РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 1257/2012 НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 17 декември 2012 година
за осъществяване на засилено сътрудничество в областта на създаването на единна патентна закрила
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 118, първа алинея от него,
като взеха предвид Решение 2011/167/ЕС на Съвета от 10 март 2011 г. за разрешаване на засилено сътрудничество в областта на създаването на единна патентна защита (1),
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта на законодателния акт на националните парламенти,
в съответствие с обикновената законодателна процедура (2),
като имат предвид, че:
(1)
Създаването на правни условия, даващи възможност на предприятията да приспособят дейностите си по производството и дистрибуцията на продукти отвъд националните граници и осигуряващи им по-голям избор и възможности, допринася за постигането на целите, установени в член 3, параграф 3 от Договора за Европейския съюз. Единната патентна закрила в рамките на вътрешния пазар или поне в значителна част от него следва да бъде част от правните инструменти, с които разполагат предприятията.
(2)
Съгласно член 118, първа алинея от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС) мерките, които се приемат в рамките на създаването и функционирането на вътрешния пазар, следва да включват осигуряването на единна патентна закрила в целия Съюз и въвеждането на централизирани режими за издаване на разрешения, координация и контрол на равнището на Съюза.
(3)
На 10 март 2011 г. Съветът прие Решение 2011/167/ЕС за разрешаване на засилено сътрудничество между Белгия, България, Чешката република, Дания, Германия, Естония, Ирландия, Гърция, Франция, Кипър, Латвия, Литва, Люксембург, Унгария, Малта, Нидерландия, Австрия, Полша, Португалия, Румъния, Словения, Словакия, Финландия, Швеция и Обединеното кралство (наричани по-нататък „участващите държави-членки“) в областта на създаването на единна патентна закрила.
(4)
Единната патентна закрила ще насърчи научния и технически прогрес и функционирането на вътрешния пазар, като направи достъпа до патентната система по-лесен, по-евтин и сигурен от правна гледна точка. Тя също така ще подобри равнището на патентна закрила, като даде възможност за получаване на единна патентна закрила на териториите на участващите държави-членки и премахне разходите и усложненията, с които се сблъскват предприятията в целия Съюз. Единната патентна закрила следва да се предоставя на притежателите на европейски патент както от участващите държави-членки, така и от други държави, независимо от тяхното гражданство, място на пребиваване или място на установяване.
(5)
С Конвенцията за издаване на Европейски патенти от 5 октомври 1973 г., ревизирана на 17 декември 1991 г. и 29 ноември 2000 г. (наричана по-нататък „Европейската патентна конвенция“), бе създадена Европейската патентна организация, която бе натоварена със задачата да издава европейски патенти. Тази задача се изпълнява от Европейското патентно ведомство (наричано по-нататък „ЕПВ“). Издаваните от ЕПВ европейски патенти следва, при искане от страна на патентопритежателя, да се ползват с единно действие съгласно настоящия регламент в участващите държави-членки. Такива патенти по-нататък се означават като „европейски патенти с единно действие“.
(6)
В съответствие с част девета от Европейската патентна конвенция група от договарящи страни по Европейската патентна конвенция могат да предвидят издадените за тези държави европейски патенти да имат единно действие. Настоящият регламент представлява специално споразумение по смисъла на член 142 от Европейската патентна конвенция, договор за регионални патенти по смисъла на член 45, алинея 1 от Договора за патентно коопериране от 19 юни 1970 г., последно изменен на 3 февруари 2001 г., и специално споразумение по смисъла на член 19 от Конвенцията за закрила на индустриалната собственост, подписана в Париж на 20 март 1883 г. и последно изменена на 28 септември 1979 г.
(7)
Единната патентна закрила следва да бъде постигната, като се осигури единно действие на европейските патенти на етапа след издаването им съгласно настоящия регламент и по отношение на участващите държави-членки. Основната характеристика на европейските патенти с единно действие следва да бъде техният единен характер, т.е. да осигуряват единна закрила и да имат едно и също действие в участващите държави-членки. Следователно всеки европейски патент с единно действие следва да бъде ограничаван, прехвърлян или обявяван за недействителен, или действието му да се прекратява само по отношение на всички участващи държави-членки. Европейски патент с единно действие следва да може да бъде лицензиран за цялата или за част от територията на участващите държави-членки. С цел да се гарантира еднакъв материалноправен обхват на закрилата, която се предоставя чрез единната патентна закрила, единствено европейските патенти, които са издадени за участващите държави-членки с еднакъв набор от претенции, следва да се ползват от единно действие. На последно място, единното действие, предоставено на европейски патент, следва да има акцесорен характер и следва да се счита, че не се е породило, доколкото основният европейски патент е бил обявен за недействителен или ограничен.
(8)
В съответствие с общите принципи на патентното право и с член 64, параграф 1 от Европейската патентна конвенция единната патентна закрила следва да има обратно действие в участващите държави-членки, считано от датата на публикуване на съобщението за издаване на европейския патент в Европейския патентен бюлетин. При пораждане на действието на единната патентна закрила участващите държави-членки следва да гарантират, че европейският патент се счита за непородил действие като национален патент на тяхната територия, за да се избегне двойната патентна закрила.
(9)
Европейският патент с единно действие следва да предоставя на своя притежател правото да забрани на всяко трето лице да извършва действия, срещу които патентът осигурява закрила. Това следва да се постигне чрез създаването на Единен патентен съд. По въпросите, които не попадат в приложното поле на настоящия регламент или на Регламент (ЕС) № 1260/2012 на Съвета от 17 декември 2012 г. за осъществяване на засилено сътрудничество в областта на създаването на единна патентна закрила по отношение на приложимите правила за превод (3), следва да се прилагат разпоредбите на Европейската патентна конвенция, Споразумението за Единен патентен съд, включително разпоредбите от него, с които се определя обхватът на правото и неговите ограничения, както и националното право, включително разпоредбите на международното частно право.
(10)
Задължителните лицензии за европейските патенти с единно действие следва да се уреждат от правото на участващите държави-членки по отношение на съответните им територии.
(11)
В доклада си относно действието на настоящия регламент Комисията следва да направи оценка на действието на приложимите ограничения и при необходимост, да направи подходящи предложения, като отчита приноса на патентната система за иновациите и техническия прогрес, законните интереси на трети лица и първостепенните обществени интереси. Споразумението за Единен патентен съд не е пречка Европейският съюз да упражнява правомощията си в тази област.
(12)
В съответствие със съдебната практика на Съда на Европейския съюз принципът на изчерпване на правата следва да се прилага и по отношение на европейските патентни с единно действие. Следователно правата, които се предоставят с европейския патент с единно действие, не следва да се разпростират и върху действия, отнасящи се до закриляния с патента продукт, които се извършват в рамките на териториите на участващите държави-членки, след като този продукт е пуснат на пазара в Съюза от патентопритежателя.
(13)
Приложимият режим за вреди следва да се урежда от правото на участващите държави-членки, по-специално от разпоредбите за изпълнение на член 13 от Директива 2004/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 г. относно упражняването на права върху интелектуалната собственост (4).
(14)
Като обект на собственост даден европейски патент с единно действие следва да бъде разглеждан в своята цялост и във всички участващи държави-членки като национален патент на участващата държава-членка, определена въз основа на конкретни критерии като мястото на пребиваване, основното място на стопанска дейност или мястото на стопанска дейност на заявителя.
(15)
С цел да се насърчи и улесни използването за стопански цели на изобретенията, които са закриляни с европейски патенти с единно действие, притежателят на съответния патент следва да може да предлага лицензирането му срещу подходяща насрещна престация. За тази цел патентопритежателят следва да може да подаде до ЕПВ декларация, че е готов да предостави лиценз срещу подходяща насрещна престация. В този случай патентопритежателят следва да се ползва от намаление на таксите за поддържане, считано от момента получаване на декларацията от страна на ЕПВ.
(16)
Групата държави-членки, които прилагат разпоредбите от част девета от Европейската патентна конвенция, може да възлага на ЕПВ задачи и да създаде специален комитет към Административния съвет на Европейската патентна организация („специалният комитет“).
