РЕГЛАМЕНТ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ (ЕС) № 870/2014 НА КОМИСИЯТА
от 11 август 2014 година
относно критериите за заявителите по отношение на капацитета на железопътната инфраструктура
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Директива 2012/34/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 21 ноември 2012 г. за създаване на единно европейско железопътно пространство (1), и по-специално член 41, параграф 3 от нея,
като има предвид, че:
(1)
В член 41, параграф 2 от Директива 2012/34/ЕС е предвидена възможността управителите на инфраструктура да установяват изисквания спрямо заявителите, за да осигурят гаранции за оправданите си очаквания за бъдещи приходи и използване на инфраструктурата.
(2)
Тези изисквания следва да бъдат подходящи, прозрачни и недискриминационни. Те могат единствено да включват предоставянето на финансова гаранция, която не следва да надвишава определено равнище, което е пропорционално на очакваното равнище на дейност на заявителя, и уверение за способността на заявителя за изготвяне на съвместими с правилата предложения за инфраструктурен капацитет.
(3)
Финансовите гаранции може да бъдат под формата на авансови плащания или гаранции, предоставяни от финансови институции.
(4)
При определяне на целесъобразността на изискванията, посочени в съображение 2, следва да се вземе предвид фактът, че при ползването на инфраструктурата на конкурентните видове транспорт, в т.ч. автомобилния и въздушния транспорт, морския и вътрешния воден транспорт, често не се начисляват такси и следователно не се налага да се определят финансови гаранции в тази връзка. С цел да се гарантира лоялната конкуренция между видовете транспорт, финансовите гаранции следва да бъдат строго ограничени до необходим минимум по отношение на техния размер и продължителност.
(5)
Тези финансови гаранции ще бъдат целесъобразни само когато са необходими, за да може управителят на инфраструктура да бъде уверен в бъдещите приходи и използването на инфраструктурата. Необходимостта от финансови гаранции намалява допълнително поради факта, че управителите на инфраструктура могат да разчитат на проверките и контрола на финансовата стабилност на железопътните предприятия, осъществявани в рамките на лицензионната процедура в съответствие с глава III от Директива 2012/34/ЕС, и по-специално член 20 от нея.
(6)
По отношение на тези гаранции се прилага принципът за недискриминация и следователно не би трябвало да има разлика между изискванията за гаранции, приложими по отношение на частни и публични заявители.
(7)
Гаранциите следва да бъдат съобразени със свързаното със заявителя ниво на риск, пред което управителят на инфраструктурата е изправен на различните етапи на разпределяне на капацитета. Като цяло се счита, че рискът е нисък, докато капацитетът може да бъде преразпределен към други железопътни предприятия.
(8)
Гаранция, която се изисква във връзка с изготвянето на съвместими с правилата предложения, може да се разглежда като подходяща, прозрачна и недискриминационна единствено когато управителят на инфраструктура е установил ясни и прозрачни правила за изготвянето на заявката за капацитет в референтния документ за железопътната мрежа и предлага на заявителите необходимите помощни инструменти. Тъй като не е възможно способността за изготвяне на съвместими с правилата предложения да бъде обективно определена преди процедурата за подаване на заявления, всеки пропуск в това отношение може да се установи единствено след приключване на процедурата въз основа на системна неспособност за изготвяне на тези предложения или за предоставяне на необходимата информация на управителя на инфраструктурата. Заявителят носи отговорност за този пропуск, който се санкционира с изключване на заявителя от процедурата за подаване на заявления за конкретен влаков маршрут.
(9)
Мерките, предвидени в настоящия регламент, са в съответствие със становището на комитета, посочен в член 62, параграф 1 от Директива 2012/34/ЕС,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Предмет
Настоящият регламент установява правила за финансовите гаранции, които управител на инфраструктура може да изиска, за да осигури защитата на оправданите си очаквания за бъдещи приходи, без да се надвишава определено равнище, което е пропорционално на предвиденото от заявителя равнище на дейност. Правилата включват по-специално условията, при които може да се изиска гаранция или авансово плащане, както и равнището и продължителността на финансовата гаранция. В допълнение настоящият регламент установява някои елементи на критериите за оценка на способността на заявителя да изготвя съвместими с правилата предложения за инфраструктурен капацитет.
