката на стойността на флотата, изготвена от държавата.
(248)
По отношение на намалението Комисията смята, че неговото ниво е съвместимо с намаленията, наблюдавани при продажбите на кораби при съдебна ликвидация. Според експерта на Комисията Управлението за морски транспорт, национално белгийско дружество, обслужващо линията Остенде-Рамсгате, е продало например два ферибота за автомобили през 1997 г. с намаления, оценени на 35 % и 45 %. Неотдавна дружеството Festival Cruises е продало три туристически кораба със средна отстъпка от 20 %. Намаленията, прилагани в сходни случаи, са от порядъка на тези, приложени от френските органи в настоящия случай.
(249)
Що се отнася до несигурното събитие, такъв пример не е бил отбелязан на пазара и Комисията смята, че аргументите, оправдаващи прилагането на несигурното събитие са съвместими с ограничения пазар на специализирани кораби, изработени за изключително специфична употреба.
(250)
От друга страна Комисията отбелязва, че нейният независим експерт е ревизирал покачването на стойността на финансовите активи, по-специално стойността на участието на SNCM в CMN (от 21,8 млн. EUR до 28 млн. EUR). В тази връзка, предвид предложението за закупуване на това участие от Stef-TFE за 35,2 млн. EUR, предадено на Комисията в рамките на настоящото разследване, Комисията счита, че оценката на участието на SNCM в CMN в размер на 28 млн. EUR е разумна в контекста на ликвидация на дружеството.
(251)
Относно остойностяването на другите компоненти на активите експертът на Комисията не е изразил конкретно възражение. Той не е отбелязал рубриката „нетни парични потоци“ в активите, тъй като тя е в дефицит. Комисията смята, че тази рубрика трябва да премине към пасивите на дружеството SNCM.
(252)
Като взема предвид извършените промени, Комисията оценява активите на SNCM на 211,4 млн. EUR към 30 септември 2005 г.
ii) Относно оценката на пасивите на SNCM
(253)
Комисията установява, че френските органи оценяват дължимата сума за привилегировани вземания на 153,8 млн. EUR, а на 170,9 млн. EUR - дължимата сума за непривилегировани вземания (без допълнителните обезщетения за уволнение).
(254)
Що се касае по-специално до пасивите на дружеството, френските органи изчисляват цената на социалния план по колективния трудов договор на [70-80] (60) млн. EUR. Разходите по социалния план са определени на индивидуална база и предвид вида на договора (безсрочен договор - CDI и срочен договор - CDD), устава и колективните трудови договори (морски персонал, стационарен персонал и управление), трудовия стаж, позицията и възнаграждението на всеки отделен служител. Този размер покрива неустойките по предизвестия ([20-30] (60) млн. EUR), неустойките по платен отпуск по предизвестие ([0-10] (60) млн. EUR), конвенционални обезщетения за уволнение ([30-40] (60) млн. EUR) и контрибуция Delalande ([0-10] (60) млн. EUR) (134).
(255)
Цената на социалния план извън колективните трудови договори е оценен от френските органи на [30-40] (60) млн. EUR. Този социален план обхваща всички придружаващи мерки, свързани със законовите и регулаторни задължения на SNCM в областта на уволнението (135) и косвените разходи, свързани с социалния план по колективния трудов договор (136).
(256)
Разходите по прекратяване на основните договори за експлоатация засяга основно и включването на банкова гаранция в размер на 7,4 млн. EUR, дадена като гаранция за доброто изпълнение от страна на SNCM на неговите задължения за извършване на обществена услуга, към която се прибавя наказателна санкция, предвидена в договора, в размер на 2 % от референтната финансова компенсация в размер на 63 млн. EUR за 2005 г., или около 1,2 млн. EUR.
(257)
По отношение на нетния пасив, свързан с цесията на кораби на лизинг, (137) френските органи подчертават, че на базата на определени хипотези (138) нетният продукт от цесията е оценен от специализирания експерт BRS на 144,8 млн. EUR към 30 септември 2005 г. след отстъпки, комисиона за търговско посредничество и финансови разходи за пристанище. Спестяванията от данъци и банкови задължения възлизат на 193,5 млн. EUR, като съществува оставаща сума от банкови задължения за корабите, закупени на лизинг, която трябва да бъде възстановена, на стойност 48,7 млн. EUR.
Таблица 4
Сценарии за остойностяване на пасивите на SNCM към 30 септември 2005 г.
Стойност на пасивите
в доклада Oddo
в милиони EUR
Стойност на пасивите
според експерт на Комисията
в милиони EUR
Привилегировани задължения, от които:
Социални и данъчни задължения
[20-30]*
[20-30]*
Финансови задължения, гарантирани с активи
(139)
15,9
15,9
Разходи по социалния план по колективния трудов договор
[70-80]*
[70-80]*
Разходи по пенсионни осигурителни каси
(140)
10,2
10,2
Разходи по процеса на ликвидация
4,7
4,7
Добавени загуби от дейността
(141)
26,5
26,5
Удовлетворяване на привилегировани кредитори
153,8
153,8
Необезпечени задължения
(142)
69,7
84,2
Разходи по социалния план, извън колективния трудов договор
[30-40]*
[30-40]*
Разходи по прекратяване на основните договори за експлоатация
[10-20]*
[10-20]*
Допълнителни разходи, свързани с цесията на корабите, които са на лизинг
48,7
48,7
Удовлетворяване на непривилегировани кредитори
170,9
181,1
Източници:
Доклад Oddo-Hastings, доклад на експерт на Комисията.
(258)
Комисията отбелязва, че социалните пасиви на дружеството съставляват основният елемент от пасивите на SNCM. Що се отнася до цената на социалния план по колективния трудов договор, експертът на Комисията е проверил формулите за изчисляване на всички елементи от плана на базата на извадки и не е установил нито аномалия, нито грешка. Въз основа на тази проверка Комисията смята за разумен размера от [70-80] (60) млн. EUR, изплатени предварително от френските органи за социален план по колективния трудов договор.
(259)
Относно допълнителните загуби от дейността Комисията смята, че оценката е предпазлива с оглед на законодателството, по-специално член L.622-10 от Търговския закон и член 119-2 от Постановление № 85-1388 от 27 декември 1985 г., съгласно които SNCM би могло да бъде задължено от компетентния търговски съд да продължи дейността за срок от два месеца, който срок може да бъде подновен по искане на прокуратурата във връзка с изпълнението на задълженията за предоставяне на обществена услуга.
(260)
Що се отнася до необезпечените задължения, експертът на Комисията не е изразил конкретно възражение. При все това той е коригирал размера от 69,7 млн. EUR на 14,5 млн. EUR вследствие на промяната на рубриката „Нетни парични потоци“ в активите. Комисията оценява, че тази промяна е в съответствие с промените, извършени при оценяването на активите на SNCM.
(261)
По отношение на разходите по социалния план извън колективния трудов договор (без допълнителните обезщетения за уволнение) експертът на Комисията счита, че разходите за съдебни спорове трябва да бъдат [0-5] (60) млн. EUR вместо [0-10] (60) млн. EUR, изплатени предварително от френските органи. По този въпрос, въпреки че Комисията смята за сигурно, че синдикалните организации биха поискали преквалифициране на договорите CDD в договори CDI (143), тя счита от друга страна, че тези изчисления трябва да засягат само и единствено служителите, работещи на CDD, за които този риск е почти сигурен (или 150 CDD). Като се отчита едно месечно брутно възнаграждение в размер на [2 000-2 500] (60) EUR с обезщетение от 9 месечни заплати за първите [100-120] (60) CDD и от 6 месечни заплати за следващите [50-70] (60), размерът възлиза на [0-10] (60) млн. EUR.
(262)
Що се касае до нетните пасиви, свързани с цесията на корабите, които са на лизинг, Комисията смята, че хипотезите, свързани с изчисленията, са оправдани от договорния формализъм на GIE, който ограничава всякакво заместване на SNCM от трети страни и обуславя данъчни предимства за използването на корабите под френски флаг. Освен това несигурното събитие не се прилага в случая на кораби, използвани на лизинг, тъй като тези кораби са продадени от банките кредитори на GIE. В този контекст Комисията счита, че е оправдано да бъдат взети предвид разходите за превоз между 30 септември 2005 г. и датата на действителната цесия на кораба.
(263)
Във връзка с гореизложеното Комисията смята, че към 30 септември 2005 г. привилегированите пасиви на SNCM възлизат на 153,8 млн. EUR, а непривилегированите пасиви на SNCM са 181,1 млн. EUR.
iii) Относно установяването на недостиг на активите
(264)
Като се има предвид горепосоченото, Комисията смята, че към 30 септември 2005 г. стойността на активите на SNCM (или 211,4 млн. EUR) не е била достатъчна за удовлетворяване на привилегированите кредитори (или 153,8 млн. EUR) и на непривилегированите кредитори (181,1 млн. EUR), или 334,9 млн. EUR. Следователно активите не достигат с около 123,5 млн. EUR.
в) Относно вземането предвид на процедура по покриване на пасивите
(265)
Комисията също така разгледа и аргумента на френските органи и на SNCM, според който държавата в качеството ѝ на мажоритарен акционер може да бъде поканена да покрие пасивите в случай на ликвидация на дружеството. Една от заинтересованите страни, CFF, оспорва прилагането на националната съдебна практика, посочена от френските органи към настоящия случай. CFF счита, че по отношение на съдебната практика на Апелативния съд на Руан по делото Aspocom Group Oyj съдията е осъдил финландското дружество майка да заплати обезщетения на служителите от неговото френско дъщерно предприятие, което е било в ликвидация, тъй като тези обезщетения са били предвидени от социален план чрез споразумение в предприятието, потвърдено от дружеството майка, а в крайна сметка не са били изплатени.
(266)
Френските органи смятат, че всички реални разходи, които е трябвало да бъдат поети от държавата в качеството ѝ на акционер чрез CGMF, възлизат на 312,1-361 млн. EUR към 30 септември 2005 г. Те считат също, че в тази оценка се взема предвид рискът държавата да бъде поканена да „покрие пасивите“, ако съдът я счете за фактически управител на SNCM, както и рискът държавата да бъде осъдена да заплати допълнителните обезщетения за уволнение на освободения персонал. Френските органи смятат, че тези рискове трябва да бъдат взети предвид при изчисляването на действителните разходи по евентуална ликвидация на SNCM.
(267)
Следователно възниква въпросът за оценката на всички реални разходи, които Франция би била длъжна да поеме като акционер в случай на съдебна ликвидация на SNCM, за да се определи дали, предвид риска да бъде осъден да поеме тези разходи и предвид техния обем, един частен акционер би предпочел да продаде незабавно своето дъщерно предприятие на отрицателната цена от 158 млн. EUR, отколкото да се изложи на този риск.
(268)
Във френското право назначеният ликвидатор на дружество в съдебна ликвидация има възможността да започне процедура по поемане на отговорност срещу бившите управители на дружеството, наречена „процедура по покриване на пасивите“, в случай на решение за прекратяване на план за възстановяване на дружеството или поставянето му под съдебен надзор, както и в случай на съдебна ликвидация (144).
(269)
Започването на процедура по покриване на пасивите срещу бившите управители на дружеството в ликвидация е мотивирано от необходимостта от възстановяване на имуществото на дружеството, което е една от задачите на назначения ликвидатор.
(270)
В множество писма до Комисията френските органи поддържат становището, че хипотезата за осъждане на държавата от национален съдия за покриване на пасивите на управляваното от нея дружество представлява възможно най-правдоподобният сценарий и че тази хипотеза трябва да бъде отчетена при изчисляването на действителните разходи по евентуална ликвидация на SNCM.
(271)
В писмените си бележки от 28 февруари 2008 г. SNCM е представило доклада Baker & McKenzie, в който се оценяват правните последици от процедура по покриване на пасивите срещу френската държава. В този доклад се заключава, че сезираният по делото търговски съд най-вероятно би отбелязал отговорността на държавата и би я осъдил да поеме за своя сметка всички социални задължения на SNCM.
(272)
Съответното законодателство предвижда, че социалните задължения на дружество в ликвидация могат да бъдат поети от неговите бивши управители от правна и фактическа гледна точка, ако бъдат едновременно спазени четири условия.
i) Признаване на държавата като управител от правна и фактическа гледна точка на дружество в съдебна ликвидация
(273)
Докладът Baker & Mc Kenzie, изпратен от SNCM, предоставя на Комисията анализ, който води до заключението, че […] (60). По същество горепосоченият експертен доклад цели да покаже, че съгласно съответната съдебна практика (145) държавата е допуснала […] (60) нееднократно. По-специално според същия този доклад държавата е взела […] (60) решения. Освен това изглежда, че управителните органи […] (60) предприятието. Накрая, държавата […] (60).
(274)
Комисията констатира, че френските органи в писмените си бележки от 28 март 2008 г. не са изразили резерви […] (60). В своето писмо от 20 ноември 2006 г. самите френски власти посочват, че съдията […] (60) предприятието.
(275)
При все това Комисията е на мнение, че декларацията на френските органи от 20 ноември 2006 г., направена в рамките на дело за държавна помощ, не е достатъчна сама по себе си, за да се установи de jure дали един съдия би счел националните органи за фактически управители на дружеството получател на въпросните мерки и най-вече доколко такава възможност реално може да стане факт.
(276)
Преди всичко по отношение на спорните решения далеч не е установено, че вземането на окончателно решение от държавата се отдалечава в значителна степен от практиката, следвана при управлението от нейна страна на участията ѝ. Дори в доклада Baker & Mc Kenzie се припомня съществуването на повтарящо се противоречие по отношение на желаната степен на намеса на държавата в управлението на участията ѝ и се посочва значителната роля в общия случай на […] (60).
(277)
В националната съдебна практика, посочена от държавата и от SNCM, не се обяснява пряко подобен род положение. Основните обяснени случаи засягат местните общности, а решението по делото BRGM от 6 февруари 2001 г. се отнася до промишлено-търговско публично образувание.
(278)
Във всеки случай далеч не е установено, че държавата в качеството ѝ на публична власт трябва да се счита за фактически управител.
ii) Съществуването на една или повече грешки в управлението от страна на френската държава, фактически управител на дружество в съдебна ликвидация
(279)
В конкретния случай Комисията отбелязва, че в доклада на експерта на SNCM въз основа на списък от фактически данни, който не е изчерпателен, са посочени редица данни, за да покаже, че държавата, […] (60), е допуснала грешки в управлението.
(280)
По-специално е отбелязано, че френската държава е допуснала грешки при инвестициите, свързани с […] (60) SNCM. Освен това държавата е допуснала и многобройни грешки в управлението по отношение на мащабността […] (60) SNCM.
(281)
В писмото си от 30 април 2007 г. френските органи са оценили като много висок риска от осъждане на държавата за поемане на отговорност предвид критериите за квалифициране на грешката при управление по смисъла на член L.651-2 от Търговския закон.
(282)
Комисията отново счита, че тази декларация от 30 април 2007 г., направена в рамките на процедура в областта на държавните помощи, не е достатъчна сама по себе си, за да се установи de jure дали един съдия би счел, че националните органи са допуснали твърдяните грешки, и най-вече да се определи степента на вероятност от такава възможност. Това важи в още по-голяма степен, тъй като френските органи оспорват самото съществуване на грешки в управлението, които са необходими за прилагането на процедура по покриване на пасивите.
(283)
Като цяло се забелязва, че SNCM и френските органи се придържат до голяма степен към доста стари решения относно управлението. Ето защо докладът Baker & Mc Kenzie е насочен към […] (60), реализирани до 2000 г. В него с увереност се прави позоваване на доклади на Сметната палата за финансовите години 1993-1999. Основните твърдяни грешки в управлението са допуснати в средата на 90-те години на 20 в. Кредиторите на SNCM са били информирани за този начин на управление, когато са му отпускали кредити. Тоест те най-малко неявно са приели риска, свързан с този вид управление. Няма данни, че отговорността на държавата е можело да бъде успешно поискана за покриване на пасивите в подобна ситуация.
(284)
Освен това твърдяните грешки в управлението биха могли да се обяснят с избора на политики от публичните власти, като няма данни, че този избор на политики е можел да се квалифицира като грешки в управлението по смисъла на съдебната практика относно покриването на пасивите.
(285)
На последно място, в доклада Baker & Mc Kenzie липсва достоверност, тъй като в него се счита, че положението на SNCM може да се дължи на грешки във външната комуникация, допуснати от държавата по повод положението на SNCM. От този доклад е видно единствено, че държавата посочва положение, което е било вече известно. Следователно поведението на държавата не изглежда като грешка в управлението.
iii) Установяване на недостиг на активи
(286)
В настоящия случай Комисията констатира, че докладът Oddo-Hastings показва недостиг на активи в размер на 134,4 млн. EUR към 30 септември 2005 г., изчислен от една страна като разликата между стойността на активите на SNCM (190,3 млн. EUR) и от друга страна - стойността на пасивите на дружеството (привилегировани и непривилегировани задължения, оценени съответно на 153,8 млн. EUR и на 170,9 млн. EUR).
(287)
Комисията е оценила недостига на активи на SNCM на 123,5 млн. EUR към 30 септември 2005 г. (срв. съображение 264).
iv) Съществуване на причинно-следствена връзка между грешките и установения недостиг на активи
(288)
Според френските органи управителят на юридическо лице може да бъде обявен за отговорен на основание на член L.624-3 от Търговския закон дори ако грешката в управлението, допусната от него, е само една от причините за недостига на активи и може да бъде осъден да заплати всички или част от социалните задължения дори ако грешката е причина само за част от тях (146). Според френските органи френската държава ще бъде задължена да заплати една част в размер между 85 % и 100 % от установения недостиг на активите, или между 114,3 млн. EUR и 134,4 млн. EUR.
(289)
Този анализ не почива на никакво солидно основание. Всъщност, доколкото твърдяните грешки в управлението се основават на взети в средата на 90-те години на 20 в. решения и след като са породили незабавен свръхразход за SNCM, е много трудно това да се определи като причина за недостига на активи през 2005 г., особено след като между тези две дати са се случили много събития.
(290)
Освен това дори и да изглежда, че няма автоматична връзка между размера на отпуснатото обезщетение за покриване на пасивите и размера на натрупаните пасиви в резултат на грешка в управлението от страна на управителя (при положение, че е установена), това означава също, че съдията може да реши да определи сумата, с която да бъде осъден управителят, на много по-ниска стойност от установения недостиг на активи (147).
(291)
Обратно на това, което изглежда френските органи (и SNCM) считат, нищо не сочи, че разглежданите решения са считани от съдията по процедурата за покриване на пасивите като толкова тежки решения, че да оправдаят поемането от страна на публичните власти на значителна част от установените пасиви. Съгласно разгледаните твърдения става въпрос за решения с протекционистка визия, взети в рамките на политиката (като повечето се отнасят за десетилетие преди това), или по-скорошни решения, за да се спести на служителите задължението за повишаване на производителността или за да се направи опит да се възстанови по-добра социална атмосфера.
v) Определяне на евентуално поемане на допълнителните обезщетения за уволнение при хипотезата за съдебна ликвидация на SNCM
(292)
Според френските органи, в допълнение към недостига на активи, предвид съответната съдебна практика (148) даден съдия със сигурност би осъдил държавата да изплати допълнителните обезщетения за уволнение (т.е. между [200-210] (60) и [250-260] млн. EUR). Според френските органи всички реални разходи, които държавата в качеството си на акционер би могла да бъде задължена да заплати, са между 212,1 млн. EUR и 361 млн. EUR.
(293)
Френските органи уточняват, че в последните съдебни решения френските съдилища са осъдили правния и фактически управител да поеме, освен недостига на активите, допълнителните обезщетения за уволнение, изчислени на базата на социалния план, изготвен от дружеството преди ликвидацията.
(294)
Френските органи посочват, че по делото Aspocomp френското дружество Aspocomp SAS, дъщерно предприятие, собственост на 99 % на финландското дружество Aspocomp Group Oyj, е сключило споразумение в предприятието на 18 януари 2002 г., в което се описват условията за обезщетение по социален план за 210 служители от общо 550. В това споразумение е бил посочен размерът на компенсационните и допълнителните обезщетения, както и помощите при доброволно напускане. Вследствие промяна на стратегията на групата дружеството майка Aspocomp Group Oyj е взело решение на 21 февруари 2002 г. да спре финансирането на дъщерно предприятие Aspocomp SAS и по този начин е предизвикало обявяването във фалит на този дъщерно предприятие. Това решение de facto го е затруднило да изпълнява задълженията си, поети в рамките на посоченото споразумение, и го е принудило да уволни целия останал персонал.
(295)
В този контекст съдебното решение на Апелативния съд на Руан е потвърдило решението на колегията по трудовоправни дела в Еврьо и по тази начин е задължило дружеството Aspocomp Group Oyj, което притежава 99 % от своето дъщерно дружество, да изплати: i) на засегнатите от споразумението служители всички компенсационни и допълнителни обезщетения, предвидени в това единствено споразумение, както и всички обезщетения за пропуснати ползи и загуби за уволнение без реална и сериозна причина, и ii) на служителите, уволнени вследствие на обявяването на дружество Aspocomp в несъстоятелност - еквивалентните обезщетения, като в него се счита, че с неспазването на поетите ангажименти дружеството майка е показало нелоялно поведение и сериозно лекомислие.
(296)
Макар и Франция също да се позовава на съдебното решение от 19 април 2005 г. на търговската колегия от Касационния съд (149), за да подкрепи теорията си, Комисията не вижда в това решение нито един решаващ факт по отношение на настоящия спор. Касационният съд на практика се ограничава до това да отбележи, че един апелативен съд не е характеризирал в достатъчна степен de jure смесването на имуществото между дружеството майка и неговото дъщерно предприятие. При всички положения Комисията установява, че свързаните със съдебната практика Aspocomp факти не са същите като тези в разглеждания случай. В последния не е налице неспазване на ангажиментите от страна на CGMF по отношение на изплащането на допълнителни обезщетения за уволнение.
(297)
Трябва да се отбележи, че SNCM и френските органи обръщат внимание на факта, че един социален план […] (60). Твърде съмнително е, че […] (60) може да се счита като грешка в управлението, която да доведе до поемане на отговорност от страна на държавата към служителите […] (60). Дори и да се предположи, че извънредно […] (60), държавата е можела да поеме отговорност към служителите и да им предостави право на платено от нея обезщетение (150), предоставянето на такова право би било само по себе си предимство, предоставено на предприятието SNCM, и следователно държавна помощ, поради аналогични доводи като изложените по-долу по повод мерките за помощ за персонала в размер на 38,5 млн. EUR. Тази мярка е можела до известна степен да успокои социалната атмосфера в предприятието.
vi) Заключение относно вземането предвид на процедура по покриване на пасивите
(298)
Не е установено в достатъчна степен de jure, че френските органи са щели, с достатъчна степен на вероятност, да бъдат осъдени от национална юрисдикция да платят обезщетения при покриване на пасивите, и още по-малко, че при подобно отсъждане би била превишена отрицателната цена, за която SNCM е било „продадено“.
(299)
Също така трябва да се отчете фактът, че действията на държавата, дори и да се предположи, че в случая е била лош управител, са имали за цел да защитят националните индустрии и услуги, включително SNCM и служителите му, като се избегне по-специално да им се налагат промени, които в социален план е можело да получат лош отзвук. На практика дори и публичните субекти, включително държавата, да могат да се считат при определени обстоятелства за фактически управители на едно предприятие, нищо не сочи, че процедурата по покриване на пасивите е можело да се използва за обяснение на политическия избор на държавата, особено при подобни обстоятелства. В случая не са налице обстоятелствата от делото Aspocomp, което изобщо не се е отнасяло до подобна проблематика.
(300)
Във всеки случай Комисията счита, че понастоящем френските органи не могат да изтъкнат политически избор, направен в миналото, за да обосноват публични намеси, предназначени да коригират последици от по-ранни намеси. Обратното, тези две намеси, а именно от миналото и новите публични намеси, се анализират като две кумулативни нарушения на конкуренцията. Поемането на отговорност от страна на държавата за покриване на пасивите отново би позволило на държавата да признае, че е допуснала грешки в управлението на предприятието, за да се обоснове, че финансовата вноска не е държавна помощ, което от своя страна би довело ново нарушение на конкуренцията. Тогава държавата би изтъкнала собствените си грешки в управлението, за да обоснове допълнителна финансова вноска, в противоречие с общия принцип, според който собствената грешка не може да се изтъква като причина (151).
(301)
Не по-малко изкуствено би било да се разделя поведението на държавата като „лош управител“ (при положение, че е установено) и поведението на държавата, която спасява зле управляваното от нея предприятие. Допускане на грешка в управлението не се включва в нормалното поведение на разумния частен инвеститор в условията на пазарна икономика. Ето защо механизмът за спасяване, който не може да се раздели от тази грешка, също не се вписва в това последно поведение.
(302)
Приемането на теорията на френските органи и на SNCM също така би позволило на държавата да предостави гаранция на предприятие, като допусне съзнателно „грешка в управлението“, което по никакъв начин не може да бъде допустимо в областта на помощите.
(303)
В разглеждания случай поведението, което би ангажирало отговорността на държавата, според защитаваната от SNCM и френските органи теория, е поведение на държавата, действаща като на публична власт, а не като акционер. Като се има предвид, че един разумен частен акционер не би взел решения въз основа на политически и държавни съображения, рискът от покриване на пасивите в резултат на такива решения не може да се вземе предвид при тест за разумен частен инвеститор в условията на пазарна икономика (152).
(304)
Френските органи припомнят, че в решението си по делото АВХ от 7 декември 2005 г. Комисията предвижда да отчете факта, че „в определени изключителни случаи, някои национални законодателства предвиждат възможността за трети страни да се обърнат срещу акционерите на ликвидирано дружество, а именно ако тези акционери могат да бъдат считани като [заличено в текста] и/или допуснали сериозни грешки при управлението“ (153).
(305)
Въпреки това Комисията припомня, че понятието за помощ трябва да се преценява обективно, и отбелязва, че в решението за откриване относно същото дело, се уточнява, че „[в] крайна сметка, дори при малко вероятната хипотеза, когато всички изисквани от националното право условия за поемане на отговорност […] са изпълнени, това не би изключило характера на държавна помощ на тези намеси в полза на дъщерно предприятие“ (154).
(306)
В случая Комисията смята, че френските органи не са опровергали достатъчно ясно съмненията на Комисията, че е твърде вероятно отговорността на акционера на SNCM да бъде оспорена.
(307)
При тези обстоятелства и след като отхвърля вземането предвид на допълнителните обезщетения за уволнение (срв. съображение 225 и следващи), Комисията заключава, че държавата не би имала никакви разходи за ликвидацията на SNCM. Комисията счита, че на държавата в качеството ѝ на акционер не може да бъде наложено да поеме разходите за ликвидацията, тъй като рискът за акционера е обвързан от стойността на вноската му в дружествения капитал на предприятието.
6.1.2.2. Заключение
(308)
Комисията счита, че един частен инвеститор би отдал приоритет на най-изгодното финансово решение, т.е. ликвидацията на SNCM. Ето защо тя заключава, че отрицателната цена от 158 млн. EUR представлява държавна помощ.
6.1.3. Капиталова вноска на CGMF на стойност 8,75 млн. EUR
(309)
В мнението си след решението за откриване френските органи посочват, че рекапитализацията от 8,75 млн. EUR от държавата е била извършена едновременно с вноската от частните инвеститори. Те обясняват, че съвпадението се подсилва от поемането от страна на държавата на миноритарна част спрямо пазарно внесения мажоритарен дял. Освен това те считат, че нормата на възвращаемост на вноската на държавата, или […] (60) % годишно, представлява адекватна дългосрочна рентабилност на инвестираните капитали от частен инвеститор. В информационната бележка от 16 май 2013 г. те считат също така, че свързаните с разтрогващата клауза рискове се компенсират с възможността за изкупуване от частните акционери.
(310)
Понастоящем вноската на държавата трябва да се сравнява с вноската на частните купувачи, възлизаща на 26,25 млн. EUR. Както е посочено в раздел 6.1.2, вноската на държавата се равнява на 158 млн. EUR, към които се добавят 38,5 млн. помощ за персонала и 15,81 млн., изплатени съгласно плана от 2002 г., както е видно от раздели 6.1.4 и 6.1.5.
(311)
Всички мерки от 2006 г. се съдържат в меморандума за разбирателство. Страните по този меморандум, CGMF, BCP и VT, са приели реализирането на вноската от 158 млн., на аванса по текущата сметка от 38,5 млн. и на увеличението на капитала с 8,75 млн. EUR в същия документ. В случая трите мерки представляват една и съща операция с цел приватизация на SNCM. В съответствие с посоченото от Общия съд в точка 125 от решението от 11 септември 2012 г.„тази вноска в капитала [от 8,75 млн. EUR] се вписва в общ протокол за продажба, резултат от единни преговори, в който вноските на купувачите са насрещната престация за обременителни задължения под различни форми на френската държава“. Следователно трите горепосочени мерки трябва да се считат като цяло за вноска в капитала на SNCM от държавата и да се сравняват с вноската на частните инвеститори, за да се оцени доколко е значителна или не тяхната намеса.
(312)
Като се има предвид гореизложеното, Комисията заключава, че вноската на частните акционери, т.е. 10,6 % от общата вноска, не може да се счита за значителна.
(313)
Както беше посочено и в съображение 311, трите разглеждани мерки представляват една и съща операция за приватизация. Следователно Комисията счита, че публичните и частните капиталови вноски са направени едновременно.
(314)
Що се отнася до критерия за вноските, направени при сравними условия, най-напред Комисията отбелязва, че заинтересованите страни, CCF и STIM, са поставили под съмнение значителния характер на частната намеса и най-вече наличието на сравними условия между публичното инвестиране и частните инвеститори поради съществуването на разтрогваща клауза.
(315)
Комисията счита, че условията за това увеличение на капитала сами по себе си показват, че рисковете, поети от частните и публичните инвеститори, не са еднакви. Съществуването и условията на разтрогващата клауза за цесията са показателни сами по себе си, че положението на частните инвеститори и на публичния инвеститор не е едно и също в случай на настъпване на изброените в клаузата условия. Съгласно меморандума за разбирателство частните инвеститори могат да се оттеглят и да изтеглят вноската си в случай на отрицателно решение от страна на Комисията, на Общия съд или на Съда или при неподновяване на предоставянето на обществена поръчка. Тази последна част от разтрогващата клауза санкционира още по-сериозно държавата, защото засяга основното ядро от дейността на SNCM. На практика SNCM е операторът, който исторически свързва Корсика с континентална Франция. Схематично две трети от неговата дейност се извършват между Марсилия и Корсика в рамките на предоставяне на обществена услуга. По този начин частните инвеститори са защитени чрез разтрогващата клауза срещу търговски риск за повечето от дейностите на SNCM. Така този риск се поема само от държавата.
(316)
Прилагането на горепосочената разтрогваща клауза би довело от една страна до задължение всички вноски на купувачите да бъдат възстановени от SNCM в полза на тези частни инвеститори. От друга страна CGMF би се оказала отново собственик на 100 % от капитала на SNCM, като рискът от ликвидация и съответно загубата на съществена част от публичните инвестиции значително би се увеличил.
(317)
Що се отнася до ангажимента за изкупуване от частните акционери, той не може да бъде изпълнен от CGMF в случай на съдебен надзор или ликвидация на SNCM. Това потвърждава, че при възникване на трудности тази възможност не може да се използва и рисковете се поемат главно от CGMF, т.е. държавата. Ето защо Комисията счита, че ангажиментът за изкупуване не може да са анализира като компенсаторна мярка за разтрогващата клауза.