(17)
Участващите държави-членки следва да възложат на ЕПВ определени административни задачи, свързани с европейските патенти с единно действие, по-специално по отношение на разглеждането на исканията за единно действие, вписването на единно действие и на всяко ограничаване, лицензия, прехвърляне, обявяване на недействителност или прекратяване на действието на европейски патенти с единно действие, събирането и разпределението на таксите за поддържане, публикуването на преводите с информационна цел по време на преходен период и управлението на компенсаторната схема за възстановяване на разходите за превод, направени от заявителите, подали заявки за европейски патент, на език, различен от един от официалните езици на ЕПВ.
(18)
В рамките на специалния комитет участващите държави-членки следва да осигурят управлението и надзора на дейностите по изпълнение на задачите, възложени на ЕПВ от участващите държави-членки, да гарантират подаването на искания за единно действие в ЕПВ в срок от един месец от датата на публикуване на съобщението за издаване в Европейския патентен бюлетин, както и да гарантират, че тези искания се подават на езика на производството пред ЕПВ, придружени от превода, предписан през определен преходен период от Регламент (ЕС) № 1260/2012. Участващите държави-членки следва също така да осигурят определянето, в съответствие с правилата за гласуване, предвидени в член 35, алинея 2 от Европейската патентна конвенция, на размера на таксите за поддържане и дела от разпределението на таксите за поддържане съгласно критериите, установени в настоящия регламент.
(19)
Патентопритежателите следва да заплащат еднократна годишна такса за поддържане на европейските патенти с единно действие. Таксите за поддържане следва да се увеличават прогресивно през целия срок на патентната закрила и, заедно с таксите, дължими на Европейската патентна организация на етапа преди издаване на патента, следва да покриват всички разходи, свързани с издаването на европейския патент и с администрирането на единната патентна закрила. Размерът на таксите за поддържане следва да бъде определен с оглед на целта да се улеснят иновациите и да се насърчи конкурентоспособността на европейските предприятия, като се отчита положението на специфични образувания като малките и средните предприятия, например под формата на по-ниски такси. Той следва да отразява също така големината на пазара, обхванат от патента, и да бъде съпоставим с размера на националните такси за поддържане на средностатистически европейски патент с действие в участващите държави-членки към момента на първоначалното определяне на размера на таксите за поддържане.
(20)
Следва да се определят подходящият размер и разпределението на таксите за поддържане, за да се гарантира във връзка с единната патентна закрила, че всички разходи за изпълнението на задачите, възложени на ЕПВ, ще бъдат изцяло покрити със средства, получени от европейски патенти с единно действие, както и че приходите от таксите за поддържане, заедно с таксите, дължими на Европейската патентна организация по време на етапа преди издаването на патента, осигуряват балансиран бюджет на Европейската патентна организация.
(21)
Таксите за поддържане следва да се заплащат на Европейската патентна организация. ЕПВ следва да задържа определена част от сумата, за да покрие разходите, възникнали за ЕПВ при изпълнението на задачите във връзка с единната патентна закрила в съответствие с член 146 от Европейската патентна конвенция. Останалата част следва да се разпределя между участващите държави-членки и да се използва за цели, свързани с патентите. Делът от разпределението следва да се определя въз основа на справедливи, обективни и относими критерии, а именно равнището на патентна активност и големината на пазара, като следва да се гарантира минимална сума, която да бъде разпределена на всяка участваща държава-членка, за да се запази балансирано и устойчиво функциониране на системата. Разпределението следва да осигури компенсация за това, че нейният официален език е различен от един от официалните езици на ЕПВ, че има непропорционално ниско равнище на патентна активност, установено въз основа на Сравнителния доклад за иновациите в Европа, и/или че относително отскоро е член на Европейската патентна организация.
(22)
Засиленото партньорство между ЕПВ и централните ведомства по индустриална собственост на държавите-членки следва да позволи на ЕПВ редовно да използва, когато е целесъобразно, резултатите от всяко проучване, извършено от централните ведомства по индустриална собственост по заявка за национален патент, посочена като приоритетна в последваща заявка за европейски патент. Всички централни ведомства по индустриална собственост, в това число онези, които не извършват проучвания в хода на националната процедура по издаване на патенти, могат да имат важна роля в рамките на засиленото партньорство, като, наред с другото, предоставят консултации и помощ на възможни заявители на патенти, по-специално на малки и средни предприятия, като приемат заявки, като препращат заявките към ЕПВ и като разпространяват патентна информация.
(23)
Настоящият регламент се допълва от Регламент (ЕС) № 1260/2012, приет от Съвета в съответствие с член 118, втора алинея ДФЕС.
(24)
Компетентността по отношение на европейските патенти с единно действие следва да се установи и уреди чрез инструмент за създаване единна система за разглеждане на патентни спорове във връзка с европейските патенти и европейските патенти с единно действие.
(25)
Създаването на Единен патентен съд, който да разглежда дела относно европейския патент с единно действие, е от решаващо значение за осигуряване на нормалното действие на патента, последователността на съдебната практика и, съответно - правната сигурност, както и икономическата ефективност за патентопритежателите. Следователно от първостепенно значение е участващите държави-членки да ратифицират Споразумението за Единния патентен съд в съответствие с националните си конституционни и парламентарни процедури и да предприемат необходимите стъпки, така че този съд да започне работа в най-кратки срокове.
(26)
Настоящият регламент не следва да засяга правата на участващите държави-членки да издават национални патенти и не следва да заменя законодателството на участващите държави-членки в областта на патентите. Следва да се запази правото на заявителите на патент да избират национален патент, европейски патент с единно действие, европейски патент с действие в една или повече договарящи страни по Европейската патентна конвенция или европейски патент с единно действие, който освен това е валиден в една или повече договарящи страни по Европейската патентна конвенция, които не са сред участващите държави-членки.
(27)
Тъй като целта на настоящия регламент, а именно създаването на единна патентна закрила, не може да бъде постигната в достатъчна степен от държавите-членки и следователно, поради мащаба и последиците на настоящия регламент, може да бъде постигната по-добре на равнището на Съюза, Съюзът може да приеме мерки, когато е целесъобразно - чрез засилено сътрудничество, в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора за Европейския съюз. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящият регламент не надхвърля необходимото за постигането на тази цел,
ПРИЕХА НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ГЛАВА I
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
Член 1
Предмет
1. С настоящият регламент се осъществява засиленото сътрудничество в областта на създаването на единна патентна закрила, разрешено с Решение 2011/167/ЕС.
2. Настоящият регламент представлява специално споразумение по смисъла на член 142 от Конвенцията за издаване на европейски патенти от 5 октомври 1973 г., ревизирана на 17 декември 1991 г. и 29 ноември 2000 г. („Европейска патентна конвенция“).
Член 2
Определения
За целите на настоящия регламент се прилагат следните определения:
а)
„участваща държава-членка“ означава държава-членка, която към момента на подаване на искане за единно действие съгласно член 9 участва в засилено сътрудничество в областта на създаването на единна патентна закрила съгласно Решение 2011/167/ЕС или съгласно решение, прието в съответствие с член 331, параграф 1, втора или трета алинея ДФЕС;
б)
„европейски патент“ означава патент, издаден от Европейското патентно ведомство (ЕПВ) съгласно правилата и процедурите, установени в Европейската патентна конвенция;
в)
„европейски патент с единно действие“ означава европейски патент, който се ползва с единно действие в участващите държави-членки съгласно настоящия регламент;
г)
„Регистър на европейските патенти“ означава регистърът, който се води от ЕПВ съгласно член 127 от Европейската патентна конвенция;
д)
„Регистър за единна патентна закрила“ означава регистърът, който е част от Регистъра на европейските патенти и в който се вписва единното действие, както и всяко ограничаване, лицензия, прехвърляне, обявяване на недействителност или прекратяване на действието на европейски патент с единно действие;
е)
„Европейски патентен бюлетин“ означава периодичното издание, предвидено в член 129 от Европейската патентна конвенция.
Член 3
Европейски патент с единно действие
1. Европейски патент с еднакъв набор от претенции по отношение на всички участващи държави-членки, се ползва от единно действие в участващите държави-членки, при условие че неговото единно действие е било вписано в Регистъра за единна патентна закрила.
Европейски патент с различни претенции за различните участващи държави-членки, не се ползва с единно действие.
2. Европейският патент с единно действие има единен характер. Той осигурява единна закрила и има едно и също действие във всички участващи държави-членки.
