ДИРЕКТИВА 2014/48/ЕС НА СЪВЕТА
от 24 март 2014 година
за изменение на Директива 2003/48/ЕО относно данъчното облагане на доходи от спестявания под формата на лихвени плащания
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 115 от него,
като взе предвид предложението на Европейската комисия,
като взе предвид становището на Европейския парламент (1),
като взе предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (2),
като има предвид, че:
(1)
Директива 2003/48/ЕО на Съвета (3) се прилага в държавите членки от 1 юли 2005 г. и през първите три години от прилагането ѝ показа ефективността си в определените от обхвата ѝ граници. От първия доклад на Комисията от 15 септември 2008 г. за прилагането ѝ обаче става ясно, че тя не отговаря изцяло на амбициите, изразени в заключенията, приети единодушно от Съвета на заседанието му от 26-27 ноември 2000 г. По-конкретно, от приложното поле на директивата са изключени някои финансови инструменти, които са равностойни на лихвоносни ценни книжа, както и някои непреки форми на притежаване на лихвоносни ценни книжа.
(2)
За да се постигне по-добре целта на Директива 2003/48/ЕО, е необходимо първо да се повиши качеството на информацията, използвана за установяване на самоличността и местожителството на бенефициерите. Във връзка с това агентът по плащанията следва да използва както датата и мястото на раждане, така и данъчния идентификационен или еквивалентен на него номер, определен от държавите членки, ако има такъв. Директива 2003/48/ЕО не налага задължение на държавите членки да въвеждат данъчни идентификационни номера. Във връзка с това информацията за общи сметки и други случаи на съсобственост при бенефициерите също следва да се подобри.
(3)
Директива 2003/48/ЕО се прилага само спрямо лихвените плащания, извършени в пряка полза на физически лица с местожителство в Съюза. Тези физически лица могат да заобикалят Директива 2003/48/ЕО, като използват като посредник правен субект или правна договореност, и по-специално такива, които са установени в юрисдикция, където данъчното облагане на изплатения на този правен субект или договореност доход не е гарантирано. С оглед и на мерките против изпирането на пари, определени в Директива 2005/60/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (4), е целесъобразно от агентите по плащанията да се изисква да прилагат „подход на прозрачност“ спрямо плащанията, извършвани към някои субекти или правни договорености, които са установени или имат място на действително управление в някои държави или територии, в които Директива 2003/48/ЕО или мерки, със същия или равностоен ефект, не се прилагат. Тези агенти по плащанията следва да използват информацията, с която разполагат, относно действителния(те) бенефициер(и) на такива субекти или правни договорености, за да се гарантира прилагането на разпоредбите на Директива 2003/48/ЕО, когато така определеният бенефициер е физическо лице с местожителство в държава членка, различна от тази, в която е установен агентът по плащанията. За да се намали административната тежест върху агентите по плащанията, следва да се изготви примерен списък на правните субекти и правните договорености в трети страни и юрисдикции, засегнати от тази мярка.
(4)
Следва също да се избегне заобикалянето на Директива 2003/48/ЕО чрез изкуствено насочване на лихвеното плащане посредством икономически оператор, установен извън Съюза. Затова е необходимо да се уточнят отговорностите на икономическите оператори, когато им е известно, че лихвено плащане към оператор, установен извън териториалния обхват на Директива 2003/48/ЕО, е извършено в полза на физическо лице, за което те знаят, че има местожителство в друга държава членка, и което може да се счита, че е техен клиент. При тези обстоятелства следва да се счита, че посочените икономически оператори действат като агенти по плащанията. Това би спомогнало също за предотвратяване на евентуалната злоупотреба с международната мрежа от финансови институции, а именно клонове, дъщерни дружества, асоциирани или холдингови дружества с цел заобикаляне на разпоредбите на Директива 2003/48/ЕО.