Член 2
Определения
За целите на настоящия регламент се прилага следното определение:
„финансова гаранция“ означава а) авансови плащания с оглед намаляване и предвиждане на бъдещи задължения за плащане на такси за инфраструктура; или б) договорни споразумения, чрез които финансова институция, например банка, е поела ангажимент да гарантира, че подобни плащания ще бъдат извършени, когато станат изискуеми.
Член 3
Условия във връзка с финансовите гаранции
1. За покриване на изискваната финансова гаранция заявителят може да избере между авансово плащане или договорно споразумение по смисъла на член 2. Когато управител на инфраструктура изисква от заявител да извърши авансово плащане на таксите за инфраструктура, той не може същевременно да изисква други финансови гаранции за същите предвидени дейности.
2. Управител на инфраструктура не изисква от заявителите да предоставят финансови гаранции освен ако кредитният рейтинг на заявителя предполага, че той може да срещне трудности при редовното заплащане на таксите за инфраструктура. Управителят на инфраструктурата посочва тези кредитни рейтинги в раздела относно принципите за налагане на такси от своя референтен документ за железопътната мрежа, ако е приложимо. Управителят на инфраструктурата обосновава своето искане за финансова гаранция с рейтинги, които не са по-стари от две години и са присъдени от агенция за кредитен рейтинг.
3. Управителят на инфраструктура не изисква финансова гаранция:
а)
от избраното железопътно предприятие, ако кандидатът, който не е железопътно предприятие, вече е дал или платил финансова гаранция за покриване на бъдещи плащания за едни и същи предвидени дейности;
б)
ако таксата за инфраструктура се заплаща пряко на управителя на инфраструктурата от компетентен орган съгласно Регламент (ЕО) № 1370/2007 на Европейския парламент и на Съвета (2).
Член 4
Равнище и продължителност на финансовите гаранции
1. Равнището на финансовите гаранции по отношение на един заявител не надвишава прогнозирания размер на таксите, начислени в рамките на два месеца от заявената експлоатация на влаковете.
2. Таксите за резервация, платени в съответствие с член 36 от Директива 2012/34/ЕС, се приспадат от максималния прогнозиран размер на таксите, посочени в параграф 1.
3. Управител на инфраструктура не изисква финансовата гаранция да влиза в сила повече от десет дни преди първо число на месеца, в който железопътното предприятие започва експлоатация на влакове, за която ще се заплащат таксите за инфраструктура, покрити от въпросната финансова гаранция. Ако капацитетът се разпределя след този момент, управителят на инфраструктурата може да поиска финансова гаранция с краткосрочно предизвестие.
Член 5
Способност за изготвяне на съвместими с правилата предложения за инфраструктурен капацитет
Управителят на инфраструктура не отхвърля заявление за конкретен влаков маршрут на основание липса на уверение за способността за изготвяне на съвместими с правилата предложения за инфраструктурен капацитет по смисъла на член 41, параграф 2 от Директива 2012/34/ЕС освен ако:
а)
заявителят не е удовлетворил две последователни искания за предоставяне на липсващата информация или многократно е реагирал по начин, който не отговаря на условията, установени в референтния документ за железопътната мрежа, посочен в член 27 от Директива 2012/34/ЕС и в приложение IV към тази директива, по отношение на процедурите за подаване на заявления за влакови маршрути; както и
б)
управителят на инфраструктура може при поискване от страна на регулаторния орган и по удовлетворителен за него начин да докаже, че е предприел всички разумни мерки, за да спомогне за правилното и навременно подаване на заявленията.
Член 6
Преходна разпоредба
При необходимост управителите на инфраструктура привеждат своите референтни документи за железопътната мрежа в съответствие с разпоредбите на настоящия регламент в рамките на първия времеви период от влизането му в сила.
Член 7
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз
Той се прилага от 16 юни 2015 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 11 август 2014 година.
PROVEDBENA UREDBA KOMISIJE (EU) br. 870/2014
оd 11. kolovoza 2014.
o kriterijima za podnositelje zahtjeva za željeznički infrastrukturni kapacitet
(Tekst značajan za EGP)
EUROPSKA KOMISIJA,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije,
uzimajući u obzir Direktivu 2012/34/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 21. studenoga 2012. o uspostavi jedinstvenog Europskog željezničkog prostora (1), a posebno njezin članak 41. stavak 3,
budući da:
(1)
U skladu s člankom 41. stavkom 2. Direktive 2012/34/EU upravitelji infrastrukture mogu postaviti uvjete podnositeljima zahtjeva kako bi osigurali ostvarenje svojih opravdanih očekivanja o budućim prihodima te korištenju infrastrukture.