(318)
Впрочем Комисията не може да приеме аргумента на френските органи, според който меморандумът за разбирателство съдържа редица гаранции за защита на инвестирането от страна на държавата. Всъщност наложените на купувачите задължения не включват поети от тях допълнителни рискове или трудности, които да ги поставят в ситуация, сравнима с тази на CGMF. Те целят единствено да се гарантира, че през периода, през който разтрогващата клауза може да се задейства от частните купувачи, последните не извършват никаква правна промяна в SNCM и изпълняват само необходимите действия за прилагането на бизнес плана и социалния пакт.
(319)
Освен това, както подчертава Общият съд в решението от 11 септември 2012 г., единствено анализът за изчислената рентабилност не е достатъчен, за да се заключи, че инвестицията е била направена от държавата при пазарни условия, доколкото рисковете не са равностойно поделени между публичния акционер и частните акционери.
(320)
Дори и условието за инвестиция pari passu да не е изпълнено, мярката все пак може да е съответствие с принципа на частния инвеститор в условията на пазарна икономика. В такъв случай би следвало да се докаже, че поведението на държавата е било такова, каквото би приел разумен частен инвеститор в подобна ситуация, например въз основа на предварителни анализи на рентабилността на инвестицията. Френските органи обаче не предоставят никакво доказателство за такъв предварителен анализ. Последните едва впоследствие посочват в мнението си, че фиксираната норма на възвръщаемост от […] (60) % е била подходяща за частен инвеститор, като я сравняват с доходността от една OAT (асимилируема облигация на трезора), емитирана от държавата, с доходност към онзи период между 3,72 % и 3,95 %. Но те не предоставят анализ, доказващ, че равнището от 10 % е било приемливо за частен инвеститор, като се имат предвид поетите от държавата рискове, например риска, свързан с разтрогващата клауза, и рисковете, свързани с положението на предприятието.
(321)
Нормата от […] (60) % се прилага единствено към капиталовата вноска в размер на 8,75 млн. EUR, но в подобен анализ следва да е отчетена общата вноска на държавата, приета в меморандума. Като се има предвид, че не е налице възвръщаемост, свързана с отрицателната цена от 158 млн. EUR или аванса по текущата сметка от 38,5 млн. EUR, възвръщаемостта на цялата инвестиция на държавата в SNCM в момента на приватизацията от 2006 г. е очевидно по-ниска от доходността на една OAT. Поради произтичащите рискове един частен инвеститор в условията на пазарна икономика не би приел подобно равнище на възвръщаемост.
(322)
С оглед на гореизложените съображения Комисията смята, че критериите, установени от съдебната практика за автоматично изключване на характеристиките на помощ на въпросната мярка, не са изпълнени. Следователно Комисията смята, че капиталовата вноска на държавата в размер на 8,75 млн. EUR не предоставя икономическо предимство на SNCM, доколкото е реализирана паралелно с вливане на частни капитали при несравними условия по смисъла на съдебната практика на Съюза. Следователно разглежданата мярка представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
6.1.4. Мерки за помощ за персонала (38,5 млн. EUR)
(323)
Френските органи считат, че това финансиране представлява помощ за персонала, което не носи печалба на дружеството, и следователно не е държавна помощ. Заинтересованите страни, CCF и STIM, оспорват квалифицирането на тази мярка като помощ за персонала, тъй като считат по-специално, че тази мярка може да има положителни непреки последици за SNCM.
(324)
Комисията счита, че фактът, че преките получатели на помощта за персонала са служителите, не е достатъчен, за да се докаже липсата на помощ в полза на техния работодател. Общият съд уточнява следното: „[…] фактът, че преките получатели на помощта за лицата са служителите, не е достатъчен, за да се докаже липсата на помощ в полза на техния работодател.“ (155).
(325)
Както посочва Общият съд и в точка 138 от решението от 11 септември 2012 г., „[…] за да се провери дали тези помощи за лицата представляват помощ по смисъла на член 87, параграф 1 ЕО, трябва да се определи дали SNCM получава непряко икономическо предимство, което му позволява да не трябва да понася разходите, които нормално би трябвало да бъдат отчислени от собствените му финансови ресурси, и по този начин пречи на пазарните механизми да породят нормалните си последици“.
(326)
Комисията отбелязва, че съгласно меморандума за разбирателство тази мярка е ангажимент на държавата към частните инвеститори за финансиране на „частта от разходите при евентуални доброволни напускания или прекратяване на трудови договори (независимо от естеството им), наречена „sur générosité“, с която ще се допълват всякакви други суми, които работодателят трябва да плати (…)“. В съответствие с посоченото от Общия съд в точка 145 от решението от 11 септември 2012 г. съществуването на тези помощи за персонала в протокола „за продажба“ изглежда показва, че те създават предимство. Страните са се възползвали от него, защото са можели да извлекат определени ползи.
(327)
Следователно естеството на тези помощи е такова, че може да създаде икономическо предимство в полза на SNCM, като му позволи да не понесе всички разходи при евентуално и бъдещо напускане някои служители. Ако държавата освободи едно предприятие от подобни разходи, това представлява предимство за него. Комисията припомня, че тези допълнителни социални мерки целят да облекчат изпълнението на плановете за уволнение, необходими да постигането на целите на предприятието, и че те не произтичат от правно задължение. В този случай честотата на социалните движения в SNCM показва, че при въвеждането на социален план в това предприятие почти неизменно се стига до стачки и други синдикални действия. Тези допълнителни социални мерки несъмнено представляват предимство за SNCM.
(328)
Следователно Комисията смята, че тази мярка представлява помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
6.1.5. Сумата от 15,81 млн. евро, изплатена като помощ за преструктуриране през 2002 г.
(329)
Мерките от 2006 г. водят до съществено увеличение на размера на помощта за преструктуриране, разгледана съгласно плана от 2002 г., възлизаща на 69,29 млн. EUR, което се разглежда като изменение на плана за преструктуриране и на разходите по него. Всъщност към момента на предвиждане на приватизацията планът за преструктуриране е бил все още в изпълнение. Тези цели за възстановяване на жизнеспособността на SNCM обаче не са били постигнати. Общият съд посочва, че „[в] това отношение всъщност следва да се отбележи, че решението от 2006 г. изрично посочва факта, че при наличие на елементи на помощ за преструктурирането в плана от 2006 г. последните трябва да бъдат анализирани съвместно с помощта за преструктуриране в плана от 2002 г. (…)“ (156). Общият съд подчертава, че този анализ е бил извършен „с основание“. Сумата от 69,29 млн. съответства на сумата от 66 млн. EUR, предоставени през 2002 г. като първи транш по плана за преструктуриране, и 3,29 млн. помощи, отпуснати през 2005 г. като втори транш.
(330)
От общата стойност на отпуснатите помощи по плана за преструктуриране от 2002 г. 53,4 млн. са свързани с предоставянето на обществена услуга. След като Общият съд потвърждава правомерността на тази помощ в решението си от 11 септември 2012 г., Комисията трябва да разгледа едновременно съвместимостта на самата помощ за преструктуриране - 15,81 млн. EUR, предоставени по време на преструктурирането през 2002 г., и съвместимостта на всички мерки от 2006 г. спрямо Насоките от 2004 г.
6.2. РАЗГЛЕЖДАНЕ НА СЪВМЕСТИМОСТТА НА ПОМОЩТА ЗА ПРЕСТРУКТУРИРАНЕ, ИЗПЛАТЕНА ПРЕЗ 2002 И 2006 г.
6.2.1. Насоки, които да бъдат взети предвид
(331)
Комисията отбелязва, че планът за преструктуриране от 2002 г. е бил разгледан в съответствие с Насоките от 1999 г. Тя посочва още, че новите мерки от 2006 г., включващи плана от 2002 г., са след датата на влизането в сила на новите Насоки от 2004 г. и са приведени в действие преди Комисията да даде съответното разрешение.
(332)
В съответствие с преходните правила, предвидени в Насоките от 2004 г. (157), тези насоки се прилагат, когато става въпрос за неправомерна помощ, отчасти предоставена след влизането им в сила.
(333)
Следователно, тъй като мерките от 2006 г. представляват помощи, те се вписват в операциите за преструктуриране, започнати през 2002 г. и се анализират заедно с последните. Съвместимостта на всички тези помощи ще бъде разгледана в съответствие с Насоките от 2004 г.
6.2.2. Характер на предприятие в затруднение
(334)
За да може да получи помощ за преструктуриране, предприятието трябва да е квалифицирано като предприятие в затруднение по смисъла на Насоките.
(335)
В конкретния случай Комисията припомня, че е констатирала, че това условие е било изпълнено, както в решението на Комисията от 17 юли 2002 г. относно помощта за оздравяване на SNCM (158), така и в това от 19 август 2002 г., с което се открива официалната процедура по разследване на проекта за рекапитализация, въз основа на годишния баланс на SNCM за 2001 г.
(336)
За целите на настоящото решение Комисията провери дали SNCM отговаря на тези условия въз основа на годишния баланс на предприятието за 2002 г. Следователно собствените капитали извън регламентираните провизии (159) остават винаги отрицателни на равнище от -26,5 млн. EUR за 2002 г., след като са били -30,7 млн. EUR през 2001 г. Подобно ниво показва липса на повече от половината дружествен капитал на предприятието, от който повече от една четвърт е бил загубен през последните дванадесет месеца след уведомлението, като по този начин се доказва наличието на условието, описано в точка 5, буква а) от Насоките.
(337)
Освен динамиката на дружествения капитал Комисията установи, че:
-
между 2001 г. и 2002 г. текущият резултат преди данъци се е променил от - 5,1 млн. EUR през 2001 г. на - 5,8 млн. EUR през 2002 г., като нетните загуби през 2002 г. са били намалени единствено чрез продажба на някои кораби,
-
способността за самофинансиране на SNCM, достигаща 39,2 млн. EUR в края на 2001 г., е сведена до 35,7 млн. EUR в края на 2002 г.,
-
нетните финансови задължения извън кредитите по договорите са се променили от 135,8 млн. EUR на 144,8 млн. EUR между 2000 и 2002 г.,
-
финансовите разходи (лихви и подобни разходи) са се променили от 7,0 млн. EUR през 2000 г. на 9,503 млн. EUR през 2002 г.
(338)
От друга страна френските органи са потвърдили пред Комисията, че банките вече са отказвали да заемат пари на SNCM поради задлъжнялостта, въпреки че последното е предложило да даде като гаранция последните си кораби, които нямат ипотека или подобни тежести.
(339)
Накрая, договорът за DSP не е променил с нищо този анализ. Ако този договор е трябвало нормално да позволи на SNCM, заедно с успеха на плана за преструктуриране, да постигне след време положителни резултати от дейността, не може да се отрече, че острата липса на собствен капитал, нарастващото задлъжняване и стойността на оперативните мерки в плана за преструктуриране ще доведат след известно време до преустановяване на плащането за SNCM.
(340)
Тъй като преструктурирането се извършва между 2002 и 2006 г., е необходимо да се провери дали SNCM отговаря на това условие през този период, и по-специално в момента на вземане на решение за ново вливане на публични средства.
(341)
В решението от 2003 г. се отбелязва, че SNCM отговаря на този критерий за финансовите години 2001 и 2002 (160).
(342)
По-нататък е уместно да се провери дали SNCM все още отговаря на това условие за финансовите години 2003-2005, т.е. последният счетоводен период преди въвеждането на новите мерки от 2006 г. във връзка с приватизацията на SNCM.
(343)
Както беше посочено в съображение 73 и следващи, положението на SNCM се влошава значително през 2004 и 2005 г. Текущият му резултат възлиза на - 32,6 млн. EUR през 2004 г. и на - 25,8 млн. EUR през 2005 г. Нетният резултат възлиза на - 29,7 млн. EUR през 2004 г. и на - 28,8 млн. EUR през 2005 г. Собственият капитал през 2005 г. (- 1,7 милион) отбелязва намаление с 25,5 млн. спрямо 2004 г. Това намаление съответства на липсата на повече от половината дружествен капитал на предприятието, от който повече от една четвърт е загубен през последните дванадесет месеца след уведомлението, като по този начин доказва наличието на условието, описано в точка 10, буква а) от Насоките от 2004 г.
(344)
С оглед на горепосоченото Комисията счита, че SNCM може да бъде квалифицирано като предприятие в затруднение по смисъла на Насоките от 2004 г.
6.2.2.1. Собственият принос
(345)
В съответствие с точка 43 от Насоките „Размерът и интензитетът на помощта трябва да бъдат сведени до минимума на разходите по преструктурирането, необходими за неговото осъществяване в светлината на съществуващите финансови ресурси на дружеството, неговите акционери или бизнес групата, към която то принадлежи. Подобна оценка ще взема предвид и всяка помощ за оздравяване, предоставена преди това. От получателите на помощ се очаква да направят значителен принос към плана за преструктуриране от техните собствени ресурси включително чрез продажбата на активи на предприятието, които не са от жизненоважно значение за неговото оцеляване, или чрез външно финансиране при пазарни условия. Подобен принос е признак, че пазарите вярват във възможността за възстановяване на жизнеспособността. Приносът трябва да е действителен, т.е. наличен, без да включва очаквани бъдещи печалби като парични потоци, а също така трябва да е възможно най-голям.“
(346)
В точка 44 от Насоките се уточнява, че „Обикновено Комисията ще приема за уместни следните нива на принос (19) при преструктуриране: поне 25 % за малки предприятия, поне 40 % за средни и поне 50 % за големи предприятия. При изключителни обстоятелства и в случаи на големи затруднения, които трябва да бъдат доказани от държавата членка, Комисията може да приеме и по-нисък принос.“
(347)
В точка 7 от Насоките се посочва също така, че „е подходящо да се потвърди с още по-голяма яснота принципът, че [значителният принос от страна на получателя по преструктурирането] трябва да е реален и несвързан с помощ. Приносът на получателя има двойна цел: от една страна, да потвърди, че пазарите (собственици, кредитори) са убедени във възможността на възвръщане на жизнеспособността в рамките на един разумен период. От друга страна, той осигурява ограничаването на помощта за преструктуриране до минималното необходимо за възстановяване на жизнеспособността, като същевременно се ограничава нарушаването на конкуренцията. […].“
(348)
В съдебната практика се потвърждава също така, че собственият принос трябва да показва, че пазарите вярват във възможността за възстановяване на жизнеспособността (161). Комисията подчертава, че това изискване е особено уместно по отношение на SNCM поради положението на дружеството от 2002 г. насам. Комисията припомня, че първоначалните мерки за преструктуриране от 2002 г. не са довели до прогнозираните резултати. Някои от тях не са били спазени или постигнати (вж. съображение (351)). Тъй като SNCM не е било в състояние да въведе изцяло тези първи мерки за преструктуриране, от 2004 г. икономическото му и финансово положение е продължило да се влошава (срв. съображения (73)-(75)).
(349)
Разходите по преструктурирането са възлизали на 46 млн. EUR през 2002 г. По отношение на мерките от 2006 г. Комисията счита, че размерът на разходите за преструктуриране съответства на сумата на помощта (162) - 202,55 млн. EUR, към които се добавя увеличението на капитала от частните партньори - 26,25 млн. EUR, или общо 274,8 млн. EUR. Собственият принос се състои от 42,385 млн. нетна цесия на активи и 26,25 млн. увеличение на капитала от частните партньори, т.е. общ собствен принос от 68,635 млн. EUR. Следователно, като се отчитат новите мерки от 2006 г., собственият принос достига 25 %, докато Насоките изискват принос от най-малко 50 %. Комисията уточнява, че френските органи не са изтъкнали изключителни обстоятелства и случаи на големи затруднения, за да може Комисията да приеме по-нисък реален собствен принос. При всички положения Комисията счита, че в настоящия случай не са налице изключителни обстоятелства, които да оправдаят намалението на равнището на изискуемия собствен принос в съответствие с Насоките от 2004 г.
(350)
По тази причина Комисията счита, че собственият принос на SNCM, предназначен за преструктуриране, остава недостатъчен с оглед на разпоредбите на Насоките.
6.2.2.2. Възстановяване на дългосрочната жизнеспособност
(351)
В решението за откриване Комисията е изразила съмнения по отношение на възстановяването на дългосрочната жизнеспособност на SNCM, по-специално с оглед на следните факти:
-
SNCM не е предвиждало закриване на всички дейности, водещи до загуба,
-
успехът на плана за преструктуриране е бил тясно свързан с възлагането на DSP между Марсилия и Корсика за периода между 1 януари 2007 г. и 31 декември 2012 г.,
-
прогнозите за съкращения на екипажа съгласно плана от 2002 г. не са били спазени и увеличението на производителността с 10 % не е било постигнато,
-
недостатъчното съкращение на 400 работни места, равностойни на пълно работно време, и мерки за производителност, предвидени с плана от 2006 г., поради разлики с плана от 2002 г.
(352)
Френските органи отговарят, че промяната на акционерите и привеждането в действие на трите мерки от плана за приватизация са щели да позволят на SNCM да развие дейността си на стабилна основа, и че дефицитът при някои от дейностите му е можело да бъде преодолян.
(353)
Комисията констатира, че предвидените с плана от 2002 г. мерки не са били изпълнени докрай, което е довело до силно влошаване на резултатите на дружеството през 2004 и 2005 г. През 2006 г. увеличението на оборота с 20 млн. EUR и увеличението на компенсацията за обществената услуга с 9 млн. EUR не са позволили възстановяване на резултата от дейността, тъй като повишаването на цената на горивото и нарастването на оперативните разходи са били много по-високи от очакваното. Експертът на Комисията е установил, че изпълнението на бизнес плана на купувачите е бил значително забавен от няколко събития (163), и е заключил, че е имало опасност кумулираните загуби да бъдат много по-големи от първоначално предвижданите за 2007 г.
(354)
Ето защо Комисията счита, че отговорите на френските органи не са разсеяли всички нейни съмнения. Свързването на жизнеспособността с предоставянето на обществената поръчка за 2007-2013 г. и привеждането в действие на трите мерки от плана за приватизация, чиято правомерност и съвместимост с вътрешния пазар не са били потвърдени, изглежда рисковано. Достоверността на един план за възстановяване на дългосрочната жизнеспособност на едно предприятие най-малко предполага, че възприетите хипотези са реалистични. В настоящия случай успехът на плана се основава почти изключително на настъпването на две хипотетични събития, които SNCM не може да управлява. Впрочем, като се има предвид финансовото положение на SNCM по това време, Комисията си задава въпрос относно възможностите му да финансира необходимото обновяване на някои от своите фериботи. Обновяването е представено от френските органи като позволяващо да се постигнат целите за възстановяване на жизнеспособността.
(355)
Ето защо Комисията счита, че условието за възстановяване на дългосрочната жизнеспособност, което се изисква от Насоките, не е изпълнено.
6.2.2.3. Предотвратяване на прекомерно нарушаване на конкуренцията (компенсаторни мерки)
(356)
В отмененото решение от 2008 г. се посочват четири компенсаторни мерки:
-
закриване на дъщерното предприятие Corsica Marittima (82 000 пътници през 2000 г.), което е било натоварено с осигуряване на връзките между Италия и Корсика, и следователно оттегляне на групата SNCM от пазара на транспортните услуги между Италия и Корсика,
-
почти пълно оттегляне на SNCM от връзките между Тулон и Корсика, пазар, който през 2002 г. е наброявал не по-малко от 460 000 пътници,
-
ограничаване на общия брой предлагани места и броя на ротациите, извършвани ежегодно от SNCM, считано от 2003 г., и по-специално по линията Ница-Корсика,
-
продажбата на четири кораба.
(357)
Комисията би желала да припомни, че тези мерки са били предложени от френските органи по отношение на сумата от 15,81 млн. помощ, която съответства на помощта за преструктуриране, отпусната през 2002 г.
(358)
След отмяната на решението от 2008 г. с решението от 11 септември 2012 г. общият размер на помощта достига над 210 млн. EUR. Комисията счита, че тези нейни съмнения не са могли да бъдат разсеяни поради следните причини.
(359)
Що се отнася до продажбата на четирите кораба, предвидена по време на преструктурирането от 2002 г., Комисията отбелязва, че тези цесии са били частично компенсирани чрез доставката на Danielle Casanova през юни 2002 г., на смесените кораби за товари и пътници Paglia Orba и Pascal Paoli през 2003 г.
(360)
Що се отнася до закриването на Corsica Marittima, в точка 40 от Насоките се уточнява по-специално, че „[о]тписването и закриването на дейности, носещи загуби, които при всяко положение ще са необходими за възстановяване на жизнеспособността, няма да се разглеждат като намаляване на капацитета или присъствие на пазара с оглед компенсаторните мерки“. Следователно закриването на дъщерно предприятие Corsica Marittima, осъществяло дейност на загуба от създаването си през 1990 г., не може да се квалифицира като компенсаторна мярка, а по-скоро като мярка, включена във възстановяването на дългосрочната жизнеспособност.
(361)
Същата тази логика е приложима и към обслужването на линиите между Корсика и Ница. Комисията отбелязва, че SNCM притежава миноритарен пазарен дял, тъй като Corsica Ferries France притежава 70 % от пазарните дялове (164). Според доклада Stephens заминаващият трафик от Ница, и по-специално през летния период, се характеризира със силно търсене. От друга страна търсене извън летния сезон по тази линия също е налице. Текущият резултат за тази линия обаче е бил с дефицит между 2004 и 2007 г. Следователно тази мярка не може да се квалифицира като компенсаторна мярка, а по-скоро като мярка, допринасяща за възстановяването на дългосрочната жизнеспособност.
(362)
Комисията отбелязва също така, че пътническият трафик между Корсика и пристанището на Тулон значително е нараснал, като от по-малко от 200 000 пътника годишно през 1999 г. е достигнал почти 1 милион през 2007 г. (165). Следователно оттеглянето почти изцяло на SNCM от обслужването на тази линия би могло да се квалифицира като компенсаторна мярка. Комисията отбелязва обаче, че линията Тулон-Корсика е най-маловажната за SNCM по отношение на пътниците.
(363)
Независимо от това, дори и тази мярка да е била квалифицира като компенсаторна, Комисията я счита за твърде недостатъчна. В точка 40 от Насоките е посочено, че „(м)ерките трябва да са пропорционални на нарушаващото въздействие на помощта (…)“. Както вече беше припомнено в съображения (341) и (342), Комисията установява, че тези мерки са били предложени от френските органи по отношение на сумата от 15,81 млн. помощ, която съответства на помощта за преструктуриране, отпусната през 2002 г. Тъй като общата сума на помощта оттогава възлиза на около 218 млн. EUR, Комисията счита, че предложените мерки са недостатъчни по отношение на нарушението на конкуренцията, получено в резултат на отпускането на тези помощи.
(364)
Следователно Комисията констатира, че съмненията по отношение на квалифицирането на тези мерки като компенсаторни мерки или като мерки, необходими за възстановяване на жизнеспособността, не са били разсеяни. При всички положения предложените мерки продължават да са крайно недостатъчни.
(365)
Френските органи изтъкват риска от монопол в полза на CFF, ако SNCM не съществува. Комисията счита, че френските органи не са успели да докажат в достатъчна степен съществуването и сериозността на този риск. Превозът на пътници и на товари между континентална Франция и Корсика е отворен и конкурентен пазар за всички оператори, които обслужват Средиземно море. Този пазар се характеризира и с липса на пречки за достъпа до него. Независимо от това позицията на Corsica Ferries не е такава, че да се оправдае нарушаването на конкуренцията посредством спорни мерки.
(366)
Като се има предвид гореизложеното, Комисията заключава, че предложените мерки не отговарят на критериите, изброени в точки 38-42 от Насоките.
VII. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
7.1. НЕСЪВМЕСТИМОСТ И ВЪЗСТАНОВЯВАНЕ НА КАПИТАЛОВАТА ВНОСКА, ЗА КОЯТО ФРЕНСКИТЕ ОРГАНИ СА ПОДАЛИ УВЕДОМЛЕНИЕ ПРЕЗ 2002 Г., И НА ТРИТЕ НОВИ МЕРКИ, ПРИВЕДЕНИ В ДЕЙСТВИЕ ОТ ФРЕНСКИТЕ ОРГАНИ ПРЕЗ 2006 г.
(367)
Капиталовата вноска от 15,81 млн. EUR, за която френските органи са подали уведомление през 2002 г., и трите нови мерки, приведени в действие от същите органи през 2006 г., а именно цесията на 100 % от SNCM при отрицателна цена от 158 млн. EUR, увеличението на капитала с 8,75 млн. EUR, записано от CGMF, и авансът по текущата сметка от 38,5 млн. EUR в полза на служителите на SNCM, представляват помощи по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС. Тези помощи са несъвместими с вътрешния пазар.
(368)
Комисията припомня, че в съответствие с член 14, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 659/1999 всяка неправомерна и несъвместима с вътрешния пазар помощ трябва да бъде възстановена от получателя.
(369)
За целите на възстановяването, в съответствие с глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004 на Комисията (166), френските органи трябва също така да добавят към размера на помощта лихвите за възстановяване, начислени от датата, на която разглежданата помощ е била предоставена на предприятието, до действителното ѝ възстановяване (167).
7.2. НЕСЪВМЕСТИМОСТ И ВЪЗСТАНОВЯВАНЕ НА ПОМОЩТА ЗА ОЗДРАВЯВАНЕ
(370)
Ако мерките, за които е подадено уведомление за помощ за преструктуриране, не отговарят на предвидените в Насоките условия за съвместимост, следва да се отчетат последиците от тази несъвместимост по отношение на помощта за оздравяване, разрешена на SNCM от френските органи и предмет на решението на Комисията от 17 юли 2002 г., и да се изиска тя да бъде възстановена.
(371)
На 19 ноември 2002 г. френските органи изпратиха на Комисията копие от споразуменията за парични аванси между SNCM и CGMF, както и доказателствата за изплащане на аванса от CGMF на SNCM чрез два превода на 13 май и 14 юни 2002 г.,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Капиталовата вноска от 15,81 млн. EUR и трите нови мерки, приведени в действие от френските органи през 2006 г., а именно цесията в размер на 75 % от SNCM при отрицателна цена от 158 млн. EUR, увеличението на капитала с 8,75 млн. EUR, записано от CGMF, и авансът по текуща сметка от 38,5 млн. EUR в полза на служителите на SNCM, приведени в действие от Франция в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС в полза на SNCM, представляват неправомерна държавна помощ, несъвместима с вътрешния пазар.
Член 2
1. От Франция се изисква да си възстанови от получателя помощта, посочена в член 1.
2. Сумите, които следва да бъдат възстановени, включват лихви от датата, на която са били предоставени на получателя, до действителното им възстановяване.
3. Лихвите се изчисляват с натрупване в съответствие с глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004 и с Регламент (ЕО) № 271/2008 на Комисията (168) за изменение на Регламент (ЕО) № 794/2004.
Член 3
1. Възстановяването на помощта, посочена в член 1, се извършва незабавно и ефективно.
2. Франция осигурява изпълнението на настоящото решение в срок от четири месеца от датата, на която е уведомена за него.
Член 4
1. В срок от два месеца от уведомяването за настоящото решение Франция предоставя на Комисията следната информация:
а)
общата сума (главница и лихви), която трябва да бъде възстановена от получателя;
б)
подробно описание на предприетите и планираните мерки за спазване на настоящото решение;
в)
документи, които доказват, че на получателя е наредено да върне помощта.
2. Франция информира Комисията за напредъка на националните мерки, предприети за изпълнение на настоящото решение, до пълното възстановяване на помощта, посочена в член 1. При поискване от страна на Комисията тя незабавно предоставя информация за вече предприетите и планираните мерки за изпълнение на настоящото решение. Тя предоставя и подробна информация за размера на помощта и лихвите за възстановяване, които са вече възстановени от получателя.
Член 5
Адресат на настоящото решение е Френската република.
Съставено в Брюксел на 20 ноември 2013 година.
ODLUKA KOMISIJE
od 20. studenoga 2013.
o državnim potporama SA.16237 (C58/02) (prije N118/02) koje je provela Francuska za SNCM
(priopćeno pod brojem dokumenta C(2013) 7066)
(Vjerodostojan je samo tekst na francuskom jeziku)
(Tekst značajan za EGP)
(2014/882/EU)
EUROPSKA KOMISIJA,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 108. (1) stavak 2. prvi podstavak,
uzimajući u obzir Sporazum o Europskom gospodarskom prostoru, a posebno njegov članak 62. stavak 1. točku (a),
nakon poziva zainteresiranim stranama da dostave primjedbe, u skladu s navedenim člancima (2) i uvida u te primjedbe,
budući da:
I. POSTUPAK
(1)
Francuska je 18. veljače 2002. obavijestila Komisiju o planu potpore za restrukturiranje društva Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (dalje u tekstu „SNCM”), koji je dovršen 3. srpnja 2002. (3). Taj je plan restrukturiranja uslijedio nakon obavijesti francuskih tijela od 20. prosinca 2001. o predujmu u novcu koji je društvo Compagnie Générale Maritime et Financière (dalje u tekstu „CGMF”) (4) odobrilo SNCM-u u okviru potpore za sanaciju u iznosu od 22,5 milijuna EUR. Komisija je Odlukom od 17. srpnja 2002. (5) (dalje u tekstu „Odluka iz 2002.”) odobrila potporu za sanaciju SNCM-a u okviru postupka preliminarnog ispitivanja potpora predviđenog člankom 88. stavkom 3. Ugovora o EZ-u. Prijavljena potpora za restrukturiranje odnosila se na dokapitalizaciju SNCM-a putem CGMF-a iznosom od 76 milijuna EUR.
(2)
Komisija je dopisom od 19. kolovoza 2002. obavijestila francuska tijela o odluci o pokretanju službenog postupka ispitivanja (6) u skladu s člankom 88. stavkom 2. Ugovora o EZ-u i člankom 6. Uredbe Vijeća (EZ) br. 659/1999 (7).
(3)
Francuska su tijela 8. listopada 2002. (8) Komisiji dostavila primjedbe na Odluku od 19. kolovoza 2002. (9).
(4)
Na zahtjev francuskih tijela organizirani su radni sastanci sa službama Komisije 24. listopada 2002., 3. prosinca 2002. i 25. veljače 2003.
(5)
U okviru pokretanja postupka Komisija je zaprimila primjedbe dvaju poduzeća, odnosno Corsica Ferries France (dalje u tekstu „CFF”) 8. siječnja 2003. (10) i grupe STIM d’Orgibny Stef-TFE (dalje u tekstu „STIM”) 7. siječnja 2003., te raznih francuskih lokalnih tijela 18. prosinca 2002. odnosno 9. i 10. siječnja 2003. Te je primjedbe proslijedila Francuskoj na očitovanje dopisima od 13. i 16 January. siječnja te 5. i 21. veljače 2003.
(6)
Francuska su tijela 13. veljače (11) i 27. svibnja 2003. (12) Komisiji dostavila očitovanja na primjedbe CFF-a i STIM-a.
(7)
Službe Komisije su 16. siječnja 2003. poslale zahtjev za dodatne informacije, na koji su francuska tijela odgovorila 21. veljače 2003.
(8)
Dopisom od 10. veljače 2003. (13) francuska su tijela iznijela argumente čiji je cilj dokazati da je planirana potpora u potpunosti usklađena sa smjernicama Zajednice o državnim potporama za sanaciju i restrukturiranje poduzeća u teškoćama (14) (dalje u tekstu „smjernice iz 1999.”).
(9)
Francuska su tijela 25. veljače 2003. (15) na zahtjev Komisije proslijedila primjerak sporazuma dioničara između SNCM-a i STIM-a.
