РЕШЕНИЕ № 994/2012/ЕС НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 25 октомври 2012 година
за създаване на механизъм за обмен на информация във връзка с междуправителствени споразумения между държавите членки и трети държави в областта на енергетиката
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 194 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта за законодателния акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
след консултация с Комитета на регионите,
в съответствие с обикновената законодателна процедура (2),
като имат предвид, че:
(1)
Европейският съвет поиска от държавите членки от 1 януари 2012 г. да информират Комисията за всички свои нови и действащи двустранни споразумения с трети държави в областта на енергетиката. Комисията следва да предоставя тази информация на разположение на всички останали държави членки в подходяща форма, като отчита необходимостта от защита на чувствителната търговска информация.
(2)
Член 4 от Договора за Европейския съюз (ДЕС) изисква държавите членки да предприемат всички подходящи мерки, за да гарантират изпълнението на задълженията, произтичащи от Договорите или от актовете на институциите на Съюза. Поради това държавите членки следва да избягват или да отстраняват всякакви несъответствия между правото на Съюза и международните споразумения, сключени между държавите членки и трети държави.
(3)
Правилното функциониране на вътрешния енергиен пазар налага вносът на енергия в Съюза да се урежда изцяло от правилата за създаване на вътрешния енергиен пазар. Неправилното функциониране на вътрешния енергиен пазар поставя Съюза в уязвимо и неизгодно положение по отношение на сигурността на енергийните доставки и намалява потенциалните ползи на този пазар за европейските потребители и промишленост. Високата степен на прозрачност по отношение на споразуменията между държавите членки и трети държави в областта на енергетиката ще позволи на Съюза да предприема координирани действия, в дух на солидарност, за да се гарантира, че тези споразумения съответстват на правото на Съюза и гарантират реална сигурност на енергийните доставки. Тази прозрачност би била от полза за постигането както на по-тясно сътрудничество в рамките на Съюза в областта на външните отношения, свързани с енергетиката, така и на дългосрочните цели на политиката на Съюза в областта на енергетиката, климата и сигурността на енергийните доставки.
(4)
Ето защо следва да бъде създаден нов механизъм за обмен на информация. Той следва да се прилага само за междуправителствените споразумения, които имат последици за вътрешния енергиен пазар или за сигурността на енергийните доставки в Съюза, тъй като тези два въпроса са неразривно свързани. Държавите членки следва да отговарят за първоначалната оценка на това, дали дадено междуправителствено споразумение или друг текст, към който изрично препраща дадено междуправителствено споразумение, има последици за вътрешния енергиен пазар или за сигурността на енергийните доставки в Съюза; при съмнение държавите членки следва да се консултират с Комисията. По принцип споразуменията, които вече не са в сила или не се прилагат, нямат последици за вътрешния енергиен пазар или за сигурността на енергийните доставки в Съюза и поради това този механизъм за обмен на информация не следва да се прилага за тях. Механизмът за обмен на информация следва да обхваща по-специално всички междуправителствени споразумения, които имат последици за доставките на газ, нефт или електроенергия чрез трайно установена инфраструктура или които имат последици за количеството енергия, внасяно в Съюза.
(5)
Междуправителствените споразумения, които трябва да бъдат нотифицирани на Комисията в тяхната цялост съгласно други актове на Съюза, следва да бъдат изключени от механизма за обмен на информация. Въпреки това освобождаването не следва да се прилага по отношение на междуправителствени споразумения с трети държави, които имат последици за развитието и използването на газовата инфраструктура и доставките на газ, които трябва да бъдат предадени на Комисията в съответствие с член 13, параграф 6, буква а) от Регламент (ЕС) № 994/2010 на Европейския парламент и на Съвета от 20 октомври 2010 г. относно мерките за гарантиране на сигурността на доставките на газ (3). Тези споразумения следва да бъдат нотифицирани съгласно правилата, установени в настоящото решение. За да се избегне повторение, следва да се приеме, че с подаването на нотификацията в съответствие с настоящото решение е изпълнено задължението, предвидено в член 13, параграф 6, буква а) от Регламент (ЕС) № 994/2010.
(6)
В приложното поле на настоящото решение не следва да попадат междуправителствени споразумения по въпроси от приложното поле на Договора за създаване на Европейската общност за атомна енергия.
(7)
Настоящото решение не поражда задължения във връзка със споразумения между търговски оператори. То обаче не възпрепятства държавите членки да съобщават на Комисията на доброволна основа търговски споразумения, към които изрично препращат междуправителствени споразумения. Освен това, тъй като е възможно в търговските споразумения да се съдържат регулаторни разпоредби, търговските оператори, които договарят търговски споразумения с оператори от трети държави, следва да имат възможността да искат насоки от Комисията, за да се избегнат възможни стълкновения с правото на Съюза.
(8)
Държавите членки следва да представят на Комисията всички действащи междуправителствени споразумения, независимо дали са влезли в сила или се прилагат временно по смисъла на член 25 от Виенската конвенция за правото на договорите, както и всички нови междуправителствени споразумения.
(9)
По-голямата прозрачност по отношение на бъдещи междуправителствени споразумения, които ще бъдат договорени или се договарят между държавите членки и трети държави в областта на енергетиката, би могла да допринесе за последователността в подходите на държавите членки по отношение на такива споразумения, както и за съответствието с правото на Съюза и за сигурността на енергийните доставки в Съюза. Ето защо държавите членки следва да имат възможността да информират Комисията за преговорите по нови междуправителствени споразумения или изменения на действащи междуправителствени споразумения. Когато държавите членки изберат тази възможност, Комисията следва да бъде редовно информирана за напредъка на преговорите. Държавите членки следва да имат възможността да поканят Комисията да участва в преговорите като наблюдател.