(5)
Опитът показа, че е необходима по-голяма яснота относно задължението да се действа като агент по плащанията при получаване на лихвено плащане. По-специално следва да бъдат ясно определени посредническите структури, които имат такова задължение. Правните субекти и правните договорености, които не подлежат на ефективно данъчно облагане, следва да прилагат разпоредбите на Директива 2003/48/ЕО при получаване на каквото и да било лихвено плащане от който и да било предходен икономически оператор. Примерен списък на тези субекти и правни договорености във всяка държава членка ще улесни прилагането на новите разпоредби.
(6)
От първия доклад за прилагането на Директива 2003/48/ЕО става ясно, че тя може да бъде заобикаляна чрез използването на финансови инструменти, които, предвид нивото на риска, гъвкавостта и договорената възвращаемост, са равностойни на вземания по дългове. По тази причина е необходимо да се гарантира, че тя обхваща не само лихвите, но и друг равностоен по своята същност доход.
(7)
По същия начин животозастрахователните договори, които съдържат гаранция за възвръщаемост на доходите или чиято доходност е над 40 % свързана с доходи от вземания по дългове или равностойни доходи, обхванати от Директива 2003/48/ЕО, следва да бъдат включени в обхвата на посочената директива.
(8)
Относно установените в Съюза инвестиционни фондове Директива 2003/48/ЕО понастоящем обхваща само дохода, получен чрез предприятия за колективно инвестиране в прехвърлими ценни книжа (ПКИПЦК), получили разрешение в съответствие с Директива 2009/65/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (5), която inter alia, отмени и замени Директива 85/611/ЕИО на Съвета (6). Равностойният доход от предприятия за колективно инвестиране, различни от ПКИПЦК, попада в обхвата на Директива 2003/48/ЕО само когато предприятия за колективно инвестиране, различни от ПКИПЦК, са субекти без юридическа правосубектност и поради това действат като агенти по плащанията при получаване на лихвени плащания. За да се гарантира прилагането на едни и същи правила за всички инвестиционни фондове или схеми, независимо от правната им форма, позоваването в Директива 2003/48/ЕО на Директива 85/611/ЕИО следва да се замени с позоваване на тяхната регистрация в съответствие с правото на държава членка или на съответния им правилник на фонда или учредителни актове, регулирани от правото на някоя от държавите членки. Освен това следва да се осигури равно третиране, като се вземе предвид Договорът за Европейското икономическо пространство.
(9)
Относно инвестиционните фондове, които не са установени в държава членка на Европейския съюз или на Европейското икономическо пространство, е необходимо да се изясни, че директивата обхваща дохода от лихвите и равностоен доход от всички такива фондове, независимо от правната им форма и от начина им на предлагане на инвеститорите.
(10)
Следва да се изясни определението за лихвено плащане, за да се гарантира, че не само преките инвестиции във вземания по дългове, но и непреките инвестиции се вземат предвид при изчисляването на процента на инвестираните в такъв инструмент активи. Освен това, за да се улесни прилагането на Директива 2003/48/ЕО от агентите по плащанията по отношение на доход, възникващ от предприятия за колективно инвестиране, установени в други страни, следва да се изясни, че изчислението на състава на активите за третирането на някои доходи от такива предприятия се регулира от правилата, определени от държавата - членка на Европейския съюз, или на Европейското икономическо пространство, в която те са установени.
(11)
Имат основания както процедурата за представяне на удостоверение, която позволява на бенефициерите, чието местожителство за данъчни цели е в една държава членка, да избегнат налагането на данък при източника върху лихвените плащания, получени в държава членка, включена в списъка от член 10, параграф 1 от Директива 2003/48/ЕО, така и алтернативната процедура на доброволно деклариране пред държавата по местожителство на бенефициера. Въпреки това процедурата на доброволно деклариране носи по-малка тежест за бенефициера и по тази причина е целесъобразно бенефициерите да могат да избират процедурата.
(12)
Държавите членки следва да предоставят относима статистическа информация за прилагането на Директива 2003/48/ЕО, така че да се подобри качеството на информацията, с която разполага Комисията, за да подготви представяния на Съвета на всеки три години доклад за прилагането на посочената директива.