Той може да бъде ограничаван, прехвърлян, обявяван за недействителен или действието му да бъде прекратявано само по отношение на всички участващи държави-членки.
Той може да бъде лицензиран по отношение на цялата или на част от територията на участващите държави-членки.
3. Счита се, че единното действие на европейския патент не се е породило, в степента, в която европейският патент е бил обявен за недействителен или ограничен.
Член 4
Дата на пораждане на действие
1. Европейският патент с единно действие поражда действие в участващите държави-членки на датата на публикуване от ЕПВ на съобщението за издаването на европейския патент в Европейския патентен бюлетин.
2. Участващите държави-членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че когато единното действие на даден европейски патент е било вписано и се разпростира на тяхната територия, същият европейски патент не поражда действие като национален патент на тяхната територия към датата на публикуване на съобщението за издаването в Европейския патентен бюлетин.
ГЛАВА II
ПОСЛЕДИЦИ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАТЕНТ С ЕДИННО ДЕЙСТВИЕ
Член 5
Единна закрила
1. Европейският патент с единно действие дава на своя притежател правото да забрани на трети лица да извършват действия, срещу които патентът осигурява закрила, на цялата територия на участващите държави-членки, в които патентът има единно действие, при спазване на приложимите ограничения.
2. Обхватът на това право и неговите ограничения са еднакви във всички участващи държави-членки, в които патентът има единно действие.
3. Действията, срещу които патентът осигурява закрила, посочени в параграф 1, и приложимите ограничения се определят от правото, приложимо към европейските патенти с единно действие в участващата държава-членка, чието национално право е приложимо към европейския патент с единно действие като обект на собственост съгласно член 7.
4. В доклада си по член 16, параграф 1 Комисията прави оценка на действието на приложимите ограничения и, при необходимост, прави подходящи предложения.
Член 6
Изчерпване на правата, предоставени от европейски патент с единно действие
Правата, предоставени от европейския патент с единно действие, не се разпростират върху действия, които се отнасят до закриляния с патента продукт, извършени в участващите държави-членки, в които съответният патент има единно действие, след пускането на продукта на пазара в Съюза от патентопритежателя или с неговото съгласие, освен ако патентопритежателят има основателни причини да се противопостави на последващата търговия с продукта.
ГЛАВА III
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАТЕНТ С ЕДИННО ДЕЙСТВИЕ КАТО ОБЕКТ НА СОБСТВЕНОСТ
Член 7
Третиране на европейския патент с единно действие като национален патент
1. Европейският патент с единно действие, като обект на собственост, се счита в своята цялост и във всички участващи държави-членки за национален патент на участващата държава-членка, в която съответният патент има единно действие и в която съгласно Регистъра на европейските патенти:
а)
се намира мястото на пребиваване или основното място на стопанска дейност на заявителя към датата на подаване на заявката за европейски патент; или
б)
когато буква а) не се прилага - заявителят е имал място на стопанска дейност към датата на подаване на заявката за европейски патент.
2. Когато две или повече лица са вписани в Регистъра на европейските патенти като съзаявители, параграф 1, буква а) се прилага за съзаявителя, който е вписан първи. Когато това не е възможно, параграф 1, буква а) се прилага за следващия посочен съзаявител по реда на вписване. Когато параграф 1, буква а) не се прилага за нито един от съзаявителите, се прилага съответно параграф 1, буква б).
3. Когато мястото на пребиваване, основното място на стопанска дейност или мястото на стопанска дейност на нито един от съзаявителите не се намира в участваща държава-членка, в която съответният патент има единно действие, за целите на параграф 1 или 2 европейският патент с единно действие, като обект на собственост, се третира в своята цялост и във всички участващи държави-членки като национален патент на държавата, в която се намира седалището на Европейската патентна организация в съответствие с член 6, параграф 1 от Европейската патентна конвенция.
4. Придобиването на право не може да зависи от вписване в национален патентен регистър.
Член 8
Лицензионна готовност
1. Притежателят на европейски патент с единно действие може да подаде до ЕПВ декларация, че е готов да разреши на всяко лице да използва изобретението като лицензополучател срещу подходяща насрещна престация.
2. Лицензията, получена съгласно настоящия регламент, се счита за договорна лицензия.
ГЛАВА IV
ИНСТИТУЦИОНАЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 9
Административни задачи в рамките на Европейската патентна организация
1. Участващите държави-членки възлагат, по смисъла на член 143 от Европейската патентна конвенция, на ЕПВ следните задачи, които се изпълняват в съответствие с вътрешния правилник на ЕПВ:
а)
административно обслужване на исканията за единно действие на притежатели на европейски патенти;
б)
включване на Регистъра за единна патентна закрила в Регистъра на европейските патенти и административно обслужване на Регистъра за единна патентна закрила;
в)
приемане и вписване на декларации за лицензиране по член 8, тяхното оттегляне и лицензионни ангажименти, поети от притежателя на европейския патент с единно действие в международни органи по стандартизация;
г)
публикуване на преводите, посочени в член 6 от Регламент (ЕС) № 1260/2012, през посочения в същия член преходен период;
д)
събиране и управление на таксите за поддържане на европейски патенти с единно действие за годините след годината, в която съобщението за издаването му е публикувано в Европейския патентен бюлетин; събиране и управление на допълнителни такси за забавено плащане на такси за поддържане, когато забавеното плащане е направено в рамките на шест месеца от падежа, както и разпределение на част от събраните такси за поддържане в полза на участващите държави-членки;
е)
управление на компенсаторната схема за възстановяване на разходите за превод, посочена в член 5 от Регламент (ЕС) № 1260/2012;
ж)
гарантиране, че исканията за единно действие се подават от притежателя на европейски патент на езика на производството по смисъла на член 14, алинея 3 от Европейската патентна конвенция най-късно един месец след публикуване на съобщението за издаването в Европейския патентен бюлетин; както и
з)
гарантиране, че единното действие се отбелязва в Регистъра за единна патентна закрила, когато е било подадено искане за единно действие и по време на преходния период, предвиден в член 6 от Регламент (ЕС) № 1260/2012, че искането е било представено заедно с преводите, посочени в същия член, както и че ЕПВ бива уведомено за всякакви ограничавания, лицензии, прехвърляния и случаи на обявяване на недействителност на европейски патенти с единно действие.
2. Участващите държави-членки гарантират спазването на настоящия регламент при изпълнението на международните задължения, които са поели с Европейската патентна конвенция, и си сътрудничат за тази цел. В качеството си на договарящи страни по Европейската патентна конвенция участващите държави-членки гарантират управлението и надзора на дейностите по изпълнение на задачите по параграф 1 от настоящия член и осигуряват определянето на размера на таксите за поддържане съгласно член 12 от настоящия регламент и определянето на дела от разпределението на таксите за поддържане съгласно член 13 от настоящия регламент.
За тази цел те създават специален комитет към Административния съвет на Европейската патентна организация (наричан по-нататък „специалният комитет“) по смисъла на член 145 от Европейската патентна конвенция.
Специалният комитет се състои от представителите на участващите държави-членки и един представител на Комисията в качеството му на наблюдател, както и от техните заместници, които ги представляват в тяхно отсъствие. Членовете на специалния комитет могат да бъдат подпомагани от съветници или експерти.
Специалният комитет взема решения, като отчита надлежно позицията на Комисията и като спазва правилата, установени в член 35, алинея 2 от Европейската патентна конвенция.
3. Участващите държави-членки осигуряват ефективна правна защита пред компетентен съд на една или няколко участващи държави-членки срещу решения, взети от ЕПВ при изпълнение на задачите, посочени в параграф 1.
ГЛАВА V
ФИНАНСОВИ РАЗПОРЕДБИ
Член 10
Принцип относно разходите
Разходите, направени от ЕПВ при изпълнение на допълнителните задачи, възложени му по смисъла на член 143 от Европейската патентна конвенция, от участващите държави-членки, се покриват от таксите, събрани от европейските патенти с единно действие.
Член 11
Такси за поддържане
1. Патентопритежателите заплащат на Европейската патентна организация такси за поддържане на европейските патенти с единно действие и допълнителни такси за забавено плащане. Тези такси са дължими за годините след годината, в която в Регистъра на европейските патенти е публикувано съобщението за издаването на европейски патент, който се ползва с единно действие.