Комисията следва да има и възможността да участва като наблюдател по свое искане, след одобрение от съответната държава членка. Държавите членки следва също така да могат да се обърнат към Комисията за съдействие по време на преговорите с трети държави. В такъв случай Комисията следва да има възможността да даде насоки как да се избегне несъвместимост с правото на Съюза и да обърне внимание на целите на енергийната политика на Съюза и на принципа на солидарност между държавите членки.
(10)
Комисията следва да оценява съвместимостта на действащите междуправителствени споразумения с правото на Съюза. В случай на несъвместимост държавите членки следва да предприемат всички необходими мерки, за да намерят подходящо решение с оглед отстраняване на установената несъвместимост.
(11)
За да се гарантира по-голяма прозрачност и да се избегнат възможните стълкновения с правото на Съюза, държавите членки следва да разполагат с възможността да информират Комисията във връзка с ново междуправителствено споразумение с трета държава преди началото или по време на преговорите. Когато държава членка, която е договорила междуправителствено споразумение, е информирала Комисията за това преди приключването на преговорите и ѝ е представила проекта на междуправителственото споразумение, Комисията следва да разполага с възможността да информира тази държава членка за становището си относно съвместимостта на договореното споразумение с правото на Съюза. В съответствие с член 258 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС) Комисията има правото да започне производство за установяване на нарушение, когато прецени, че дадена държава членка не е изпълнила задълженията си по ДФЕС.
(12)
Всички окончателни, ратифицирани междуправителствени споразумения, попадащи в приложното поле на настоящото решение, следва да бъдат изпращани на Комисията, за да може да бъдат информирани всички останали държави членки.
(13)
Комисията следва да предостави на всички останали държави членки достъп до цялата получена от нея информация в защитен електронен формат. Комисията следва да зачита исканията на държавите членки за третиране на предоставената ѝ от тях информация като поверителна. Исканията за поверителност обаче не следва да ограничават достъпа на самата Комисия до поверителна информация, тъй като Комисията се нуждае от изчерпателна информация за целите на извършваната от нея оценка. Комисията следва да отговаря за осигуряване на прилагането на клаузата за поверителност. Исканията за поверителност не следва да засягат правото на достъп до документи, предвидено в Регламент (ЕО) № 1049/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 2001 г. относно публичния достъп до документи на Европейския парламент, на Съвета и на Комисията (4).
(14)
Ако някоя държава членка счита дадено междуправителствено споразумение за поверително, тя следва да предостави обобщена информация за него на Комисията, за да бъдат информирани и останалите държави членки.
(15)
Постоянният обмен на информация за междуправителствените споразумения на равнището на Съюза следва да позволи разработването на най-добри практики. Въз основа на тези най-добри практики Комисията, когато е уместно в сътрудничество с Европейската служба за външна дейност (ЕСВД) по въпросите, свързани с външната политика на Съюза, следва да разработи незадължителни образци на разпоредби, които да се използват в междуправителствените споразумения между държавите членки и трети държави. Използването на тези образци на разпоредби следва да има за цел да се избегнат стълкновения на междуправителствените споразумения с правото на Съюза, по-специално с правото в областта на конкуренцията и правилата за вътрешния енергиен пазар, както и стълкновенията с международните споразумения, сключени от Съюза. Използването им следва да бъде незадължително, а съдържанието им следва да може да се адаптира към всякакви особени обстоятелства.
(16)
Предвид съществуването на вътрешен енергиен пазар и целите на енергийната политика на Съюза държавите членки следва надлежно да отчитат тези цели, когато договарят междуправителствени споразумения в областта на енергетиката, които имат последици за енергийната политика на Съюза.
(17)
По-доброто взаимно познаване на действащите и на нови междуправителствени споразумения следва да спомогне за по-добра координация по въпросите на енергетиката между държавите членки и между държавите членки и Комисията. Тази подобрена координация следва да позволи на държавите членки да се ползват в пълна степен от политическата и икономическата тежест на Съюза, а също така да позволи на Комисията да предлага решения на констатираните проблеми в областта на междуправителствените споразумения.
(18)
Комисията следва да улеснява и насърчава координацията между държавите членки с цел да се увеличи стратегическата роля на Съюза като цяло посредством твърд и ефикасен съгласуван подход към държавите производителки, държавите на транзитно преминаване и държавите потребителки.
(19)
Механизмът за обмен на информация, включително оценките, които се извършват от държавите членки при прилагането му, не засяга прилагането на правилата на Съюза относно нарушенията, държавната помощ и конкуренцията.
(20)
Комисията следва да направи оценка на това, дали настоящото решение е достатъчно и ефективно за целите на осигуряването на съответствие на междуправителствените споразумения с правото на Съюза и на гарантиране на висока степен на координация между държавите членки по отношение на междуправителствените споразумения в областта на енергетиката.
(21)
Тъй като целта на настоящото решение, а именно обменът на информация между държавите членки и Комисията по междуправителствените споразумения в областта на енергетиката, не може да бъде постигната в достатъчна степен от държавите членки, а поради последиците от настоящото решение може да бъде по-добре постигната на равнището на Съюза, Съюзът може да предприеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от ДЕС. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящото решение не надхвърля необходимото за постигането на тази цел,
ПРИЕХА НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Предмет и приложно поле
1. С настоящото решение се създава механизъм за обмен на информация между държавите членки и Комисията във връзка с междуправителствени споразумения в областта на енергетиката по смисъла на член 2 с цел да се подобри функционирането на вътрешния енергиен пазар.