(10)
Odlukom 2004/166/EZ (16) (dalje u tekstu „Odluka iz 2003.”) Komisija je odobrila, pod određenim uvjetima, dodjelu potpore za restrukturiranje SNCM-u, plative u dvije rate od kojih prva iznosi 66 milijuna EUR, a druga 10 milijuna EUR, što ovisi o neto primitcima od prodaje imovine ostvarenima nakon donošenja Odluke iz 2003. Plaćanje prve rate odobreno je Odlukom iz 2003.
(11)
CFF je 13. listopada 2003. pokrenuo postupak za poništenje Odluke iz 2003. pred Prvostupanjskim sudom EZ-a (dalje u tekstu „Opći sud”) (predmet T-349/03).
(12)
Odlukom 2005/36/EZ (17) (dalje u tekstu „Odluka iz 2004.”) Komisija je odlučila da izmjene koje je Francuska zatražila 23. lipnja 2004., odnosno zamjena broda Aliso brodom Asco na popisu brodova kojima je SNCM nakon Odluke iz 2003. bio ovlašten koristiti se, te prodaja broda Aliso umjesto broda Asco, nisu bile takve da bi dovodile u pitanje spojivost potpore za restrukturiranje odobrene Odlukom iz 2003. sa zajedničkim tržištem.
(13)
Odlukom od 16. ožujka 2005. (dalje u tekstu „Odluka iz 2005.”) (18) Komisija je odobrila plaćanje druge rate potpore za restrukturiranje u iznosu od 3,3 milijuna EUR, čime je ukupna odobrena potpora za restrukturiranje iznosila 69,3 milijuna EUR.
(14)
Opći sud je 15. lipnja 2005. u predmetu T-349/03 (19) poništio Odluku iz 2003. zbog pogrešnog ocjenjivanja ograničenosti potpore na najmanji iznos.
(15)
Francuska su tijela 25. listopada 2005. (20) Komisiji proslijedila informacije o financijskom stanju društva nakon obavijesti o planu potpore za restrukturiranje od 18. veljače 2002.
(16)
Francuska su tijela 17. studenoga 2005. (21) dostavila elemente koji se odnose na ažuriranje plana restrukturiranja iz 2002. i na obnovu vlastitog kapitala SNCM-a (22).
(17)
Francuska su tijela 15. ožujka 2006. Komisiji proslijedila informativnu obavijest o tržištu, poslovni plan (dio koji se odnosi na prihode) i izvještaj o predviđenim prihodima (23). Drugi su dokumenti službama Komisije dostavljeni 28. ožujka 2006. i 7. travnja 2006. (24). U potonjem su dopisu francuska tijela između ostalog pozvala Komisiju da razmotri da se dio potpore za restrukturiranje iz 2002., posebno iznos od 53,48 milijuna EUR zbog njegova navodnog karaktera „naknade za javne usluge”, ne ocijeni kao mjera poduzeta u okviru plana restrukturiranja, već kao ne-potpora u skladu sa sudskom praksom u predmetu Altmark (25) ili kao autonomna mjera neovisna o planu restrukturiranja u skladu s člankom 86. stavkom 2. Ugovora o EZ-u.
(18)
Planirana koncentracija kojom su poduzeća Veolia Transport (dalje u tekstu „VT”) (26) i Butler Capital Partners (dalje u tekstu „BCP”) 21. travnja 2006. stekla zajedničku kontrolu nad SNCM-om (27) priopćena je Komisiji u skladu s člankom 4. Uredbe Vijeća (EZ) br. 139/2004 (28). Komisija je odlučila da se neće protiviti prijavljenoj transakciji te ju je Odlukom od 29. svibnja 2006. (29) proglasila spojivom sa zajedničkim tržištem.
(19)
Francuska su tijela 21. lipnja 2006. (30) Komisiji proslijedila Odluku Ministarstva gospodarstva, financija i industrije od 26. svibnja 2006. o odobrenju financijskih transakcija koje je dalo društvo Société nationale des chemins de fer français (dalje u tekstu „SNCF”) i Odluku br. 2006-606 od 26. svibnja 2006. o prijenosu SNCM-a u privatni sektor.
(20)
Informacije koje se odnose na prijenos ovlasti za obavljanje javnih usluga i potpore socijalnog karaktera povezane s prijevoznim uslugama prema Korzici proslijeđene su Komisiji 7. lipnja 2006. (31).
(21)
Dopisom od 13. rujna 2006. Komisija je obavijestila francuska tijela o odluci o pokretanju službenog postupka ispitivanja iz članka 88. stavka 2. Ugovora o EZ-u i članka 6. Uredbe (EZ) br. 659/1999 o novim mjerama provedenima u korist SNCM-a i planu restrukturiranja prijavljenom 2002. (32) (dalje u tekstu „Odluka iz 2006.”).
(22)
Francuska je 16. studenoga 2006. Komisiji dostavila svoje primjedbe nakon Odluke iz 2006. (33).
(23)
Zainteresirane strane Komisiji su podnijele zahtjev za produženje roka za dostavu primjedaba (34), što je Komisija odobrila svim zainteresiranim stranama (35).
(24)
Komisija je od CFF-a (36) i STIM-a (37) dobila primjedbe koje su francuskim tijelima proslijeđene dopisom od 20. veljače 2007. Jedna zainteresirana treća osoba dostavila svoje primjedbe, proslijeđene francuskim tijelima, koje je povukla 28. svibnja 2008.
(25)
Francuska su tijela 30. travnja 2007. dostavila primjedbe na očitovanja zainteresiranih trećih osoba (38).
(26)
CFF je 20. prosinca 2007. Komisiji podnio žalbu protiv SNCM-a kojom su dopunjene informacije poslane 15. lipnja 2007. i 30. studenoga 2007. Ta se žalba odnosi na članak 3. novog ugovora o prijenosu ovlasti za obavljanje javnih usluga koji su u lipnju 2007. potpisali Collectivité territoriale de Corse i grupa Compagnie Méridionale de Navigation-SNCM za razdoblje od 2007. do 2013. Prema mišljenju CFF-a, provedbom te klauzule u 2007. oslobodila bi se nova financijska sredstva za SNCM u iznosu od oko 10 milijuna EUR. Povrh toga, naknada plaćena SNCM-u za javne usluge državna bila bi potpora i to nezakonita jer nije prijavljena Komisiji.
(27)
Komisija je zainteresirane strane obavijestila o svojoj odluci da trećim osobama produži rok za dostavu primjedaba do 14. ožujka 2008.
(28)
Komisija je 26. ožujka 2008. proslijedila primjedbe zainteresiranih trećih osoba Francuskoj koja se o njima očitovala 28. ožujka 2008., 10. travnja 2008. i 28. travnja 2008.
(29)
Odlukom od 8. srpnja 2008. Komisija je utvrdila da nove mjere iz 2006. nisu državne potpore u smislu članka 87. stavka 1. Ugovora o EZ-u te da su potpore prijavljene 2002. spojive sa zajedničkim tržištem.
(30)
Opći sud je 11. rujna 2012. djelomično poništio tu Odluku (39). Opći sud je ocijenio da zaključci Komisije o mjerama provedenima 2006. sadržavaju očite pogreške u ocjenjivanju. U pogledu mjera za restrukturiranje iz 2002., smatrao je da je potrebno revidirati njihovu analizu jer se poništena Odluka zasnivala na činjenici da su mjere iz 2006. bile izuzete od potpora.
(31)
Jedino nije poništena izjava o spojivosti potpore od 53,4 milijuna EUR kapitalnog uloga u okviru naknada za obveze javnih usluga SNCM-a za razdoblje od 1991. do 2001. Stoga ta točka nije obuhvaćena ovom Odlukom.
(32)
Komisija stoga mora donijeti novu konačnu odluku. Nije potrebno istraživati elemente nakon datuma donošenja poništene odluke. Naime, Komisija je nakon poništenja Odluke s jedne strane pozvana ocijeniti odgovaraju li određene predmetne mjere ponašanju privatnog ulagača u tržišnom gospodarstvu, a s druge strane, ako ispitane mjere jesu državne potpore, jesu li ispunjeni uvjeti spojivosti utvrđeni relevantnim smjernicama. Za svako od ta dva ispitivanja, u skladu sa sudskom praksom Općeg suda (40) Komisija u obzir može uzeti samo informacije kojima je raspolagala na datum donošenja poništene odluke, odnosno 8. srpnja 2008. (41).
(33)
Sastanak je održan 13. studenoga 2012. u prisutnosti Komisije, francuskih tijela i predstavnika SNCM-a.
(34)
Dopisima od 6. prosinca 2012. i 5. veljače 2013. francuska su tijela u dva navrata zatražila donošenje odluke o ponovnom pokretanju postupka iz sljedećih razloga: navodeći kriterije testa razumnoga ulagača u tržišnom gospodarstvu, Opći sud je donio odluku kojom je inovirao sudsku praksu i kojom se stvorila potreba za ponovnim pokretanjem postupka u prisustvu obiju strana. Dopisima od 15. siječnja i 13. veljače 2013. Komisija je odbacila te zahtjeve, naglašavajući da je postupak mogao biti ponovno pokrenut upravo u vrijeme u kojem je nastupila nezakonitost i podsjetio da, što se nje tiče, Odluka iz 2006. o pokretanju postupka nije bila nezakonita. Međutim, obavijestila je i francuska tijela da im je dopušteno da joj dostave sve dodatne analitičke informacije ili sve dokumente koji im se čine primjerenima.
(35)
Francuska su tijela 16. svibnja 2013. Komisiji poslala obavijest.
(36)
SNCM je dopisom od 19. lipnja 2013. zatražio i odluku o ponovnom pokretanju službenog ispitivanja zbog razloga sličnih onima francuskih tijela. Komisija je taj zahtjev odbila dopisom od 10. srpnja 2013. Međutim, obavijestila je i SNCM da mu je dopušteno da joj dostavi sve dodatne analitičke informacije ili sve dokumente koji mu se čine primjerenima.
(37)
SNCM je 27. kolovoza 2013. poslao obavijest i novo izvješće o prodaji SNCM-a.
II. OPIS
2.1 KORISNIK MJERA OBUHVAĆENIH OVOM ODLUKOM
(38)
Korisnik mjera obuhvaćenih ovom Odlukom je SNCM koji se sastoji od više društava kćeri u pomorskom sektoru i koji obavlja pomorski prijevoz putnika, automobila i teretnih vozila na rutama između kontinentalne Francuske i Korzike, Italije (Sardinije) i Magreba (Alžira i Tunisa).
(39)
SNCM je dioničko društvo osnovano 1969. spajanjem društava Compagnie générale transatlantique i Compagnie de navigation mixte, koja su oba osnovana 1850. Prvotno je nazvano Compagnie générale transméditerranéenne, da bi 1976., nakon što je društvo Société nationale des chemins de fer (SNCF) steklo udio u njegovu kapitalu, bilo preimenovano u Société nationale maritime Corse-Méditerranée. Francuska je vlada odabrala to društvo kako bi provela načelo teritorijalnog kontinuiteta s Korzikom, odnosno uskladila cijene za pomorski prijevoz s cijenama SNCF-a za željeznički prijevoz, na osnovi ugovora sklopljenog 31. ožujka 1976. na razdoblje od dvadeset i pet godina. Francuska je vlada društvo Compagnie générale transatlantique već bila zadužila za prijevozne usluge prema Korzici prethodnim ugovorom sklopljenim 23. prosinca 1948.
(40)
U trenutku obavijesti o dokapitalizaciji iz 2002. SNCM je bio u 20-postotnom vlasništvu SNCF-a i 80-postotnom vlasništvu CGMF-a. Nakon otvaranja kapitalu SNCM-a 30. svibnja 2006. (vidjeti točku 18. ove Odluke), BCP i VT posjeduju 38 %, odnosno 28 % kapitala SNCM-a, a CGMF ostaje prisutan u kapitalu s 25 % (9 % kapitala rezervirano je za zaposlenike).
(41)
Godine 2008. glavna društva kćeri SNCM-a jesu Compagnie Méridionale de Navigation (dalje u tekstu „CMN”) (42), Compagnie Générale de Tourisme et d’Hôtellerie (CGTH) (43), Aliso Voyage (44), Sud-Cargos (45), Société Aubagnaise de Restauration et d’Approvisionnement (SARA) (46), Ferrytour (47) i Les Comptoirs du Sud (48).
(42)
Nakon prodaje brzih brodova Aliso u rujnu 2004. i Asco (49) u svibnju 2005., flota SNCM-a sastoji se od deset brodova (pet trajekata (50), četiri mješovita broda (teret i putnici) (51) i jednog brzog broda koji se uglavnom rabi za polazak iz Nice (52), od kojih je sedam u vlasništvu SNCM-a (53).
(43)
Kako bi informacije bile potpune, valja podsjetiti da su redovne usluge pomorskog prijevoza između luka kontinentalne Francuske i Korzike osigurane od 1948. u okviru javnih usluga čiji su SNCM i CMN bili koncesionari od 1976. do 2001. na temelju okvirnog ugovora prvotno sklopljenog na dvadeset i pet godina. U skladu s važećim pravilima Zajednice (54) i nakon europskog javnog natječaja (55) koji su organizirala lokalna tijela na Korzici (56), SNCM i CMN zajednički su dobili prijenos ovlasti za obavljanje javnih usluga koji se odnosi na pružanje usluga od Marseillea do Korzike u zamjenu za financijske naknade tijekom razdoblja od 2002. do 2006.
(44)
Budući da je prijenos ovlasti za obavljanje javnih usluga istekao krajem 2006., prethodno navedene javne pomorske usluge, koje su bile predmetom novog javnog natječaja na europskoj razini (57), dodijeljene za razdoblje od 1. svibnja 2007. do 31. prosinca 2003. grupi SNCM - CMN za subvenciju od oko 100 milijuna EUR na godinu.
(45)
Istodobno, obveze koje su povezane s učestalošću usluga nametnute su svim prijevoznicima na rutama za otok s polaskom iz Toulona i Nice. Na tim su se linijama rezidenti Korzike i druge kategorije putnika od 2002. do 2013. koristili socijalnim potporama uspostavljenima na temelju Odluka Komisije od 2. srpnja 2002. (58) i 24. travnja 2007. (59).
2.2 KONKURENTNO OKRUŽENJE
(46)
SNCM posluje uglavnom u dva različita područja: za prijevoz putnika i za prijevoz robe. S jedne je strane zadužen za rute prema Korzici i Magrebu iz Francuske, a s druge, u manjoj mjeri, za rute prema Italiji i Španjolskoj.
2.2.1 Rute prema Korzici
2.2.1.1 Prijevoz putnika
(47)
Tržište usluga putničkog prijevoza prema Korzici izrazito je sezonskog karaktera. Za to su tržište karakteristični vrhunci sezone u kojima broj putnika može biti deset puta veći od onog u mjesecu s najmanjim brojem putnika, što od prijevoznikâ iziskuje flotu koja može prevesti taj broj putnika. Polovica prihoda ostvari se u srpnju i kolovozu. Postoji i neravnoteža u pogledu smjera putovanja, pa čak i na vrhuncu sezone: primjerice u srpnju su polasci na otok puni dok su odlasci s otoka gotovo prazni. U skladu s tim, prosječna godišnja stopa popunjenosti na brodovima relativno je niska.
(48)
SNCM prvi je prijevoznik koji je povezao Korziku s francuskim kopnom. Općenito govoreći, dvije trećine njegova prometa odvija se između Marseillea i Korzike u okviru prijenosa ovlasti za obavljanje javnih usluga, a preostalu trećinu njegovih aktivnosti čine rute s drugim polazištima ili odredištima (Nica - Korzika, Toulon - Korzika, međunarodne rute prema Sardiniji ili Magrebu).
(49)
SNCM svoju je glavnu djelatnost dugo obavljao kao monopolist. Međutim 1996. suočen je s konkurencijom koja se vrlo brzo razvila. Tako je društvo CFF danas dominantni sudionik u pomorskom prometu između kopna i Korzike, s neprestano rastućim udjelom na tržištu. Iako je CFF na tržištu tek od 1996., njegov je putnički promet u razdoblju od 2000. do 2005. rastao za 44 % na godinu, a taj se rast nastavlja. Tako je 2008. gotovo […] (60) % putnika koji su putovali morem od kopna do Korzike putovalo brodovima CFF-a, dok je samo […] (60) % putovalo brodovima SNCM-a, a ostatak putnika, odnosno […] (60) %, prevozio je CMN.
(50)
Položaj koji je na CEF osigurao na predmetnom tržištu od 2000. vidjeti se i prema broju putnika po sezoni između Korzike i kontinentalne Francuske. Iz grafikona u nastavku vidljivo je da se tržišni udio CFF-a povećao s 45 % u 2000. na 70 % u 2007., a tržišni udio SNCM-a u istom razdoblju smanjio s 53 % na 26 %, s razlikom od više od milijun prevezenih putnika.
Grafikon
Broj prevezenih putnika po sezoni (svibanj - rujan) između kontinentalne Francuske i Korzike, u sezonama od 2000. do 2007.
Izvor:
Observatoire régional des transports de la Corse.
(51)
Drugi manji konkurenti SNCM-a na području prijevoznih usluga prema Korzici su Compagnie Méridionale de Navigation (CMN), Moby Lines, Happy Lines i TRIS.
(52)
Kapaciteti SNCM-a i njegovi tržišni udjeli za rute s Korzikom smanjeni su 2006., s padom od 8 % u broju raspoloživih mjesta (- 20 % za usluge iz Nice i - 3 % za usluge iz Marseillea).
(53)
Ipak, daljnji pad tržišnih udjela pokazuje da povratak povjerenja dijela putnika, koje je uvelike narušeno štrajkovima i pomutnjama uzrokovanima sukobima unutar društva 2004. i 2005., posebno u vrijeme privatizacije poduzeća, teče vrlo sporo.
(54)
Tržište pomorskog prijevoza putnika između kopna i Korzike raslo je u prosjeku 4 % od 1993.; taj bi se rast trebao nastaviti, s povećanjem od […] (60) % predviđenim za 2008. (relevantnim za ispitivanje činjenica u to doba) te s umjerenim rastom u narednim godinama. Ne čini se, međutim, da novi sudionici nastoje ući na to tržište. Nakon što je Office des Transports de Corse objavio javni natječaj za prijenos ovlasti za obavljanje javnih usluga za određene korzičke luke za razdoblje od 2007. do 2013., kao kandidati javili su se samo CFF i SNCM-CMN, iako su bile moguće i djelomične ponude za pojedinačne linije.
(55)
CFF, glavni konkurent SNCM-a, znatno je od 1999. do 2007. povećao svoj kapacitet raspoloživih mjesta s 500 000 na 4,5 milijuna (od čega 30 % u razdoblju između 2006. i 2007.), što mu je omogućilo da poveća svoj promet (s 1,3 milijuna u 2005. na 1,6 milijuna u 2007.) i svoj tržišni udio. Zbog strukturnih razloga rezultat te politike jest niža stopa popunjenosti za CFF nego za SNMCM, s razlikom od oko 10 postotnih poena 2007. Za SNCM, prosječna stopa popunjenosti 2007. iznosila je 48 %, što je normalno uzimajući u obzir izraziti sezonski karakter tog tržišta (vidjeti prethodni tekst).
2.2.1.2 Prijevoz tereta
(56)
Kada je riječ o teretnom prometu s Korzikom, SNCM je u 2005. držao oko 45 % tržišta Marseille - Toulon prema Korzici.
(57)
U segmentu prijevoza opće robe (bez pratnje), SNCM i CMN držali su de factokvazimonopol. U okviru ugovora o prijenosu ovlasti za obavljanje javnih usluga, dva društva osiguravaju česte prijevozne usluge iz Marseillea prema svim korzičkim lukama.
(58)
Za priključna vozila s pratnjom, ukrcana na trajekte, koja ukupno čine 24 % prometa općom robom izmjerenog u dužinskim metrima, postoji konkurencija među svim prijevoznicima u putničkom prijevozu. SNCM i CMN drže i većinu tržišta u prometu tereta s pratnjom. Drugi prijevoznici, a posebno CFF, drže 10 % tržišta u prometu tereta s pratnjom, odnosno 2 % ukupnog tržišta.
(59)
SNCM i CMN drže i većinu tržišta motornih vozila s pratnjom (61) ukrcanih na trajekte (oko 24 % prometa općom robom 2003.). Međutim, CFF je 2002. razvio svoju ponudu i drži oko 15 % tržišta.
2.2.2 Rute prema Magrebu
(60)
Tunis i Alžir važno su tržište, od oko pet milijuna putnika, na kojem prevladava zračni prijevoz. Pomorski prijevoz čini oko 15 % prometa. Dok Alžir predstavlja važno pomorsko tržište s oko 560 000 putnika, Tunis je manje tržište s oko 250 000 putnika.
(61)
Tržište pomorskog prijevoza od Francuske prema Magrebu ostvarivalo je između 2001. i 2005. stalni rast od oko 13 %. Uzevši u obzir izglede za rast turizma u toj regiji, predviđen je godišnja stopa rasta pomorskog prijevoza (relevantna za ispitivanje činjenica u to doba) od oko 4 % do 2010.
(62)
U Alžiru je SNCM pozicioniran kao drugi sudionik na tržištu nakon alžirskog javnog poduzeća Entreprise Nationale de Transport Maritime de Voyageurs (ENTMV). Tržišni udio SNCM-a porastao je s 24 % u 2001. na 35 % u 2005.
(63)
SNCM je drugi prijevoznik na tržištu usluga prijevoza prema Tunisu, odmah nakon Compagnie tunisienne de navigation (CTN). Iako je od 2001. do 2005. tržišni udio SNCM-a opao u korist CTN-a, s 44 % na 39 %, SNCM je 2005. ipak ostvario porast (40 %).
2.3 OPIS MJERA OBUHVAĆENIH OVOM ODLUKOM
2.3.1 Dokapitalizacija SNCM-a iz 2002.
(64)
Nakon Odluke Komisije od 17. srpnja 2002. o odobrenju potpore za sanaciju SNCM-a (62) francuska su tijela 18. veljače 2002. obavijestila Komisiju o planiranoj potpori za restrukturiranje SNCM-a. Ta je mjera uključivala dokapitalizaciju SNCM-a putem matičnog društva CGMF za iznos od 76 milijuna EUR, od čega 46 milijuna EUR za troškove restrukturiranja (63). Cilj tog povećanja kapitala bio je povećati vlastiti kapital SNCM-a s 30 milijuna EUR na 106 milijuna EUR.
(65)
Francuska su tijela u skladu sa smjernicama iz 1999. Komisiji dostavila plan restrukturiranja (64) SNCM-a kojim je obuhvaćeno pet točaka:
i.
smanjenje broja prijelaza i reorganiziranje brodova među različitim linijama (smanjenje prijevoznih usluga prema Korzici i jačanje prijevoznih usluga prema Magrebu). Planom restrukturiranja predviđen je pad broja prijelaza s 4 138 (3 835 za SNCM i 303 za njegovo društvo kćer Corsica Marittima) na 3 410 u 2003. sa sljedećim promjenama usluga:
-
promjena usluga prijevoza između Marseillea i Korzike u skladu sa specifikacijom iz ugovora o javnim uslugama za razdoblje od 2001. do 2006.,
-
gotovo potpuno ukidanje ruta između Toulona i Korzike,
-
smanjenje prijevoznih usluga između Nice i Korzike,
-
zatvaranje linije Livorno - Bastia s namjenskom opremom, stvarno zatvorene 2003.,
-
jačanje usluga prijevoza prema Alžiru i Tunisu brodovima „Méditerranée”, „Ile de Beauté” i „Corse” te ukidanje rute Genova - Tunis;
ii.
ukidanje četiri broda iz flote što bi trebalo donijeti 21 milijun EUR likvidne imovine;
iii.
prodaja određenih nekretnina;
iv.
smanjenje broja zaposlenih (65) za oko 12 % što bi, zajedno s razumnom politikom plaća, omogućilo prosječno smanjenje troškova posade sa 61,8 milijuna EUR u 2001. na 54,8 milijuna EUR u razdoblju od 2003. do 2006. i smanjenje troškova zemaljskog osoblja s 50,3 milijuna EUR u 2001. na 45,8 milijuna EUR u istom razdoblju;
v.
ukidanje dvaju društava kćeri, Compagnie Maritime Toulonnaise i Corsica Marittima, čije bi preostale aktivnosti preuzeo SNCM.
(66)
Nakon primjedaba Komisije iz njezine Odluke od 19. kolovoza 2002. francuska su tijela u dopisu od 31. siječnja 2003. opisala poboljšanja plana restrukturiranja u pogledu sljedećih točaka:
-
obveze i detalji o politici plaća,
-
plan smanjenja troškova intermedijarne kupnje,
-
obveza da SNCM neće poticati rat cijena s konkurentskim prijevoznicima na rutama za Korziku.
(67)
U pogledu te posljednje točke, francuska tijela navode da „SNCM preuzima tu obvezu bez ograda jer smatra da rat cijena ne bi bio u skladu s njegovim strateškim položajem niti bi bio u njegovu interesu jer bi doveo do pada njegovih prihoda te da ne bi bio niti u skladu s njegovom uobičajenom praksom i znanjem i iskustvom”.
(68)
U svojem su planu restrukturiranja francuska tijela Komisiji predstavila podroban financijski model za razdoblje od 2002. do 2007. na osnovi srednjih pretpostavki koje se odnose na seriju varijabli (66). Financijske prognoze pokazuju, među ostalim, ponovnu uspostavu pozitivnih rezultata od 2003.
Tablica 1.
Financijski model za razdoblje od 2002. do 2007.
u milijunima EUR
2000. Realizi-rano
2001. Realizi-rano
2002. Plan
2002. Realizi-rano
2003. Plan
2004. Plan
2005. Plan
2006. Plan
2007. Plan
Prihod
204,9
204,1
178
205,8
190,4
192,9
195,2
197,1
193,9
Subvencije za poslovanje
85,4
86,7
74,5
77,7
69,9
68,8
68,4
67
68,5
Rezultat poslovanja
-14,7
-5,1
1,2
-5,8
6,8
10,6
10,7
8,1
9
Neto rezultat
-6,2
-40,4
23
4,2
12
14
1
3
3
Kapital
67,5
29,7
119
33,8
124
134
145
160
169
Neto financijski dug (osim zakupa)
135,8
134,5
67,7
144,8
55,2
38,2
57,1
115,7
228,1
Financijski omjeri
Rezultat poslovanja/prihod + subvencije
-5 %
-2 %
0 %
-2 %
3 %
4 %
4 %
3 %
3 %
Kapital/dug po bilanci
50 %
22 %
176 %
23 %
225 %
351 %
254 %
138 %
74 %
Podatci za 2000., 2001. i 2002. su izvadci iz godišnjih izvješća SNCM-a za 2001. i 2002.
(69)
Prema francuskim tijelima, kapitalnim ulogom od 76 milijuna EUR te predviđenom ponovnom uspostavom profitabilnosti poslovanja počevši od 2003. trebalo se omogućiti povećanje vlastitog kapitala od oko 30 milijuna EUR krajem 2001. na 120 milijuna EUR kratkoročno (2003.), a zatim na 160 - 170 milijuna EUR nakon provođenja plana (2006. -2007.). Time se trebalo omogućiti smanjenje financijskog duga od 145 milijuna EUR u 2002. na razinu od 40 do 55 milijuna EUR od 2003. do 2005. Posljednjih godina provođenja plana društvo je predvidjelo porast duga zbog zamjene jednog ili dvaju broda (neograničeno vlasništvo).
(70)
Francuska su tijela dostavila i ispitivanje osjetljivosti očekivanih rezultata u odnosu na radne pretpostavke koje se odnose na promet na različitim linijama. Na toj su osnovi različite simulacije pokazale da bi SNCM u predviđenim situacijama morao ponovno postati profitabilan.
(71)
U prvo su vrijeme francuska tijela navela dvije alternativne metode koje su odbacila jer su bile preskupe.
i.
Prva metoda ocjenjivanja sastojala se od zbrajanja troškova svih mjera restrukturiranja. Tom je metodom bilo moguće utvrditi potrebu za financiranjem od 90,9 milijuna EUR na osnovi:
-
kumulativnih gubitaka od 1991. do 2001., odnosno 41,7 milijuna EUR (ili 29 milijuna EUR - brojka potvrđena Odlukom 2002/149/EZ od 30. listopada 2001. (SL L 50, 21.2.2002., str. 66.), 6,1 milijun EUR 2000. i 6,6 milijuna EUR prije troškova restrukturiranja 2001.),
-
smanjenja resursa koje se sastoji od ubrzanih amortizacija između tih istih datuma, odnosno 24 milijuna EUR (stavka se smanjuje s 86 na 62 milijuna EUR u bilanci tijekom razdoblja, što je odraz produženja razdoblja amortizacije s dvanaest na dvadeset godina, manje uporabe tog resursa i „leasinga” za zadnje isporučene jedinice),
-
kapitalnog dobitka od prodaje ostvarenog tijekom tog restrukturiranja, odnosno 21 milijun EUR, oduzetog od potreba za financiranjem,
-
kumulativnog učinka troškova restrukturiranja od 46,2 milijuna EUR (vidjeti bilješku 58.).
ii.
Druga metoda ocjenjivanja sastojala se od određivanja iznosa vlastitog kapitala koji bi potraživale bankarske institucije za cijelu flotu, znajući da potonje općenito traže financiranje kupnje broda kapitalom koji iznosi od 20 do 25 % vrijednosti broda. Izračun koji su napravila francuska tijela, na osnovi troškova povijesne akvizicije flote od 843 milijuna EUR, doveo je do potrebe za kapitalom od 157 do 196 milijuna EUR. Nakon odbitka postojećeg vlastitog kapitala na kraju 2001., taj je pristup doveo do potrebe za dokapitalizacijom od 101 do 140 milijuna EUR.
(72)
Metoda koju su francuska tijela na kraju usvojila kako bi odredila iznos dokapitalizacije sastoji se u izračunu potrebe za financiranjem na osnovi srednjeg omjera kapitala i financijskih zaduženja pet europskih brodarskih društava u 2000. Usprkos razlikama u bilancama tih poduzeća, prosjek koji su uzela francuska tijela iznosi 79 %. Francuska tijela smatraju da financijske prognoze za razdoblje od 2002. do 2007. daju prosječni omjer vlastitog kapitala i financijskih zaduženja od 77 %, pri čemu će vlastiti kapital 2007. doseći 169 milijuna EUR. Ta se razina kapitala trebala ostvariti dokapitalizacijom od 76 milijuna EUR te uspjehom mjera predviđenih planom restrukturiranja.
2.3.2 Mjere nakon dokapitalizacije iz 2002.
2.3.2.1 Preliminarna primjedba
(73)
Dokapitalizacija i plan restrukturiranja iz 2002. nisu donijeli predviđene rezultate te se ekonomsko i financijsko stanje SNCM-a 2004. znatno pogoršalo. Tom su pogoršanju pridonijeli i čimbenici unutar SNCM-a (sukobi unutar društva, nedostatno i zakašnjelo ostvarivanje ciljeva produktivnosti, gubitak tržišnih udjela) i izvan njega (manja privlačnost Korzike kao odredišta, povećanje tržišnih udjela CFF-a, pogreške države u upravljanju (67)) te porast troškova goriva.
(74)
U skladu s tim, rezultat poslovanja SNCM-a iznosi -32,6 milijuna EUR u 2004. i -25,8 milijuna EUR u 2005. Neto gubitak iznosio je -29,7 milijuna EUR u 2004. i -28,8 milijuna EUR u 2005.