2. Действието на европейския патент с единно действие се прекратява, ако таксата за поддържане и, когато е приложимо, някоя от допълнителните такси не е платена навреме.
3. Таксите за поддържане, дължими след получаване на декларацията, посочена в член 8, параграф 1, се намаляват.
Член 12
Размер на таксите за поддържане
1. Таксите за поддържане на европейски патенти с единно действие са:
а)
прогресивно нарастващи през целия срок на единната патентна закрила;
б)
достатъчни за покриване на всички разходи, свързани с издаването на европейския патент и администрирането на единната патентна закрила; и
в)
достатъчни, заедно с таксите, които се заплащат на Европейската патентна организация на етапа преди издаването, за да се гарантира балансиран бюджет на Европейската патентна организация.
2. Размерът на таксите за поддържане се определя при отчитане, наред с останалото, на положението на специфични образувания като малките и средните предприятия с цел:
а)
да се улеснят иновациите и да се насърчи конкурентоспособността на европейските предприятия;
б)
да се отчете големината на пазара, обхванат от патента; както и
в)
да е съпоставим с размера на националните такси за поддържане на средностатистически европейски патент, който поражда действие в участващите държави-членки към момента на първоначално определяне на размера на таксите за поддържане.
3. С оглед постигане на целите, установени в настоящата глава, се определя размер на таксите за поддържане, който:
а)
е равностоен на размера на таксите за поддържане, заплащани за средното географско покритие на действащи европейски патенти;
б)
отразява степента на поддържане на действащи европейски патенти;
в)
отразява броя на исканията за единно действие.
Член 13
Разпределение
1. ЕПВ задържа 50 процента от таксите за поддържане по член 11, платени за европейски патенти с единно действие. Останалата част от сумата се разпределя на участващите държави-членки в съответствие с дела от разпределението на таксите за поддържане, определен съгласно член 9, параграф 2.
2. За да се постигнат целите, установени в настоящата глава, делът от разпределението на таксите за поддържане между участващите държави-членки се определя въз основа на следните справедливи, обективни и относими критерии:
а)
брой на заявките за патенти;
б)
големината на пазара, като при това се гарантира минимална сума, която да бъде разпределена на всяка участваща държава-членка,
в)
компенсация за участващите държави-членки с:
i)
официален език, различен от един от официалните езици на ЕПВ,
ii)
непропорционално ниско равнище на патентна активност, и/или
iii)
относително скорошно членство в Европейската патентна организация.
ГЛАВА VI
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 14
Сътрудничество между Комисията и ЕПВ
Комисията установява посредством работно споразумение тясно сътрудничество с ЕПВ в областите на приложение на настоящия регламент. Това сътрудничество включва редовен обмен на мнения относно действието на работното споразумение и по-специално по въпроса за таксите за поддържане и въздействието им върху бюджета на Европейската патентна организация.
Член 15
Прилагане на правото в областта на конкуренцията и на нелоялната конкуренция
Настоящият регламент не засяга прилагането на правото в областта на конкуренцията и на нелоялната конкуренция.
Член 16
Доклад за действието на настоящия регламент
1. Най-късно три години след датата на пораждане на действие на първия европейски патент с единно действие и на всеки пет години след това Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад за действието на настоящия регламент и при необходимост прави подходящи предложения за изменението му.
2. Комисията редовно представя на Европейския парламент и на Съвета доклади за действието на таксите за поддържане, посочени в член 11, като отделя особено внимание на спазването на член 12.
Член 17
Уведомления от страна на участващите държави-членки
1. До началната дата на прилагане на настоящия регламент участващите държави-членки уведомяват Комисията относно мерките, приети в съответствие с член 9.
2. Всяка участваща държава-членка уведомява Комисията за мерките, приети в съответствие с член 4, параграф 2, до началната дата на прилагане на настоящия регламент или в случай на участваща държава-членка, в която Единният патентен съд няма изключителна компетентност по отношение на европейските патенти с единно действие към началната дата на прилагане на настоящия регламент, до датата, от която Единният патентен съд получи такава изключителна компетентност в тази участваща държава-членка.
Член 18
Влизане в сила и прилагане
1. Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
2. Той се прилага от по-късната от следните дати: 1 януари 2014 г. или датата на влизане в сила на Споразумението за Единен патентен съд („Споразумението“).
Чрез дерогация от член 3, параграфи 1 и 2 и член 4, параграф 1 европейски патент, за който е вписано единно действие в Регистъра за единна патентна закрила, има единно действие единствено в тези участващи държави-членки, в които Единният патентен съд има изключителна компетентност по отношение на европейските патенти с единно действие към датата на вписването.
3. Всяка участваща държава-членка уведомява Комисията за ратифицирането на споразумението в момента на депозиране на своя документ за ратификация. Комисията публикува в Официален вестник на Европейския съюз датата на влизане в сила на споразумението и списък на държавите-членки, ратифицирали споразумението към датата на влизането му в сила. Впоследствие Комисията актуализира редовно списъка на участващите държави-членки, ратифицирали споразумението, и публикува актуализирания списък в Официален вестник на Европейския съюз.
4. Участващите държави-членки осигуряват въвеждането на мерките, предвидени в член 9, до началната дата на прилагане на настоящия регламент.
5. Всяка участваща държава-членка гарантира, че мерките, посочени в член 4, параграф 2, са въведени до началната дата на прилагане на настоящия регламент или, в случай на участваща държава-членка, в която Единният патентен съд няма изключителна компетентност по отношение на европейските патенти с единно действие към началната дата на прилагане на настоящия регламент, до датата, от която Единният патентен съд получи такава изключителна компетентност в тази участваща държава-членка.
6. Единна патентна закрила може да бъде поискана за всеки европейски патент, издаден на началната дата на прилагане на настоящия регламент или след това.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко в участващите държави-членки в съответствие с Договорите.
Съставено в Брюксел на 17 декември 2012 година.
32012R1257
L 361/1
SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE
17.12.2012.
UREDBA (EU) br. 1257/2012 EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA
od 17. prosinca 2012.
o provedbi pojačane suradnje u području stvaranja jedinstvene patentne zaštite
EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 118. stavak 1.
uzimajući u obzir Odluku Vijeća 2011/167/EU od 10. ožujka 2011. o odobravanju pojačane suradnje u području stvaranja jedinstvene patentne zaštite (1),
uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
nakon prosljeđivanja nacrta zakonodavnog akta nacionalnim parlamentima,
u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom (2),
budući da:
(1)
Stvaranje pravnih uvjeta koji omogućuju poduzećima prilagodbu svojih djelatnosti u proizvodnji i trgovini proizvodima preko nacionalnih granica i osiguravaju im veći izbor i više mogućnosti doprinosi ostvarivanju ciljeva Unije, koji su utvrđeni u članku 3. stavku 3. Ugovora o Europskoj uniji. Jedinstvena patentna zaštita na unutarnjem tržištu ili barem na njegovom značajnom dijelu trebala bi biti jedan od pravnih instrumenata koje poduzeća imaju na raspolaganju.
(2)
Na temelju članka 118. stavka 1. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU) mjere koje treba poduzeti u kontekstu uspostave i funkcioniranja unutarnjeg tržišta uključuju stvaranje jedinstvene patentne zaštite diljem Unije te uspostavu centraliziranih mehanizama za odobravanje, koordinaciju i nadzor na razini Unije.
(3)
Vijeće je 10. ožujka 2011. donijelo Odluku 2011/167/EU kojom se odobrava pojačana suradnja u području stvaranja jedinstvene patentne zaštite između Belgije, Bugarske, Češke, Danske, Njemačke, Estonije, Irske, Grčke, Francuske, Cipra, Latvije, Litve, Luksemburga, Mađarske, Malte, Nizozemske, Austrije, Poljske, Portugala, Rumunjske, Slovenije, Slovačke, Finske, Švedske i Ujedinjene Kraljevine (dalje u tekstu: „države članice sudionice”).
(4)
Jedinstvenom patentnom zaštitom osnažit će se znanstveni i tehnološki napredak i funkcioniranje unutarnjeg tržišta čineći pristup patentnom sustavu lakšim, povoljnijim i pravno sigurnim. Njome će se također poboljšati razina patentne zaštite omogućujući dobivanje jedinstvene patentne zaštite u državama članicama sudionicama te ukloniti troškove i složenost za poduzeća diljem Unije. Ona bi trebala biti dostupna nositeljima europskog patenta iz država članica sudionica i drugih država, bez obzira na njihovu državljanstvo, boravište ili mjesto poslovnog nastana.