2. Настоящото решение не се прилага за междуправителствени споразумения, за които като цяло вече се прилагат други специални процедури за нотифициране съгласно правото на Съюза.
Независимо от първа алинея настоящото решение се прилага за междуправителствените споразумения, които се предават на Комисията съгласно член 13, параграф 6, буква а) от Регламент (ЕС) № 994/2010.
Член 2
Определения
За целите на настоящото решение се прилагат следните определения:
1)
„междуправителствено споразумение“ означава всяко правно обвързващо споразумение между една или няколко държави членки и една или няколко трети държави, което има последици за действието или функционирането на вътрешния енергиен пазар или за сигурността на енергийните доставки в Съюза; въпреки това, когато такова правно обвързващо споразумение обхваща и други въпроси, „междуправителствено споразумение“ представляват само разпоредбите, които се отнасят до енергетиката, включително общите разпоредби, приложими към свързаните с енергетиката разпоредби;
2)
„действащо междуправителствено споразумение“ означава междуправителствено споразумение, което е влязло в сила или се прилага временно преди влизането в сила на настоящото решение.
Член 3
Обмен на информация между държавите членки и Комисията
1. До 17 февруари 2013 г. държавите членки представят на Комисията всички действащи междуправителствени споразумения, включително техните приложения и изменения. Когато тези действащи междуправителствени споразумения съдържат изрично препращане към други текстове, държавите членки представят на Комисията и тези други текстове, доколкото те съдържат елементи, имащи последици за функционирането на вътрешния енергиен пазар или за сигурността на енергийните доставки в Съюза. Това задължение обаче не се прилага към споразуменията между търговски оператори.
Действащите междуправителствени споразумения, които към датата на влизане в сила на настоящото решение вече са предадени на Комисията в съответствие с член 13, параграф 6, буква а) от Регламент (ЕС) № 994/2010, се считат за представени за целите на настоящия параграф, при условие че предаването им съответства на изискванията по първа алинея от настоящия параграф. До 17 февруари 2013 г. държавите членки информират Комисията дали някоя част на тези действащи междуправителствени споразумения трябва да се счита за поверителна и дали предоставената информация може да бъде обменяна с други държави членки.
Когато съгласно настоящия параграф дадена държава членка представя на Комисията действащо междуправителствено споразумение, което попада и в приложното поле на член 13, параграф 6, буква а) от Регламент (ЕС) № 994/2010, се приема, че тя е изпълнила задължението за предаване, предвидено в посочения член.
2. Когато след първата си оценка Комисията има резерви относно съвместимостта на споразуменията, представени ѝ съгласно параграф 1, с правото на Съюза, и по-специално с правото на Съюза в областта на конкуренцията и със законодателството на Съюза относно вътрешния енергиен пазар, Комисията информира заинтересованите държави членки за това в срок от 9 месеца от представянето на споразуменията.
3. Преди или по време на преговорите с трета държава по междуправителствено споразумение или по изменение на действащо междуправителствено споразумение дадена държава членка може писмено да информира Комисията за целите на преговорите и разпоредбите, които са предмет на преговорите, като може да съобщи на Комисията и всякаква друга информация от значение. Когато държавата членка изпрати на Комисията такова уведомление за преговори, заинтересованата държава членка информира редовно Комисията за хода на преговорите.
Заинтересованата държава членка посочва на Комисията дали представената съгласно първа алинея информация може да бъде обменяна с всички останали държави членки. В случай че информацията може да бъде обменяна, Комисията предоставя на всички държави членки достъп до получената информация в защитен електронен формат, освен до поверителните части, определени в съответствие с член 4.
4. Ако дадена държава членка изпрати на Комисията уведомление за преговори съгласно параграф 3, Комисията може да ѝ даде насоки как да се избегне несъвместимост на междуправителственото споразумение или изменението на действащо междуправителствено споразумение, което е предмет на преговорите, с правото на Съюза.
5. При ратифициране на междуправителствено споразумение или при изменение на междуправителствено споразумение заинтересованата държава членка представя на Комисията междуправителственото споразумение или изменението, заедно с всякакви приложения към споразумението или изменението.
Когато междуправителственото споразумение или изменението на междуправителствено споразумение препраща изрично към други текстове, държавите членки представят и тези други текстове, доколкото те съдържат елементи, които имат последици за функционирането на вътрешния енергиен пазар или за сигурността на енергийните доставки в Съюза. Това задължение обаче не се прилага за споразуменията между търговски оператори.
6. Без да се засягат параграф 7 от настоящия член и член 4, Комисията предоставя на всички останали държави членки достъп до получените от нея съгласно параграфи 1 и 5 документи в защитен електронен формат.
7. Когато дадена държава членка даде указание на Комисията в съответствие с член 4 да не предоставя достъп на други държави членки до действащо междуправителствено споразумение, изменение на действащо междуправителствено споразумение или ново междуправителствено споразумение, тя предоставя обобщение на представената информация. Това обобщение съдържа най-малкото следната информация относно съответното споразумение или изменение:
а)
предмет;
б)
цел и приложно поле;
в)
срок на действие;
г)
договарящи страни;
д)
информация за основните му елементи.
Комисията предоставя на всички останали държави членки достъп до обобщението в електронен формат.
Член 4
Поверителност
1. Когато предоставя информация на Комисията съгласно член 3, параграфи 1-6, държавата членка може да посочи дали някоя част от информацията, била тя търговска или друга информация, чието разгласяване би могло да навреди на дейностите на участващите страни, трябва да се счита за поверителна и дали предоставената информация може да бъде обменяна с други държави членки. Комисията се съобразява с тези указания.