(13)
В съответствие с точка 34 от Междуинституционалното споразумение за по-добро законотворчество (7) държавите членки се насърчават да съставят за себе си и в интерес на Европейския съюз свои собствени таблици, които илюстрират, доколкото е възможно, съответствието между настоящата директива и мерките за транспониране, и да предоставят публичен достъп до тях
(14)
За да се гарантират еднакви условия за изпълнение на Директива 2003/48/ЕО, на Комисията следва да бъдат предоставени изпълнителни правомощия. Тези правомощия следва да бъдат упражнявани в съответствие с Регламент (ЕС) № 182/2011 на Европейския парламент и на Съвета (8).
(15)
Доколкото целите на настоящата директива, а именно осигуряване на ефективно данъчно облагане на доходи от спестявания във формата на трансгранични лихвени плащания, които обикновено са включени във всички държави членки в облагаемия доход на местните физически лица, не могат да бъдат постигнати в достатъчна степен от държавите членки, а поради мащаба на действието могат да бъдат по-добре постигнати на равнището на Съюза, Съюзът може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора за Европейския съюз. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигането на тези цели.
(16)
Директива 2003/48/ЕО следва да бъде изменена,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Директива 2003/48/ЕО се изменя, както следва:
1)
В член 1 параграф 2 се заменя със следното:
„2. Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че задачите, необходими за прилагане на настоящата директива, се изпълняват от агентите по плащанията и другите икономически оператори, установени на тяхна територия или, където е уместно, които имат място на действително управление на тяхна територия, независимо от мястото на установяване на длъжника по вземането, от което произтича лихвеното плащане.“
2)
Вмъква се следният член:
„Член 1а
Определения на някои термини
За целите на настоящата директива:
а)
„икономически оператор“ означава кредитна или финансова институция или всяко друго юридическо или физическо лице, което редовно или в определени случаи извършва или гарантира лихвено плащане по смисъла на настоящата директива, докато действа при упражняване на професионалната си дейност;
б)
„място на действително управление“ на правен субект, притежаващ или непритежаващ качеството на юридическо лице, означава адресът, на който се вземат основните управленски решения, необходими за осъществяване на дейността на правния субект като цяло. Когато тези решения се вземат в повече от една държава или юрисдикция, за място на действително управление се счита адресът, на който се вземат повечето от основните управленски решения във връзка с активите, пораждащи лихвени плащания, по смисъла на настоящата директива;
в)
„място на действително управление“ на тръст или друга правна договореност означава:
i)
постоянният адрес на физическото лице, което носи основната отговорност за основните управленски решения, свързани с активите на правната договореност, като при тръст това е постоянният адрес на попечителя. Когато повече от едно физическо лице носи основната отговорност, за място на действително управление се счита постоянният адрес на лицето, което носи основната отговорност за повечето от основните управленски решения, свързани с активите, пораждащи лихвени плащания, по смисъла на настоящата директива; или
ii)
адресът, на който юридическото лице, което има основната отговорност да управлява активите на правната договореност, взема повечето от основните управленски решения, свързани с тези активи, като при тръст това е попечителят. Когато основните управленски решения се вземат в повече от една държава или юрисдикция, за място на действително управление се счита адресът, на който се вземат повечето от основните управленски решения във връзка с активите, пораждащи лихвени плащания, по смисъла на настоящата директива;
г)
„подлежат на ефективно данъчно облагане“ означава, че правният субект или правната договореност подлежат на данъчно облагане на целия си доход или на тази част от дохода си, която възниква за участници с местожителство в други държави, включително на каквито и да било лихвени плащания.“
3)
Член 2 се заменя със следното:
„Член 2
Определение за „бенефициер“
1. За целите на настоящата директива и без да се засягат параграфи 2 - 4, „бенефициер“ означава всяко физическо лице, което получава лихвено плащане, или всяко физическо лице, на което е гарантирано лихвено плащане, освен ако не представи доказателства, че то не е било извършено или гарантирано в негова полза, с други думи:
а)
то действа като агент по плащанията по смисъла на член 4, параграф 1;
б)
то действа от името на правен субект, притежаващ или непритежаващ юридическа правосубектност, и разкрива - пред икономическия оператор, извършващ или гарантиращ лихвеното плащане - името, правната форма, адреса на мястото на установяване на правния субект и, ако същият се намира в различна държава или юрисдикция, адреса на мястото на действително управление на правния субект;
в)
то действа от името на правна договореност, и разкрива - пред икономическия оператор, извършващ или гарантиращ лихвеното плащане - името, ако има такова, правната форма, адреса на мястото на действително управление на правната договореност, както и името на юридическото или физическото лице, посочено в член 1а, буква в); или
г)
то действа от името на друго физическо лице, което е бенефициерът, и разкрива пред агента по плащанията самоличността на този бенефициер съгласно член 3, параграф 2.