(5)
Konvencijom o priznavanju europskih patenata od 5. listopada 1973., kako je revidirana 17. prosinca 1991. i 29. studenoga 2000. (dalje u tekstu: „EPK”), uspostavljena je Europska patentna organizacija i povjeren joj je zadaća priznavanje europskih patenata. Ovu zadaću obavlja Europski patentni ured (dalje u tekstu „EPU”). Europski patent koji prizna EPU trebao bi na zahtjev nositelja patenta imati jedinstveni učinak u državama članicama sudionicama na temelju ove Uredbe. Takav patent se dalje u tekstu naziva „europski patent s jedinstvenim učinkom”.
(6)
U skladu s dijelom IX. EPK-a, skupina ugovornih država ugovornica EPK-a može osigurati da europski patenti priznati za te države imaju jedinstveni učinak. Ova Uredba predstavlja posebni sporazum u smislu članka 142. EPK-a, regionalni patentni ugovor u smislu članka 45. stavka 1. Ugovora o suradnji na području patenata od 19. lipnja 1970., kako je zadnje izmijenjen 3. veljače 2001. i posebni sporazum u smislu članka 19. Konvencije za zaštitu industrijskog vlasništva, potpisane 20. ožujka 1883. i zadnje izmijenjene 28. rujna 1979.
(7)
Jedinstvena patentna zaštita trebala bi se ostvariti davanjem jedinstvenog učinka europskim patentima u fazi nakon priznanja na temelju ove Uredbe i u pogledu svih država članica sudionica. Glavno svojstvo europskog patenta s jedinstvenim učinkom trebala bi biti njegova jedinstvenost, odnosno osiguranje jedinstvene zaštite i jednaki učinak u svim državama članicama sudionicama. Slijedom toga, europski patent s jedinstvenim učinkom trebao bi se moći ograničiti, prenijeti, opozvati ili istječi samo u svim državama članicama sudionicama. Trebala bi postojati mogućnost za europski patent s jedinstvenim učinkom da bude licenciran u pogledu cijelog ili dijeladržavnih područja država članica sudionica. Radi osiguranja jedinstvenog materijalnog opsega zaštite kojeg osigurava jedinstvena patentna zaštita, jedinstveni učinak trebali bi imati samo europski patenti koji su priznati u svim državama članicama sudionicama s istim zahtjevima. Konačno, jedinstveni učinak koji se pripisuje europskom patentu trebao bi biti dodatno svojstvo i trebalo bi smatrati da tog učinka nema ako je osnovni europski patent opozvan ili ograničen.
(8)
U skladu s općim načelima patentnog prava iz članka 64. stavka 1. EPK-a, jedinstvena patentna zaštita ima retroaktivni učinak u državama članicama sudionicama od dana objave podataka o priznavanju europskog patenta u Europskom patentnom glasniku. Kada jedinstvena patentna zaštita stupi na snagu, države članice sudionice trebale bi osigurati da europski patent nema učinak na njihovom državnom području kao nacionalni patent, kako bi se izbjeglo udvostručavanje patentne zaštite.
(9)
Europski patent s jedinstvenim učinkom trebao bi svojem nositelju dodijeliti pravo na sprečavanje bilo koje treće strane da počini djelo protiv kojeg patent pruža zaštitu. To bi trebalo ostvariti osnivanjem Jedinstvenog suda za patente. U pitanjima koja nisu obuhvaćena ovom Uredbom ili Uredbom Vijeća (EU) br. 1260/2012 od 17. prosinca 2012. o primjeni pojačane suradnje u području stvaranja jedinstvene patentne zaštite u pogledu primjenjivih aranžmana prevođenja (3), trebalo bi primijeniti odredbe EPK-a, Sporazuma o Jedinstvenom sudu za patente, uključujući njegove odredbe vezane uz područje primjene tog prava i njegova ograničenja, te nacionalno pravo, uključujući propise međunarodnog privatnog prava.
(10)
Prisilne licencije za europske patente s jedinstvenim učinkom trebale bi biti uređene pravom država članica sudionica na svojim pojedinačnim državnim područjima.
(11)
U izvješću o provedbi ove Uredbe Komisija bi trebala procijeniti funkcioniranje važećih ograničenja, te prema potrebi, podnijeti prijedloge, vodeći računa o doprinosu patentnog sustava inovaciji i tehnološkom napretku, legitimnom interesu trećih strana i prevladavajućim interesima društva. Sporazum o Jedinstvenom sudu za patente ne sprečava Europsku Uniju da provodi svoje ovlasti u ovom području.
(12)
U skladu sa sudskom praksom Suda Europske unije načelo iscrpljenja prava također bi trebalo primijeniti na europske patente s jedinstvenim učinkom. Stoga se prava dodijeljena europskim patentom s jedinstvenim učinkom ne bi trebala proširiti na radnjevezane za proizvode koje obuhvaća taj patent i koje se provode u državama članicama sudionicama nakon što je taj proizvod stavljen na tržište u Uniji od strane nositelja patenta.
(13)
Režim koji se primjenjuje na naknadu štete trebao bi biti uređen pravom država članica sudionica, osobito odredbama koje provode članak 13. Direktive 2004/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o provedbi prava intelektualnog vlasništva (4).
(14)
Europski patent s jedinstvenim učinkom trebalo bi kao predmet vlasništva obraditi u cijelosti u svim državama članicama sudionicama kao nacionalni patent države članice sudionice određen u skladu s posebnim kriterijima poput boravišta, glavnog mjesta poslovanja ili mjesta poslovanja podnositelja prijave patenta.
(15)
Radi poticanja i omogućavanja gospodarskog iskorištavanja izuma zaštićenog europskim patentom s jedinstvenim učinkom nositelj tog patenta trebao bi imati mogućnost ponuditi licenciju za patent u zamjenu za odgovarajuću naknadu. Radi navedenog nositelj patenta trebao bi imati mogućnost podnošenja izjave EPO-u da je pripravan dati licenciju u zamjenu za odgovarajuću naknadu. U tom slučaju nositelju patenta trebale bi se smanjiti pristojbe za produljenje trajanja od trenutka kada EPU zaprimi takvu izjavu.
(16)
Skupina država članica koja koristi odredbe dijela IX. EPK-a može dati zadaće EPU-u i uspostaviti uži odbor upravnog vijeća Europske patentne organizacije (dalje u tekstu: „uži odbor”).
(17)
Države članice sudionice trebale bi dati određene administrativne zadaće vezane za europske patente s jedinstvenim učinkom EPU-u, posebno u pogledu upravljanja zahtjevima za jedinstveni učinak, registracije jedinstvenog učinka te svakog ograničenja, licencije, prijenosa, opoziva ili isteka roka trajanja europskog patenta s jedinstvenim učinkom, prikupljanja i raspodjele pristojbi za produljenje trajanja, objave prijevoda u informativne svrhe tijekom prijelaznog razdoblja te upravljanja sustavom naknada troškova za prevođenje koje su ostvarili podnositelji prijave podnoseći prijave europskog patenta na jeziku koji nije jedan od službenih jezika EPU-a.
(18)
U okviru užeg odbora, države članice sudionice trebale bi osigurati upravljanje i nadzor nad aktivnostima vezanim uz zadaće koje su EPU-u dodijelile države članice sudionice, osigurati da se zahtjevi za jedinstveni učinak podnose EPU-u u roku od mjesec dana od dana objave podataka o priznanju u Europskom patentnom glasniku i osigurati da su takvi zahtjevi podneseni na jeziku postupka pri EPU-u zajedno s propisanim prijevodom, tijekom prijelaznog razdoblja, propisanog Uredbom (EU) br. 1260/2012. Države članice sudionice također bi trebale odrediti, u skladu s pravilima glasovanja utvrđenim u članku 35. stavku 2. EPK-a, visinu pristojbi za produljenje trajanja, te udio u raspodjeli pristojbi za produljenje u skladu s kriterijima određenim u ovoj Uredbi.