2. Исканията за поверителност по настоящия член не ограничават достъпа на самата Комисия до поверителна информация. Комисията взема мерки за това достъп до поверителната информация да имат само службите на Комисията, за които е абсолютно необходимо да разполагат с тази информация.
Член 5
Съдействие от Комисията
Когато дадена държава членка изпрати на Комисията уведомление за преговори съгласно член 3, параграф 3, тази държава членка може да поиска съдействие от Комисията за тези преговори.
Комисията може да участва в преговорите като наблюдател по искане на заинтересованата държава или по искане на Комисията и с писменото съгласие на съответната държава членка.
Когато Комисията участва в преговорите като наблюдател, тя може да предостави на заинтересованата държава членка насоки как да се избегне несъвместимостта на междуправителственото споразумение или изменението, предмет на преговорите, с правото на Съюза.
Член 6
Оценка на съвместимостта
1. Когато дадена държава членка договаря междуправителствено споразумение или изменение на действащо междуправителствено споразумение и не е в състояние да стигне въз основа на собствената си оценка до категорично заключение относно съвместимостта с правото на Съюза на междуправителственото споразумение или на изменението, предмет на преговорите, тя информира Комисията за това преди приключването на преговорите и ѝ представя съответния проект на споразумение или на изменение заедно с всички приложения към него.
2. В срок от четири седмици от датата на получаване на проекта на споразумение или на изменение, заедно с приложенията към него, Комисията информира съответната държава членка за всички свои резерви относно съвместимостта на проекта на междуправителствено споразумение или на изменение с правото на Съюза. При липса на отговор от страна на Комисията в рамките на посочения срок се счита, че Комисията няма резерви.
3. Когато Комисията информира съгласно параграф 2 заинтересованата държава членка, че има резерви, тя информира заинтересованата държава членка за своето становище относно съвместимостта с правото на Съюза на съответния проект на междуправителствено споразумение или на изменение в срок от 10 седмици от датата на получаване, посочена в параграф 2 („срок за проверка“). Срокът за проверка на съвместимостта може да бъде удължен със съгласието на заинтересованата държава членка. При липса на становище от страна на Комисията в рамките на срока за проверка се счита, че Комисията не е повдигнала никакви възражения.
4. Когато обстоятелствата го изискват, сроковете, посочени в параграфи 2 и 3, се съкращават със съгласието на Комисията.
Член 7
Координация между държавите членки
Комисията улеснява и насърчава координацията между държавите членки с цел:
a)
да прави преглед на тенденциите в областта на междуправителствените споразумения и да се стреми към последователност и съгласуваност във външните отношения на Съюза в областта на енергетиката с държавите производителки, държавите на транзитно преминаване и държавите потребителки;
б)
да набележи общите проблеми при междуправителствените споразумения, да проучи подходящите мерки за решаване на тези проблеми и, когато е целесъобразно, да предложи решения;
в)
въз основа на най-добрите практики и като се консултира с държавите членки, да разработи незадължителни образци на разпоредби, които, ако бъдат използвани, биха подобрили значително съответствието на бъдещите междуправителствени споразумения с правото на Съюза;
г)
да подпомага, когато е целесъобразно, изготвянето на многостранни междуправителствени споразумения с участието на няколко държави членки или на Съюза като цяло.
Член 8
Доклади и преглед
1. До 1 януари 2016 г. Комисията представя на Европейския парламент, Съвета и Европейския икономически и социален комитет доклад за прилагането на настоящото решение.
2. В доклада по-специално се прави оценка на това доколко настоящото решение спомага за осигуряване на съответствие на междуправителствените споразумения с правото на Съюза, както и на висока степен на координация между държавите членки по отношение на междуправителствените споразумения. В него се оценяват и последиците от настоящото решение за преговорите на държавите членки с трети държави, а също и целесъобразността на приложното поле на настоящото решение и предвидените в него процедури.
3. След представянето на първия доклад, посочен в параграф 1 от настоящия член, Комисията докладва на всеки три години на Европейския парламент и на Съвета за информацията, получена съгласно член 3, като надлежно взема предвид разпоредбите на настоящото решение относно поверителността.
Член 9
Влизане в сила
Настоящото решение влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 10
Адресати
Адресати на настоящото решение са държавите членки.
Съставено в Страсбург на 25 октомври 2012 година.
32012D0994
L 299/13
SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE
ODLUKA br. 994/2012/EU EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA
od 25. listopada 2012.
o uspostavi mehanizma razmjene informacija s obzirom na međuvladine sporazume između država članica i trećih zemalja u području energetike
(Tekst značajan za EGP)
EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 194.,
uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
nakon prosljeđivanja nacrta zakonodavnog akta nacionalnim parlamentima,
uzimajući u obzir mišljenje Europskoga gospodarskog i socijalnog odbora (1),
nakon savjetovanja s Odborom regija,
u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom (2),
budući da:
(1)
Europsko vijeće zatražilo je od država članica da od 1. siječnja 2012. obavješćuju Komisiju o svim svojim novim i postojećim bilateralnim sporazumima s trećim zemljama u području energetike. Komisija bi trebala ovu informaciju učiniti dostupnom svim ostalim državama članicama u odgovarajućem obliku, uzimajući u obzir potrebu zaštite poslovno osjetljivih informacija.
(2)
Člankom 4. Ugovora o Europskoj uniji (TEU) od država članica zahtijeva se da poduzimaju sve odgovarajuće mjere kako bi osigurale ispunjavanje obveza koje proizlaze iz Ugovorâ ili akata institucija Unije. Države članice stoga bi trebale izbjegavati ili ukloniti svaku neusklađenost između prava Unije i međunarodnih sporazuma sklopljenih između država članica i trećih zemalja.