2. Когато агент по плащанията има информация, която предполага, че физическото лице, което получава лихвено плащане или в полза на което има гарантирано лихвено плащане, може да не е бенефициерът, и когато към това физическо лице не се прилага параграф 1, букви а), б) или в), той предприема разумни мерки за установяване самоличността на бенефициера съгласно член 3, параграф 2. Ако агентът по плащанията не може да идентифицира бенефициера, той разглежда въпросното лице като бенефициер.
3. Когато икономически оператор, попадащ също така в обхвата на член 2 от Директива 2005/60/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (*1), извършва лихвено плащане или гарантира такова плащане на правен субект или правна договореност, които не подлежат на ефективно данъчно облагане и които са установени или чието място на действително управление е в държава или юрисдикция извън посочената в член 7 от настоящата директива територия и извън териториалния обхват на споразуменията и разпоредбите, предвиждащи същите или равносилни на посочените в настоящата директива мерки, се прилагат втора до пета алинея от настоящия параграф.
Плащането се счита за извършено или гарантирано, в пряка полза на което и да било физическо лице, което има местожителство в държава членка, различна от тази на икономическия оператор, и което е определено в член 3, параграф 6 от Директива 2005/60/ЕО като действителен бенефициер на правния субект или правната договореност. Самоличността на това физическо лице се установява в съответствие с мерките за комплексна проверка на клиента, предвидени в член 7 и член 8, параграф 1, буква б) от посочената директива. За целите на настоящата директива физическото лице се счита също за бенефициер.
За целите на първата алинея се счита, че категориите правни субекти и правни договорености, посочени в примерния списък в приложение I, не подлежат на ефективно данъчно облагане.
Икономическият оператор, посочен в първа алинея, установява правната форма и мястото на установяване или, където е уместно, мястото на действително управление на правния субект или правната договореност, като си служи с информацията, разкрита от всяко физическо лице, действащо от името на правния субект или правната договореност, по-специално в съответствие с параграф 1, букви б) и в), освен ако не разполага с по-достоверна информация, която да сочи, че получените данни са неточни или непълни за целите на прилагането на настоящия параграф.
Когато правен субект или правна договореност не попадат в категориите, посочени в приложение I, или когато попадат в тези категории, но твърдят, че подлежат на ефективно данъчно облагане, икономическият оператор, посочен в първата алинея, установява дали те подлежат на ефективно данъчно облагане на базата на общопризнати факти или официални документи, представени от правния субект или правната договореност или налични посредством мерките за комплексна проверка на клиента, взети в съответствие с Директива 2005/60/ЕО.
4. Когато правен субект или правна договореност се разглежда като агент по плащанията при получаване на лихвено плащане или при гарантиране на такова плащане в съответствие с член 4, параграф 2, лихвеното плащане се счита за дължимо на следните физически лица, които се считат за бенефициери за целите на настоящата директива:
а)
всяко физическо лице, което има право да получи дохода, възникващ от активите, пораждащи това плащане, или от други активи, представляващи плащането, при получаването от правния субект или правната договореност на плащането или при гарантирането му от тяхно име, в съответствие с правото му на този доход;
б)
при липса на такива физически лица, посочени в буква а), за всяка част от дохода, възникващ от активите, пораждащи това плащане, или от други активи, представляващи плащането, при получаването от правния субект или правната договореност на плащането или при гарантирането му от тяхно име, всяко физическо лице, което пряко или косвено е допринесло за активите на съответния правен субект или правна договореност, независимо дали това физическо лице има право на активите или доходите на правния субект или правната договореност;
в)
при липса на физически лица, посочени в букви а) или б), които колективно или поотделно да имат право на целия доход, възникващ от активите, пораждащи това плащане, или на всички други активи, представляващи плащането, при получаването или гарантирането на лихвеното плащане, всяко физическо лице, в съответствие с правото му на този доход, което на по-късен етап придобива право върху всички или част от активите, пораждащи лихвеното плащане, или върху други активи, представляващи такова лихвено плащане. Общата сума, която се счита за дължима на такова физическо лице, не надхвърля сумата на лихвените плащания, получени от или гарантирани за правния субект или правната договореност, след удръжка на всяка част, която в съответствие с този параграф е била предназначена за физическо лице, посочено в букви а) или б).