(19)
Nositelji patenta trebali bi plaćati jednokratnu godišnju pristojbu za produljenje trajanja za europski patent s jedinstvenim učinkom. Pristojbe za produljenje trebale bi se plaćati progresivno tijekom razdoblja zaštite patenta, zajedno s pristojbama koje se plaćaju Europskoj patentnoj organizaciji tijekom razdoblja prije priznanja, te bi trebale pokriti sve troškove vezane uz priznanje europskog patenta i upravljanje jedinstvenom patentnom zaštitom. Visina pristojbi za produljenje trajanja trebala bi se odrediti s ciljem omogućavanja inovacije i poticanja tržišnog natjecanja europskih poduzeća, vodeći računa o posebnim subjektima poput malih i srednjih poduzeća, primjerice u obliku nižih pristojbi. Ona bi također trebala odražavati veličinu tržišta obuhvaćenog patentom i biti slične visine kao nacionalne pristojbe za produljenje trajanja za prosječni europski patent koje se primjenjuju u državama članicama sudionicama u trenutku kada se prvi put utvrđuju pristojbe za produljenje trajanja.
(20)
Trebalo bi odrediti odgovarajuću visinu i raspodjelu pristojbi za produljenje trajanja kako bi se osiguralo, u pogledu jedinstvene patentne zaštite, da sredstva dobivena na temelju europskih patenata s jedinstvenim učinkom u potpunosti pokrivaju troškove svih zadaća koje su povjerene EPU-u, te da zajedno s pristojbama koje treba platiti Europskoj patentnoj organizaciji tijekom faze prije priznanja prihodi od pristojbi za produljenje trajanja osiguravaju uravnotežen proračun Europske patentne organizacije.
(21)
Pristojbe za produljenje trajanja plaćaju se Europskoj patentnoj organizaciji. EPU bi trebao zadržavati određeni iznos kako bi pokrio troškove EPU-a pri izvršavanju zadaća u vezi s jedinstvenom patentnom zaštitom u skladu s člankom 146. EPK-a. Preostali iznos trebao bi se ravnomjerno rasporediti među državama članicama sudionicama te bi ga trebalo koristiti u svrhu vezanu za patente. Udio u raspodjeli pristojbi trebao bi se uspostaviti na temelju pravednih, jednakih i odgovarajućih kriterija, posebno razine patentne aktivnosti i veličine tržišta, te bi trebao jamčiti najmanji iznos koji se može raspodijeliti svakoj državi članici sudionici kako bi se osiguralo uravnoteženo i održivo funkcioniranje sustava. Raspodjela bi trebala osigurati naknadu za službeni jezik koji nije službeni jezik EPU-a, te nerazmjerno nižu razinu patentne aktivnosti na temelju europske ljestvice uspjeha u inoviranju, te/ili razmjerno nedavno učlanjivanje u Europsku patentnu organizaciju.
(22)
Pojačano partnerstvo između EPU-a i središnjih ureda za industrijsko vlasništvo država članica trebalo bi omogućiti EPU-u redovito korištenje, prema potrebi, rezultata pretraživanja koje je proveo središnji ured za industrijsko vlasništvo u vezi s prijavom za nacionalni patent, za koji se zahtijeva priznanje prvenstva u naknadnoj prijavi europskog patenta. Svi središnji uredi za industrijsko vlasništvo, uključujući one koji ne provode pretraživanja u tijeku postupka priznanja nacionalnog patenta, mogu igrati ključnu ulogu u pojačanom partnerstvu, među ostalim, davanjem savjeta i podrškom potencijalnim podnositeljima prijave patenta, posebno malim i srednjim poduzećima, primanjem prijava, njihovim prosljeđivanjem EPU-u i širenjem informacija o patentima.
(23)
Ovu Uredbu dopunjava Uredba (EU) br. 1260/2012, koju je Vijeće donijelo u skladu s člankom 118. stavkom 2. UFUE-a.
(24)
Nadležnost u pogledu europskih patenata s jedinstvenim učinkom trebala bi se uspostaviti i biti uređena instrumentom koji utvrđuje jedinstveni sustav rješavanja sporova vezano za europske patente i europske patente s jedinstvenim učinkom.
(25)
Osnivanje Jedinstvenog suda za patente koji bi rješavao sporove vezane za europski patent s jedinstvenim učinkom ključno je za osiguranje pravilnog funkcioniranja tog patenta, dosljednosti sudske prakse i pravne izvjesnosti, te troškovne učinkovitosti za nositelje patenata. Stoga je od iznimne važnosti da države članice sudionice ratificiraju Sporazum o Jedinstvenom sudu za patente u skladu sa svojim ustavnim i parlamentarnim postupcima te da poduzmu neophodne korake kako bi sud počeo djelovati što je prije moguće.
(26)
Ovom Uredbom ne bi se trebalo dovoditi u pitanje pravo država članica sudionica na priznanje nacionalnih patenata te ne bi trebala zamijeniti zakone o patentima država članica sudionica. Podnositelji prijave patenta trebali bi moći slobodno ostvariti bilo nacionalni patent, europski patent s jedinstvenim učinkom, europski patent s učinkom u jednoj ili više država ugovornica EPK-a ili europski patent s jedinstvenim učinkom, koji je dodatno potvrđen u jednoj ili više država ugovornica EPK-a koje nisu države članice sudionice.
(27)
Budući da ciljeve ove Uredbe, tj. stvaranje jedinstvene patentne zaštite, ne mogu dostatno ostvariti države članice, nego ih se zbog opsega i učinaka ove Uredbe može bolje ostvariti na razini Unije, Unija može donositi mjere, kada je to prikladno putem pojačane suradnje, u skladu s načelom supsidijarnosti, kako je utvrđeno u članku 5. Ugovora o Europskoj Uniji. U skladu s načelom proporcionalnosti iz navedenog članka ova Uredba ne prelazi ono što je potrebno za ostvarivanje tog cilja,
DONIJELI SU OVU UREDBU:
POGLAVLJE I.
OPĆE ODREDBE
Članak 1.
Predmet
1. Ovom se Uredbom provodi pojačana suradnja u području stvaranja jedinstvene patentne zaštite odobrene Odlukom br. 2011/167/EU.
2. Ova Uredba predstavlja posebni sporazum u smislu članka 142. Konvencije o priznavanju europskih patenata od 5. listopada 1973., kako je revidirana 17. prosinca 1991. i 29. studenoga 2000. (dalje u tekstu: „EPK”).
Članak 2.
Definicije
Za potrebe ove Uredbe primjenjuju se sljedeće definicije:
(a)
„država članica sudionica” znači država članica koja sudjeluje u pojačanoj suradnji u području stvaranja jedinstvene patentne zaštite na temelju Odluke 2011/167/EU ili na temelju odluke donesene u skladu s člankom 331. stavkom 1. drugim ili trećim podstavkom UFEU-a, u trenutku podnošenja zahtjeva za jedinstveni učinak iz članka 9;
(b)
„europski patent” znači patent koji je priznao Europski patentni ured (dalje u tekstu: „EPU”) u skladu s pravilima i postupcima utvrđenim u EPK-u;
(c)
„europski patent s jedinstvenim učinkom” znači europski patent koji ima jedinstveni učinak u državama članicama sudionicama na temelju ove Uredbe;
(d)
„Registar europskih patenata” znači registar kojeg vodi EPO na temelju članka 127. EPK-a;
(e)
”registar jedinstvene patentne zaštite” znači registar koji čini dio Registra europskog patenta u kojem se registriraju svi jedinstveni učinci te sva ograničenja, licencije, prijenosi, opozivi ili isteci europskog patenta s jedinstvenim učinkom;
(f)
„Europski patentni glasnik” znači periodična publikacija predviđena u članku 129. EPK-a;
Članak 3.
Europski patent s jedinstvenim učinkom
1. Europski patent koji je u državama članicama sudionicama priznat s istim nizom zahtjeva ima jedinstveni učinak u državama članicama sudionicama pod uvjetom da je njegov jedinstveni učinak upisan u registar jedinstvene patentne zaštite.
Europski patent koji je u različitim državama članicama sudionicama priznat s različitim nizom zahtjeva nema jedinstveni učinak.
2. Europski patent s jedinstvenim učinkom ima jedinstvena svojstva. On pruža jedinstvenu zaštitu te ima jedinstveni učinak u svim državama članicama sudionicama.