(3)
Ispravno funkcioniranje unutarnjeg energetskog tržišta zahtijeva da se energentima uvezenima u Uniju u potpunosti upravlja prema pravilima o uspostavi unutarnjeg energetskog tržišta. Unutarnje energetsko tržište koje ne funkcionira ispravno stavlja Uniju u nezaštićen i nepovoljan položaj s obzirom na sigurnost energetske opskrbe i narušava njezine potencijalne koristi za europske potrošače i industriju. Visok stupanj transparentnosti u pogledu sporazuma između država članica i trećih zemalja u području energetike omogućio bi Uniji poduzimanje koordiniranog djelovanja, u duhu solidarnosti, s ciljem osiguranja usklađenosti takvih sporazuma s pravom Unije i učinkovite sigurnosti energetske opskrbe. Takva bi transparentnost također doprinijela postizanju bliske suradnje unutar Unije u području vanjskih energetskih odnosa i dugoročnih ciljeva politike Unije u pogledu energetike, klimatskih promjena i sigurnosti energetske opskrbe.
(4)
Stoga bi trebalo uspostaviti novi mehanizam razmjene informacija. Mehanizam bi trebao obuhvatiti samo međuvladine sporazume s utjecajem na unutarnje energetsko tržište ili na sigurnost energetske opskrbe u Uniji zbog njihove suštinske povezanosti. Za početnu ocjenu o utjecaju međuvladinog sporazuma, ili nekog drugog teksta na koji međuvladin sporazum izričito upućuje, na unutarnje energetsko tržište ili sigurnost energetske opskrbe u Uniji, trebale bi biti odgovorne države članice; u slučaju dvojbe, države članice trebale bi se savjetovati s Komisijom. U načelu, sporazumi koji više nisu na snazi ili se više ne primjenjuju nemaju utjecaj na unutarnje energetsko tržište ili na sigurnost energetske opskrbe u Uniji i stoga ne bi trebali biti obuhvaćeni ovim mehanizmom razmjene informacija. Mehanizam razmjene informacija trebao bi posebno obuhvatiti sve međuvladine sporazume koji utječu na opskrbu plinom, naftom ili električnom energijom putem utvrđene infrastrukture ili koji utječu na količinu energenata uvezenih u Uniju.
(5)
Međuvladine sporazume koji se moraju u cijelosti priopćiti Komisiji na temelju ostalih akata Unije trebalo bi izuzeti iz mehanizma razmjene informacija. Međutim, to se izuzimanje ne bi smjelo primjenjivati na međuvladine sporazume s trećim zemljama koji utječu na razvoj i korištenje plinske infrastrukture i dobavu plina i koji se moraju priopćiti Komisiji u skladu s člankom 13. stavkom 6. točkom (a) Uredbe (EU) br. 994/2010 Europskog parlamenta i Vijeća od 20. listopada 2010. o mjerama zaštite sigurnosti opskrbe plinom (3). Takve bi sporazume trebalo priopćiti u skladu s pravilima utvrđenima ovom Odlukom. Radi izbjegavanja udvostručavanja, trebalo bi se smatrati da obavijest podnesena u skladu s ovom Odlukom ispunjava obvezu navedenu u članku 13. stavku 6. točki (a) Uredbe (EU) br. 994/2010.
(6)
Međuvladini sporazumi o pitanjima u području primjene Ugovora o osnivanju Europske zajednice za atomsku energiju ne bi smjeli biti obuhvaćeni ovom Odlukom.
(7)
Ova Odluka ne stvara obveze s obzirom na sporazume između gospodarskih subjekata. Međutim, ona ne sprečava države članice da dobrovoljno obavijeste Komisiju o trgovinskim sporazumima na koje se izričito upućuje u međuvladinim sporazumima. Nadalje, s obzirom na to da je moguće da trgovinski sporazumi sadrže regulatorne odredbe, gospodarski subjekti koji pregovaraju o trgovinskim sporazumima sa subjektima iz trećih zemalja trebali bi imati mogućnost da zatraže upute od Komisije s ciljem izbjegavanja mogućih sukoba s pravom Unije.
(8)
Države članice trebale bi dostaviti Komisiji sve postojeće međuvladine sporazume, bilo da su stupili na snagu ili se privremeno primjenjuju u smislu članka 25. Bečke konvencije o pravu međunarodnih ugovora, kao i sve nove međuvladine sporazume.
(9)
Više transparentnosti u vezi s budućim međuvladinim sporazumima o kojima će se pregovarati ili o kojima se pregovara između država članica i trećih zemalja u području energetike moglo bi doprinijeti dosljednosti u pristupima država članica takvim sporazumima, usklađenosti s pravom Unije i sigurnosti energetske opskrbe u Uniji. Stoga bi države članice trebale imati mogućnost obavješćivanja Komisije o pregovorima u vezi s novim međuvladinim sporazumima ili izmjenama postojećih međuvladinih sporazuma. Ako države članice izaberu tu mogućnost, trebale bi redovito obavješćivati Komisiju o napretku pregovora. Države članice trebale bi imati mogućnost pozivanja Komisije da sudjeluje u pregovorima kao promatrač.
Komisija bi trebala također imati mogućnost sudjelovanja kao promatrač na svoj vlastiti zahtjev, podložno odobrenju dotične države članice. Države članice trebale bi također imati mogućnost zatražiti od Komisije njezinu pomoć tijekom njihovih pregovora s trećim zemljama. U tom bi slučaju Komisija trebala imati mogućnost davanja savjeta o načinu izbjegavanja neusklađenosti s pravom Unije i ukazivanja na ciljeve energetske politike Unije i načelo solidarnosti između država članica.