(75)
Zbog pogoršanja ekonomskog i financijskog stanja SNCM-a francuska su tijela morala prodati imovinu i izvan one predviđene planom restrukturiranja iz 2002. i zatražene Odlukom iz 2003. te pokrenuti potragu za privatnim partnerima.
Tablica 2.
Popis imovine koju je SNCM prodao od 2002.
Neto prihod od prodaje
Datum
Prodaje predložene u obavijesti iz 2002. (u tisućama EUR)
25,165
Aliso
(zamjenjuje Asco, u skladu s Odlukom Komisije od 8.9.2004.)
(315)
30.9.2004.
Napoléon
6,396
6.5.2002.
Monte Rotondo
591
31.7.2002.
Liberté
10,088
27.1.2003.
Sve nekretnine Schuman
8,405
20.1.2003.
Dodatne prodaje nametnute Odlukom Komisije od 9.7.2003. (u tisućama EUR)
5,022
SCI Espace Schuman
765,7
24.6.2003.
Southern Trader
2,153
22.7.2003.
Someca
1 423,9
30.4.2004.
Amadeus
680
12.10.2004.
CCM
-
(68)
-
Dodatne prodaje nakon Odluke iz srpnja 2003. (u tisućama EUR)
12,600
Asco
7,100
24.5.2005.
Sud Cargos
4,300
15.9.2005.
Prodaja stanova koji su dio nekretnina SNCM-a
(u kojima su prije stanovali zaposlenici SNCM-a)
1,200
od rujna 2003. do 2006.
UKUPNO (u tisućama EUR)
42,385
2.3.2.2 Mjere nakon dokapitalizacije iz 2002.
(76)
Postupak odabira privatnih partnera trajao je od 26. siječnja 2005. do kraja rujna 2005.
(77)
Francuska je Vlada 26. siječnja i 17. veljače 2005. objavila da će pokrenuti postupak potrage za privatnim partnerom koji će ući u kapital SNCM-a kako bi osnažio njegovu financijsku strukturu i pružio mu podršku u promjenama potrebnima u njegovu razvoju.
(78)
Nakon što je imenovala nezavisnu osobu za nadzor postupka potrage, Agence des Participation de l’Etat („APE”) opunomoćila je banku savjetnika („HSBC”) za kontaktiranje potencijalnih kupaca.
(79)
U tom su procesu ostvareni kontakti sa sedamdeset i dva industrijska i financijska ulagača u svrhu utvrđivanja financijskih uvjeta ponude, u nastojanju da se osnaži industrijski projekt društva, sačuvaju radna mjesta i osigura učinkovita provedba javnih usluga. Od njih su dvadeset i tri izrazila svoj interes, potpisano je petnaest ugovora o povjerljivosti i poslano petnaest informativnih dopisa. Šest je poduzeća dostavilo svoje ponude u prvom krugu, 5. travnja 2005., a u drugom krugu, 17. lipnja 2005., zaprimljene su tri ponude (Connex koji je kasnije postao Veolia Transdev (VT), Caravelle i BCP) te iskaz interesa za manjinski udio (Comanav). Tri su ponude zaprimljene u trećem krugu, 28. srpnja 2005.
(80)
Sva su poduzeća 14. rujna 2005. pozvana da do 15. rujna 2005. dostave svoje fiksne i konačne ponude. Budući da je tog dana društvo Connex odustalo od svoje ponude, državne službe zaprimile su dvije fiksne ponude, od grupa BCP i Caravelle, za kapitalni ulog i preuzimanje cjelokupnog kapitala.
(81)
Francuska je u objavi za tisak od 27. rujna 2005. iznijela da je, na osnovi dubinskog pregleda dviju ponuda, prihvaćena ponuda grupe BCP jer je ne samo najprihvatljivija s financijskog stajališta, već i najviše odgovara interesima društva, javnih usluga i radnih mjesta. U početnoj ponudi BCP-a predložena je negativna cijena od 113 milijuna EUR i ta je ponuda bila najniža procjena negativne cijene.
(82)
U toj je početnoj ponudi potencijalnih kupaca bila izričito predviđena mogućnost podešavanja početne ponude nakon provedbe revizija. Francuska su tijela navela da je početna negativna cijena povećana nakon revizija provedenih 16. prosinca 2005. zbog objektivnih elemenata koji su utjecali na regulatorni i ekonomski kontekst u kojem posluje SNCM te koji su nastupili nakon dostave ponude 15. rujna 2005. Negativna je cijena stoga povećana na 200 milijuna EUR.
(83)
Pregovori između francuskih tijela i budućih kupaca, odnosno BCP-a udruženog s grupom Connex koja je kasnije postala Veolia Transdev (društvo kći Veolije), omogućili su snižavanje te cijene na 142,5 milijuna EUR, uvećane za plaćanje dijela troškova koji se odnose na mirovinske fondove SNCM-a (odnosno 15,5 milijuna EUR).
(84)
Nakon otvorenog, transparentnog i nediskirminirajućeg postupka odabira sporazum između države, BCP-a i VT-a konačno je postignut 13. listopada 2005., u vrlo teškoj društvenoj i financijskoj situaciji. VT je tako postao industrijski prijevoznik SNCM-a (s udjelom od 28 %), a BCP glavni dioničar s udjelom od 38 % Država se obvezala, posebno s obzirom na zaposlenike, ostati dioničar i zadržati udio od 25 % (69). BCP i VT sastavili su poslovni plan SNCM-a koji je 7. travnja 2006. dostavljen Europskoj komisiji.
(a) Sadržaj Memoranduma o razumijevanju
(85)
Memorandum o razumijevanju, na temelju kojeg je 75 % kapitala SNCM-a prodano privatnim kupcima, potpisan je 16. svibnja 2006. između stranaka (BCP, VT i CGMF).
(86)
U odjeljku II. Memoranduma o razumijevanju predviđeno je da se CGMF obvezuje odobriti, upisati i u cijelosti isplatiti povećanje kapitala SNCM-a za ukupni iznos od 142,5 milijuna EUR.
(87)
Osim povećanja kapitala, CGMF se obvezuje SNCM-u na raspolaganje staviti i iznos od 38,5 milijuna EUR u obliku predujma po tekućem računu. Taj predujam po tekućem računu, koji je SNCM dužan platiti povjereniku (banka CIC), namijenjen je za financiranje dijela takozvanog troška dobrovoljnih mjera države koji bi bio pridodan iznosima plativima u skladu sa zakonskim i ugovornim odredbama u slučaju planiranog smanjenja broja zaposlenih koje provode kupci. Naknade koje su veće od odšteta plaćenih u skladu sa zakonskim i ugovornim odredbama isplaćuju se na pojedinačnoj osnovi i ovisno o slučaju onim zaposlenicima koji su napustili poduzeće i čiji je ugovor o radu raskinut.
(88)
Taj je mehanizam predviđen člankom II.2. ugovora o prodaji od 16. svibnja 2006. kojim je utvrđeno da je taj račun namijenjen za „financiranje dijela troška mogućih dobrovoljnih odlazaka iz poduzeća ili raskida ugovora o radu […], dodatno na iznose svih vrsta koje poslodavac mora platiti u skladu sa zakonskim ili ugovornim odredbama”. Zadatak povjerenika jest „isplatiti sredstva čim predmetni zaposlenici, koji nisu dalje preraspoređeni unutar grupe SNCM, stvarno napuste društvo te isplatiti ostatak založenog iznosa na kraju svoje dužnosti povjerenika”. Funkcioniranje tog računa predmet je ugovora o zalogu priloženog Memorandumu o razumijevanju. Kako bi omogućio aktivaciju založnog računa, SNCM mora predsjedniku CGMF-a dostaviti popis s imenima osoba čiji je ugovor o radu raskinut i za koje je zatraženo aktiviranje založnog računa te mjesečno stanje neto troškova koje je iscrpan popis svih odšteta i troškova plaćenih predmetnim zaposlenicima. Istodobno, SNCM obavješćuje povjerenika o „stvarnim dodatnim mjesečnim troškovima” opisanima za svakog zaposlenika, što odgovara dodatku većem od iznosa svih vrsta koje poslodavac mora platiti u skladu sa zakonskim i ugovornim odredbama. Ukupni iznos dodatnih dobrovoljnih mjera države ne može ni u kojem slučaju premašiti 38,5 milijuna EUR i pod pretpostavkom da se dodatnim socijalnim mjerama ne dosegne taj prag u roku od tri godine od prodaje, višak se vraća državi.
(89)
Nakon tih transakcija, odjeljkom III. Memoranduma o razumijevanju predviđeno je da CGMF privatnim kupcima proda svoje dionice koje čine 75 % vlasničkog kapitala poduzeća i založni račun namijenjen za financiranje dijela socijalnog plana koji nadmašuje ugovorne i zakonske obveze.
(90)
Odjeljkom III. Memoranduma o razumijevanju predviđeno je i da će BCP/VT dodatno povećati kapital za 8,75 milijuna EUR, iznos koji je SNCM-u stavljen na raspolaganje ovisno o njegovim potrebama za novcem. Stavkom III.2.7. Memoranduma o razumijevanju predviđeno je da je vrijednost dionica CGMF-a u svakom trenutku jednaka njihovoj početnoj nominalnoj vrijednosti uvećanoj za […] (60) % njihove plaćene nominalne vrijednosti, pomnoženo s D/365, pri čemu je D broj dana od datuma realizacije, podložno odbitku svih plaćenih iznosa (primjerice dividendi). Ti se uvjeti ne primjenjuju u slučaju stečaja ili prisilne likvidacije društva.
(91)
Memorandum o razumijevanju (odjeljak III.5.) sadržava klauzulu o raskidu prodaje SNCM-a koju kupci mogu istodobno iskoristiti u slučaju jednog od sljedećih događaja u mjeri u kojoj bi te pretpostavke dovodile u pitanje vjerodostojnost njihova poslovnog plana i ponovnu uspostavu održivosti društva:
-
nedodjeljivanje ugovora o prijenosu ovlasti za obavljanje javnih usluga za usluge pomorskog prijevoza za Korziku za razdoblje od 1. siječnja 2007. ili njegovo dodjeljivanje u znatno pogoršanim uvjetima,
-
svaka negativna odluka Europske komisije ili presuda Općeg suda ili Suda Europske unije, kao što su odbijanje transakcije ili nametanje uvjeta koji znatno utječu na vrijednost društva, i to u roku od šest godina od dana na koji su partneri stekli prava na društvo.
(92)
Odjeljkom VII. Memoranduma o razumijevanju predviđeno je da CGMF preuzme plaćanje dijela socijalnih obveza SNCM-a u smislu troškova mirovinskih fondova za svoje umirovljene zaposlenike u iznosu procijenjenom na 15,5 milijuna EUR, od dana prijenosa vlasništva nad poduzećem.
(93)
Pravila upravljanja poduzećem podrobno su navedena u odjeljku IV. Memoranduma o razumijevanju. Predviđene su promjene u načinu upravljanja SNCM-om koji će biti izmijenjen u dioničko društvo s upravnim i nadzornim odborom. Nadzorni odbor sastoji se od 10, a zatim od 14 članova. Njime privremeno predsjedava predstavnik države. Ako se prijenos ovlasti za obavljanje javnih usluga dodjeli SNCM-u, predsjednika nadzornog odbora zamjenjuje predstavnik BCP-a. Zadaća upravnog odbora jest osigurati operativno upravljanje SNCM-om.
(94)
Francuska je vlada 26. svibnja 2006. potvrdila prodaju SNCM-a i prethodno navedene mjere.
(b) Mjere
(95)
U svjetlu prethodno iznesenog, Memorandum o razumijevanju sadržava tri vrste državnih mjera kojima se opravdava ispitivanje s obzirom na pravila Unije u području državnih potpora:
-
prodaja 75 % SNCM-a po negativnoj cijeni od 158 milijuna EUR (kapitalni ulog od 142,5 milijuna EUR i preuzimanje troškova mirovinskih fondova u iznosu od 15,5 milijuna EUR),
-
predujam po tekućem računu, koji je uplatio CGMF, za iznos od 38,5 milijuna EUR u korist otpuštenih zaposlenika SNCM-a,
-
povećanje kapitala od 8,75 milijuna EUR koje je upisao CGMF zajedno i istodobno s kapitalnim ulogom od 26,25 milijuna EUR koji su realizirali VT i BCP,
-
klauzula o raskidu prodaje (70).
2.4 PODRUČJE PRIMJENE OVE ODLUKE
(96)
Ova konačna Odluka odnosi se na mjere koje je 18. veljače 2002. provela Francuska u korist SNCM-a, odnosno:
-
ostatak kapitalnog uloga CGMF-a u SNCM za iznos od 76 milijuna EUR dodijeljenog 2002., odnosno 15,81 milijuna EUR,
-
negativna cijena od 158 milijuna EUR koju je CGMF dobio od prodaje SNCM-a,
-
predujam po tekućem računu od 38,5 milijuna EUR, koji je uplatio CGMF u korist otpuštenih zaposlenika SNCM-a,
-
povećanje kapitala od 8,75 milijuna EUR koje je upisao CGMF.
(97)
Ova se Odluka ne odnosi na plaćanje javnih usluga SNCM-a u razdoblju od 1991. do 2001. čija je spojivost potvrđena presudom Općeg suda od 11. rujna 2012. (71).
(98)
Ne odnosi se ni na ispitivanje financijskih naknada koje je platio ili koje će platiti SNCM u okviru obveza za obavljanje javnih usluga za razdoblje od 2007. do 2013., koje su predmet odvojenog postupka (72).
(99)
Nadalje, treba primijetiti i da je presuda od 11. studenoga 2012. predmet dviju žalbi koje su pred Sudom podnijeli SNCM i Francuska u spojenim predmetima C-533/12 P i C-536/12 P. Ova je Odluka donesena u skladu s osporavanom presudom, samo u onoj mjeri u kojoj je tom presudom poništena Odluka od 8. srpnja 2008. U tim okolnostima, ako nakon pregleda žalbi dođe do djelomičnog ili potpunog poništenja presude od 11. studenoga 2012. i ponovnog uspostavljanja određenih dijelova izreke Odluke od 8. srpnja 2008. koji su tom presudom poništeni, ova bi Odluka postala zastarjela u mjeri u kojoj se odnosi na ponovno uvedene mjere.
2.5 RAZLOZI KOJI SU DOVELI DO POKRETANJA SLUŽBENOG POSTUPKA ISPITIVANJA 2002. I NJEGOVA PRODUŽETKA 2006.
2.5.1 Pokretanje službenog postupka ispitivanja iz 2002.
(100)
U svojoj odluci o pokretanju postupka od 19. kolovoza 2002. Komisija je, iako je priznala da je SNCM poduzeće u teškoćama, izrazila sumnje u spojivost prijavljene mjere s kriterijima iz točke 3.2.2. smjernica iz 1999. koje su u to vrijeme bile na snazi.
(101)
Komisija je izrazila određene sumnje u plan restrukturiranja s obzirom na to da ne postoji analiza uzroka gubitaka poduzeća. Posebno, Komisija je postavila pitanja o vezama između gubitaka i obveza koje se odnose na obavljanje javnih usluga, utjecaju politike kupnje brodova SNCM-a na njegov račun dobiti i gubitka te mjerama predviđenima za povećanje produktivnosti poduzeća.
(102)
Komisija je između ostalog naglasila određene nedostatke u planu restrukturiranja, a posebno nedostatak konkretnih mjera za smanjenje iznosa intermedijarne potrošnje i nedostatak pokazatelja buduće cjenovne politike SNCM-a.
(103)
Komisija je postavila i pitanje o relevantnosti metode izračuna koju su francuska tijela primijenila radi utvrđivanja iznosa dokapitalizacije te o određenim pretpostavkama na kojima je potrebno zasnovati financijske simulacije.
2.5.2 Proširenje službenog postupka ispitivanja iz 2006.
(104)
Odlukom od 13. rujna 2006. Komisija je odlučila proširiti službeni postupak ispitivanja iz 2002. na mjere predviđene u okviru prodaje SNCM-a privatnom sektoru.
(105)
Ako se taj iznos ocjenjuje kao spojiva državna potpora u skladu s člankom 86. stavkom 2. UEZ-a, Komisija je procijenila da je trebao biti ocijenjen s obzirom na smjernice Zajednice o državnim potporama za sanaciju i restrukturiranje poduzeća u teškoćama (dalje u tekstu „smjernice iz 2004.”) (73). U mjeri u kojoj je iznos potpore za restrukturiranje znatno niži od onog prijavljenog 2002. i odobrenog 2003., Komisija je izrazila sumnje u prikladnost zadržavanja svih kompenzacijskih mjera nametnutih SNCM-u Odlukom iz 2003.
(106)
Komisija je izrazila sumnje i u poštovanje uvjeta nametnutih Odlukom iz 2003., odnosno načela price leadership i učestalosti usluga prijevoza za Korziku.
(107)
Kada je riječ o negativnoj prodajnoj cijeni SNCM-a, Komisija je izrazila sumnje u to je li država u dokapitalizaciji prije prodaje SNCM-a poštovala načelo privatnog ulagača u tržišnom gospodarstvu. Posebno, Komisija je izrazila sumnje u valjanost izračuna troškova likvidacije koje bi država kao dioničar bila obvezna platiti u slučaju likvidacije SNCM-a.
(108)
Komisija je posumnjala i u činjenicu da se financijske mjere mogu opravdati u okviru smjernica iz 2004.
(109)
Izrazila je sumnje i u drugu dokapitalizaciju od 8,75 milijuna EUR u dijelu koji se odnosi na poštovanje načela istodobnosti privatnih i javnih ulaganja te sličnosti uvjeta upisa u smislu sudske prakse.
(110)
Komisija je naposljetku izrazila sumnje u činjenicu da dodatne socijalne mjere od 38,5 milijuna EUR potpore pojedincima mogu biti neizravna pogodnost za poduzeće. Naglasila je i rizik od proturječnosti uzevši u obzir dodatne naknade za otpremninu kao dio rizika koje snosi razuman ulagač.
III. PRIMJEDBE FRANCUSKIH TIJELA NA ODLUKU O POKRETANJU POSTUPKA
3.1 DOKAPITALIZACIJA IZ 2002.
(111)
Plan restrukturiranja prijavljen 2002. sastojao se od kapitalnog uloga od 76 milijuna EUR, od čega se 53,48 milijuna odnosilo na naknadu za javnih usluga. Ako se uzme u obzir imovina koju je prodao SNCM (74), iznos isplaćene potpore sada doseže 69 292 400 EUR. Francuska tijela smatraju da ako je iznos od 53,48 milijuna EUR spojiva potpora, iznos potpore koji se treba smatrati potporom za restrukturiranje u skladu s obavijesti iz 2002. bio bi na kraju 15,81 milijuna.
3.2 MJERE NAKON DOKAPITALIZACIJE IZ 2002.
(112)
Francuska prvo podsjeća da su ozbiljnost društvenih događanja iz 2004./2005. te pogoršanje gospodarskog i financijskog stanja SNCM-a doveli državu kao dioničara do toga da u siječnju 2005. pokrene postupak odabira privatnih ulagača i provede hitne mjere (odnosno prodaju poduzeća Asco i udjela u poduzeću Sud Cargos (75)).
3.2.1 O negativnoj prodajnoj cijeni SNCM-a
(113)
Primjenom sudske prakse Zajednice, koja je u to vrijeme bila na snazi, na ovaj predmet, francuska tijela pozivaju Komisiju da razmotri da negativna prodajna cijena SNCM-a od 158 milijuna EUR ne sadržava niti jednu mjeru koja bi se mogle smatrati potporom u smislu članka 87. stavka 1. UEZ-a, utoliko što se francuska država ponašala kao privatni ulagač u tržišnom gospodarstvu.
(114)
Najprije, Francuska primjećuje da je konačna cijena od 158 milijuna EUR, koja je niža od negativne cijene koju su početno tražili kupci nakon što su proveli reviziju SNCM-a, rezultat pregovora o prodaji kontrolnog paketa vođenih u okviru otvorenog, transparentnog i nediskriminirajućeg konkurentnog natječaja te da je, u skladu s tim, u stvari tržišna cijena.
(115)
Francuska smatra da, u mjeri u kojoj je ta potraga za privatnim partnerom SNCM-a provedena u okviru otvorenog, transparentnog i nediskriminirajućeg konkurentnog natječaja, nakon kojeg je odabrana najbolja ponuda, prodajna cijena jest tržišna cijena.
(116)
Prema mišljenju francuskih tijela, prodaja po negativnoj cijeni od 158 milijuna EUR provedena je u najpovoljnijim uvjetima za državu u skladu sa sudskom praksom Zajednice na snazi u to vrijeme i praksom donošenja odluka u Komisiji te stoga nije sadržavala nijedan element potpore. Naime, Francuska procjenjuje da je negativna cijena niža od troška likvidacije koji bi država morala snositi u slučaju likvidacije poduzeća.
(117)
Taj bi se zaključak nametnuo i primjenom pristupa proizašlog iz sudske prakse Suda Europske unije (dalje u tekstu sudska praksa u predmetu Gröditzer (76)) i primjenom pristupa koji se zasniva na analizi stvarnih troškova likvidacije SNCM-a (odluka ABX (77)).
(118)
Kada je riječ o prvoj metodi koja se zasniva na sudskoj praksi u predmetu Gröditzer, Francuska navodi da je ta presuda potvrđena ocjenjivanjem Komisije u njezinoj Odluci od 8. srpnja 1999. prema kojoj „samo vrijednost likvidacije […] imovine, […], mora biti uzeta u obzir kao trošak likvidacije” (78).
(119)
U tom pogledu, izvješća CGMF (79) i Oddo-Hastings (80) procjenjuju 30. rujna 2005. (81) vrijednost likvidacije imovine na najmanje 190,3 milijuna EUR.
(120)
Shodno tome, u mjeri u kojoj je država kao vlasnik dioničar nekog društva odgovorna samo za njegova zaduženja u iznosu vrijednost likvidacije njegove imovine (sudska praksa u predmetu Hytasa (82)), Francuska potvrđuje da je vrijednost likvidacije imovine društva procijenjena na najmanje 190,3 milijuna EUR jasno viša od negativne prodajne cijene od 158 milijuna EUR.
(121)
U pogledu druge metode, Francuska napominje da ona proizlazi iz Odluke Komisije o državnoj potpori koju je provela Belgija za ABX Logistics, a u kojoj je Komisija ispitala negativnu prodajnu cijenu koja je, kao i u predmetnom slučaju, imala svojstva tržišne cijene, uspoređujući je s troškovima koje je procijenila nezavisna treća osoba i koje bi država dioničar stvarno snosila u slučaju dobrovoljne ili prisilne likvidacije. Prema mišljenju Francuske, Komisija je posebno u toj Odluci potvrdila valjanost određenog broja troškova koji mogu biti rezultat nadoknade manjka imovine dijela vjerovnika ili likvidacije drugih grana grupe koja likvidira svoje društvo kći.
(122)
Na osnovi prethodno navedenih izvješća CGMF i Oddo-Hastings, francuska tijela procjenjuju da bi 30. rujna 2005. svi realni troškovi koje bi kao dioničar trebala snositi Francuska Republika iznosili između 312,1 i 361 milijuna EUR, i to kako slijedi:
-
[70 - 80] (60) milijuna EUR u okviru socijalnog plana obuhvaćenog ugovorom, kojim su objedinjeni svi troškovi povezani s raskidom ugovora o radu, koje uobičajeno snosi poduzeće;
-
[30 - 40] (60) milijuna EUR u okviru socijalnog plana koji nije obuhvaćen ugovorom, kojim su objedinjeni svi troškovi povezani s popratnim mjerama povezanima sa zakonskim i regulatornim obvezama SNCM-a koje se odnose na otkaze ugovora o radu i neizravne troškove povezane sa socijalnim planom obuhvaćenim ugovorom;
-
Od [200 - 210] (60) do [250 - 260] (60) milijuna EUR u okviru plaćanja dodatnih naknada za otpremninu kojima bi sud teretio državu, uz odštete isplaćene u okviru socijalnog plana obuhvaćenog ugovorom i onog koji nije obuhvaćen ugovorom, u skladu sa sudskom praksom u predmetu Aspocomp Group Oyj Prizivnog suda u Rouenu od 22. ožujka 2005.
(123)
Tom se metodom posebno uzima u obzir rizik da bi francuska država mogla biti pozvana radi nadoknade manjka imovine ako bi je neki sud smatrao de facto direktorom SNCM-a. Francuska tijela procjenjuju da se rizik od tužbe za nadoknadu manjka imovine ne može izbjeći, posebno s obzirom na presedan koji je presudio Kasacijski sud u Francuskoj (83). Tako su francuska tijela u više dopisa Komisiji tvrdila da je situacija u kojoj bi nacionalni sud naložio državi da pokrije obveze poduzeća kojim upravlja više nego moguća te da je to trebalo biti uzeto u obzir pri izračunu stvarnog troška moguće likvidacije SNCM-a.
(124)
Rezidualna vrijednost imovine SNCM-a (odnosno 190,3 milijuna EUR) iznosila bi 30. rujna 2005., nakon plaćanja prioritetnih zaduženja, 36,5 milijuna EUR. Drugi troškovni elementi uzeti u obzir u okviru tužbe za nadoknadu manjka imovine protiv države uključuju posebno troškove raskida glavnih ugovora o poslovanju, troškove povezane s poništenim uvjetima zakupa brodova i plaćanje neosiguranih dugova, što bi dovelo do manjka imovine u iznosu od 134,4 milijuna EUR. Francuska tijela smatraju da je državi trebalo biti naloženo da na svoj teret preuzme od 85 do 100 % tog iznosa.
(125)
Nadalje, francuska tijela smatraju da je, zbog njegove ovisnosti o SNCM-u i u skladu s jednim drugim predmetom iz francuske sudske prakse (84), likvidacija poduzeća mogla dovesti sud do toga da naredi plaćanje odštete i kamata zaposlenicima. Prema tom predmetu iz sudske praske, francuska tijela procjenjuju da bi sud više nego vjerojatno utvrdio iznos dodatnih naknada na osnovi odšteta koje bi bile isplaćene u okviru socijalnog plana dostavljenog prije likvidacije.
(126)
Prema tom pristupu, analiza stvarnih troškova koji bi bili stavljeni na teret državi dioničaru pokazuje da je za državu trošak prodaje SNCM-a po negativnoj cijeni od 158 milijuna EUR niži od stvarnog troška koji bi morala snositi u slučaju prisilne likvidacije poduzeća.
(127)
Zaključno, francuska tijela smatraju da se taj iznos ne može ocijeniti kao državna potpora.
3.2.2 Zajednički kapitalni ulog dioničara
(128)
Francuska smatra da se tim uzimanjem udjela ponijela kao razuman ulagač jer je, s jedne strane, intervenirala istodobno kao manjinski dioničar zajedno s BCP-om i VT-om, a s druge strane, taj udio ima fiksni povrat na kapital od […] (60) % na godinu, što državu oslobađa od rizika povezanoga s provedbom poslovnog plana. Naime, Francuska tvrdi da je stopa profitabilnosti vrlo zadovoljavajuća za jednog privatnog ulagača (85). Navodi, međutim, da nikakav povrat ne bi dospio u slučaju prisilne ili dobrovoljne likvidacije SNCM-a ili ako kupci primjene klauzulu o raskidu prodaje.
3.2.3 Dodatne socijalne mjere (potpora pojedincima)
(129)
Francuska smatra, pozivajući se na praksu donošenja odluka Komisije, posebno u predmetu SFP - Société française de production (86), da to financiranje čini potporu pojedincima koja nije u korist poduzeću. Stoga, zahvaljujući javnim sredstvima, provedba dodatnih socijalnih mjera u korist otpuštenih osoba a da se tim mjerama ne oslobađa poslodavca njegovih uobičajenih troškova, spadala bi u socijalnu politiku država članica i ne bi bila državna potpora.
3.2.4 Ukidanje ograničenja nametnutih poništenom Odlukom iz 2003.
(130)
Francuska tijela podsjećaju da su, s jedne strane, svi uvjeti nametnuti Odlukom iz 2003. provedeni i poštovani u razdoblju od 2003. do 2006. S druge strane, francuska tijela smatraju da te mjere više nisu potrebne za sprečavanje narušavanja tržišnog natjecanja te da bi se njihovo zadržavanje protivilo načelu proporcionalnosti uzevši u obzir ograničenje iznosa potpora za restrukturiranje, koji je sada smanjen na 15,81 milijuna EUR. Posebno, francuska tijela smatraju da je potrebno ukinuti uvjete koji bi se još mogli primjenjivati, primjerice one koji se odnose na zabranu modernizacije flote SNCM-a, na poštovanje načela price leadership u području cijena i na zadržavanje određene učestalosti.
3.3 ZAKLJUČAK
(131)
Ako bi Komisija ipak trebala kategorizirati sve ili dio novih mjera kao državnu potporu, Francuska Komisiji skreće pažnju na činjenicu da bi se novim mjerama, uz osiguranje ponovne uspostave održivosti SNCM-a, omogućilo zadržavanje konkurentnosti na predmetnim tržištima, posebno na tržištu prijevoznih usluga prema Korzici. Taj element, prema mišljenju Francuske, jedno je od načela iz smjernica za sanaciju poduzeća u teškoćama, kako u ovom predmetu, podsjećaju Komisija (uvodna izjava 283. njezine poništene Odluke) i Opći sud u svojoj presudi od 15. lipnja 2005. (uvodna izjava 117.). Posebno, potonji je podsjetio da je Komisija mogla u okviru svojih širokih diskrecijskih prava ocijeniti da je prisutnost poduzeća bila potrebna kako bi se spriječilo jačanje oligopolističke strukture na predmetnim tržištima.
(132)
Kada je riječ o utvrđivanju mogućih kompenzacijskih mjera koje bi bilo potrebno nametnuti SNCM-u, Francuska predlaže da Komisija uzme u obzir strukturu tržišta. Dakle, smanjenjem kapaciteta SNCM-a trenutno bi se ojačao dominantan položaj CFF-a na tržištu usluga prema Korzici (87).
(133)
Prema mišljenju francuskih tijela, ažurirani plan restrukturiranja bio bi u skladu s kriterijima spojivosti iz smjernica Komisije iz 1999. i 2004. Sve mjere izložene u kontekstu privatizacije SNCM-a morale bi, prema mišljenju tih tijela, omogućiti i ponovnu uspostavu dugoročne održivosti SNCM-a od kraja 2009. i biti ograničene na minimum potreban za ponovnu uspostavu održivosti.
IV. PRIMJEDBE ZAINTERESIRANIH STRANA
4.1 ODLUKA O POKRETANJU SLUŽBENOG POSTUPKA ISPITIVANJA IZ 2002.
4.1.1 Primjedbe poduzeća Corsica Ferries (CFF)
(134)
Osporavajući prvo da je SNCM poduzeće u teškoćama u smislu smjernica (88), CFF se pita može li SNCM postići profitabilnost na nesubvencioniranim linijama. Nadalje, CFF tvrdi da se, suprotno onome što je najavljeno u planu restrukturiranja (89), još uvijek pružaju usluge za Livorno.
(135)
U pogledu smanjenja troškova, CFF žali što nema pristup određenim elementima plana restrukturiranja u pogledu kojih su njegovi predstavnici iznijeli kritike (90).