Može se ograničiti, prenijeti, opozvati ili isteći samo u svim državama članicama sudionicama.
Može biti licenciran na cijelom ili dijelu državnih područja država članica sudionica.
3. Smatra se da jedinstveni učinak europskog patenta nije nastao, ako je osnovni europski patent bio opozvan ili ograničen
Članak 4.
Učinak
1. Europski patent s jedinstvenim učinkom proizvodi učinke u državama članicama sudionicama od dana objave podataka o priznanju europskog patenta u Europskom patentnom glasniku.
2. Države članice sudionice, u slučaju registracije jedinstvenog učinka europskog patenta koji uključuje i njihovo državno područje, poduzimaju neophodne mjere kako bi osigurale da se na dan objave podataka o priznanju europskog patenta u Europskom patentnom glasniku smatra da europski patent na njihovom državnom području nema učinak kao nacionalni patent.
POGLAVLJE II.
UČINCI EUROPSKOG PATENTA S JEDINSTVENIM UČINKOM
Članak 5.
Jedinstvena zaštita
1. Europski patent s jedinstvenim učinkom dodjeljuje svojem nositelju pravo sprečavanja bilo koje treće strane da počini djelo protiv kojeg patent pruža zaštitu diljem državnih područja država članica sudionica u kojim isti ima jedinstven učinak, podložno važećim ograničenjima.
2. Opseg tog prava i njegova ograničenja su jedinstvena u svim državama članicama sudionicama u kojima patent ima jedinstveni učinak.
3. Djela protiv kojih patent pruža zaštitu iz stavka 1. i važeća ograničenja su ona određena pravom koje se primjenjuje na europske patente s jedinstvenim učinkom u svim državi članici sudioni čije se nacionalno pravo primjenjuje na europski patent s jedinstvenim učinkom kao predmet vlasništva u skladu s člankom 7.
4. U svojem izvješću iz članka 16. stavka 1. Komisija procjenjuje funkcioniranje važećih ograničenja te, prema potrebi, donosi odgovarajuće prijedloge.
Članak 6.
Iscrpljivanje prava iz europskog patenta s jedinstvenim učinkom
Prava iz europskog patenta s jedinstvenim učinkom ne proširuju se na radnje vezane za proizvod obuhvaćen tim patentom koje se provode u državama članicama sudionicama nakon što je taj proizvod stavljen na tržište u Uniji od strane nositelja patenta ili uz njegovu suglasnost, osim ako postoje zakoniti temelji da se nositelj patenta protivi daljnjoj komercijalizaciji proizvoda.
POGLAVLJE III.
EUROPSKI PATENT S JEDINSTVENIM UČINKOM KAO PREDMET VLASNIŠTVA
Članak 7.
Postupanje s europskim patentom s jedinstvenim učinkom kao s nacionalnim patentom
1. Prema europskom patentu s jedinstvenim učinkom kao predmetom vlasništva postupa se u cijelosti i u svim državama članicama sudionicama kao s nacionalnim patentom države članice sudionice u kojoj taj patent ima jedinstveni učinak te u kojoj, prema Registru europskih patenata:
(a)
podnositelj prijave ima boravište ili glavno mjesto poslovanja na dan podnošenja prijave europskog patenta; ili
(b)
kada se ne primjenjuje točka (a) podnositelj prijave ima mjesto poslovanja na dan podnošenja prijave europskog patenta.
2. Kada su dvije ili više osoba upisane u Registar europskih patenata kao skupni podnositelji prijave, stavak 1. točka (a) primjenjuje se na skupnog podnositelja prijave navedenog kao prvog. Kada to nije moguće, stavak 1. točka (a) primjenjuje se na sljedećeg podnositelja prijave prema redu upisa. Kada se stavak 1. točka (a) ne primjenjuje na nijednu skupinu podnositelja prijave, na odgovarajući način primjenjuje se stavak 1. točka (b).
3. Kada ni jedan podnositelj prijave nema boravište, glavno mjesto poslovanja ili mjesto poslovanja u državi članici sudionici u kojoj taj patent ima jedinstveni učinak, za potrebe primjene članka 1. ili 2., prema europskom patentu s jedinstvenim učinkom kao predmet vlasništva postupa se u cijelosti i u svim državama članicama sudionicama kao prema nacionalnom patentu države u kojoj Europska patentna organizacija ima sjedište u skladu s člankom 6. stavkom 1. EPK-a.
4. Stjecanje prava ne smije ovisiti o bilo kakvom upisu u nacionalni registar patenata.
Članak 8.
Licenciranje prava
1. Nositelj europskog patenta s jedinstvenim učinkom može dati izjavu EPO-u da je pripravan dozvoliti bilo kojoj osobi da koristi njegov izum kao stjecatelj licencije u zamjenu za odgovarajuću naknadu.
2. Licencija stečena na temelju ove Uredbe smatra se ugovornom licencijom.
POGLAVLJE IV.
INSTITUCIONALNE ODREDBE
Članka 9.
Administrativne zadaće u okviru Europske patentne organizacije
1. Države članice sudionice, u smislu članka 143. EPK-a, daju EPU-u sljedeće zadaće, koje treba izvršavati u skladu s unutarnjim pravilima EPU-a:
(a)
upravljanje zahtjevima za jedinstveni učinak koje podnose nositelji europskih patenata;
(b)
uključivanje registra jedinstvene patentne zaštite u Registar europskih patenata i upravljanje registrom jedinstvene patentne zaštite;
(c)
zaprimanje i registriranje izjava o licenciranju iz članka 8., te obveze vezane uz njihovo povlačenje i licenciranje koje je preuzeo nositelj europskog patenta s jedinstvenim učinkom u okviru međunarodnih normizacijskim tijelima;
(d)
objavljivanje prijevoda iz članka 6. Uredbe (EU) br. 1260/2012 tijekom prijelaznog razdoblja iz tog članka;
(e)
prikupljanje i upravljanje pristojbama za produljenje trajanja za europske patente s jedinstvenim učinkom, u pogledu sljedećih godina od godine u kojoj je u Europskom patentnom glasniku objavljen podatak o priznavanju; prikupljanje i upravljanje dodatnim pristojbama za kašnjenje pri plaćanju pristojbi za produljenje trajanja kada se to zakašnjelo plaćanje izvrši u roku od šest mjeseci od dana dospijeća, te raspodjelu dijela prikupljenih pristojbi za produljenje trajanja državama članicama sudionicama;
(f)
upravljanje sustavom naknada troškova prijevoda iz članka 5. Uredbe (EZ) br. 1260/2012;
(g)
osiguravanje da je nositelj europskog patenta podnio zahtjev za jedinstvenim učinkom na jeziku postupka, kako je utvrđeno u članku 13. stavku 3. EPK-a najkasnije mjesec dana od podataka o priznavanju u Europskom patentnom glasniku; te
(h)
osiguravanje da je jedinstveni učinak naveden u registru jedinstvene patentne zaštite, kada je zahtjev za jedinstveni učinak tijekom prijelaznog razdoblja predviđenog u članku 6. Uredbe (EU) br. 1260/2012 podnesen zajedno s prijevodima iz tog članka, te da je EPO obaviješten o svim ograničenjima, licencijama, prijenosima ili opozivima europskih patenata s jedinstvenim učinkom.
2. Države članice sudionice osiguravaju usklađenost s ovom Uredbom u ispunjavanju međunarodnih obveza koje su preuzete u EPO-u te surađuju u tu svrhu. Države članice sudionice kao države ugovornice EPK-a tosiguravaju upravljanje i nadzor nad aktivnostima vezanim uz zadaće iz stavka 1. ovog članka te određivanje visine pristojbe za produljenje trajanja u skladu s člankom 12. ove Uredbe i određivanje udjela u raspodjeli pristojbi za produljenje trajanja u skladu s člankom 13. ove Uredbe.
U tu svrhu one uspostavljaju odbor upravnog vijeća Europske patentne organizacije (dalje u tekstu: „uži odbor”) u smislu članka 145. EPK-a.
Uži odbor se sastoji od predstavnika država članica sudionica i jednog predstavnika Komisije kao promatrača te zamjena koje ih predstavljaju u slučaju njihove odsutnosti. Članovima užeg odbora mogu pomagati savjetnici ili stručnjaci.