(10)
Komisija bi trebala ocijeniti usklađenost postojećih međuvladinih sporazuma s pravom Unije. U slučaju neusklađenosti, države članice trebale bi poduzeti sve potrebne korake kako bi pronašle odgovarajuće rješenje za uklanjanje utvrđene neusklađenosti.
(11)
S ciljem osiguranja veće transparentnosti i izbjegavanja mogućih sukoba s pravom Unije, države članice trebale bi imati mogućnost obavješćivanja Komisije o novom međuvladinom sporazumu s trećom zemljom prije ili tijekom pregovora o tom sporazumu. Ako je država članica koja je pregovarala o međuvladinom sporazumu o tome obavijestila Komisiju prije zaključenja pregovora i dostavila joj nacrt međuvladinog sporazuma, Komisija bi trebala imati mogućnost obavijestiti tu državu članicu o svojem mišljenju o usklađenosti dogovorenog sporazuma s pravom Unije. Komisija ima pravo pokrenuti postupak zbog povrede u skladu s člankom 258. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU) ako smatra da je država članica propustila ispuniti svoje obveze na temelju UFEU-a.
(12)
Sve konačne, ratificirane međuvladine sporazume obuhvaćene ovom Odlukom trebalo bi poslati Komisiji kako bi se omogućila obaviještenost svih ostalih država članica.
(13)
Komisija bi trebala sve informacije koje primi učiniti dostupnima svim ostalim državama članicama u sigurnom elektroničkom obliku. Komisija bi trebala poštovati zahtjeve država članica da s informacijama koje su joj dostavljene postupa kao s povjerljivima. Zahtjevi za povjerljivošću ne bi smjeli, međutim, ograničavati pristup Komisiji povjerljivim informacijama jer Komisija treba imati sveobuhvatne informacije za svoje vlastite ocjene. Komisija bi trebala biti odgovorna za jamčenje primjene klauzule o povjerljivosti. Zahtjevi za povjerljivošću ne bi smjeli dovoditi u pitanje pravo pristupa dokumentima kako je predviđeno Uredbom (EZ) br. 1049/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 2001. o javnom pristupu dokumentima Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije (4).
(14)
Ako država članica smatra međuvladin sporazum povjerljivim, trebala bi dostaviti Komisiji njegov sažetak za potrebe prosljeđivanja tog sažetka ostalim državama članicama.
(15)
Trajna razmjena informacija o međuvladinim sporazumima na razini Unije trebala bi omogućiti razvijanje najboljih praksa. Na temelju tih najboljih praksa Komisija, prema potrebi u suradnji s Europskom službom za vanjsko djelovanje (EEAS) u vezi s vanjskih politikama Unije, trebala bi izraditi fakultativne ogledne klauzule koje će se primjenjivati u međuvladinim sporazumima između država članica i trećih zemalja. Primjena takvih oglednih klauzula za cilj bi trebala imati izbjegavanje sukoba međuvladinih sporazuma s pravom Unije, posebno s pravom tržišnog natjecanja i pravilima unutarnjeg energetskog tržišta, te sukoba s međunarodnim sporazumima koje je Unija sklopila. Njihova primjena trebala bi biti fakultativna i trebala bi biti omogućena prilagodba njihovog sadržaja svakoj posebnoj okolnosti.
(16)
S obzirom na postojanje unutarnjeg energetskog tržišta i ciljeva energetske politike Unije, države članice trebale bi voditi računa o tim ciljevima prilikom pregovaranja o međuvladinim sporazumima u području energetike koji utječu na energetsku politiku Unije.
(17)
Poboljšano uzajamno poznavanje postojećih i novih međuvladinih sporazuma trebalo bi omogućiti bolje usklađivanje o energetskim pitanjima između država članica te između država članica i Komisije. Takvo poboljšano usklađivanje trebalo bi omogućiti državama članicama da u potpunosti iskoriste prednosti političke i gospodarske težine Unije i omogućiti Komisiji da predloži rješenja problema utvrđenih u području međuvladinih sporazuma.
(18)
Komisija trebala bi olakšati i poticati usklađivanje između država članica s ciljem jačanja sveukupne strateške uloge Unije putem snažnog i učinkovitog usklađenog pristupa zemljama proizvođačima, tranzitnim zemljama i zemljama potrošačima.
(19)
Mehanizam razmjene informacija, uključujući ocjenjivanja koja obavljaju države članice prilikom njegove provedbe, ne dovodi u pitanje primjenu pravila Unije o povredama, državnim potporama i tržišnom natjecanju.
(20)
Komisija bi trebala ocijeniti dostatnost i učinkovitost ove Odluke prilikom osiguranja usklađenosti međuvladinih sporazuma s pravom Unije i visokog stupnja usklađivanja između država članica u vezi s međuvladinim sporazumima u području energetike.
(21)
Budući da cilj ove Odluke, tj. razmjenu informacija između država članica i Komisije u vezi s međuvladinim sporazumima u području energetike, ne mogu dostatno ostvariti države članice, nego ga se, s obzirom na učinke ove Odluke, može na bolji način ostvariti na razini Unije, Unija može donijeti mjere u skladu s načelom supsidijarnosti određenim u članku 5. TEU-a. U skladu s načelom proporcionalnosti određenim u tom članku, ova Odluka ne prelazi ono što je potrebno za ostvarivanje tog cilja,
DONIJELI SU OVU ODLUKU:
Članak 1.