(*1) Директива 2005/60/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 26 октомври 2005 г. за предотвратяване използването на финансовата система за целите на изпирането на пари и финансирането на тероризъм (ОВ L 309, 25.11.2005 г., стр. 15).“"
4)
Членове 3 и 4 се заменят със следното:
„Член 3
Самоличност и местожителство на бенефициерите
1. Всяка държава членка приема и гарантира на своята територия прилагането на необходимите процедури, които да позволят на агента по плащанията да идентифицира бенефициерите и тяхното местожителство за целите на членове 8-12.
Тези процедури съответстват на минималните стандарти, установени в параграфи 2 и 3.
2. Агентът по плащанията установява самоличността на бенефициера на базата на минимални стандарти, които се различават в зависимост от това кога са започнали отношенията между агента по плащанията и бенефициера, както следва:
а)
за договорни отношения, установени преди 1 януари 2004 г., агентът по плащанията установява самоличността на бенефициера, т.е. името и адреса, като използва информацията, с която разполага, по-специално съгласно действащите закони в държавата, в която се е установил, и съгласно Директива 2005/60/ЕО;
б)
за договорни отношения, установени, или транзакции, извършени при липса на договорни отношения, на или след 1 януари 2004 г., агентът по плащанията установява самоличността на бенефициера, т.е. неговото име, адрес, дата и място на раждане и, в съответствие със списъка, посочен в параграф 4, данъчния идентификационен или еквивалентен на него номер, определен от държавата членка, в която е местожителството за данъчни цели на бенефициера. За договорни отношения, установени, или транзакции, извършени при липса на договорни отношения, преди 1 юли 2015 г. информация за датата и мястото на раждане се изисква единствено когато липсва такъв данъчен идентификационен или еквивалентен на него номер.
Данните, посочени в първа алинея, буква б), се установяват въз основа на паспорт, официална лична карта или какъвто и да е друг официален документ за самоличност, където е приложимо в съответствие със списъка по параграф 4, представен от бенефициера. Данните, които не фигурират в тези документи, се установяват на базата на каквото и да е друго писмено доказателство за самоличност, представено от бенефициера.
3. Когато бенефициерът доброволно представи удостоверение за местожителство за данъчни цели, издадено от компетентния орган на дадена страна в рамките на три години преди датата на плащането, или на по-късна дата, когато плащането се счита за дължимо на бенефициера, се счита, че неговото местожителство е в тази страна. В противен случай се счита, че местожителството му е в страната, където е постоянният му адрес. Агентът по плащанията трябва да установи постоянния адрес на бенефициера въз основа на следните минимални стандарти:
а)
за договорни отношения, установени преди 1 януари 2004 г., агентът по плащанията установява настоящия постоянен адрес на бенефициера, като използва най-надеждната информация, с която разполага, по-специално съгласно действащите закони в държавата, в която се е установил, и съгласно Директива 2005/60/ЕО;
б)
за договорни отношения, установени, или транзакции, извършени при липса на договорни отношения, на и след 1 януари 2004 г., агентът по плащанията установява настоящия постоянен адрес на бенефициера въз основа на адреса, открит чрез процедурите по установяване на самоличността, посочени в параграф 2, първа алинея, буква б), който се актуализира въз основа на актуалната документация, с които разполага агентът по плащанията.