Odluke užeg odbora donose se uz uvažavanje stajališta Komisije i u skladu s pravilima propisanim u članku 35. stavku 2. EPK-a.
3. Države članice sudionice osiguravaju učinkovitu pravnu zaštitu pred nadležnim sudom jedne ili nekoliko država članica sudionica u odnosu na odluke EPO-a pri izvršavanju zadaća iz stavka 1.
POGLAVLJE V.
FINANCIJSKE ODREDBE
Članak 10.
Načelo o troškovima
Troškovi EPO-a pri izvršavanju dodatnih zadaća dodijeljenih, u smislu članka 143. EPK-a, od strane država članica sudionica pokrivaju se pristojbama od europskog patenta s jedinstvenim učinkom.
Članak 11.
Pristojbe za produljenje trajanja
1. Pristojbe za produljenje trajanja za europske patente s jedinstvenim učinkom za zakašnjela plaćanja nositelj patenta plaća Europskoj patentnoj organizaciji. Navedene pristojbe plaćaju se za sljedeće godine od godine u kojoj je u Europskom patentnom glasniku objavljen podatak o priznanju europskog patenta s jedinstvenim učinkom.
2. Europski patent s jedinstvenim učinkom ističe ako pristojba za produljenje trajanja, te prema potrebi, druge dodatne pristojbe nisu plaćene na vrijeme.
3. Pristojbe za produljenje trajanja koje dospijevaju nakon izjave iz članka 8. stavka 1. se smanjuju.
Članak 12.
Visina pristojbi za produljenje trajanja
1. Pristojbe za produljenje trajanja za europske patente s jedinstvenim učinkom moraju biti:
(a)
progresivne tijekom razdoblja jedinstvene patentne zaštite;
(b)
dovoljne za pokrivanje svih troškova vezanih uz priznanje europskog patenta i upravljanje jedinstvenom patentnom zaštitom;
(c)
dovoljne, zajedno s pristojbama koje se plaćaju Europskoj organizaciji za patente tijekom razdoblja prije priznanja, za osiguravanje uravnoteženog proračuna Europske patentne organizacije
2. Visina pristojbi za produljenje trajanja određuje se, vodeći računa između ostalog o okolnostima posebnih subjekata poput malih i srednjih poduzeća, s ciljem:
(a)
omogućavanja inovacija i poticanja tržišnog natjecanja europskih poduzeća;
(b)
odražavanja veličine tržišta koje pokriva patent; te
(c)
ostvarivanja primjerenosti visini nacionalnih pristojbi za produljenje trajanja za prosječni europski patent koji ima učinak u državama članicama sudionicama u vrijeme kada se prvi put utvrđuju pristojbe za produljenje.
3. Radi ostvarivanja ciljeva utvrđenih u ovom poglavlju određuju se pristojbe za produljenje trajanja u visini koja:
(a)
je istovjetna visini pristojbe za produljenje trajanja koja se plaća za prosječnu zemljopisnu pokrivenost sadašnjih europskih patenata;
(b)
odražava stupanj produljenja trajanja sadašnjih europskih patenata; te
(c)
odražava broj zahtjeva za jedinstveni učinak.
Članak 13.
Raspodjela
1. EPO zadržava 50 posto pristojbi za produljenje trajanja iz članka 11. koje se plaćaju za europske patente s jedinstvenim učinkom. Ostatak iznosa raspodjeljuje se državama članicama sudionicama u skladu s udjelom u raspodjeli pristojbi za produljenje trajanja, kako je utvrđeno u članku 9. stavku 2.
2. Radi ostvarivanja ciljeva utvrđenih u ovom poglavlju udio u raspodjeli pristojbi za produljenje trajanja između država članica sudionica određuje se na temelju sljedećih pravednih, jednakih i odgovarajućih kriterija:
(a)
broj prijava patenta;
(b)
veličina tržišta, pri čemu se osigurava najmanji iznos za raspodjelu svakoj državi članici sudionici;
(c)
naknada državama članicama sudionicama ako:
i.
njihov službeni jezik nije jedan od službenih jezika EPU-a;
ii.
imaju nerazmjerno nisku razinu patentne aktivnosti; i/ili
iii.
su postale članice Europske patentne agencije razmjerno nedavno.
POGLAVLJE VI.
ZAVRŠNE ODREDBE
Članak 14.
Suradnja između Komisije i EPU-a
Komisija uspostavlja blisku suradnju putem radnog sporazuma s EPU-om u područjima obuhvaćenim ovom Uredbom. Ta suradnja obuhvaća redovitu razmjenu mišljenja o funkcioniranju radnog sporazuma te, posebno, o pitanjima pristojbi za produljenje trajanja i njihovom utjecaju na proračun Europske patentne organizacije.
Članak 15.
Primjena prava tržišnog natjecanja i prava o nepoštenom tržišnom natjecanju
Ovom se Uredbom ne dovodi u pitanje primjena prava tržišnog natjecanja i prava o nepoštenom tržišnom natjecanju.
Članak 16.
Izvješće o provedbi ove Uredbe
1. Najkasnije tri godine od stupanja na snagu prvog europskog patenta s jedinstvenim učinkom, te nakon toga svakih pet godina, Komisija Europskom parlamentu i Vijeću podnosi izvješće o provedbi ove Uredbe te, prema potrebi, daje odgovarajuće prijedloge za njezinu izmjenu.
2. Komisija redovito podnosi Europskom parlamentu i Vijeću izvješća o funkcioniranju pristojbe za produljenje trajanja iz članka 11., s posebnim naglaskom na usklađenost s člankom 12.
Članak 17.
Obavješćivanje od strane država članica
1. Države članice sudionice obavješćuju Komisiju o mjerama koje su poduzele u skladu s stavkom 9. do dana početka primjene ove uredbe.
2. Svaka država članica sudionica obavješćuje Komisiju o mjerama koje je poduzela u skladu s člankom 4. stavkom 2. do dana početka primjene ove Uredbe, ili u slučaju države članice sudionice u kojoj Jedinstveni sud za patente nema isključivu nadležnost u pogledu europskih patenta s jedinstvenim učinkom na dan početka primjene ove Uredbe, do dana preuzimanja isključive nadležnosti u toj državi članici sudionici od strane Jedinstvenog suda za patente.
Članak 18.
Stupanje na snagu i primjena
1. Ova Uredba stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
2. Primjenjuje se od 1. siječnja 2014. ili od dana stupanja na snagu Sporazuma o Jedinstvenom sudu za patente (Sporazum), ovisno o tome što nastupi kasnije.
Odstupajući od članka 3. stavaka 1. i 2. te članka 4. stavka 1., europski patent čiji je jedinstveni učinak upisan u registru jedinstvene patentne zaštite ima jedinstveni učinak samo u onim državama članicama sudionicama u kojima Jedinstveni sud za patente ima isključivu nadležnost u pogledu europskih patenata s jedinstvenim učinkom na dan registracije.
3. Svaka država članica sudionica obavješćuje Komisiju o ratifikaciji sporazuma u trenutku polaganja svog ratifikacijskog instrumenta. Komisija objavljuje u Službenom listu Europske unije dan stupanja na snagu Sporazuma i popis država članica koje su ratificirale sporazum na dan stupanja na snagu. Komisija nakon toga redovito ažurira popis država članica sudionica koje su ratificirale sporazum i objavljuje takav ažurirani popis u Službenom listu Europske unije.
4. Države članice sudionice osiguravaju pripremu svih mjera iz članka 9. na dan početka primjene ove uredbe.
5. Svaka država članica sudionica primjenjuje mjere iz članka 4. stavka 2. na dan početka primjene ove Uredbe, ili u slučaju države članice sudionice u kojoj Jedinstveni sud za patente nema isključivu nadležnost i pogledu europskih patenata s jedinstvenim učinkom na dan početka primjene ove Uredbe do dana preuzimanja isključive nadležnosti u toj državi članici sudionici od strane Jedinstvenog suda za patente.
6. Jedinstvena patentna zaštita može se zahtijevati za europski patent priznat na dan ili nakon dana početka primjene ove Uredbe.
Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u državama članicama sudionicama u skladu s Ugovorima.
Sastavljeno u Bruxellesu 17. prosinca 2012.