(2)
Ti uvjeti moraju biti odgovarajući, transparentni i nediskriminirajući. Oni mogu uključivati samo davanje financijskog jamstva koje ne smije prelaziti primjereni iznos koji je proporcionalan očekivanoj količini aktivnosti i potvrdu o sposobnosti podnositelja zahtjeva da pripremi sukladne ponude za infrastrukturni kapacitet.
(3)
Financijska jamstva mogu biti u obliku predujmova ili jamstava koja izdaju financijske institucije.
(4)
Pri utvrđivanju prikladnosti zahtjeva iz uvodne izjave 2. u obzir treba uzeti činjenicu da je infrastruktura konkurentskih načina prijevoza, poput cestovnog i zračnog prijevoza, pomorske plovidbe i plovidbe unutarnjim plovnim putovima, često oslobođena pristojbi za korisnike i stoga oslobođena i financijskih jamstava za nju. Da bi se osiguralo pravedno tržišno natjecanje između načina prijevoza, financijska jamstva trebaju biti ograničena na strogi minimum u smislu iznosa i trajanja.
(5)
Ta su financijska jamstva prikladna samo ako su nužna za otklanjanje sumnje upravitelja infrastrukture o budućim prihodima i korištenju infrastrukture. Uzimajući u obzir da se upravitelji infrastrukture mogu osloniti na provjere i nadzor financijske sposobnosti željezničkih prijevoznika u okviru postupka izdavanja dozvole u skladu s poglavljem III. Direktive 2012/34/EU, a naročito člankom 20. te Direktive, potreba za financijskim jamstvima dodatno je smanjena.
(6)
Na ta jamstva primjenjuje se načelo nediskriminacije, pa stoga ne smije biti razlike između zahtjeva za jamstva za podnositelje zahtjeva u privatnom i javnom vlasništvu.
(7)
Jamstva trebaju biti razmjerna razini rizika koji podnositelj zahtjeva predstavlja za upravitelja infrastrukture u različitim fazama dodjele kapaciteta. Rizik se općenito smatra niskim sve dok se kapacitet može preraspodijeliti drugim željezničkim prijevoznicima.
(8)
Jamstvo zatraženo u vezi s pripremom sukladnih ponuda može se smatrati odgovarajućim, transparentnim i nediskriminirajućim samo ako upravitelj infrastrukture utvrdi jasna i transparentna pravila za pripremu zahtjeva za dodjelu kapaciteta u izvješću o mreži te podnositeljima zahtjeva ponudi nužne alate podrške. Budući da prije postupka podnošenja zahtjeva nije moguće objektivno utvrditi sposobnost pripreme sukladnih ponuda, nedostatak sposobnosti može se utvrditi samo nakon tog postupka na temelju opetovanog neuspješnog podnošenja takvih ponuda ili nepružanja potrebnih informacija upravitelju infrastrukture. Podnositelj zahtjeva odgovoran je za taj neuspjeh koji povlači kao sankciju isključenje podnositelja zahtjeva iz zahtjeva za određenu trasu vlaka.
(9)
Mjere predviđene ovom Uredbom u skladu su s mišljenjem Odbora iz članka 62. stavka 1. Direktive 2012/34/EU,
DONIJELA JE OVU UREDBU:
Članak 1.
Predmet
Ovom se Uredbom utvrđuju zahtjevi za financijska jamstva koja upravitelj infrastrukture može tražiti kako bi osigurao ostvarenje svojih opravdanih očekivanja o budućim prihodima, ne premašujući iznos koji je proporcionalan očekivanoj količini planiranih aktivnosti podnositelja zahtjeva. Zahtjevi posebno uključuju uvjete kojima se propisuju iznos i trajanje financijskog jamstva te kada je moguće tražiti jamstvo ili predujam. Pored toga, ovom se Uredbom utvrđuju određeni detalji u vezi s kriterijima za ocjenu sposobnosti podnositelja zahtjeva da pripremi sukladne ponude za infrastrukturni kapacitet.
Članak 2.