Predmet i područje primjene
1. Ovom se Odlukom uspostavlja mehanizam razmjene informacija između država članica i Komisije u vezi s međuvladinim sporazumima u području energetike kako su definirani u članku 2. s ciljem optimiziranja funkcioniranja unutarnjeg energetskog tržišta.
2. Ova se Odluka ne primjenjuje na međuvladine sporazume koji već u potpunosti podliježu drugim posebnim postupcima obavješćivanja na temelju prava Unije.
Neovisno o prvom podstavku, ova se Odluka primjenjuje na međuvladine sporazume koji se priopćuju Komisiji na temelju članka 13. stavka 6. točke (a) Uredbe (EU) br. 994/2010.
Članak 2.
Definicije
Za potrebe ove Odluke primjenjuju se sljedeće definicije:
1.
„međuvladin sporazum” znači svaki pravno obvezujući sporazum između jedne ili više država članica i jedne ili više trećih zemalja koji utječe na rad ili funkcioniranje unutarnjeg energetskog tržišta ili na sigurnost energetske opskrbe u Uniji; međutim, ako takav pravno obvezujući sporazum također obuhvaća ostala pitanja, samo one odredbe koje se odnose na energetiku, uključujući opće odredbe primjenjive na te odredbe koje se odnose na energetiku, čine „međuvladin sporazum”;
2.
„postojeći međuvladin sporazum” znači međuvladin sporazum koji je stupio na snagu ili se privremeno primjenjuje prije stupanja na snagu ove Odluke.
Članak 3.
Razmjena informacija između država članica i Komisije
1. Do 17. veljače 2013. države članice dostavljaju Komisiji sve postojeće međuvladine sporazume, uključujući priloge i izmjene tih sporazuma. Kada ti postojeći međuvladini sporazumi izričito upućuju na druge tekstove, države članice također dostavljaju Komisiji te druge tekstove, u mjeri u kojoj sadrže elemente koji utječu na funkcioniranje unutarnjeg energetskog tržišta ili na sigurnost energetske opskrbe u Uniji. Međutim, ta se obveza ne primjenjuje s obzirom na sporazume između gospodarskih subjekata.
Postojeći međuvladini sporazumi o kojima je Komisija već obaviještena u skladu s člankom 13. stavkom 6. točkom (a) Uredbe (EU) br. 994/2010 na dan stupanja na snagu ove Odluke smatraju se već dostavljenima za potrebe ovog stavka, pod uvjetom da to priopćivanje udovoljava zahtjevima prvog podstavka ovog stavka. Do 17. veljače 2013. države članice obavješćuju Komisiju treba li neki dio takvih međuvladinih sporazuma smatrati povjerljivim i mogu li se dobivene informacije proslijediti ostalim državama članicama.
Kada, sukladno ovom stavku, država članica dostavi Komisiji postojeće međuvladine sporazume također obuhvaćene područjem primjene članka 13. stavka 6. točke (a) Uredbe (EU) br. 994/2010, smatra se da je udovoljeno obvezi priopćivanja navedenoj u tom članku.
2. Ako nakon svoje prve ocjene Komisija ima dvojbe oko usklađenosti s pravom Unije sporazuma koji su joj dostavljeni prema stavku 1., posebno s pravom tržišnog natjecanja Unije i zakonodavstvom o unutarnjem energetskom tržištu, Komisija o tome obavješćuje dotične države članice u roku od devet mjeseci od dostavljanja tih sporazuma.
3. Prije ili tijekom pregovora s trećom zemljom o međuvladinom sporazumu ili o izmjeni postojećeg međuvladinog sporazuma, država članica može obavijestiti Komisiju pisanim putem o ciljevima pregovora i odredbama koje njima treba obuhvatiti te može priopćiti Komisiji sve druge bitne informacije. Ako država članica dostavi Komisiji takvu obavijest o pregovorima, dotična država članica redovito obavješćuje Komisiju o napretku pregovora.
Dotična država članica priopćuje Komisiji mogu li se informacije dostavljene na temelju prvog podstavka proslijediti svim ostalim državama članicama. Ako je dotična država članica navela da se informacije mogu proslijediti, Komisija osigurava dostupnost dobivenih informacija svim državama članicama u sigurnom elektroničkom obliku, uz izuzetak svih povjerljivih dijelova utvrđenih u skladu s člankom 4.
4. Ako država članica obavijesti Komisiju o pregovorima sukladno stavku 3., Komisija joj može dati savjet o načinu izbjegavanja neusklađenosti međuvladinog sporazuma ili izmjene postojećeg međuvladinog sporazuma o kojem se pregovora s pravom Unije.
5. Nakon ratifikacije međuvladinog sporazuma ili izmjene međuvladinog sporazuma, dotična država članica dostavlja Komisiji međuvladin sporazum ili izmjenu, uključujući sve priloge sporazumu ili izmjeni.
Kada međuvladin sporazum ili izmjena međuvladinog sporazuma izričito upućuje na druge tekstove, države članice također dostavljaju te druge tekstove, u mjeri u kojoj sadrže elemente koji utječu na funkcioniranje unutarnjeg energetskog tržišta ili na sigurnost energetske opskrbe u Uniji. Međutim, ta se obveza ne primjenjuje s obzirom na sporazume između gospodarskih subjekata.
6. Ne dovodeći u pitanje stavak 7. ovog članka i članak 4., Komisija osigurava dostupnost u sigurnom elektroničkom obliku dokumenata koje je primila na temelju stavaka 1. do 5. svim ostalim državama članicama.