(136)
CFF smatra da je izračun francuskih tijela koji je doveo do iznosa od 76 milijuna EUR samo fiktivan (91), a omjer vlastitog kapitala i financijskih zaduženja od 79 % koji su utvrdila francuska tijela činio mu se pretjeranim (92). U pogledu udjela SNCM-a, CFF napominje da određena društva kćeri nisu korisna za djelatnosti brodarskog društva (93).
(137)
Zaključak CFF-a je da je cilj planirane potpore zaobići uredbu o kabotaži, a javni natječaj za pružanje usluga od Marseillea do Korzike učiniti besmislenim. CFF naglašava da planirana potpora ne bi trebala omogućiti agresivniju komercijalnu ponudu SNCM-a. Prema njegovu prijedlogu, potporu za restrukturiranje trebalo bi dodijeliti tek 2007. i to samo u slučaju da SNCM 2006. izgubi na sljedećem javnom natječaju što bi, prema CFF-u, bio jedini scenarij u kojem bi se javno brodarsko društvo uistinu našlo u teškoćama.
4.1.2 Primjedbe STIM-a
(138)
STIM, glavni dioničar CMN-a, tvrdi da se udjeli SNCM-a u CMN-u moraju analizirati kao čisto financijska imovina. Prema mišljenju STIM-a, CMN i SNCM neovisna su poduzeća koja se tržišno natječu na linijama koje nemaju polazak iz Marseillea, čak i ako su oba poduzeća supružatelji usluga u okviru ugovora o prijenosu ovlasti za obavljanje javnih usluga.
(139)
U dopisu je navedeno da bi se STIM obvezao „otkupiti, u potpunosti ili djelomično, a poželjno sve udjele SNCM-a u CMN-u”, čiju vrijednost procjenjuje na između 15 i 17 milijuna EUR, kada bi Komisija zauzela stajalište, u uvjetima koje bi mogla nametnuti u svojoj konačnoj odluci, da je „takva prodaja potrebna za dobru uravnoteženost plana restrukturiranja”
4.1.3 Primjedbe lokalnih tijela
(140)
Gradonačelnik grada Marseillea, predsjednik glavnog vijeća Bouches-du-Rhône i predsjednik regionalnog vijeća Provence-Alpes-Côte d’Azur naglašavaju gospodarski značaj SNCM-a za regionalno gospodarstvo.
(141)
Predsjednik regionalnog vijeća Provence-Alpes-Côte d’Azur dodaje kako mu se čini da su ispunjeni uvjeti da se planom restrukturiranja SNCM-a zajamči održivost poduzeća.
(142)
Predsjednik izvršnog vijeća Skupštine Korzike proslijedio je odluku te Skupštine od 18. prosinca 2002. tijekom koje je donijela „povoljno mišljenje” o planiranoj dokapitalizaciji SNCM-a.
4.1.4 Primjedbe Office des Transports de Corse (OTC)
(143)
OTC navodi da bi nestanak SNCM-a, kao danas jedinog poduzeća koje može ispuniti zahtjeve ugovora u pogledu prijevoza putnika, „trenutno doveo do znatnog smanjenja prometa”. Podsjeća na značaj SNCM-a u gospodarstvu Korzike.
4.2 ODLUKA O PRODUŽENJU POSTUPKA IZ 2006.
4.2.1 Primjedbe Corsica Ferries France (CFF)
(144)
CFF naglašava značaj predmetnih financijskih iznosa, njihovu neproporcionalnost u odnosu na prihod SNCM-a i činjenicu da su isplaćeni SNCM-u prije nego što je Komisija donijela svoje stajalište o kategorizaciji u skladu s člankom 87. stavkom 1. UEZ-a.
(145)
CFF Komisiji skreće pažnju na činjenicu da je podrška francuske države SNCM-u strateški korak u razvoju CFF-a. Te bi nedozvoljene mjere SNCM-u omogućile vrlo agresivnu cjenovnu politiku na linijama na kojima je CFF prisutan deset godina i na kojima bi, prvi puta od svojeg osnivanja, izgubio tržišni udio.
(146)
Kada je riječ o postupku konkurentnog natječaja za prodaju društva, CFF smatra da nije bio potpuno transparentan jer odabrano poduzeće, odnosno BCP, više ne kontrolira poslovanje SNCM-a prepustivši svoje mjesto grupi VT. Nadalje, s obzirom na to da su se financijski uvjeti promijenili i za kupce postali daleko povoljniji, CFF postavlja pitanje o načelu jednakosti tretmana ulagača koje je trebalo prevladavati tijekom cijele transakcije.
(147)
U pogledu negativne prodajne cijene od 158 milijuna EUR, CFF nije siguran primjenjuje li se kriterij razumnog ulagača u tržišnom gospodarstvu i na ovaj slučaj. S jedne strane, CFF se pita može li se smatrati da je država predmetnu transakciju vodila paralelno sa znatnom i istodobnom intervencijom privatnih prijevoznika u sličnim uvjetima iako je država dokapitalizirala društvo prije zajedničke dokapitalizacije dioničara i novog plana restrukturiranja. S druge strane, CFF smatra da bi razuman ulagač, suočen s teškim financijskim stanjem SNCM-a, intervenirao ranije kako ne bi dopustio deprecijaciju svojeg ulaganja (94).
(148)
CFF smatra da pozivanje na predmet ABX Logistics nije relevantno. Osim činjenice da se okolnosti tog predmeta ne mogu prenijeti na ovaj slučaj, CFF naglašava značajan doprinos korisnika potpora u tom predmetu, što očito ne bi bio slučaj sa SNCM-om. Nadalje, prema CFF-u, Odlukom Komisije iz 2006. nisu uzeti u obzir troškovi povezani s rizikom od sudskih postupaka u okviru likvidacije predmetnog poduzeća. U tom pogledu, CFF smatra da se nacionalna sudska praksa na koju se Francuska poziva kako bi opravdala troškove povezane s likvidacijom SNCM-a ne može primijeniti na ovaj slučaj. Naime, prema mišljenju CFF-a, Kasacijski sud se u predmetu Mines et produits chimiques de Salsignes uopće ne poziva na izravnu odgovornost države dioničara u slučaju likvidacije poduzeća u kojem je bila dioničar, već prije na mogućnost vođenja postupka za plaćanje dugova za socijalno osiguranje protiv javne ustanove industrijskog i komercijalnog karaktera i na nemogućnost njegovih direktora da izbjegnu svoje obveze oslanjajući se na intervenciju javnih tijela.
(149)
Kada je riječ o primjenjivosti sudske prakse Prizivnog suda u Rouenu u predmetu Aspocomp na ovaj slučaj, CFF tvrdi da se predmet te sudske prakse, koji se odnosi na kaznu da matično društvo zaposlenicima jednog društva kćeri isplati socijalne naknade zbog „nepoštovanja ugovora” koji je ratificiralo matično društvo, znatno razlikuje od okolnosti predmeta SNCM-a. Stoga sigurno ne postoji rizik da bi CGMF ili država morali platiti naknadu za otpremninu u slučaju prisilne likvidacije. Međutim, CFF sumnja u procijenjeni iznos drugih socijalnih troškova zato što se razlikuju ovisno o tome koji je stručnjak pozvan da ih utvrdi.
(150)
CFF smatra da primjena sudske prakse Zajednice u predmetu Gröditzer i Hytasa na ovaj slučaj može samo dovesti do zaključka da se država ne bi ponašala kao privatni ulagač u mjeri u kojoj je, u skladu s navedenom sudskom praksom, kapitalni ulog države bio povezan s prodajom 75 % njezina udjela u SNCM-u, čime su zauzvrat smanjeni i izgledi za ostvarivanje dobiti.
(151)
Naposljetku, CFF smatra da bi u usporedbi troškova likvidacije i troškova dokapitalizacije trebalo uzeti u obzir vrijednost imovine koja je, u oba slučaja, prenesena na kupca. Prema procjeni CFF-a, vrijednost imovine prodane kupcima kretala bi se u rasponu između 640 i 755 milijuna EUR (95), u usporedbi s tržišnom vrijednošću flote kojom se koristio SNCM i koju CFF procjenjuje na između 644 i 664 milijuna EUR u kolovozu 2006.
(152)
Kada je riječ o ocjenjivanju mjera nakon dokapitalizacije iz 2002. kao potpora za restrukturiranje, CFF smatra da, iako SNCM ispunjuje uvjete za poduzeće u teškoćama iz smjernica iz 2004. u razdoblju koje prethodi prvoj dokapitalizaciji od 142,5 milijuna EUR, ta klasifikacija postaje vrlo upitna za razdoblje koje prethodi drugoj povećanje kapitala od 8,75 milijuna EUR u mjeri u kojoj je kapital poduzeća obnovljen.
(153)
Kada se radi o održivosti poduzeća, CFF naglašava da je prodaja SNCM-a samo djelomična i da nije neopoziva s obzirom na klauzule o raskidu dogovorene s kupcima. Ti elementi govore o znatnoj nesigurnosti u pogledu volje i sposobnosti kupaca da „preokrenu” poslovanje SNCM-a i time osiguraju izglede za trajnu održivost poduzeća. Nadalje, CFF navodi da, suprotno onome što iziskuju smjernice iz 2004., francuska tijela nisu predvidjela napuštanje djelatnosti koje bi ostale strukturno deficitarne čak i nakon restrukturiranja (96). CFF izražava i svoju skeptičnost u pogledu plana smanjenja troškova, iako bi flota SNCM-a bila povećana (97), te u pogledu plana smanjenja broja zaposlenih, posebno u svjetlu neuspjeha socijalnog plana iz 2002.
(154)
CFF izražava sumnje u to jesu li nove potpore ograničene na minimum zato što, s jedne strane, nije jasno što je obuhvaćeno socijalnim troškovima, a s druge strane, zato što sadržava zapisnik sa skupštine SNCM-a od 28. travnja 2006. iz kojeg proizlazi da bi jedan dio tih potpora služio za pokrivanje operativnih gubitaka društva iz 2006. i 2007. CFF smatra i da kupci SNCM-a ne doprinose znatno restrukturiranju poduzeća.
(155)
Kako bi spriječio neopravdano narušavanje tržišnog natjecanja, CFF smatra da je potrebno obnoviti i precizirati kompenzacijske mjere nametnute 2003. SNCM-u, te im dodati nove mjere koje se odnose na smanjenje prisutnosti SNCM-a na tržištu (98). CFF smatra i da jedan dio mjera nametnutih SNCM-u Odlukom iz 2003. nije poštovan. SNCM je kupio dva nova broda kršeći članak 2. Odluke Komisije iz 2003. Nadalje, SNCM nije prodao svoj udio u CCM-u kršeći članak 3. Odluke Komisije. Naposljetku, SNCM je od 2003. vodio agresivnu cjenovnu politiku s cijenama koje su bile niže od onih CFF-a, time kršeći članak 4. spomenute Odluke (karte do 30 % jeftinije za iste ili slične usluge).
(156)
Kada je riječ o drugoj dokapitalizaciji od 8,75 milijuna EUR, CFF smatra da, osim istodobnosti javnih i privatnih ulaganja, privatna intervencija mora biti znatna i ostvarena u sličnim uvjetima kako bi intervencija države bila odobrena. U ovom slučaju, ta dva uvjeta ne bi bila ispunjena. S jedne strane, udio kupaca, usko povezan s prvim povećanjem kapitala od 142,5 milijuna EUR, ne bi bio znatan. S druge strane, intervencija kupaca nije provedena u uvjetima sličnima onima državne intervencije, posebno s obzirom na klauzule o raskidu i očekivanu profitabilnost manjinskog udjela CGMF-a.
(157)
U pogledu socijalnih mjera u iznosu od 38,5 milijuna EUR, CFF osporava klasifikaciju tog iznosa kao potpore pojedincima. Iako je istina da taj iznos predstavlja izravnu korist za zaposlenike SNCM-a, CFF naglašava da bi ta mjera mogla dovesti do neizravnih pozitivnih učinaka za SNCM, posebno u smislu smirivanja društvene klime.
4.2.2 Primjedbe STIM-a
4.2.2.1 Mjere nakon dokapitalizacije iz 2002.
(158)
Kada je riječ o negativnoj prodajnoj cijeni od 158 milijuna EUR, STIM smatra da ta cijena nije tržišna cijena koja je rezultat otvorenog i nediskriminirajućeg konkurentnog natječaja jer je dokapitalizacija provedena u uvjetima koji su se razlikovali od onih koji bi morali voditi privatnog ulagača. STIM smatra da bi ponovno procijenjena neto knjigovodstvena vrijednost imovine, u najgorem slučaju, omogućila likvidaciju bez troškova za državu, ili čak i ostvarivanje dobiti od likvidacije, da je prodajna cijena zanemariva u odnosu na vrijednost poduzeća (koju STIM procjenjuje na 350 milijuna EUR) i da potpora nije proporcionalna potrebama poduzeća.
(159)
STIM Komisiji skreće pažnju i na pretjerani karakter klauzule o raskidu prijenosa u privatni sektor.
(160)
STIM naposljetku osporava opravdanost prodaje po negativnoj cijeni koja se zasniva na pretpostavci da se likvidacija odvijala u socijalno teškim okolnostima, što i nije pretjerano realistično.
(161)
Kada je riječ o drugoj dokapitalizaciji od 8,75 milijuna EUR, STIM smatra da taj kapitalni ulog nije u skladu s načelom privatnog ulagača u tržišnom gospodarstvu s obzirom na nedostatnost jamstava za povrat od ulaganja. STIM osporava argument o istodobnosti privatnih i javnih ulaganja kako bi tom kapitalnom ulogu osporio svojstva državne potpore. Ta istodobnost, iako je utvrđena, predstavlja tek pokazatelj i ne može sama po sebi biti kriterij za klasifikaciju kapitalnog uloga (99). STIM potvrđuje da je taj kapitalni ulog jamstvo francuske vlade kupcima da su SNCM-u uistinu prenesene ovlasti za obavljanje javnih usluga prema Korzici.
(162)
Kada je riječ o 38,5 milijuna EUR potpora pojedincima, STIM smatra da je taj iznos u stvari namijenjen kako bi se SNCM-u osigurala sredstva da poštuje određene bitne aspekte plana oporavka dostavljenog Komisiji koji nisu provedeni, posebno smanjenje broja zaposlenih.
4.2.2.2 Spojivost sa smjernicama iz 2004.
(163)
STIM smatra da potpore koje je primio SNCM nisu svedene na minimum. Doprinos SNCM-a i kupaca planu restrukturiranja bio bi nedostatan s obzirom na uvjete nametnute smjernicama iz 2004. i ne bi bilo dokazano da je položaj SNCM-a bio izuzetan do te mjere da bi opravdao manji vlastiti doprinos. Osim toga, STIM naglašava neproporcionalnost potpora dodijeljenih u 2006. u mjeri u kojoj su one SNCM-u omogućile da osigura pričuve za pokriće budućih gubitaka. Naposljetku, činjenica da SNCM nije predvidio prodaju imovine koja nije neophodna za opstanak poduzeća bila bi suprotna zahtjevima utvrđenima smjernicama iz 2004.
(164)
STIM smatra da je plaćenim iznosima prekršeno načelo jedinstvenosti utvrđeno smjernicama iz 2004. Pogoršanje financijskog stanja poduzeća te sukobi unutar društva ne mogu se analizirati kao iznimne i nepredvidive okolnosti za koje poduzeće korisnik potpore nije odgovorno.
(165)
U skladu s tim, STIM traži dodatne naknade u visini polovice dodijeljenih potpora, odnosno 98,25 milijuna EUR, prodajom dodatnog broda, te svoje izravne i neizravne udjele SNCM-a u CMN-u. U tom pogledu, STIM potvrđuje da njegovi udjeli nisu strateški u smislu smjernica iz 2004. o potporama za restrukturiranje jer nisu „neophodni za opstanak poduzeća” niti su neotuđiva imovina.
(166)
STIM tvrdi i da navodne sinergije između SNCM-a i CMN-a ne postoje tako dugo dok SNCM nema nikakvu učinkovitu ulogu u upravljanju CMN-om i njegovu razvoju. STIM naglašava na kraju da sporazum dioničara koji povezuje dva poduzeća ne postoji od 15. ožujka 2006. kada je CMN objavio da više nije obvezan tim ugovorom, kao što je to utvrdio Prizivni sud u Parizu.
4.2.3 Primjedbe SNCM-a
(167)
SNCM je Komisiji poslao dokument u kojem je sažeto prikazan njegov gospodarski i konkurentski položaj, zajedno s pravnim savjetom kojim se procjenjuje rizik da bi, u pogledu postupka likvidacije, sudovi državnu intervenciju okarakterizirali kao de facto upravljanje društvom u razdoblju koje je prethodilo privatizaciji.
(168)
Nakon konzultacija sa SNCM-om, odvjetničko društvo Baker & McKenzie došlo je do zaključka da, na osnovi socijalnih dokumenata društva dopunjenih korespondencijom, govorima i zapisnicima nadzornih tijela, država ima […] (60) odluke (100) […] (60) tijela (101), […] (60) društvena tijela (102). Izvješćem se među ostalim naglašava da […] (60) SNCM (103). Naposljetku, isto se izvješće poziva na […] (60) SNCM.
(169)
Na toj osnovi, stručnjak SNCM-a zaključuje da je vrlo vjerojatno da bi Trgovački sud u Marseilleu državu okarakterizirao kao de facto upravitelja.
(170)
Osim toga, na osnovi činjenica, posebno onih utvrđenih izvješćima Revizorskog suda, proizlazi da su pogreške u upravljanju koje se mogu pripisati francuskoj državi, de facto direktoru SNCM-a, pridonijele utvrđenom manjku imovine SNCM-a. Među ostalim, u izvješću su naglašene sljedeće pogreške u upravljanju: odabir […] (60) komercijalni. Šteta koja je posljedica pogrešaka u upravljanju države iznosila bi […] (60).
(171)
U tom kontekstu, prema mišljenju stručnjaka SNCM-a, državi bi bez sumnje bila izrečena kazna da snosi cjelokupni ili dio manjka imovine u okviru tužbe za nadoknadu manjka imovine, s obzirom na vrlo snažnu uključenost države u upravljanje SNCM-om, na njezine očigledne pogreške u upravljanju i na opseg njezinih financijskih sredstava.
(172)
Na temelju relevantne sudske prakse, stručnjak SNCM-a zaključuje da bi državi, da je SNCM bio likvidiran, sigurno bila izrečena kazna da na snosi sve dugove SNCM-a za socijalno osiguranje. To bi dovelo i do toga da bi država kao dioničar bila odgovorna za procijenjeni dio između 85 % i 100 % utvrđenog manjka imovine (odnosno između 316,6 i 385,7 milijuna EUR). Slijedom navedenog, odlukom da privatizira SNCM i unaprijed ojača njegov kapital za iznos od 158 milijuna EUR, država se ponašala kao razuman ulagač.
V. OPASKE FRANCUSKIH TIJELA NA PRIMJEDBE ZAINTERESIRANIH STRANA
5.1 OPASKE FRANCUSKIH TIJELA NA PRIMJEDBE ZAINTERESIRANIH STRANA KOJE SE ODNOSE NA ODLUKU O POKRETANJU SLUŽBENOG POSTUPKA ISPITIVANJA IZ 2002.
5.1.1 Primjedbe CFF-a
(173)
Francuska su tijela navela da određeni podatci koje je dostavio CFF i koji se odnose na ponudu SNCM-a nisu točni.
(174)
Država smatra, suprotno onome što smatra CFF, da je plan restrukturiranja osmišljen tako da omogući obnovu SNCM-a u najkraćem mogućem roku i stvori uvjete za njegovu srednjoročnu i dugoročnu održivost. Francuska tijela navode da je jedan važan dio programa smanjivanja troškova već proveden. Smanjena su nautička sredstva, a program prodaje imovine odvija se u skladu s industrijskim projektom. Usluge su preraspoređene, a plan smanjenja intermedijarne potrošnje daje prve rezultate. Na kraju, postupno se provodi aspekt zapošljavanja industrijskog projekta. Nadalje, SNCM je 2001. namijenio 21,3 milijuna EUR za financiranje mjera restrukturiranja, a posebno plana za spašavanje radnih mjesta.
(175)
Uzevši u obzir određivanje iznosa potpore, francuska tijela potvrđuju da je omjer vlastitog kapitala i zaduženja od 0,79 vrlo tipičan za bilance većine pomorskih društava, osim u posebnim situacijama. Što se tiče omjera od 0,497 koji je CFF objavio 2001. za CMN, on je prema francuskim tijelima netočan jer ne uzima u obzir likvidnu imovinu u bilanci. Ispravljen za taj propust, omjer CMN-a je 0,557. Prema francuskim tijelima, ta razina ostaje u svakom slučaju nedostatna za CMN, a problemi s novčanim tokom, s kojima se 2002. CMN susreo, to i pokazuju. Naime, CMN je morao posuditi do 8 milijuna EUR od STIM-a za financiranje manjka novca koji nisu pokrile njegove banke.
5.1.2 Primjedbe STIM-a
(176)
Francuska tijela smatraju da se udio SNCM-a u kapitalu CMN-a ne može analizirati samo kao financijska imovina, kako tvrdi STIM. Francuska brani stav da su udjeli SNCM-a u CMN-u izuzetno strateškog karaktera. Prema mišljenju Francuske, njihova prodaja ne samo da nema smisla s industrijskog stajališta, već je i velika strateška pogreška.
5.1.3 Primjedbe predstavnika lokalnih tijela
(177)
Iako Francuska odobrava cjelokupan sadržaj dopisa predsjednika regije Provence-Alpes-Côte d’Azur, ipak smatra potrebnim napomenuti da, suprotno onome iz točke 2. navedenog dopisa (104), ponuda usluga između kontinentalne Francuske i Korzike nije „pretjerana s obzirom na potražnju” i da je cjenovna politika SNCM-a u skladu s obvezama koje je preuzeo da neće započeti rat cijena i da neće biti price leader.
5.2 PRIMJEDBE ZAINTERESIRANIH STRANA KOJE SE ODNOSE NA ODLUKU IZ 2006.
(178)
Općenito, Francuska napominje da su brojne primjedbe STIM-a i CFF-a identične opaskama koje su ta društva već dostavila Komisiji 2003. Posebno, naglašavaju da su opaske CFF-a dostavljene Prvostupanjskom sudu u okviru postupka za poništenje Odluke Komisije od 9. srpnja 2003. te da su ih, uglavnom, odbili i Komisija i Sud.
5.2.1 Rano provođenje mjera predviđenih prvim planom restrukturiranja i njegove izmjene
(179)
Na općenitu opasku o ranoj provedbi mjera koje se mogu klasificirati kao potpora Francuske, francuska tijela odgovaraju da je predmetna provedba opravdana posebnim obilježjima postupka, odnosno poništenjem, 2005., Odluke Komisije o odobrenju od 9. srpnja 2003., a ne voljom francuskih tijela da zanemare svoje obveze iz Ugovora o EZ-u. Nadalje, Francuska navodi da je Komisiju uvijek obavješćivala o događajima povezanima s predmetom i o različitim mjerama donesenima od siječnja 2005., u skladu s načelom lojalne suradnje između država članica i Komisije.
(180)
Što se tiče posljednjih mjera, francuska tijela smatraju da se, s obzirom na to da nijedna od njih nije potpora, na njih in fine primjenjuje članak 88. stavak 3. UEZ-a te stoga ne postoji obveza obustave njihove primjene.
5.2.2 Mjere nakon dokapitalizacije iz 2002.
(181)
Kada je riječ o postupku prodaje, Francuska navodi da je od njegova početka predvidjela klasične kriterije odabira koji se uglavnom zasnivaju na cijeni predloženoj za povećanje vrijednosti dionica SNCM-a i na drugim parametrima (industrijski projekt, društveni projekt itd.), uključujući iznos koji su kandidati bili spremni uložiti u društvo u okviru dokapitalizacije. Francuska čvrsto osporava argument trećih osoba prema kojem postupak stavljanja u prodaju nije bio transparentan te podsjeća da je država, u ovom slučaju, čak i nadmašila svoje zakonske i regulatorne obveze, koje su same po sebi stroge i obvezujuće te koje su predviđene u slučaju prodaje javnih udjela. Francuska podsjeća da su se događaji nakon ponude BCP-a za ponovno preuzimanje 100 % dionica SNCM-a odvijali u vrlo teškoj financijskoj i društvenoj situaciji te da pridruživanje VT-a ponudi BCP-a nije promijenilo komercijalne i financijske uvjete transakcije (osim vlasništva nad kapitalom).
(182)
Kada je riječ o negativnoj cijeni od 158 milijuna EUR, francuska tijela podsjećaju da je, s obzirom na financijsko stanje SNCM-a 30. rujna 2005., poduzeće prodano po tržišnoj cijeni i da je prodaja bila ekonomski povoljnija od likvidacije poduzeća. U tom pogledu, francuska tijela navode da se primjena kriterija privatnog ulagača na slučaj prodaje poduzeća sličnog likvidaciji ne smije smatrati potragom za „profitabilnošću javne intervencije”, već sprečavanjem znatnih gubitaka koje bi dioničar snosio kroz skuplju likvidaciju.
(183)
Kada je riječ o plaćenoj cijeni, Francuska osporava argument prema kojem je prodaja SNCM-a provedena po cijeni koja nije odgovarala njegovoj stvarnoj vrijednosti. Posebno, Francuska odbacuje procjenu vrijednosti poduzeća na gotovo 350 milijuna EUR koju je proveo STIM, a kojom se uzimaju u obzir samo elementi bilance koji povećavaju vrijednost na temelju računovodstvenog kapitala (ubrzana amortizacija, preostali dobici od brodova itd.), a ne i elementi obveza koji bi je smanjili. Ta metoda izračuna čisto računovodstvene prirode ne odražava ekonomsku stvarnost brodarskog društva kakvo je SNCM, koje u svojoj bilanci ima vrijednu imovinu, ali i ograničenu profitabilnost te znatne izvanbilančne obveze.
(184)
Francuska tijela odbacuju i argument CFF-a da su podcijenila tržišnu vrijednost flote SNCM-a, koju je CFF procijenio na između 406,5 i 426,5 milijuna EUR. Francuska tijela kažu da brodovi uzeti u obzir pri izračunu CFF-a ne odgovaraju onima koji su u potpunom vlasništvu SNCM-a 30. rujna 2005. Nedostatkom popusta primijenjenih na tržišnu vrijednost brodova ne bi se uzeo u obzir kontekst u kojem bi se odvijala moguća prisilna likvidacija imovine a datum izabran za izračun te tržišne vrijednosti, odnosno kolovoz 2006., nije datum potencijalne likvidacije SNCM-a na koji je potrebno uputiti jer je taj datum 30. rujna 2005. Međutim, Francuska napominje da, ako bi izračun koji je predložio CFF morao biti prihvaćen, negativna cijena bila bi, u skladu sa sudskom praksom u predmetu Gröditzer, triput manja od likvidacijske vrijednosti imovine, što bi stoga bilo povoljnije od slučajeva koje su francuska tijela dostavila Komisiji.
(185)
U odgovoru na argument CFF-a kojim se u pitanje dovodi primjena stalne sudske prakse u predmetu Gröditzer upućivanjem na činjenicu da je kapitalni ulog države u SNCM-u bio povezan s prodajom 75 % njezina udjela, čime su zauzvrat smanjeni izgledi za ostvarivanje dobiti, francuska tijela podsjećaju da negativna prodajna cijena od 158 milijuna EUR odgovara prodaji ukupnog kapitala SNCM-a, nakon čega je uslijedilo novo ulaganje države u visini od 25 % s povratom od […] (60) % na godinu. Stoga Francuska smatra da povrat od ulaganja ostaje zajamčen na temelju njezina udjela od 25 % u mjeri u kojoj taj udio ima jamstvo vrlo visokog povrata.
(186)
Francuska osporava i argument CFF-a o neprimjenjivosti pristupa ABX na ovaj slučaj oslanjajući se na analizu stvarnih troškova likvidacije SNCM-a i rizik da bi se država mogla smatrati odgovornom za obveze poduzeća u okviru tužbe za nadoknadu manjka imovine predviđenog francuskim postupcima za insolventnost i potvrđenog nacionalnom sudskom praksom (presuda Prizivnog suda u Rouenu od 22. ožujka 2005.). Iako francuska tijela smatraju da se njihovo postupanje kao upravitelja SNCM-a ne može ocijeniti kao „nezakonito” u smislu tog postupka, naglašavaju da postoji povišen rizik da bi nacionalni sud mogao državi izreći kaznu zbog manjka imovine SNCM-a, primjenjujući fleksibilne kriterije za kategorizaciju pogrešaka u upravljanju u smislu članka L. 651-2 Trgovačkog zakonik i na temelju prethodno navedene sudske prakse koja bi se mogla prenijeti na ovaj slučaj.
(187)
Kada je riječ o dokapitalizaciji od 8,75 milijuna EUR, Francuska podsjeća da, suprotno tvrdnjama CFF-a i STIM-a, taj kapitalni ulog nije državna potpora zbog istodobnosti tog ulaganja, sličnosti uvjeta upisa i više nego prosječne naknade koju je država ostvarila putem CGMF-a.
(188)
Posebno, francuska tijela tvrde da postojanje klauzula o raskidu ne bi dovelo u pitanje načelo jednakosti ulagača dok god su te klauzule predviđene u okviru prodaje 100 % SNCM-a, a ne u okviru dokapitalizacije od 35 milijuna EUR koja je uslijedila.
(189)
Osim toga, Francuska podsjeća da je njezino ulaganje dosta niže od onog kupaca jer se samo iznos od 8,75 milijuna EUR mora usporediti s ulaganjem kupaca (26,25 milijuna EUR). Naime, prva dokapitalizacija od 142,5 milijuna EUR trebala bi biti ispitana samo u okviru usporedbe s cijenom likvidacije.
(190)
Naposljetku, Francuska osporava argument STIM-a o činjenici da je taj kapitalni ulog jamstvo dano privatnim kupcima da je SNCM uistinu dobio ugovor o prijenosu ovlasti za obavljanje javnih usluga prema Korzici. Francuska tijela tvrde da je to povećanje kapitala promišljeno i neovisno o poslovanju poduzeća i da prijenos ovlasti SNCM-u za obavljanje javnih usluga ne bi omogućio poboljšanje očekivanog povrata od tog ulaganja.
(191)
Kada je riječ o 38,5 milijuna socijalnih mjera, Francuska ponavlja argument prema kojem su te mjere potpore pojedincima te da se činjenica da ih je na svoj teret preuzela država ne može smatrati osiguravanjem neizravne pogodnosti za poduzeće dok god one predstavljaju dopunu zakonskim i ugovornim obvezama SNCM-a. Osim toga, Francuska podsjeća da te mjere ne bi omogućile odlazak zaposlenika koji bi, u njihovu odsustvu, ostali odgovornost SNCM-a.
(192)
Suprotno argumentu CFF-a, francuska tijela navode da iznos od 38,5 milijuna EUR ne odgovara provedbi smanjenja broja zaposlenih predviđenog u okviru socijalnog plana iz 2003. jer su ta smanjenja, usprkos kašnjenju, već provedena. Novi socijalni plan stoga je dodatak prvim socijalnim mjerama iz 2003.
5.2.3 Spojivost sa smjernicama
(193)
U svjetlu prethodno iznesenog, Francuska smatra da je potrebno analizirati iznos potpore od 15,81 milijuna EUR.
(194)
Suprotno tvrdnjama CFF-a, francuska tijela, s obzirom na točku 11. smjernica iz 2004., smatraju da SNCM, iako je prvom dokapitalizacijom obnovio svoj kapital, ipak nije izgubio status poduzeća u teškoćama u mjeri u kojoj je cilj dokapitalizacije bio osigurati daljnje poslovanje društva.