Definicije
Za potrebe ove Uredbe primjenjuje se sljedeća definicija:
„financijsko jamstvo” znači (a) predujme za smanjenje i ranije plaćanje budućih obveza plaćanja pristojbi za korištenje infrastrukture ili (b) ugovorne mehanizme kojima se financijska institucija poput banke obvezuje da će ta plaćanja biti izvršena kada dospiju.
Članak 3.
Uvjeti za financijska jamstva
1. Podnositelj zahtjeva može izabrati hoće li udovoljiti zahtjevu za financijsko jamstvo predujmom ili ugovornim mehanizmom u smislu članka 2. Ako upravitelj infrastrukture od podnositelja zahtjeva traži davanje predujma za pristojbe za korištenje infrastrukture, ne može istodobno tražiti druga financijska jamstva za iste planirane aktivnosti.
2. Upravitelj infrastrukture od podnositelja ne smije tražiti financijska jamstva osim ako kreditni rejting podnositelja zahtjeva ukazuje na to da bi mogao imati problema s redovitim plaćanjem pristojbi za korištenje infrastrukture. Upravitelj infrastrukture navodi taj kreditni rejting u odjeljku o načelima ubiranja pristojbi u svom izvješću o mreži, ako je primjenjivo. Upravitelj infrastrukture temelji svoj zahtjev za financijsko jamstvo na kreditnom rejtingu ne starijem od dvije godine koji je dostavila agencija za procjenu kreditnog rejtinga.
3. Upravitelj infrastrukture ne smije tražiti financijsko jamstvo:
(a)
od imenovanog željezničkog prijevoznika ako je podnositelj zahtjeva koji nije željeznički prijevoznik već dao ili uplatio financijsko jamstvo za pokriće budućih plaćanja za iste planirane aktivnosti;
(b)
ako će nadležno tijelo plaćati pristojbu za korištenje infrastrukture izravno upravitelju infrastrukture u skladu s Uredbom (EZ) br. 1370/2007 Europskog parlamenta i Vijeća (2).
Članak 4.
Iznos i trajanje financijskih jamstava
1. Iznos financijskih jamstava za jednog ponuditelja ne smije premašiti procijenjeni iznos pristojbi za dva mjeseca zatraženog željezničkog prijevoza.
2. Pristojbe za rezervaciju plaćene u skladu s člankom 36. Direktive 2012/34/EU odbijaju se od maksimalnog procijenjenog iznosa pristojbi iz stavka 1.
3. Upravitelj infrastrukture ne smije tražiti da financijsko jamstvo postane valjano više od deset dana prije prvog dana mjeseca u kojem željeznički prijevoznik započne sa željezničkim prijevozom čije pristojbe za korištenje infrastrukture treba pokriti tim financijskim jamstvom. Ako se kapacitet dodijeli poslije tog trenutka, upravitelj infrastrukture može tražiti financijsko jamstvo u kratkom roku.
Članak 5.
Sposobnost pripreme sukladnih ponuda za infrastrukturni kapacitet
Upravitelj infrastrukture ne smije odbiti zahtjev za određenu trasu vlaka zbog nedostavljanja potvrde sposobnosti pripreme sukladne ponude za infrastrukturni kapacitet u smislu članka 41. stavka 2. Direktive 2012/34/EU osim ako:
(a)
podnositelj zahtjeva ne odgovori na dva uzastopna zahtjeva za dostavom nedostajućih informacija ili opetovano odgovara na način koji ne zadovoljava uvjete propisane u izvješću o mreži iz članka 27. Direktive 2012/34/EU i Priloga IV. toj Direktivi o postupcima podnošenja zahtjeva za trasu vlaka; te
(b)
upravitelj infrastrukture može na zahtjev regulatornog tijela na zadovoljavajući način dokazati da je poduzeo sve razumne mjere kako bi podržao ispravno i pravovremeno podnošenje zahtjeva.
Članak 6.
Prijelazna odredba
Kada je to nužno, upravitelji infrastrukture usklađuju svoja izvješća o mreži s odredbama ove Uredbe za prvo razdoblje poslije stupanja Uredbe na snagu.
Članak 7.
Ova Uredba stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Primjenjuje se od 16. lipnja 2015.
Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u svim državama članicama.
Sastavljeno u Bruxellesu 11. kolovoza 2014.