7. Ako država članica uputi Komisiju u skladu s člankom 4. da ne omogući dostupnost postojećeg međuvladinog sporazuma, izmjene postojećeg međuvladinog sporazuma ili novog međuvladinog sporazuma ostalim državama članicama, osigurava dostupnost sažetka dostavljenih informacija. Taj sažetak sadrži najmanje sljedeće informacije o predmetnom sporazumu ili izmjeni:
(a)
predmet;
(b)
cilj i područje primjene;
(c)
trajanje;
(d)
ugovorne stranke;
(e)
informacije o glavnim elementima.
Komisija osigurava dostupnost sažetaka u elektroničkom obliku svim ostalim državama članicama.
Članak 4.
Povjerljivost
1. Prilikom dostavljanja informacija Komisiji u skladu s člankom 3. stavcima 1. do 6., država članica može navesti treba li se neki dio informacija, bilo da se radi o poslovnim ili drugim informacijama čije bi odavanje moglo naštetiti aktivnostima uključenih stranaka, smatrati povjerljivim i mogu li se dobivene informacije proslijediti ostalim državama članicama. Komisija poštuje te upute.
2. Zahtjevi za povjerljivošću na temelju ovog članka ne ograničuju pristup Komisiji povjerljivim informacijama. Komisija osigurava da je pristup povjerljivim informacijama strogo ograničen na službe Komisije za koje je dostupnost tih informacija apsolutno nužna.
Članak 5.
Pomoć Komisije
Ako država članica dostavlja Komisiji obavijest o pregovorima u skladu s člankom 3. stavkom 3., ta država članica može zatražiti pomoć Komisije u tim pregovorima.
Na zahtjev dotične države članice ili na zahtjev Komisije i uz pisano odobrenje dotične države članice, Komisija može sudjelovati u pregovorima kao promatrač.
Ako Komisija sudjeluje u pregovorima kao promatrač, može dotičnoj državi članici dati savjet o načinu izbjegavanja neusklađenosti međuvladinog sporazuma ili izmjene o kojima se pregovara s pravom Unije.
Članak 6.
Ocjena usklađenosti
1. Ako država članica pregovara o međuvladinom sporazumu ili izmjeni postojećeg međuvladinog sporazuma i nije u mogućnosti, na temelju vlastite ocjene, izvesti konkretan zaključak o usklađenosti međuvladinog sporazuma ili izmjene o kojoj se pregovara s pravom Unije, o tome obavješćuje Komisiju prije zaključenja pregovora i dostavlja joj nacrt sporazuma ili izmjene zajedno sa svim prilozima.
2. Komisija, u roku od četiri tjedna od dana primitka nacrta sporazuma ili izmjene, uključujući njegove priloge, obavješćuje dotičnu državu članicu o svim dvojbama koje može imati u vezi s usklađenosti nacrta međuvladinog sporazuma ili izmjene s pravom Unije. Ako u tom roku odgovor Komisije izostane, smatra se da Komisija nema nikakve dvojbe.
3. Ako Komisija obavijesti dotičnu državu članicu sukladno stavku 2. da ima dvojbe, ona obavješćuje dotičnu državu članicu o svojem mišljenju o usklađenosti dotičnog nacrta sporazuma ili izmjene s pravom Unije u roku od 10 tjedana od dana primitka iz stavka 2. (razdoblje ispitivanja). Uz odobrenje dotične države članice, razdoblje ispitivanja može se produljiti. Ako unutar razdoblja ispitivanja mišljenje Komisije izostane, smatra se da Komisija nema nikakvih primjedbi.
4. Rokovi iz stavaka 2. i 3. mogu se skratiti u dogovoru s Komisijom ako okolnosti to dopuštaju.
Članak 7.
Usklađivanje između država članica
Komisija olakšava i potiče usklađivanje između država članica s ciljem:
(a)
preispitivanja razvoja u odnosu na međuvladine sporazume i težnje ka dosljednosti i koherentnosti u vanjskim odnosima Unije u području energetike sa zemljama proizvođačima, tranzitnim zemljama i zemljama potrošačima;
(b)
utvrđivanja zajedničkih problema u odnosu na međuvladine sporazume i razmatranja odgovarajućeg djelovanja za pristupanje tim problemima i, prema potrebi, predlaganja rješenja;
(c)
razvijanja, na temelju najbolje prakse i savjetovanja s državama članicama, fakultativnih oglednih klauzula, koje bi, ako se primijene, značajno poboljšale usklađenost budućih međuvladinih sporazuma s pravom Unije;
(d)
pružanja podrške, prema potrebi, razvoju multilateralnih međuvladinih sporazuma koji uključuju nekoliko država članica ili Uniju u cjelini.
Članak 8.
Izvješćivanje i preispitivanje
1. Do 1. siječnja 2016. Komisija podnosi izvješće o primjeni ove Odluke Europskom parlamentu, Vijeću i Europskom gospodarskom i socijalnom odboru.
2. Izvješćem se osobito ocjenjuje u kojoj mjeri ova Odluka promiče usklađenost međuvladinih sporazuma s pravom Unije i visok stupanj usklađivanja između država članica u vezi s međuvladinim sporazumima. Također se ocjenjuje utjecaj ove Odluke na pregovore država članica s trećim zemljama i primjerenost područja primjene ove Odluke i postupaka koje utvrđuje.
3. Nakon podnošenja prvog izvješća iz stavka 1. ovog članka, Komisija dostavlja Europskom parlamentu i Vijeću svake tri godine izvješće o informacijama primljenima sukladno članku 3., vodeći računa o odredbama o povjerljivosti ove Odluke.
Članak 9.
Stupanje na snagu
Ova Odluka stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Članak 10.
Adresati
Ova je Direktiva upućena državama članicama.
Sastavljeno u Strasbourgu 25. listopada 2012.