(195)
Francuska odbacuje tvrdnje CFF-a prema kojima nije morala osigurati nove financijske injekcije za poduzeće jer je SNCM mogao uzeti bankovni kredit. U tom pogledu, francuska tijela navode da su banke 24. kolovoza 2005. odbile dodijeliti nove kreditne linije SNCM-u i da su stoga jedine moguće alternative bile privatizacija ili likvidacija poduzeća.
(196)
Francuska osporava argumente CFF-a i STIM-a o neuspjehu plana restrukturiranja iz 2002. koji je, usprkos kašnjenju, proveden i koji je omogućio postizanje ciljeva u 2005. Pogoršanje ekonomskog i financijskog stanja SNCM-a uzrokovano vanjskim čimbenicima iziskivalo je i produživanje plana prijavljenog 2002. i uvođenje novih mjera.
(197)
Francuska procjenjuje da SNCM ima dobre izglede za oporavak i da će se mjerama koje su predvidjeli novi dioničari, posebno provedbom socijalnog plana, oporavkom usluga i obnovom određenih brodova, omogućiti ponovna uspostava održivosti poduzeća. U tom pogledu, Francuska primjećuje da zbog prihoda ostvarenih prijenosom ovlasti za obavljanje javnih usluga (oko [50 - 70] (60) % prometa SNCM-a) i uzevši u obzir znatne fiksne troškove i poteškoće u preraspoređivanju šest brodova korištenih na ruti Marseille - Korzika, prijenos ovlasti za obavljanje javnih usluga predstavlja bitan element strategije poduzeća i njegove održivosti.
(198)
Kada je riječ o ograničavanju potpore na najmanju razinu, Francuska procjenjuje da je troškove restrukturiranja potrebne za njegovu provedbu strogo ograničila na najmanju razinu. U tu svrhu, francuska tijela podsjećaju da je, kao što je Komisija potvrdila u svojoj Odluci iz 2003., i samo poduzeće dovoljno doprinijelo planu restrukturiranja svojim vlastitim sredstvima, odnosno prodajom imovine u iznosu od 30,2 milijuna EUR. Usto, uzevši u obzir druge prodaje koje je SNCM ostvario u iznosu od 12,2 milijuna EUR, ukupni vlastiti doprinosi poduzeća iznose 42,38 milijuna EUR. Francuska procjenjuje da je taj iznos znatno viši od iznosa vlastitih kapitalnih uloga potrebnih za odobrenje potpora za restrukturiranje, koje konačno iznose 15,81 milijuna EUR, tako dugo dok druge mjere ne bi bile državna potpora.
5.2.4 Uvjeti propisani Odlukom Komisije iz 2003. i moguće nove kompenzacijske mjere
(199)
Suprotno tvrdnjama STIM-a i CFF-a, francuska tijela tvrde da su poštovala sve uvjete propisane Odlukom iz 2003., kojima su bila obvezana do kraja 2006., posebno održavanje flote od 11 brodova i uvođenje cijena nižih od konkurentskih.
(200)
Nadalje, Francuska smatra da bi se, na temelju nove konačne odluke, razina kompenzacijskih mjera koje je potrebno nametnuti SNCM-u morala prilagoditi ako bi iznos potpora za restrukturiranje od sada bio 15,81 milijuna EUR umjesto 69,3 milijuna EUR.
(201)
U tom pogledu, Francuska osporava primjedbe STIM-a o mogućnosti da Komisija SNCM-u naloži prodaju njegova udjela u CNM-u kao kompenzacijsku mjeru. Francuska osporava argument STIM-a prema kojem bi definicija strateške imovine bila dovedena u pitanja u smjernicama iz 2004. u odnosu na one iz 1999.
(202)
Kada je riječ o mjerama na koje se poziva CFF, a čiji je cilj smanjiti prisutnost SNCM-a na tržištu, francuska tijela navode da, kao što je Komisija, uostalom, naglasila u svojoj Odluci iz 2003. (točka 87.), ne postoji višak kapaciteta na predmetnim tržištima (Francuska - Korzika i Magreb) te da bi rekonfiguracija linija za Korziku unutar i izvan prijenosa ovlasti za obavljanje javnih usluga ugrozila održivost poduzeća.
(203)
U pogledu argumenta CFF-a, prema kojem bi provođenje prethodno opisanih mjera u korist SNCM-a dovelo do ozbiljnog rizika od nestajanja njegova glavnog konkurenta, CFF-a, s tržišta kontinentalna Francuska - Korzika, francuska tijela tvrde da, s obzirom na trenutačnu konfiguraciju tržišta na kojem je CFF sada većinski sudionik, održavanje konkurentne strukture ovisi o odobrenju plana restrukturiranja SNCM-a i prisutnosti potonjeg na predmetnom tržištu.
VI. OCJENJIVANJE MJERA
6.1 POSTOJANJE DRŽAVNE POTPORE U SMISLU ČLANKA 107. STAVKA 1. UFEU-A
(204)
Prema članku 107. stavku 1. UFEU-a „osim ako je Ugovorima drukčije predviđeno, svaka potpora koju dodijeli država članica ili koja se dodjeljuje državnim sredstvima u bilo kojem obliku kojim se narušava ili prijeti da će narušiti tržišno natjecanje stavljanjem određenih poduzetnika ili proizvodnje određene robe u povoljniji položaj, nespojiva je s unutarnjim tržištem u mjeri u kojoj utječe na trgovinu među državama članicama”.
(205)
Ocjenom nacionalne mjere kao državne potpore u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a pretpostavlja se da su ispunjeni sljedeći kumulativni uvjeti, odnosno: 1. predmetnom se klauzulom osigurava selektivna gospodarska pogodnost; 2. ta se pogodnost financira državnim sredstvima; 3. tom se pogodnošću narušava tržišno natjecanje ili prijeti da će narušiti tržišno natjecanje i na kraju; 4. ta pogodnost utječe na trgovinu između država članica (105).
(206)
Komisija tvrdi da je SNCM dobio državna sredstva u ukupnom iznosu od 274,54 milijuna EUR (106) putem CGMF-a koji je u potpunom državnom vlasništvu.
(207)
Budući da SNCM posluje u pomorskom prijevoznom sektoru, otvorenom konkurenciji unutar Europe, potencijalna ekonomska prednost koju je primio mogla bi narušiti tržišno natjecanje i utjecati na trgovinu među državama članicama.
(208)
Činjenica da je tržište kabotaže s mediteranskim otocima do 1. siječnja 1999. bilo privremeno izuzeto od primjene Uredbe (EEZ) br. 3577/92 ne dopušta da se a priori isključi mogućnost da su subvencije plaćene za kabotažu na rutama s mediteranskim otocima u okviru prijenosa ovlasti za obavljanje javnih usluga mogle utjecati na trgovinu među državama članicama i narušiti tržišno natjecanje.
(209)
U svakom slučaju, čak i da subvencije dodijeljene za linije kabotaže nisu mogle utjecati na trgovinu i dovesti do narušavanja tržišnog natjecanja prije 1. siječnja 1999., situacija se nakon tog datuma promijenila jer su, u skladu s Uredbom br. 3577/92, djelatnosti kabotaže otada otvorene svim prijevoznicima Europske unije. Usto, valja naglasiti da se SNCM ne bavi isključivo kabotažnim prijevozom, već posluje i na međunarodnom tržištu pomorskog prijevoza, koje je liberalizirano Uredbom Vijeća (EEZ) br. 4055/86 (107).
(210)
Stoga Komisija u ovom slučaju smatra da su ispunjena tri posljednja kriterija iz članka 107. stavka 1. UFEU-a navedena u točki 205. ove Odluke. Stoga mora sukcesivno ispitati za svaku mjeru postoji li selektivna ekonomska prednost u skladu s presudom Općeg suda od 11. rujna 2012.
6.1.1 Vremenski okvir analize
(211)
U skladu sa sudskom praksom Općeg suda (108), Komisija nakon poništenja jedne od svojih odluka mora svoju novu analizu temeljiti isključivo na informacijama kojima je raspolagala u vrijeme donošenja poništene odluke, u ovom slučaju 8. srpnja 2008.
(212)
Događaji koji su mogli nastupiti nakon 8. srpnja 2008. ne smiju se stoga uzeti u obzir. Promjene tržišta ili njegov razvoj ili promjene i razvoj položaja korisnika potpore moraju biti isključeni iz analize. Usto, Komisija ne uzima u obzir razdoblje provedbe plana restrukturiranja nakon srpnja 2008. (109).
(213)
Isto tako, Komisija nije obvezna ponovo provesti ispitivanje predmeta niti ga dopuniti novim tehničkim vještačenjima (110). Poništenje akta kojim se završava upravni postupak sastavljen od različitih faza ne dovodi nužno do poništenja cijelog postupka. Budući da se, kao i u ovom slučaju, usprkos ispitnim radnjama kojima se omogućuje iscrpna analiza spojivosti potpore, analiza koju je provela Komisija pokazala nepotpunom zbog čega dolazi do nezakonitosti odluke, postupak čiji je cilj zamijeniti tu odluku može biti ponovo pokrenut na temelju već provedenih ispitnih radnji (111).
(214)
Uostalom, budući da Komisija svoju novu analizu mora temeljiti isključivo na informacijama kojima je raspolagala u srpnju 2008. o kojima su francuska tijela i SNCM već zauzeli stav, nije ih potrebno ponovo konzultirati (112). Na kraju, pravo zainteresiranih trećih osoba da potvrde svoje primjedbe osigurano je objavom odluke o pokretanju postupka u Službenom listu (113) i nijednom odredbom Uredbe br. 659/1999 nije nametnuto da im se ponovo ponudi ta mogućnost jer je početni plan restrukturiranja izmijenjen tijekom ispitivanja (114).
(215)
Ova se Odluka stoga prvenstveno zasniva isključivo na elementima raspoloživima 8. srpnja 2008. Ipak, Komisija je dužna pokazati da eventualno uzimanje u obzir bilješke francuskih tijela od 16. svibnja 2013. za činjenice navedene prije 8. srpnja 2008. te informacija koje je SNCM dostavio 27. kolovoza 2013. ne bi izmijenilo njezine zaključke.
6.1.2 Prodaja SNCM-a po negativnoj prodajnoj cijeni od 158 milijuna EUR
(216)
Komisija u ovom slučaju mora ispitati sadržava li kapitalni ulog države od 158 milijuna EUR prije prodaje SNCM-a privatnim kupcima, odnosno in fine„negativna prodajna cijena” poduzeća za isti iznos, elemente državne potpore.
(217)
Otvoren, transparentan i nediskriminirajući javni postupak odabira, na kraju kojeg država prodaje poduzeće nakon prethodne dokapitalizacije (za iznos viši od prodajne cijene), ne isključuje nužno prisutnost potpore, koja može biti na korist i privatiziranom poduzeću i njegovu kupcu (115).
(218)
Kako bi provjerila je li neko poduzeće ostvarilo ekonomsku prednost potaknutu kapitalnim ulogom države, Komisija uobičajeno primjenjuje kriterij „privatnog ulagača u tržišnom gospodarstvu” (dalje u tekstu „kriterij privatnog ulagača”) pod uvjetom da korisnik nije prisiljen izvršiti povrat drugih državnih potpora i da taj kapitalni ulog podliježe analizi s obzirom na taj kriterij. Kriterij privatnog ulagača zasniva se na načelu jednakosti tretmana između javnog i privatnog sektora koje proizlazi iz članka 345. UFEU-a. U skladu s tim načelom, kapital koji država izravno ili neizravno stavi na raspolaganje poduzeću u okolnostima koje odgovaraju uobičajenim tržišnim uvjetima, ne može se klasificirati kao državna potpora (116).
(219)
Tako Komisija može ocijeniti je li se dobavljač sredstava ponašao kao privatni ulagač koji slijedi strukturnu, globalnu ili sektorsku politiku i koji je vođen izgledima o dugoročnoj profitabilnosti uloženog kapitala. Valjanost tog pristupa potvrdio je sudac Europske unije u nekoliko predmeta (117).
(220)
Prema sudskoj praksi, kapitalni ulog koji realizira javni ulagač u nedostatku svih izgleda za ostvarivanje dobiti, čak i dugoročne, državna je potpora (118).
(221)
Sudac Europske unije utvrdio je i da si privatni ulagač koji slijedi strukturnu, globalnu ili sektorsku politiku vođenu izgledima o dugoročnoj profitabilnosti ne bi smio objektivno dopustiti da nakon niza godina neprestanih gubitaka pristupi kapitalnom ulogu koji se, u ekonomskom pogledu, pokaže ne samo skupljim od likvidacije imovine, već je štoviše povezan s prodajom poduzeća, što ga lišava svih izgleda za ostvarivanje dobiti, čak i dugoročne (119).
(222)
Točnije, Sud je u svojoj presudi Gröditzer, kako bi utvrdio sadržava li privatizacija poduzeća po negativnoj prodajnoj cijeni elemente državne potpore, presudio sljedeće: „treba ocijeniti bi li privatni ulagač, u sličnim okolnostima, veličine nalik onoj tijela koja upravljaju javnim sektorom, pristupiti kapitalnom ulogu tog značaja u okviru prodaje navedenog poduzeća ili bi se odlučio za likvidaciju tog poduzeća” (120).
(223)
U svjetlu prethodno navedenog, a radi utvrđivanja karaktera potpore predmetne mjere, Komisija mora „ocijeniti je li rješenje, koje je odabrala država, potpuno i u odnosu na bilo koje drugo rješenje, uključujući i ne-intervenciju, najpovoljnije, što bi dovelo, ako je to slučaj, do zaključka da je država postupila kao privatni ulagač” (121).
(224)
Drugim riječima, Komisija mora provjeriti je li odluka da se pristupi kapitalnom ulogu tog značaja stvarno jeftinija od likvidacije.
6.1.2.1 Ocjena troškova likvidacije
(a) Uzimanje u obzir plaćanja dodatnih naknada za otpremninu
(225)
Kako bi procijenila troškove likvidacije za dioničara, francuska tijela smatraju da velike skupine poduzeća sada ne mogu, prilikom zatvaranja pogona ili likvidacije društava kćeri, zanemariti socijalne posljedice tog zatvaranja ili likvidacije. Tako često provode socijalne planove koji mogu uključivati mjere za raspoređivanje zaposlenika, pomoć pri traženju novog posla, naknade za otpremninu, pa čak i mjere na lokalnoj gospodarskoj razini koje nadmašuju one nametnute zakonom i kolektivnim ugovorima.
(226)
U tom su kontekstu francuska tijela zadržala, na temelju socijalnog plana iz 2005., koji se zasniva na socijalnom planu iz 2002., raspon od [90 000 - 100 000] (60) do [120 000 - 130 000] (60) EUR po zaposleniku, odnosno ukupni iznos između [200 - 210] (60) milijuna EUR i [250 - 260] (60) milijuna EUR. Francuska tijela navode da donja granica prethodno navedenoga raspona podrazumijeva činjenicu da je trošak referentnog socijalnog plana povećan zbog vrlo važnog udjela zaposlenika koji se bliže dobi za odlazak u mirovinu koji se odvija u posebno pogodnim uvjetima. Nadalje, u obzir je uzeta i činjenica da se kontekst likvidacije društva i otpuštanja svih zaposlenika ne može usporediti s prilagodbom broja zaposlenika kojom se omogućuje nastavak poslovanja, kao što je to slučaj s referentnim socijalnim planom.
(227)
Na kraju, francuska tijela smatraju da, čak i na osnovi primjene analitičke matrice koju je Opći sud definirao u svojoj presudi od 15. rujna 2012., prijenos kontrole nad SNCM-om za negativnu prodajnu cijenu od 158 milijuna EUR nije sadržavao elemente državne potpore. U stvari, smatraju da Komisija raspolaže svim potrebnim elementima da odgovori na kritike Općeg suda.
(228)
Komisija u ovom slučaju ne dijeli to mišljenje.
(229)
U skladu s presudom Općeg suda (122), plaćanje dodatnih naknada za otpremninu načelo je koje ovisno o okolnostima slučaja može biti opravdana i primjerena praksa čiji je cilj promicati pomirljiv socijalni dijalog i zadržati ugled društva ili skupine društava. Uzevši u obzir načelo jednakosti tretmana privatnog i javnog sektora, mogućnost isplate dodatnih naknada za otpremninu stoga je jednako otvorena državama članicama u slučaju likvidacije javnog poduzeća, čak i ako njihove obveze ne mogu u načelu premašiti minimum strogo utvrđen zakonskim i ugovornim odredbama. Međutim, Opći sud navodi da „[…] preuzimanje tih dodatnih troškova, zbog opravdane zabrinutosti, ne može slijediti isključivo socijalni, pa ni politički cilj, jer bi inače izašlo iz okvira testa privatnog ulagača […]. U nedostatku ekonomske opravdanosti, čak i dugoročne, preuzimanje troškova koji su viši od strogih zakonskih i ugovornih obveza mora se zato smatrati državnom potporom u smislu članka 87. stavka 1. UEZ-a.” (123)
(230)
Kada je riječ o argumentu povezanom s ugledom države, na koji se pozivaju francuska tijela, Opći sud smatra da „[…] zaštita ugleda države članice kao globalnog ulagača u tržišnom gospodarstvu ne može, bez posebnih okolnosti i posebno uvjerljivog razloga, biti dostatno opravdanje da bi se dokazala dugoročna ekonomska opravdanost dodatnih troškova, primjerice dodatnih naknada za otpremninu” (124).U ovom slučaju takve posebne okolnosti ne postoje.
(231)
Komisija tvrdi da francuska tijela nakon pokretanja postupka nisu uspjela utvrditi gospodarske aktivnosti francuske države, posebno na zemljopisnoj i sektorskoj razini, u pogledu koji treba ocijeniti dugoročnu ekonomsku opravdanost predmetnih mjera, čak i ako su na kraju u svojem dopisu od 16. svibnja 2013. navela da se ponašanje države mora usporediti s onim diversificiranog holdinga koji nastoji maksimizirati svoju dobit i zaštititi svoj ugled, posebno na razini upravljanja svojim zaposlenicima.
(232)
U pogledu ugleda CGMF-a, Komisija napominje da CGMF u sektoru pomorskog prijevoza nije imao nikakve druge imovine osim SNCM-a. U skladu s tim, taj argument Komisiji nije važan.
(233)
Što se tiče ugleda države dioničara, francuska su tijela utvrdila da postoji povišen rizik od sukoba u poduzećima koje kontrolira država, ne samo u zemljopisnoj blizini djelatnosti SNCM-a, nego i neovisno o sektoru, a posebno u sektoru prijevoza. Komisija, s jedne strane, napominje da francuska tijela nisu dokazala da bi taj rizik stvarno mogao zahvatiti sva javna poduzeća, a, s druge strane, smatra da nisu ni dokazala da bi plaćanje dodatnih naknada spriječilo pojavu novih štrajkova. Naposljetku, mišljenje je Komisije da isključivo društveno opravdanje za preuzimanje državne odgovornosti za te dodatne naknade nije dostatno da isključi prisutnost državne potpore.
(234)
Nadalje, Komisija smatra da francuska tijela nisu iznijela dovoljno objektivne i provjerljive elemente kako bi mogla dokazati da bi plaćanje dodatnih naknada za otpremninu, u sličnim okolnostima, predstavljalo uobičajenu praksu među privatnim poduzetnicima iz istoga sektora. Komisija zapravo tvrdi da se samim upućivanjem na ograničeni broj socijalnih planova ne može dokazati postojanje dovoljno utemeljene prakse u slučajevima koji su slični ovome, da se socijalni planovi koje su navela francuska tijela odnose na planove za restrukturiranje, a ne likvidaciju, te da se velik broj njih odnosi na sektore koji na prvi pogled nemaju ništa zajedničko sa sektorom prijevoza, primjerice kozmetički (Yves Saint-Laurent Haute Couture), poljoprivredno-prehrambeni (Danone) ili elektronički (Hewlett Packard). Osim toga, u tablici koju su dostavila francuska tijela u bilješci od 16. svibnja 2013., u kojoj je naveden popis socijalnih planova, navedeno je šest planova nakon privatizacije SNCM-a koji stoga ne mogu biti uzeti u obzir kako bi se opravdalo uzimanje u obzir dodatnih naknada za otpremninu.
(235)
SNCM je dostavio novi popis od pet socijalnih planova u bilješci od 27. kolovoza 2013. Komisija smatra da se na temelju tog popisa ne može utvrditi da bi plaćanje dodatnih naknada za otpremninu, u sličnim okolnostima, predstavljalo uobičajenu praksu među privatnim poduzetnicima iz istoga sektora. Naime, Komisija prvo primjećuje da se od pet navedenih planova, dva odnose na SNCM, uključujući i onaj koji je predmet ove Oduke. Ta dva plana stoga ne mogu predstavljati objektivne elemente za usporedbu iz dva razloga: s jedne strane, SNCM se ne može osloniti na vlastite prijašnje prakse u tom području kako bi u dostatnoj mjeri opravdao utemeljenost te prakse, a s druge strane, socijalni plan iz 2002. odgovara razdoblju u kojem je SNCM još uvijek bio javno poduzeće dok je Opći sud kao kriterij za usporedbu odredio privatna poduzeća iz istoga sektora. Stoga Komisija napominje da socijalni plan luke Marseille ne može biti prihvaćen jer je luka 2004. bila javna ustanova, a ne privatno poduzeće. Naposljetku, kada je riječ o dva posljednja navedena plana, onaj Air Liba i onaj Eurostara, Komisija primjećuje da se radi o planovima za restrukturiranje, a ne za likvidaciju. Štoviše, Komisija primjećuje da je prosječna dodatna naknada tih dvaju plana niža za više od polovine prosječnih dodatnih naknada u SNCM-u.
(236)
Nadalje, Komisija napominje da francuska tijela nisu utvrdila da je ponašanje francuske države bilo potaknutom razumnom vjerojatnošću da će iz njega pribaviti neizravnu materijalnu prednost, pa čak ni dugoročnu, time što će izbjeći dodatno pogoršanje društvene klime u poduzeću jer bi se upravo u slučaju likvidacije poduzeće trebalo ugasiti. Što se tiče pretpostavke o većoj koristi koju su ostvarili zaposlenici drugih javnih poduzeća, ona nije dostatno potkrijepljena. To je tim više slučaj što, u okviru teorije o globalnom ulagaču, primjerice one francuskih tijela, dodjela vrlo visokih naknada za odlazak zaposlenicima može zakomplicirati moguće restrukturiranje drugih društava koja pripadaju istom ulagaču. Osim toga, francuska tijela nisu kvantificirala značajan karakter mogućih društvenih troškova na koja se pozivaju kako bi opravdali isplatu dodatnih naknada za otpremninu.
(237)
Francuska su tijela utvrdila i da bi postupak likvidacije bio duži te potencijalno riskantniji za državu kao dioničara u odnosu na prodaju SNCM-a po negativnoj cijeni. Komisija napominje da francuska tijela nisu navela nijedan dokaz o tom riziku kao ni objasnila zašto bi privatni dioničar uzeo u obzir trajanje postupka likvidacije. Predmet Frucona Kosice (125) koji spominju francuska tijela nije relevantan u ovom slučaju jer se odnosi na test privatnog kreditora. Trajanje postupka likvidacije relevantno je za analizu, ako je država, u poziciji kreditora Frucona Kosice, maksimizirala povrat svojih potraživanja prihvaćajući djelomični, ali trenutni povrat, ili ako bi morala čekati rezultat likvidacije poduzeća. Situacija je u ovom slučaju drukčija jer je država u poziciji dioničara SNCM-a, a ne u onoj privatnog vjerovnika. Budući da bi u slučaju likvidacije SNCM-a imovina bila očigledno nedostatna za pokrivanje obveza, država ne bi mogla povratiti svoj kapitalni ulog. Zato pozivanje na trajanje postupka likvidacije nije relevantno u ovom slučaju.
(238)
Francuska tijela nisu dokazala da je preuzimanje troška tih dodatnih naknada od strane države, kao privatnog ulagača u scenariju likvidacije, bilo opravdano.
(239)
U toj fazi analize Komisija mora utvrditi vrijednost likvidacije SNCM-a, bez dodatnih naknada za otpremninu.
(b) Vrijednost likvidacije SNCM-a
(240)
Metodom ponovno procijenjene neto imovine utvrđena je nedostatna imovina jer ekonomska vrijednost realne imovine (općenito veća od računovodstvene neto vrijednosti) ne pokriva ekonomsku vrijednost realnih dugova.
(241)
Kako bi utvrdila nedostatak imovine u ovom slučaju Komisija je, s pomoću svojeg stručnjaka (126), provjerila, kako je objašnjeno dalje u tekstu, je li 30. rujna 2005. vrijednost imovine SNCM-a bila nedostatna da se isplate povlašteni i nepovlašteni vjerovnici.
(242)
Komisija procjenjuje da je revalorizacija neto imovine metoda koja se trenutačno rabi za valorizaciju društava u sektoru pomorskog prijevoza. Smatra i da je ta metoda posebno primjerena slučaju SNCM-a, ako likvidacija njegovu glavnom dioničaru predstavlja jedinu alternativu prodaji.
(243)
U pogledu drugih metoda revalorizacije, posebno metode ažuriranih slobodnih operativnih novčanih tokova, Komisija procjenjuje da, uzevši u obzir činjenicu da se tom metodom pretpostavlja daljnje poslovanje društva, što ne bi bio slučaj pod predviđenom pretpostavkom likvidacije SNCM-a, nije relevantna za ovaj slučaj.
(244)
Komisija je odabrala 30. rujna 2005. kao referentni datum za ocjenu SNCM-a jer se radi o datumu na koji je izvršen odabir između prihvaćanja ponude za preuzimanje ili likvidaciju društva, dok je odluka o odabiru BCP-a donesena 27. rujna 2005.
i. Vrijednost imovine SNCM-a
(245)
Komisija posebno primjećuje da je dioničar SNCM-a, u suradnji s poduzećem Ernst & Young, 30. rujna 2005. kvantificirao troškove likvidacije poduzeća (prethodno navedeno izvješće CGMF), a Oddo Corporate Finance i odvjetničko društvo Paul Hastings tome su dodali svoja dodatna stručna izvješća. Komisija podsjeća da je u prethodno navedenom izvješću Oddo-Hastings imovina SNCM-a procijenjena na 190,3 milijuna EUR.
(246)
Kada je riječ o revalorizaciji flote u njegovu vlasništvu (127), specijalizirani broker BRS procijenio je 30. rujna 2005. tržišnu vrijednost brodova SNCM-a na 224 milijuna EUR, a u izvješću Oddo vrijednost flote SNCM-a je nakon rabata (128), brokerske provizije (129) i pravne nesigurnosti (130) procijenjena je na 150,7 milijuna EUR.
Tablica 3.
Scenariji revalorizacije imovine SNCM-a 30. rujna 2005.
Vrijednost imovine
izvješće Oddo
u milijunima EUR
Vrijednost imovine
stručnjak Komisije
u milijunima EUR
Nematerijalna imovina
-
-
Materijalna imovina
Flota u vlasništvu društva
150,7
151,7
Zgrade
(131)
11,2
11,2
Ulaganja
(132)
32,7
38,3
Nepokretna imovina
194,6
201,2
Zalihe
-
-
Predujmovi
-
-
Potraživanja od kupaca
0,8
0,8
Ostala potraživanja
(133)
9,4
9,4
Neto novac
-14,5
-
Prilagodbe obveza
-
-
Ostala imovina
-4,3
10,20
Ukupna imovina
190,3
211,4
Izvori:
Izvješće Oddo-Hastings, izvješće stručnjaka Komisije.
(247)
Na temelju prethodno navedene tablice Komisija utvrđuje da je flota brodova glavni element revalorizacije imovine poduzeća. U tom pogledu, stručnjak iz Komisije procijenio je, nakon što je, kada je to bilo moguće, proveo komparativnu analizu, da su popust primijenjen na bruto tržišnu vrijednost brodova i pravna nesigurnost dosljedni. Na temelju toga zaključio je da nema argumenata za odbacivanje procjene vrijednosti flote, koju je izradila država.
(248)
U pogledu popusta, Komisija smatra da je njegova razina dosljedna s popustima uzetima u obzir pri prodaji brodova u slučaju prisilne likvidacije. Prema mišljenju stručnjaka Komisije, Régie des Transports Maritimes, nacionalno belgijsko društvo koje posluje na liniji Ostende - Ramsgate, prodalo je primjerice 1997. dva trajekta uz procijenjeni popust od 35 %, odnosno 45 %. Nedavno je društvo Festival Cruises prodalo tri kruzera, uz prosječni popust od 20 %. Popusti uzeti u obzir u sličnim slučajevima stoga su u rasponu popusta koje su francuska tijela primijenila u ovom slučaju.
(249)
Što se tiče pravne nesigurnosti, s obzirom na to da nije bilo slične transakcije na tržištu, Komisija smatra da su argumenti koji opravdavaju primjenu pravne nesigurnosti dosljedni s ograničenom veličinom tržišta brodova određene vrste, osmišljenih za prilično specifičnu primjenu.
(250)
Komisija nadalje napominje da je njezin nezavisni stručnjak povećao revalorizaciju ulaganja, posebno onu udjela SNCM-a u CMN-u (od 21,8 milijuna EUR do 28 milijuna EUR). Uzevši u obzir ponudu grupe Stef-TFE za otkup tog udjela po cijeni od 35,2 milijuna EUR proslijeđenu Komisiji u okviru ovog ispitivanja, Komisija smatra da je revalorizacija udjela SNCM-a u CMN-u od 28 milijuna EUR objektivna s obzirom na likvidaciju društva.
(251)
Kada se radi o revalorizaciji drugih stavki imovine, stručnjak iz Komisije nije imao posebnih primjedaba. Nije, međutim, prihvatio stavku „neto novac” u imovini jer je ta stavka bila u deficitu. Komisija smatra da je tu stavku, u stvari, potrebno reklasificirati u obveze SNCM-a.
(252)
Uzevši u obzir provedene prilagodbe, Komisija procjenjuje da imovina SNCM-a 30. rujna 2005. iznosi 211,4 milijuna EUR.
ii. Procjena obveza SNCM-a
(253)
Komisija utvrđuje da, prema ocjeni francuskih tijela, povlašteni dug iznosi 153,8 milijuna EUR, a nepovlašteni dug 170,9 milijuna EUR (bez dodatnih naknada za otpremninu).
(254)
Posebno kada je riječ o obvezama za socijalno osiguranje, francuska tijela procjenjuju trošak uobičajenog socijalnog plana na [70 - 80] (60) milijuna EUR. Troškovi koji se odnose na socijalni plan obuhvaćen ugovorom utvrđeni su na pojedinačnoj osnovi uzimajući u obzir vrstu ugovora (ugovor na neodređeno vrijeme i ugovor na određeno vrijeme), primjenjive statute i kolektivne ugovore (osoblje na dugoj plovidbi, uredsko osoblje i kapetan), radni staž, rang i plaću svakog zaposlenika. Tim su iznosom pokrivene naknade za otkazni rok ([20 - 30] (60) milijuna EUR), naknade za neiskorišteni plaćeni godišnji odmor ([0 - 10]* milijuna EUR), naknade za otpremninu obuhvaćene kolektivnim ugovorom ([30 - 40] (60) milijuna EUR) i ulog Delalande ([0 - 10] milijuna EUR) (134).
(255)
Trošak socijalnog plana koji nije obuhvaćen ugovorom francuska su tijela procijenila na [30 - 40] (60) milijuna EUR. Tim socijalnim planom objedinjene su sve prateće mjere povezane sa zakonskim i regulatornim obvezama SNCM-a u području otpuštanja zaposlenika (135) te neizravni troškovi povezani sa socijalnim planom obuhvaćenim ugovorom (136).
(256)
Trošak raskida glavnih ugovora o poslovanju odnosi se, uglavnom, na aktiviranje bankovnog jamstva u iznosu od 7,4 milijuna EUR kojim se jamči dobra provedba javnih usluga SNCM-a, kojem bi bila dodana kazna utvrđena tim ugovorom od 2 % referentne financijske kompenzacije iznosa od 63 milijuna EUR za 2005., odnosno oko 1,2 milijuna EUR u slučaju pogreške delegatara.
(257)
Kada je riječ o neto obvezama povezanim s prodajom brodova u zakupu (137), francuska tijela naglašavaju da je, na temelju određenih pretpostavki (138), specijalizirani broker BRS neto primitke od prodaje 30. rujna 2005. procijenio na 144,8 milijuna EUR nakon popusta, brokerske provizije i financijskih troškova prijevoza. Budući da uštede na porez i bankovna zaduženja iznose 193,5 milijuna EUR, preostali iznos bankovnih zaduženja povezanih s brodovima u zakupu koji je potrebno vratiti iznosi 48,7 milijuna EUR.
Tablica 4.
Scenariji revalorizacije obveza SNCM-a 30. rujna 2005.
Vrijednost obveza
izvješće Oddo
u milijunima EUR
Vrijednost obveza
stručnjak Komisije
u milijunima EUR
Povlašteni dugovi od kojih:
Dugovi za socijalno osiguranje i porezni dugovi
[20 - 30]*
[20 - 30]*
Financijski dugovi zajamčeni imovinom
(139)
15,9
15,9
Trošak socijalnog plana obuhvaćenog kolektivnim ugovorom
[70 - 80]*
[70 - 80]*
Trošak mirovinskog osiguranja
(140)
10,2
10,2
Trošak postupka likvidacije
4,7
4,7
Interkalarni operativni gubitci
(141)
26,5
26,5
Isplata povlaštenih vjerovnika
153,8
153,8
Neosigurani dugovi
(142)
69,7
84,2
Trošak socijalnog plana koji nije obuhvaćen kolektivnim ugovorom
[30 - 40]*
[30 - 40]*
Trošak raskida glavnih ugovora o poslovanju
[10 - 20]*
[10 - 20]*
Dodatni trošak povezan s prodajom brodova u zakupu
48,7
48,7
Isplata nepovlaštenih vjerovnika
170,9
181,1
Izvori:
Izvješće Oddo-Hastings, izvješće stručnjaka Komisije.
(258)
Komisija napominje da su obveze za doprinose za socijalno osiguranje glavni element obveza SNCM-a. Kada je riječ o trošku socijalnog plana obuhvaćenog ugovorom, stručnjak Komisije provjerio je na osnovi ispitivanja formule za izračun svih sastavnica plana i nije pronašao nikakve anomalije ili pogreške. Uzevši u obzir tu provjeru, Komisija smatra objektivnim iznos od [70 - 80] (60) milijuna EUR koji su francuska tijela predložila u okviru socijalnog plana obuhvaćenog kolektivnim ugovorom
(259)
U pogledu interkalarnih operativnih gubitaka, Komisija smatra da je njihova procjena oprezna s obzirom na zakonodavstvo, posebno članak L.622-10 Trgovačkog zakonika i članak 19.-2 Odluke br. 85-1388 od 27. prosinca 1985. na temelju kojih bi nadležni trgovački sud obvezao SNCM da nastavi poslovati u razdoblju od dva mjeseca, koje se može obnoviti na zahtjev državnog odvjetništva zbog njegovih obveza obavljanja javnih usluga.
(260)
Što se tiče neosiguranih dugova, stručnjak Komisije nije imao posebnih primjedaba. Ipak, na osnovi ponovnog izračuna stavke imovine „neto gotovina”, ispravio je iznos od 14,5 milijuna EUR na 69,7 milijuna EUR. Komisija procjenjuje da je ponovni izračun u skladu s promjenama izvršenima u revalorizaciji imovine SNCM-a.
(261)
Što se tiče troška socijalnog plana koji nije obuhvaćen kolektivnim ugovorom (osim dodatnih naknada za otpremninu), stručnjak Komisije smatra da je procjenu troška sudskih postupaka potrebno smanjiti na [0 - 5] (60) milijuna EUR umjesto [0 - 10] (60) milijuna kako su predložila francuska tijela. U skladu s tim, iako Komisija smatra da će sindikalne organizacije sigurno zatražiti reklasifikaciju ugovora na određeno vrijeme u ugovore na neodređeno vrijeme (143), ipak vjeruje da se ta procjena smije odnositi samo na zaposlenike s ugovorima na određeno vrijeme za koje je taj rizik gotovo siguran (odnosno 150 zaposlenika s ugovorima na određeno vrijeme). S obzirom na mjesečnu bruto plaću od [2 000 - 2 500] (60) EUR s naknadom za devet mjesečnih plaća za [100 - 120] (60) prvih ugovora na određeno vrijeme i šest mjesečnih plaća za [50 - 70] (60) sljedećih ugovora, taj je iznos [0 - 10] (60) milijuna EUR.
(262)
Što se tiče neto obveza povezanih s prodajom brodova u zakupu, Komisija smatra da su osnovne pretpostavke izračuna opravdane, posebno zato što GIE poštuje ugovorne formalnosti, čime se ograničava svaka zamjena SNCM-a trećim osobama i zbog čega porezne olakšice podliježu uporabi brodova pod francuskom zastavom. Opravdano je i ne primjenjivati pravnu nesigurnost na brodove pod ugovorima o zakupu jer su te brodove prodale GIE-ove banke. U tom kontekstu, Komisija procjenjuje da je opravdano uzeti u obzir financijski trošak prijevoza od 30. rujna 2005. do datuma stvarne prodaje broda.
(263)
S obzirom na prethodno navedeno, Komisija procjenjuje da je 30. rujna 2005. vrijednost povlaštenih obveza SNCM-a iznosila 153,8 milijuna EUR, a vrijednost nepovlaštenih obveza 181,1 milijuna EUR.
iii. Utvrđivanje manjka imovine
(264)
U svjetlu prethodno navedenog, Komisija procjenjuje da 30. rujna 2005. vrijednost imovine SNCM-a (211,4 milijuna EUR) nije bila dostatna za isplatu povlaštenih (153,8 milijuna EUR) i nepovlaštenih vjerovnika (181,1 milijuna EUR), odnosno ukupnog iznosa od 334,9 milijuna EUR. Zbog toga je manjak imovine iznosio oko 123,5 milijuna EUR.
(c) Uzimanje u obzir tužbe za nadoknadu manjka imovine
(265)
Komisija je ispitala i argument francuskih tijela i SNCM-a prema kojemu bi država, kao većinski dioničar, mogla biti pozvana da nadoknadi manjak imovine u slučaju likvidacije poduzeća. Jedna od zainteresiranih strana, CFF, osporila je primjenu navedene nacionalne sudske prakse od strane francuskih tijela u ovom slučaju. Naime, CFF smatra da je, što se tiče sudske prakse Prizivnog suda u Rouenu u predmetu Aspocom Group Oyj, sud matičnom finskom društvu izrekao kaznu plaćanja odšteta zaposlenicima francuskog društva kćeri za koje je pokrenut postupak likvidacije jer su te odštete bile predviđene socijalnim planom na osnovi ugovora na razini poduzeća koji je odobrilo matično društvo, a na kraju nisu bile isplaćene.
(266)
Francuska tijela procjenjuju da bi ukupni realni troškovi, koje bi država kao dioničar trebala snositi putem CGMF-a, 30. rujna 2005. iznosili između 312,1 i 361 milijun. Prema njihovu mišljenju, tom se procjenom posebno uzima u obzir rizik da bi država bila pozvana nadoknaditi manjak imovine kada bi je neki sud smatrao de facto direktorom SNCM-a, te rizik da državi bude izrečena kazna da otpuštenim zaposlenicima plati dodatne naknade za otpremninu. Francuska tijela smatraju da ti rizici moraju biti uzeti u obzir u izračunu stvarnih troškova moguće likvidacije SNCM-a.
(267)
Stoga se postavlja pitanje o procjeni ukupnih realnih troškova koje bi Francuska kao dioničar vjerojatno trebala snositi u slučaju prisilne likvidacije SNCM-a kako bi se odredilo ne bi li, s obzirom na rizik da joj bude izrečena kazna da snosi te troškove i s obzirom na njihovu veličinu, razuman privatni dioničar radije odmah prodao svoje društvo kćer po negativnoj cijeni od 158 milijuna EUR nego snosio taj rizik.
(268)
U francuskom pravu, ovlašteni likvidator društva u postupku prisilne likvidacije ovlašten je, u slučaju otkaza plana za sanaciju te stečajne uprave i u slučaju prisilne likvidacije (144), pokrenuti tužbu za odštetu od bivših direktora društva, poznatu kao „action en comblement de passif” (tužba za nadoknadu manjka imovine).
(269)
Razlog za pokretanje tužbe za nadoknadu manjka imovine protiv bivših direktora insolventnog društva potreba je za obnovom imovine društva, što je jedan od zadataka povjerenih ovlaštenom likvidatoru.
(270)
U više dopisa Komisiji francuska su tijela tvrdila da bi situacija u kojoj bi nacionalni sud državi izrekao kaznu da nadoknadi obveze poduzeća kojim upravlja bio više nego prihvatljiv scenarij i da se ta pretpostavka mora uzeti u obzir pri izračunu stvarnih troškova moguće likvidacije SNCM-a.
(271)
U svojim podnescima od 28. veljače 2008. SNCM je dostavio izvješće Baker & McKenzie u kojem su procijenjene pravne posljedice tužbe za nadoknadu manjka imovine protiv francuske države. Zaključak tog izvješća je da bi trgovački sud zadužen za taj predmet vrlo vjerojatno smatrao da je u tom pogledu država odgovorna te da bi joj izrekao kaznu da u potpunosti snosi dugove za socijalno osiguranje SNCM-a.
(272)
Relevantnim je zakonodavstvom predviđeno da se dugovi za socijalno osiguranje društva u likvidaciji mogu staviti na teret bivšim de iure ili de facto direktorima ako su ispunjena sva četiri uvjeta.
i. Priznavanje države kao de iure ili de facto direktora poduzeća u postupku prisilne likvidacije
(273)
Izvješćem Baker & McKenzie, koje joj je proslijedio SNCM, Komisija je dobila analizu čiji je zaključak da […] (60). U biti, cilj prethodno spomenutog stručnog izvješća je dokazati, u skladu s relevantnom sudskom praksom (145), da je država počinila ponavljajuću […] (60). Posebno, prema tom istom izvješću, država je donijela […] (60) odluke. Osim toga, čini se da su upravna tijela […] (60) poduzeća. Naposljetku, država bi […] (60).
(274)
Komisija tvrdi da francuska tijela u svojim podnescima od 28. ožujka 2008. nisu iznijela nikakve ograde od […] (60). U svojem dopisu od 20. studenoga 2006. francuska tijela i sama pokazuju da je sudac […] (60) poduzeće.
(275)
Komisija ipak smatra da izjava francuskih tijela od 20. studenoga 2006., dana u postupku koji se odnosi na državne potpore, ne može samo po sebi biti dostatna da se u zadovoljavajućoj mjeri dokaže da je sud nacionalna tijela smatrao de facto direktorima poduzeća korisnika predmetnih mjera i da se, ponajprije, utvrdi stupanj vjerojatnosti takve mogućnosti.
(276)
Posebno, kada je riječ o kontroverznim odlukama, ni u kojem slučaju nije utvrđeno da se konačna odluka države znatno razlikuje od prakse koju država slijedi u upravljanju svojim udjelima. Čak se i u izvješću Baker & McKenzie podsjeća na postojanje ponavljajuće kontroverze o stupnju poželjne intervencije države u upravljanje njezinim udjelima te se spominje vrlo široka uloga, uglavnom, […] (60).
(277)
Elementima nacionalne sudske prakse koje su iznijeli i država i SNCM nije izravno obuhvaćena ova vrsta situacije. Glavni slučajevi obuhvaćeni tom praksom odnose se na lokalna tijela, a presuda BRGM od 6. veljače 2001. odnosi se na industrijsku i komercijalnu javnu ustanovu.
(278)
Ni u kojem slučaju nije utvrđeno da bi se država koja nastupa kao javna vlast mogla smatrati de facto direktorom.
ii. Postojanje jedne ili više pogrešaka u upravljanja francuske države, de facto direktora poduzeća u prisilnoj likvidaciji
(279)
U ovom slučaju Komisija ističe da je u izvješću stručnjaka SNCM-a, na temelju nepotpunog popisa činjenica, spomenut niz elementa kako bi se dokazalo da je država, […] (60), počinila pogreške u upravljanju.
(280)
Posebno, navedeno je da je francuska država počinila pogreške koje se odnose na ulaganja povezana sa […] (60) SNCM. Država je počinila i brojne pogreške u upravljanju koje se odnose na dimenzioniranje […] (60) SNCM.
(281)
U svojem dopisu od 30. travnja 2007. francuska su tijela opisala rizik od kazne državi da isplati odštete kao vrlo velik s obzirom na kriterije za klasifikaciju pogrešnog upravljanja iz članka L. 651-2 Trgovačkog zakonika.
(282)
Komisija opet smatra da izjava od 30. travnja 2007., donesena u okviru postupka koji se odnosi na državne potpore, ne može biti dostatna da bi se u zadovoljavajućoj mjeri utvrdilo može li sud smatrati da su nacionalna tijela počinila navodne pogreške i posebno, stupanj vjerojatnosti takve mogućnosti. Štoviše, francuska tijela osporavaju i samo postojanje pogrešaka u upravljanju koje su ipak potrebne za provedbu tužbe za nadoknadu manjka imovine.
(283)
Još važnije, možemo primijetiti da i SNCM i francuska tijela u velikoj mjeri pribjegavaju dobro utvrđenim upravljačkim odlukama. Stoga se izvješće Baker & McKenzie usredotočuje na […] (60) ostvarene 2000. Ne oklijeva se pozvati na izvješća Revizorskog suda za poslovne godine 1993. - 1999. Glavne navodne pogreške u upravljanju počinjene su upravo sredinom devedesetih godina 20. stoljeća. Vjerovnici SNCM-a bili su o takvom načinu upravljanja obaviješteni u trenutku kada su mu odobrili kredit. Stoga su, barem implicitno, prihvatili rizik povezan s tom vrstom upravljanja. Ništa ne ukazuje da se odgovornost države može korisno uporabiti u okviru nadoknade manjka imovine u sličnoj situaciji.
(284)
Štoviše, te navodne pogreške u upravljanju mogu se objasniti političkim odlukama javnih tijela i ništa ne pokazuje da se te političke odluke mogu smatrati pogreškama u upravljanju u smislu sudske prakse koja se odnosi na nadoknadu manjka imovine.
(285)
Naposljetku, izvješću Baker & McKenzie nedostaje vjerodostojnosti osobito jer je njime procijenjeno da bi se položaj SNCM-a mogao pripisati pogreškama u vanjskoj komunikaciji koje je država počinila s obzirom na taj položaj. Iz tog izvješća proizlazi samo da je država spomenula položaj koji je već bio poznat. Ponašanje države ne može se stoga povezati s pogreškom u upravljanju.
iii. Potvrda o manjku imovine
(286)
U ovom slučaju Komisija tvrdi da je u izvješću Oddo-Hastings 30. rujna 2005. utvrđen manjak imovine u iznosu od 134,4 milijuna EUR, izračunan kao razlika između, s jedne strane, vrijednosti imovine SNCM-a (190,3 milijuna EUR) te, s druge strane, vrijednosti obveza poduzeća (povlašteni i nepovlašteni dugovi procijenjeni na 153,8 milijuna EUR, odnosno 170,9 milijuna EUR).
(287)
Komisija je prethodno procijenila manjak imovine SNCM-a na 123,5 milijuna EUR na dan 30. rujna 2005. (vidjeti uvodnu izjavu 264.).
iv. Utvrđeno postojanje uzročno-posljedične veze između pogrešaka i manjka imovine
(288)
Prema mišljenju francuskih tijela, direktor pravne osobe može biti, na temelju članka L. 624-3 Trgovačkog zakonika, proglašen odgovornim, čak i ako je pogreška u upravljanju koju je počinio tek jedan od uzroka za manjak imovine i može mu biti izrečena kazna da potpuno ili djelomično snosi dugove za socijalno osiguranje, čak i ako je on odgovoran za samo dio tih dugova. (146) Prema mišljenju francuskih tijela, francuska država mogla bi snositi dio procijenjen na između 85 %i 100 % utvrđenog manjka imovine, odnosno dio u rasponu od 114,3 milijuna EUR do 134,4 milijuna EUR.
(289)
Ta se analiza ne zasniva ni na jednom čvrstom temelju. Naime, u mjeri u kojoj se navodne pogreške u upravljanju zasnivaju na odlukama donesenima sredinom devedesetih godina i u kojoj su SNCM-u prouzročile trenutačne dodatne troškove, jako je teško u njima vidjeti uzrok manjka imovine iz 2005., posebno stoga što se između ta dva datuma zbio niz događaja.
(290)
Štoviše, ako u stvari izgleda da ne postoji automatska veza između iznosa odštete dodijeljene u okviru nadoknade manjka imovine i povećanja obveza uzrokovanog lošim upravljanjem direktora (pod pretpostavkom da je potonje dokazano), to znači i da sud može utvrditi kaznu za direktora u iznosu mnogo manjem od utvrđenog manjka imovine (147).
(291)
Suprotno onome što naizgled smatraju francuska tijela (i SNCM), ništa ne ukazuje na to da bi sud u tužbi za nadoknadu manjka imovine te odluke smatrao toliko pogrešnim da bi njima opravdao terećenje javnih tijela velikim dijelom navedenih obveza. Što se tiče ispitanih navoda, radilo bi se u stvari o zaštitničkim odlukama donesenima u političkom kontekstu (većina njih i prije deset godina) ili o novijim odlukama donesenima kako bi se zaposlenici poštedjeli obveze povećanja produktivnost ili kako bi se pokušala ponovno uspostaviti bolja socijalna klima.
v. Utvrđivanje moguće odgovornosti za dodatne naknade za otpremninu pod pretpostavkom prisilne likvidacije SNCM-a
(292)
Osim manjka imovine, prema mišljenju francuskih tijela, uzevši u obzir sudsku praksu u tom području (148), sud bi državi sigurno izrekao kaznu da snosi dodatne naknade za otpremninu (odnosno između [200 - 210] (60) i [250 - 260] (60) milijuna EUR). Prema mišljenju francuskih tijela, svi realni troškovi koje bi snosila država kao dioničar bili bi u rasponu od 212,1 milijun EUR do 361 milijun EUR.
(293)
Francuska tijela navode da su, u novijim presudama, francuski sudovi dosudili de iure ili de facto direktoru da snosi, osim manjka imovine,i dodatne naknade za otpremninu izračunane na temelju socijalnog plana koji je poduzeće donijelo prije svoje likvidacije.
(294)
Francuska tijela posebno ukazuju na to da je, u predmetu Aspocomp, francusko društvo Aspocomp SAS, društvo kći u 99-postotnom vlasništvu finskog društva Aspocomp Group Oyj, 18. siječnja 2002. potpisalo ugovor na razini poduzeća u kojem su opisani uvjeti plaćanja odštete iz socijalnog plana koji se odnose na 210 od ukupno 550 zaposlenika. U tom je ugovoru posebno opisan iznos naknada i dodatnih odšteta te potpore za dobrovoljni odlazak. Nakon promjene strategije grupe, matično je društvo Aspocomp Group Oyj 21. veljače 2002. odlučilo da više neće financirati svoje društvo kćer Aspocomp SAS i time uzrokovalo njegovu dobrovoljnu likvidaciju. Ta je odluka u stvari spriječila društvo kćer da poštuje svoje obveze preuzete u okviru ugovora na razini poduzeća i primorala ga da otpusti sve svoje druge zaposlenike.
(295)
U tim je okolnostima presudom Prizivnog suda u Rouenu potvrđena presuda conseil des Prud’hommes (radnog suda) iz Evreuxa i društvu Aspocomp Group Oyj, koje je imalo 99-postotnu kontrolu nad svojim društvom kćeri, naloženo je da plati: i. zaposlenicima obuhvaćenima ugovorom na razini poduzeća, puni iznos naknade i dodatnih odšteta predviđenih samo tim ugovorom i naknadu štete za otkaz bez stvarnog i ozbiljnog uzroka te ii. zaposlenicima otpuštenima zbog dobrovoljne likvidacije Aspcompa, ekvivalentne odštete, imajući u vidu da se ne poštujući preuzete obveze, matično društvo ponašalo nepravično i na nepromišljen i pokudan način.
(296)
Iako se Francuska pozvala i na presudu od 19. travnja 2005. trgovačkog odjela Kasacijskog suda (149) podržavajući njihovu teoriju, Komisija u toj presudi ne vidjeti nikakav odlučujući element s obzirom na ovu kontroverzu. Kasacijski sud samo primjećuje da prizivni sud nije dostatno pravno okarakterizirao miješanje imovine između matičnog društva i njegova društva kćeri. U svakom slučaju, Komisija utvrđuje da činjenice koje se odnose na sudsku praksu u predmetu Aspocomp nisu jednake kao činjenice u ovom slučaju. Naime, u ovom slučaju nije bilo propusta CGMF-a u poštovanju njegove obveze isplate dodatnih naknada za otpremninu.
(297)
Valja napomenuti da se čini da i SNCM i francuska tijela pridaju važnost činjenici da socijalni plan […] (60). Izrazito je sumnjivo da se […] (60) može smatrati lošim upravljanjem koje država može postati odgovorna za zaposlenike […] (60). Čak i pod pretpostavkom da je, u izvanrednom slučaju, […] (60), država mogla preuzeti odgovornost u pogledu zaposlenika te im dati pravo na državnu naknadu (150), dodjela takvog prava bi sama po sebi bila pogodnost za poduzeće SNCM, a stoga i državna potpora, iz razloga koji su analogni onima predstavljenima dalje u tekstu u pogledu potpora pojedincima od 38,5 milijuna EUR. Naime, tom se mjerom može donekle ublažiti socijalna klima u poduzeću.
vi. Zaključak o uzimanju u obzir tužbe za nadoknadu manjka imovine
(298)
S pravnog gledišta nije dostatno dokazano da je nacionalni sud, s dostatnim stupnjem vjerojatnosti, donio presudu prema kojoj francuska tijela moraju platiti odštetu i kamate u okviru nadoknade manjka imovine, a još manje da bi jedna takva presuda bila viša od negativne cijene po kojoj je SNCM „prodan”.
(299)
U obzir treba uzeti i činjenicu da bi cilj tužbe protiv države, čak i pod pretpostavkom da je u ovom slučaju bila loš upravitelj, bio zaštititi nacionalne industrije i službe, uključujući SNCM i njegove zaposlenike, te posebno istodobno izbjeći da im se nametne promjena koja bi u socijalnom smislu mogla biti loše prihvaćena. Čak i ako se javne osobe, uključujući državu, mogu u određenim okolnostima smatrati de facto upraviteljima nekog poduzeća, ništa ne pokazuje da bi se tužba za nadoknadu manjka imovine mogla iskoristiti i za procjenu političkih odabira države, posebno u sličnim okolnostima. U tom smo se pogledu jako udaljili od okolnosti predmeta Aspocomp koji se ni na koji način nije odnosio na tu problematiku.
(300)
Komisija u svakom slučaju smatra da se francuska tijela danas ne mogu koristiti prošlim političkim odabirima kako bi opravdala javne intervencije čiji je cilj popraviti učinke prethodnih intervencija. Nasuprot tome, te dvije intervencije, odnosno uplitanja iz prošlosti i nove javne intervencije, analiziraju se kao kumulativna narušavanja tržišnog natjecanja. Naime, prihvatiti državnu odgovornost za nadoknadu manjka imovine, državi bi omogućilo da prizna da je počinila pogreške u upravljanju poduzećem kako bi dokazala da financijski ulog nije državna potpora, što bi dovelo do novog narušavanja tržišnog natjecanja. Država bi se dakle koristila svojim vlastitim pogreškama u upravljanju kako bi opravdala dodatni financijski ulog, što je u suprotnosti s općim načelom prema kojemu se nitko ne može koristiti svojom vlastitom pogreškom (151).
(301)
Bilo bi i potpuno neprirodno razdvojiti ponašanje države kao „lošeg upravitelja” (čak i pod pretpostavkom da je ta činjenica utemeljena) od ponašanja države koja spašava poduzeće kojim je loše upravljala. Pogreške u upravljanju nisu dio normalnog ponašanja razumnog privatnog ulagača u tržišnom gospodarstvu. Stoga ni mehanizam financijskog spašavanja koji se ne može odvojiti od te pogreške nije dio tog posljednjeg ponašanja.
(302)
Nadalje, prihvaćanje teorije koju su iznijela francuska tijela i SNCM posljedično bi državi omogućilo da poduzeću dodijeli jamstvo svjesno čineći „pogrešku u upravljanju”, što nije prihvatljivo ni u pogledu pravila o potporama.
(303)
U ovom konkretnom slučaju, ponašanja koja bi dovela do odgovornosti države bila bi, prema teoriji koju brane SNCM i francuska tijela, u stvari ponašanja države kao javnog tijela, a ne kao dioničara. Budući da razuman privatni dioničar ne bio donosio odluke na temelju političkih i javnih izjava, rizik od nadoknade manjka imovine koji proizlazi iz tih odluka ne može se uzeti u obzir u testu razumnog privatnog ulagača u tržišnom gospodarstvu (152).
(304)
Francuska tijela podsjećaju da je u svojoj Odluci ABX od 7. prosinca 2005. Komisija predvidjela da će u obzir uzeti činjenicu da „u određenim iznimnim slučajevima nekim nacionalnim zakonodavstvima predviđena mogućnost da treće osobe pokrenu postupak protiv dioničara likvidiranog društva, posebno ako se ti dioničari mogu smatrati [izostavljeno iz teksta] i/ili ako su počinili pogreške u upravljanju” (153).
(305)
Međutim, Komisija podsjeća da se pojam potpore mora procijeniti objektivno i napominje da je odlukom o otvaranju postupka koja se odnosi na isti predmet navedeno da „[n]aposljetku, čak i pod slabo vjerojatnom pretpostavkom da su ispunjeni svi zahtjevi za aktiviranje odgovornosti predviđeni nacionalnim pravom […], to ipak ne bi isključilo karakter državne potpore tih intervencija u korist društva kćeri” (154).
(306)
U ovom konkretnom slučaju, Komisija smatra da francuska tijela nisu u dovoljnoj mjeri uklonila sumnje Komisije u činjenicu da bi dioničar SNCM-a postao izložen, na dovoljno siguran način, preispitivanju svoje odgovornosti.
(307)
U tim uvjetima i odbacivši uzimanje u obzir dodatnih naknada za otpremninu (vidjeti uvodnu izjavu 225. i sljedeće), Komisija zaključuje da bi troškovi likvidacije SNCM-a za državu bili jednaki nuli. Naime, Komisija smatra da državi kao dioničaru ne mogu biti nametnuti troškovi likvidacije jer je izloženost dioničara povezana s vrijednošću njegova kapitalnog uloga u vlasničkom kapitalu poduzeća.
6.1.2.2 Zaključak
(308)
Komisija tako smatra da bi privatni ulagač prednost dao jeftinijem rješenju, odnosno likvidaciji SNCM-a. Stoga Komisija zaključuje da negativna cijena od 158 milijuna EUR nije državna potpora.
6.1.3 Kapitalni ulog CGMF-a za iznos od 8,75 milijuna EUR
(309)
U svojim primjedbama nakon odluke o pokretanju postupka, francuska tijela smatraju da je država dokapitalizaciju od 8,75 milijuna EUR provela istodobno s ulogom privatnih ulagača. Objašnjavaju da je ta istodobnost pojačana manjinskim udjelom koji je uzela država, dok je glavnina sredstava pristigla s tržišta. Osim toga, smatraju da stopa povrata od kapitalnog uloga države, odnosno […] (60) % na godinu, privatnom ulagaču donosi primjerenu dugoročnu profitabilnost uloženog kapitala. Naposljetku, u bilješci od 16. svibnja 2013., procjenjuju i da su rizici povezani s klauzulom o raskidu prijenosa neutralizirani opcijom otkupa ponuđenom privatnim dioničarima.
(310)
Kapitalni ulog države sada se mora usporediti s onime privatnih kupaca, odnosno 26,25 milijuna EUR. Kako je navedeno u odjeljku 6.1.2., kapitalni ulog države iznosi 158 milijuna EUR, čemu se mora dodati 38,5 milijuna potpora pojedincima i iznos od 15,81 milijuna plaćen u okviru plana iz 2002. kao što se vidjeti u odjeljcima 6.1.4. i 6.1.5.
(311)
Naime, sve su mjere iz 2006. obuhvaćene Memorandumom o razumijevanju. Potpisnici tog Memoranduma, odnosno CGMF, BCP i VT, sporazumjeli su se u pogledu realizacije kapitalnog uloga od 158 milijuna, predujma po tekućem računu od 38,5 milijuna i povećanja kapitala od 8,75 milijuna EUR. U konkretnom su slučaju te tri mjere jedna te ista transakcija čiji je cilj privatizacija SNCM-a. Kao što proizlazi iz točke 125. presude Općeg suda od 11. rujna 2012.„taj je kapitalni ulog [od 8,75 milijuna EUR] proveden u kontekstu cjelokupnog kupoprodajnog ugovora, koji je nastao nakon samo jednih pregovora, u kojem ulozi kupaca predstavljaju kompenzacijsku mjeru znatnim obvezama, koje je, u različitim oblicima, preuzela francuska država”. Te tri prethodno navedene mjere prethodno moraju biti razmotrene u cjelini kao kapitalni ulog države u SNCM i uspoređene s ulogom privatnih ulagača kako bi se moglo ocijeniti jesu li njihove intervencije znatne ili ne.
(312)
U svjetlu prethodno navedenoga, Komisija zaključuje da se kapitalni ulog privatnih dioničara, odnosno 10,6 % ukupnog kapitalnog uloga, ne može smatrati znatnim.
(313)
Kao što je već navedeno u uvodnoj izjavi 311., u ovom su slučaju te tri mjere jedna privatizacijska transakcija. Komisija smatra da su javni i privatni kapitalni ulozi stoga bili navodno istodobni.
(314)
Što se tiče kriterija za kapitalne uloge realizirane u sličnim uvjetima, Komisija prvo napominje da su zainteresirane strane, CCF i STIM, posumnjale u značaj privatne intervencije i naročito u prisutnost sličnih uvjeta između javnih ulaganja i privatnih ulagača zbog prisutnosti klauzule o raskidu.
(315)
Komisija smatra da uvjeti tog povećanja kapitala i sami ukazuju na to da rizici koje snose privatni i javni ulagači nisu identični. Postojanje klauzule o raskidu prodaje i njezini uvjeti sami po sebi pokazuju da sudbina privatnih ulagača, odnosno javnog ulagača, nije ista u pogledu rizika ako se provedu uvjeti predviđeni tom klauzulom. Prema Memorandumu o razumijevanju, privatni se ulagači mogu povući i ponovo preuzeti svoj ulog u slučaju negativne odluke Komisije, Općeg suda ili Suda Europske unije, odnosno u slučaju da se prijenos ovlasti za obavljanje javnih usluga ne obnovi. Taj zadnji dio klauzule o raskidu utoliko je više represivan za državu jer se odnosi na glavno poslovanje SNCM-a. SNCM je u biti povijesno društvo koje povezuje Korziku s kontinentalnom Francuskom. Shematski, dvije trećine njegova prometa odvija se između Marseillea i Korzike u okviru prijenosa ovlasti za obavljanje javnih usluga. Privatni su ulagači stoga klauzulom o raskidu zaštićeni od komercijalnog rizika za većinu djelatnosti SNCM-a. Taj rizik, u stvari, snosi samo država.
(316)
Primjena prethodno navedene klauzule o raskidu s jedne bi strane obvezala SNCM na povrat svih kapitalnih uloga kupaca u korist privatnih ulagača. S druge strane, CGMF bi ponovo postao jedini vlasnik kapitala u SNCM-u dok bi rizik od likvidacije, a stoga i gubitka znatnog dijela javnih ulaganja, bio značajno povišen.
(317)
Što se tiče obećanja privatnih dioničara o kupnji, CGMF ga ne može provesti u slučaju stečajne uprave ili likvidacije SNCM-a. Time se potvrđuje da se u slučaju teškoća ta opcija ne može provesti i da rizike ponajprije snosi CGMF, odnosno država. Komisija stoga smatra da se obećanje o kupnji ne može analizirati kao kompenzacijska mjera u odnosu na klauzulu o raskidu.
(318)
Nadalje, Komisija ne može prihvatiti argument francuskih tijela prema kojem je Memorandum o razumijevanju sadržavao niz jamstava kako bi se zaštitila državna ulaganja. Naime, obveze kupaca ne čine dodatne rizike ili ograničenja koje bi kupci snosili i koji bi ih stavili u situaciju nalik onoj u kojoj se nalazi CGMF. Njihov je cilj samo osigurati da u razdoblju u kojem privatni ulagači mogu aktivirati klauzulu o raskidu, ti ulagači ne prouzroče nikakve pravne promjene SNCM-a i realiziraju samo mjere potrebne za provedbu plana poslovanja i društvenog ugovora.
(319)
Osim toga, kako Opći sud naglašava u presudi od 11. rujna 2012., sama analiza očekivanog povrata nije dovoljna za donošenje zaključka da je država ulagala u tržišnim uvjetima tako dugo dok rizici između javnih i privatnih dioničara nisu podijeljeni na pravičan način.
(320)
Čak i ako uvjet ulaganja pari passu nije ispunjen, mjera može uvijek biti u skladu s načelom privatnog ulagača u tržišnom gospodarstvu. Trebalo bi stoga dokazati da je ponašanje države bilo ponašanje razumnog privatnog ulagača u sličnoj situaciji, primjerice ex ante analizama profitabilnosti ulaganja. Francuska tijela, međutim, nisu izložila nijedan dokaz o takvoj ex ante analizi. Francuska su tijela u svojim primjedbama utvrdila samo ex post da bi fiksna stopa povrata od […] (60) % bila primjerena za privatnog ulagača, uspoređujući je sa stopom državne obveznice čiji se prinos u to doba kretao od 3,72 do 3,95 %. Nisu, međutim, izložila nikakvu analizu koja bi pokazala da bi stopa od 10 % bila prihvatljiva za privatnog ulagača s obzirom na rizike koje snosi država, primjerice rizik od klauzule o raskidu i rizike povezane s položajem poduzeća.
(321)
Posebno, stopa od […] (60) % primjenjuje se samo na kapitalni ulog u visini od 8,75 milijuna EUR, ali bi takva analiza u obzir morala uzeti ukupni kapitalni ulog države prihvaćen Memorandumom. Budući da ne postoji prinos povezan s negativnom cijenom od 158 milijuna EUR ili s predujmom po tekućem računu od 38,5 milijuna EUR, stopa prinosa ukupnih ulaganja države u SNCM-u u trenutku privatizacije 2006. bila bi jasno niža od stope prinosa državne obveznice. Zbog povezanih rizika, privatni ulagač u tržišnom gospodarstvu ne bi prihvatio takvu stopu.
(322)
U svjetlu prethodno iznesenog, Komisija smatra da nisu ispunjeni kriteriji utvrđeni sudskom praksom za trenutno isključenje prirode potpore predmetne mjere. Stoga Komisija smatra da kapitalni ulog države u iznosu od 8,75 milijuna EUR SNCM-u donosi ekonomsku prednost jer je realiziran istodobno kada i privatni kapitalni ulozi u uvjetima koji, u smislu sudske praske Unije, nisu usporedivi. Predmetna je mjera stoga državna potpora u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a.
6.1.4 Mjere potpore pojedincima (38,5 milijuna EUR)
(323)
Francuska tijela smatraju da je to financiranje potpora pojedincima, da ne ide u prilog poduzeću i stoga nije državna potpora. Zainteresirane strane, CCF i STIM, osporavali su ocjenu te mjere kao potpore pojedincima jer smatraju da ta mjera može dovesti do neizravnih pozitivnih učinaka za SNCM.
(324)
Komisija smatra da činjenica da su zaposlenici izravni korisnici potpore pojedincima nije dostatna da bi se dokazalo odsustvo potpore u korist njihova poslodavca. Opći sud navodi kako slijedi: „[…] činjenica da su zaposlenici izravni korisnici potpore pojedincima ne može biti dostatna da bi se dokazalo odsustvo potpore u korist njihova poslodavca”. (155)
(325)
Kao što je to Opći sud naglasio i u točki 138. presude od 11. rujna 2012.: „[k]ako bi se ispitalo jesu li te potpore pojedincima potpora u smislu članka 87. stavka 1. UEZ-a, potrebno je […] utvrditi dobiva li SNCM neizravnu ekonomsku prednost koja mu omogućuje da ne mora snositi troškove koji bi uobičajeno morali teretiti njegova vlastita financijska sredstva i stoga sprečava uobičajene posljedice tržišnih sila.”.
(326)
Nadalje, Komisija napominje da je prema Memorandumu o razumijevanju ta mjera obveza države prema privatnim partnerima da se financira „dio troškova mogućih dobrovoljnih odlazaka ili raskida ugovora o radu (bez obzira na njihovu prirodu), takozvanih „troškova dobrovoljnih mjera države”, koji bi bili dodatak iznosima svake vrste koje mora platiti poslodavac […]”. Kao što proizlazi iz točke 145. presude Općeg suda od 11. rujna 2012., prisutnost potpora pojedincima u „kupoprodajnom” ugovoru teži pokazati da one donose prednost. Stranke su ih uporabile jer su od njih mogle imati određenu korist.
(327)
Priroda tih potpora je takva da se njima stvara ekonomska pogodnost u korist SNCM-a omogućujući mu da ne snosi sve troškove mogućih i budućih odlazaka određenih zaposlenika. Ako država neko poduzeće oslobodi takvih troškova, to onda čini pogodnost za predmetno poduzeće. Komisija podsjeća da je cilj tih dodatnih socijalnih mjera olakšati provedbu planova otpuštanja koji su potrebni za ostvarivanje ciljeva poduzeća i da one ne proizlaze iz zakonske obveze. U konkretnom slučaju, učestalost društvenih kretanja unutar SNCM-a pokazuje da iz provedbe socijalnog plana u tom poduzeću proizlazi gotovo sustavnu pojavu štrajkova i drugih sindikalnih akcija. Te dodatne socijalne mjere bez sumnje čine pogodnost za SNCM.
(328)
Shodno tome, Komisija smatra da je ta mjera potpora u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a.
6.1.5 Ostatak od 15,81 milijun EUR isplaćen u okviru potpora za restrukturiranje iz 2002.
(329)
Mjere iz 2006. donose znatno povećanje iznosa potpore za restrukturiranje ispitane u okviru plana iz 2002. u iznosu od 69,29 milijuna EUR i može se analizirati kao izmjena plana restrukturiranja i njegova troška. Naime, kada je predviđena privatizacija provedba plana restrukturiranja još je bila u tijeku. Međutim, SNCM nije ostvario njihove ciljeve, odnosno ponovnu uspostavu održivosti. Opći sud naveo je: „[u] tom pogledu potrebno je napomenuti da je odluka iz 2006. eksplicitna u pogledu činjenice da bi, uz elemente potpore za restrukturiranje u planu iz 2006., ti elementi trebali biti analizirani zajedno s potporom za restrukturiranje iz plana iz 2002. […]” (156). Opći sud naglašava da je ta analiza napravljena „s razlogom”. Iznos od 69,29 milijuna odgovara iznosu od 66 milijuna EUR dodijeljenom 2002. u okviru prve rate plana restrukturiranja i iznosu od 3,29 milijuna potpora dodijeljenih 2005. u okviru druge rate.
(330)
Od tog iznosa potpora dodijeljenih u okviru plana restrukturiranja iz 2002., 53,4 milijuna u stvari odnosi se na prijenos ovlasti za obavljanje javnih usluga. Budući da je zakonitost te potpore potvrđena presudom Općeg suda od 11. rujna 2012., Komisija mora istodobno ispitati spojivost potpore za restrukturiranje u pravom smislu te riječi, odnosno 15,81 milijuna EUR dodijeljenih tijekom restrukturiranja 2002., i spojivost svih mjera iz 2006. u svjetlu smjernica iz 2004.
6.2 ISPITIVANJE SPOJIVOSTI MJERA ZA RESTRUKTURIRANJE ISPLAĆENIH 2002. I 2006.
6.2.1 Smjernice koje treba uzeti u obzir
(331)
Komisija napominje da je plan restrukturiranja iz 2002. ispitan u okviru smjernica iz 1999. Napominje i da su nove mjere iz 2006., kojima je obuhvaćen plan iz 2002., donesene nakon stupanja na snagu novih smjernica iz 2004. i stoga provedene prije nego što ih je Komisija odobrila.
(332)
U skladu s pravilima o tranziciji predviđenima smjernicama iz 2004. (157) treba primijeniti te smjernice ako se radi o nezakonitoj potpori koja je djelomično dodijeljena nakon njihova stupanja na snagu.
(333)
Stoga se, s obzirom na to da mjere iz 2006. jesu potpora, one smatraju sastavnim dijelom transakcija restrukturiranja pokrenutih 2002. i analiziraju zajedno s njima. Zato je spojivost svih potpora potrebno analizirati u kontekstu smjernica iz 2004.
6.2.2 Status poduzeća u teškoćama
(334)
Da bi poduzeće ispunilo kriterije za dodjelu potpore za restrukturiranje, mora ga se moći klasificirati u kategoriju poduzeća u teškoćama u smislu smjernica.
(335)
U ovom slučaju Komisija podsjeća da je utvrdila da je taj uvjet ispunjen Odlukom Komisije od 17. srpnja 2002. o potpori za sanaciju SNCM-a (158) i Odlukom od 19. kolovoza 2002. o pokretanju službenog ispitnog postupka u pogledu planirane dokapitalizacije, na temelju godišnjeg izvješća SNCM-a za 2001.
(336)
U svrhu ove Odluke, Komisija je provjerila ispunjuje li SNCM taj uvjet na temelju godišnjeg izvješća poduzeća za 2002. Tako je vlastiti kapital bez reguliranih rezerviranja (159) i dalje negativan te 2002. iznosi -26,5 milijuna EUR, dok je 2001. iznosio -30,7 milijuna EUR. Ta je razina odraz nestanka više od polovice vlasničkog kapitala poduzeća, koji se smanjio za više od četvrtinu tijekom 12 zadnjih mjeseci nakon obavijesti, čime je potvrđen uvjet opisan u točki 5. podtočki (a) smjernica.
(337)
Osim promjena u vlasničkom kapitalu, Komisija tvrdi i da:
-
od 2001. do 2002. rezultat poslovanja povećao se s -5,1 milijuna EUR u 2001. na -5,8 milijuna EUR u 2002., dok su se neto gubitci iz 2002. smanjili samo zahvaljujući prodaji određenih brodova,
-
novčani tok SNCM-a, koji je krajem 2001. iznosio 39,2 milijuna EUR, smanjen je na 35,7 milijuna EUR krajem 2002.,
-
neto financijski dugovi, isključujući zakup, povećali su se sa 135,8 milijuna EUR na 144,8 milijuna EUR od 2000. do 2002.,
-
financijski troškovi (kamate i slični troškovi) povećali su se sa 7,0 milijuna EUR u 2000. na 9,503 milijuna EUR u 2002.;
(338)
Francuska su tijela, osim toga, Komisiji potvrdila da banke odbijaju posuditi novac SNCM-u zbog njegova zaduženja, usprkos činjenici da je SNCM predložio da će kao jamstvo dati svoje najnovije brodove, slobodne od hipoteke ili drugih sličnih tereta.
(339)
Ugovor o prijenosu ovlasti za obavljanje javnih usluga ničime nije promijenio tu analizu. Dok će tim ugovorom SNCM-u sigurno biti omogućeno da, zajedno s uspjehom u planu restrukturiranja, ostvari pozitivne poslovne rezultate, ipak ostaje činjenica da bi zbog znatnog manjka kapitala, rastuće zaduženosti i troška operativnih mjera iz plana restrukturiranja nakon određenog vremena moglo doći do insolventnosti SNCM-a.
(340)
Budući da se razdoblje restrukturiranja proteže od 2002. do 2006., potrebno je provjeriti je li SNCM taj uvjet ispunio u tom razdoblju, a posebno u trenutku kada su donesene odluke o novim ulaganjima javnih sredstava.
(341)
U Odluci iz 2003. primijećeno je da je SNCM taj kriterij ispunio za poslovne godine 2001. i 2002. (160).
(342)
Stoga je sada potrebno provjeriti ispunjuje li SNCM taj uvjet i za poslovne godine od 2003. do 2005., odnosno posljednju potpunu računovodstvenu godinu prije provedbe mjera iz 2006. koje se odnose na privatizaciju SNCM-a.
(343)
Kao što je već navedeno u uvodnoj izjavi 73. i sljedećim izjavama, položaj SNCM-a znatno se pogoršao 2004. i 2005. Tako je rezultat poslovanja SNCM-a u 2004. iznosio -32,6 milijuna EUR, a u 2005. -25,8 milijuna EUR. Neto gubitak iznosio je -29,7 milijuna EUR u 2004. i -28,8 milijuna EUR u 2005. Vlastiti je kapital 2005. (-1,7 milijuna) zabilježio pad od 25,5 milijuna u odnosu na 2004. Taj pad odgovara nestanku više od polovice njegova vlasničkog kapitala, a više od četvrtine tog kapitala izgubljeno je u posljednjih 12 mjeseci, čime je ispunjen uvjet iz točke 10. podtočke (a) smjernica iz 2004.
(344)
U svjetlu prethodno iznesenog, Komisija smatra da se SNCM može ocijeniti kao poduzeće u teškoćama u smislu smjernica iz 2004.
6.2.2.1 Vlastiti doprinos
(345)
U skladu s točkom 43. smjernica, „visina i intenzitet potpore moraju biti strogo ograničeni na najmanju razinu troškova restrukturiranja koji su potrebni da se restrukturiranje može poduzeti u okviru postojećih financijskih sredstava poduzeća, njegovih dioničara ili poslovne grupe kojoj pripada. U tom će se ocjenjivanju uzeti u obzir ranije dodijeljene potpore za sanaciju. Od korisnika potpore očekuje se značajan doprinos planu restrukturiranja iz njihovih vlastitih sredstava, uključujući prodaju imovine koja nije neophodna za opstanak poduzeća, ili iz vanjskog financiranja pod tržišnim uvjetima. Taj doprinos znak je da tržišta vjeruju u izvedivost ponovne uspostave održivosti. Takav doprinos mora biti konkretan, tj. stvaran, isključujući sve moguće buduće dobiti kao što je novčani tok, te mora biti što je moguće viši.”.
(346)
U točki 44. smjernica navodi se: „Komisija će u pravilu smatrati primjerenima sljedeće doprinose restrukturiranju: barem 25 % u slučaju malih poduzeća, barem 40 % u slučaju srednjih poduzeća i barem 50 % u slučaju velikih poduzeća. U iznimnim okolnostima i u slučajevima osobitih teškoća, koje država članica mora dokazati, Komisija će moći prihvatiti niži doprinos.
(347)
U točki 7. smjernica navodi se i da „treba još jasnije potvrditi načelo da [znatan doprinos korisnika restrukturiranju] mora biti stvaran i dan bez potpore. Doprinos korisnika ima dvojaku ulogu: s jedne strane pokazuje da tržišta (vlasnici, vjerovnici) vjeruju u izvedivost ponovne uspostave održivosti u razumnom roku. S druge strane, njime se osigurava ograničavanje potpore za restrukturiranje na minimum potreban za potpunu uspostavu održivosti uz istodobno ograničenje narušavanja tržišnog natjecanja. […]”.
(348)
Ujedno je i u sudskoj praksi naglašeno da vlastiti doprinos treba biti pokazatelj da tržišta vjeruju u izvedivost ponovne uspostave održivosti (161). Komisija naglašava da je taj zahtjev posebno važan kada je riječ o SNCM-u zbog njegova položaja od 2002. Komisija podsjeća da početne mjere restrukturiranja iz 2002. nisu donijele očekivane rezultate. Neke od njih nisu bile poštovane, a neke nisu bile ostvarene (vidjeti uvodnu izjavu 351.) Budući da SNCM nije mogao u potpunosti provesti te prve mjere restrukturiranja, njegovo se ekonomsko i financijsko stanje od 2004. nastavilo pogoršavati (vidjeti uvodne izjave 73. do 75.).
(349)
Troškovi restrukturiranja su 2002. iznosili 46 milijuna EUR. Kada je riječ o mjerama iz 2006., Komisija smatra da je iznos troškova restrukturiranja odgovarao iznosu potpore (162), odnosno iznosu od 202,55 milijuna EUR kojem se mora dodati povećanje kapitala privatnih partnera, koje iznosi 26,25 milijuna EUR, odnosno ukupno 274,8 milijuna EUR. Vlastiti se doprinos sastoji od 42,385 milijuna neto prodaje imovine i 26,25 milijuna povećanja kapitala privatnih partnera, odnosno ukupno 68,635 milijuna EUR. Stoga, uzevši u obzir nove mjere iz 2006., vlastiti doprinos iznosi 25 % dok se smjernicama iziskuje doprinos od najmanje 50 %. Komisija navodi da se francuska tijela nisu pozvala na iznimne okolnosti i osobite teškoće kako bi Komisija prihvatila niži realni vlastiti doprinos. U svakom slučaju, Komisija smatra da u konkretnom slučaju nema posebnih okolnosti kojima bi se opravdao pad razine vlastitoga doprinosa koji se zahtjeva smjernicama iz 2004.
(350)
Komisija tako smatra da je vlastiti doprinos SNCM-a projektu restrukturiranja ostao nedostatan s obzirom na odredbe smjernica.
6.2.2.2 Ponovna uspostava dugoročne održivosti
(351)
U odluci o pokretanju postupka Komisija je izrazila sumnje u ponovnu uspostavu dugoročne održivosti SNCM-a, posebno s obzirom na sljedeće činjenice:
-
SNCM nije predvidio zatvaranje svih svojih gubitaških djelatnosti,
-
uspjeh plana restrukturiranja bio je usko povezan s ugovorom o prijenosu ovlasti za obavljanje usluga između Marseillea i Korzike za razdoblje od 1. siječnja 2007. do 31. prosinca 2012.,
-
nije provedeno smanjenje plovidbenog osoblja predviđeno planom iz 2002. i nije postignut porast produktivnosti od 10 %,
-
nedostatno smanjenje od 400 radnih mjesta u ekvivalentu punog radnog vremena i nedostatne mjere za porast produktivnosti predviđene planom iz 2006. zbog razlika u odnosu na plan iz 2002.
(352)
Francuska su tijela odgovorila da će se promjenom dioničara i provedbom triju mjera iz plana privatizacije SNCM-u omogućiti razvoj poslovanja na čvrstim temeljima te da deficitarnost određenih područja poslovanja nije nešto što se ne može ispraviti.
(353)
Komisija tvrdi da mjere predviđene planom restrukturiranja iz 2002. nisu na kraju mogle biti provedene, što je 2004. i 2005. prouzročilo izrazito pogoršanje rezultata društva. Porast prihoda od 20 milijuna EUR i porast naknade za javne usluge od 9 milijuna EUR nisu omogućili 2006. ponovno uspostavljanje operativne dobiti jer su porast cijene goriva i porast operativnih troškova bili daleko viši od predviđenih. Stručnjak Komisije utvrdio je da je provedbu poslovnog plana kupaca iznimno usporilo više događaja (163) i zaključuje da postoji rizik da će akumulirani gubitci biti znatno viši od onih početno predviđenih za 2007.
(354)
Stoga Komisija smatra da odgovori francuskih tijela nisu otklonili sve sumnje. Naime, činilo se opasnim povezati ponovnu uspostavu održivosti s dodjelom prijenosa ovlasti za obavljanje javnih usluga u razdoblju od 2007. do 2013. i uvođenjem triju mjera iz plana privatizacije čija zakonitost i spojivost s unutarnjim tržištem nisu potvrđeni. Vjerodostojnost plana za ponovnu uspostavu dugoročne održivosti poduzeća podrazumijeva barem da su usvojene pretpostavke realistične. Međutim u ovom konkretnom slučaju uspjeh plana zasniva se gotovo isključivo na ostvarivanju dvaju hipotetska događaja koje SNCM nema pod kontrolom. Nadalje, s obzirom na financijsko stanje SNCM-a u to doba, Komisiju zanima njegova sposobnost da financira potrebnu obnovu nekih svojih trajekata. Francuska su tijela međutim predstavila tu obnovu kao da će njome ostvariti cilj ponovne uspostave održivosti.
(355)
Komisija stoga smatra da uvjet za ponovnu uspostavu dugoročne održivosti predviđen smjernicama nije ispunjen.
6.2.2.3 Izbjegavanje neopravdanog narušavanja tržišnog natjecanja (kompenzacijske mjere)
(356)
U poništenoj odluci iz 2008. spomenute su četiri kompenzacijske mjere:
-
zatvaranje društva kćeri Corsica Marittima (82 000 putnika u 2000.), koje je bilo zaduženo za rute između Italije i Korzike, a stoga i povlačenje grupe SNCM s tržišta usluga između Italije i Korzike,
-
gotovo potpuno povlačenje SNCM-a s ruta između Toulona i Korzike, tržišta koje se 2002. sastojalo od čak 460 000 putnika,
-
ograničenje ukupnog broja ponuđenih mjesta i broja povratnih putovanja SNCM-a od 2003., posebno na rutama između Nice i Korzike,
-
prodaja četiri broda.
(357)
Komisija podsjeća da su francuska tijela predložila te mjere u odnosu na iznos potpore od 15,81 milijuna, koji odgovara potpori za restrukturiranje dodijeljenoj 2002.
(358)
Nakon poništenja odluke iz 2008. presudom od 11. rujna 2012. ukupni iznos potpore sada iznosi 210 milijuna EUR. Komisija smatra da njezine sumnje nisu mogle biti otklonjene zbog sljedećih razloga.
(359)
Kada je riječ o prodaji četiri broda predviđenoj restrukturiranjem iz 2002., Komisija napominje da je ta prodaja djelomično nadoknađena isporukom broda Danielle Casnova u lipnju 2002. te broda za mješoviti teret Paglia Orba i broda za mješoviti teret Pascal Paoli 2003.
(360)
Kada je riječ o zatvaranju povezanog društva Corsica Marittima, u točki 40. smjernica navodi se: „[o]tpis dugova i zatvaranje gubitaških djelatnosti, koji su u svakom slučaju potrebni za ponovno uspostavljanje održivosti, neće se smatrati smanjivanjem kapaciteta ili tržišne prisutnosti u smislu ocjenjivanja kompenzacijskih mjera”. Posljedično, zatvaranje povezanog društva Corsica Marittima, koje je bilo deficitarno od svojeg osnivanja 1990., ne može se ocijeniti kao kompenzacijska mjera, već više kao mjera kojom se doprinosi ponovnoj uspostavi dugoročne održivosti.
(361)
To se isto obrazloženje primjenjuje na usluge između Korzike i Nice. Komisija napominje da SNCM raspolaže manjinskim dijelom tržišta jer Corsica Ferries France ima tržišni udio od 70 % (164). Prema izvješću Stephens, za prijevozom s polaskom iz Nice, posebno tijekom ljeta, vlada jaka potražnja. Nadalje, potražnja na toj liniji prisutna je i izvan ljetne sezone. Rezultat poslovanja na toj je liniji, međutim, od 2004. do 2007. bio deficitaran. Posljedično, ta se mjera ne može ocijeniti kao kompenzacijska mjera, već više kao mjera kojom se doprinosi ponovnoj uspostavi dugoročne održivosti.
(362)
Komisija napominje i da se putnički promet između Korzike i luke u Toulonu znatno povećao, s manje od 200 000 putnika na godinu na gotovo 1 milijun u 2007. (165). U skladu s tim, gotovo potpuno povlačenje SNCM-a s te linije moglo bi se ocijeniti kao kompenzacijska mjera. Komisija napominje, međutim, da je linija Toulon - Korzika najmanje važna linija SNCM-a u pogledu broja putnika.
(363)
Ipak, čak i kada bi ta mjera bila ocijenjena kao kompenzacijska mjera, Komisija smatra da bi ona bila uvelike nedostatna. Naime, u članku 40. smjernica navodi se da „(m)jere moraju biti razmjerne ograničavajućem učinku potpore […]”. Kao što je već navedeno u uvodnim izjavama 341. i 342., Komisija tvrdi da su francuska tijela te mjere predložila u odnosu na iznos od 15,81 milijuna potpore, koji odgovara potpori za restrukturiranje dodijeljenoj 2002. S obzirom na to da ukupni iznos potpore sada iznosi oko 218 milijuna EUR, Komisija smatra da su predložene mjere nedostatne u odnosu na narušavanje tržišnog natjecanja uzrokovano dodjeljivanjem te potpore.
(364)
Stoga Komisija tvrdi da se sumnje u definiciju tih mjera, bilo kao kompenzacijskih bilo kao mjera potrebnih za ponovnu uspostavu održivosti, ne mogu otkloniti. U svakom slučaju, predviđene mjere i dalje su u velikoj mjeri nedostatne.
(365)
Francuska su tijela naglasila rizik od monopola u korist CFF-a u slučaju nestanka SNCM-a. Komisija smatra da francuska tijela nisu u dostatnoj mjeri dokazala postojanje i značaj tog rizika. Tržište prijevoza putnika i tereta između kontinentalne Francuske i Korzike otvoreno je i konkurentno svim prijevoznicima prisutnima na Mediteranu. To je tržište obilježeno i odsustvom prepreka ulasku na tržište. U svakom slučaju, položajem Corsica Ferries ne opravdava se narušavanje tržišnog natjecanja spornim mjerama.
(366)
U svjetlu prethodno iznesenog, Komisija zaključuje da predložene mjere ne ispunjuju kriterije iz točaka 38. do 42. smjernica.
VII. ZAKLJUČAK
7.1 NESPOJIVOST I POVRAT KAPITALNOG ULOGA KOJI SU PRIJAVILA FRANCUSKA TIJELA 2002. I TRI NOVE MJERE KOJE SU FRANCUSKA TIJELA PROVELA 2006.
(367)
Kapitalni ulog od 15,81 milijuna EUR koji su francuska tijela prijavila 2002. i tri nove mjere koje su francuska tijela provela 2006., odnosno, prodaja 100 % SNCM-a po negativnoj cijeni od 158 milijuna EUR, povećanje kapitala od 8,75 milijuna EUR koje je upisao CGMF i predujam po tekućem računu od 38,5 milijuna EUR u korist zaposlenika SNCM-a, jesu potpore u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a. Te su potpore nespojive s unutarnjim tržištem.
(368)
Komisija podsjeća da, u skladu s člankom 14. stavkom 1. Uredbe (EZ) br. 659/1999, sve potpore koje su nezakonite i nespojive s unutarnjim tržištem treba povući, tj. ostvariti njihov povrat od korisnika.
(369)
U svrhu tog povrata, francuska tijela, osim toga, moraju iznosu potpore pridodati kamatu koja se naplaćuje od dana kada je predmetna potpora stavljena na raspolaganje poduzeću do dana stvarnog povrata (166), u skladu s poglavljem V. Uredbe Komisije (EZ) br. 794/2004 (167).
7.2 NESPOJIVOST I POVRAT POTPORE ZA SANACIJU
(370)
Ako mjere prijavljene u okviru potpore za restrukturiranje ne ispunjuju uvjete spojivosti predviđene smjernicama, u načelu je potrebno snositi posljedice te nespojivosti u pogledu potpore za sanaciju koju su francuska tijela odobrila SNCM-u i koja je predmet Odluke Komisije od 17. srpnja 2002. te zatražiti njezin povrat.
(371)
Francuska su tijela 19. studenoga 2002. Komisiji proslijedila primjerak ugovora o predujmu u novcu između SNCM-a i CGMF-a te dokaze da je CGMF SNCM-u vratio predujam dvama virmanima 13. svibnja i 14. lipnja 2002.,
DONIJELA JE OVU ODLUKU:
Članak 1.
Kapitalni ulog od 15,81 milijuna EUR i tri nove mjere koje su francuska tijela provela 2006., odnosno prodaja 75 % SNCM-a po negativnoj cijeni od 158 milijuna EUR, povećanje kapitala od 8,75 milijuna EUR koje je upisao CGMF i predujam po tekućem računu od 38,5 milijuna EUR u korist zaposlenika SNCM-a, koje je Francuska provela u korist SNCM-a u suprotnosti s člankom 108. stavkom 3. UFEU-a, nezakonite su državne potpore nespojive s unutarnjim tržištem.
Članak 2.
1. Francuska je dužna ostvariti povrat potpore iz članka 1. od njezina korisnika.
2. Kamate na iznose za koje se ostvaruje povrat obračunavaju se od datuma na koji su stavljeni na raspolaganje korisniku do datuma njihova stvarnog povrata.
3. Kamate se obračunavaju na temelju složenog kamatnog računa u skladu s poglavljem V. Uredbe (EZ) br. 794/2004 i Uredbom Komisije (EZ) br. 271/2008 (168) o izmjeni Uredbe (EZ) br. 794/2004.
Članak 3.
1. Povrat potpora iz članka 1. provodi se neposredno i učinkovito.
2. Francuska je dužna pobrinuti se da se ova Odluka provede u roku od četiri mjeseca od datuma obavijesti o Odluci.
Članak 4.
1. U razdoblju od dva mjeseca od dana obavijesti o ovoj Odluci, Francuska je dužna Komisiji dostaviti sljedeće podatke:
(a)
ukupni iznos (glavnica i kamate) za koji je potrebno ostvariti povrat od korisnika;
(b)
podroban opis već poduzetih i predviđenih mjera radi poštovanja ove Odluke;
(c)
dokumente kojima se dokazuje da je korisniku naložen povrat potpore.
2. Francuska je dužna Komisiju obavješćivati o napretku nacionalnih mjera poduzetih radi provedbe ove Odluke do potpunog povrata potpore iz članka 1. Na zahtjev je dužna Komisiji odmah dostaviti sve podatke o mjerama koje su već poduzete i predviđene radi poštovanja ove Odluke. Dužna je dostaviti i podrobne podatke o iznosima potpore i kamatama koje je korisnik potpore već vratio.
Članak 5.
Ova je Odluka upućena Francuskoj Republici.
Sastavljeno u Bruxellesu 20. studenoga 2013.