В случаите по първа алинея, буква б), когато бенефициери представят паспорт, официална лична карта или какъвто и да е друг официален документ за самоличност, издадени от държава членка, и се обявяват за жители на трета страна, местожителството се установява чрез удостоверение за местожителство за данъчни цели, издадено в рамките на три години преди датата на плащането или преди по-късна дата, когато плащането се счита за дължимо на бенефициера, от компетентния орган на третата страна, в която бенефициерът твърди, че живее. Ако такова удостоверение не бъде представено, се приема, че държавата членка, която е издала паспорта, официалната лична карта или друг официален документ за самоличност, е държавата по местожителство. За бенефициери, за които агентът по плащанията разполага с официална документация, която доказва, че местожителството им за данъчни цели е в страна, различна от тази, в която е постоянният им адрес, поради привилегии, свързани с дипломатически статут или други международно договорени правила, местожителството се установява посредством официалните документи, с които разполага агентът по плащанията.
4. Най-късно до 31 декември 2014 г. всяка държава членка, която определя данъчни идентификационни или еквивалентни на тях номера, уведомява Комисията за структурата и формата на тези номера, както и за официална документация, съдържаща информация за определените идентификационни номера. Всяка държава членка също така информира Комисията за евентуални промени в това отношение. Комисията изготвя и публикува в Официален вестник на Европейския съюз списък с получената информация.
Член 4
Агенти по плащанията
1. Икономически оператор, установен в държава членка, който извършва лихвено плащане или гарантира такова плащане в пряка полза на бенефициера, се счита за агент по плащанията за целите на настоящата директива.
За целите на настоящия параграф няма значение дали съответният икономически оператор е длъжник или емитент на вземането по дълга или ценната книга, от които възниква доходът, или е икономическият оператор, който е натоварен от длъжника или емитента или от бенефициера с изплащането на дохода или с гарантирането му.
Икономически оператор, установен в държава членка, също се счита за агент по плащанията за целите на настоящата директива, когато са изпълнени следните условия:
а)
той извършва лихвено плащане или гарантира плащането му на друг икономически оператор, включително по място на стопанска дейност или дъщерно дружество на първия икономически оператор, установени извън посочената в член 7 територия и извън териториалния обхват на споразуменията и разпоредбите, предвиждащи същите или равносилни на предвидените в настоящата директива мерки; и
б)
първият икономически оператор има основание да счита на базата на налична информация, че вторият икономически оператор ще изплати дохода или ще гарантира плащането му в пряка полза на бенефициер, който е физическо лице, за което първият икономически оператор знае, че има местожителство в друга държава членка, като има предвид член 3.
Когато са изпълнени посочените в първа алинея, букви а) и б) условия, плащането, извършено или гарантирано от първия икономически оператор, се счита за извършено или гарантирано в пряка полза на бенефициера, посочен в буква б) от същата алинея.
2. Правен субект или правна договореност, чието място на действително управление се намира в рамките на държава членка и които не подлежат на ефективно данъчно облагане съгласно общите правила за пряко данъчно облагане, приложими или в тази държава членка или в държавата членка, в която са установени, или във всяка държава или юрисдикция, в която са установени за данъчни цели, се считат за агент по плащанията при получаването на лихвено плащане или гарантирането на такова плащане.
За целите на настоящия параграф се счита, че категориите правни субекти и правни договорености, посочени в примерния списък в приложение II, не подлежат на ефективно данъчно облагане.
Когато правен субект или правна договореност не принадлежат към никоя от категориите, посочени в примерния списък в приложение II, или когато попадат в обхвата на приложението, но твърдят, че подлежат на ефективно данъчно облагане, икономическият оператор установява дали подлежат на ефективно данъчно облагане на базата на общопризнати факти или официални документи, представени от правния субект или правната договореност или налични посредством мерките за комплексна проверка на клиента, приети в съответствие с Директива 2005/60/ЕО.
Всеки икономически оператор, установен в държава членка, който извършва лихвено плащане или гарантира плащането му на правен субект или правна договореност, посочени в настоящия параграф и чието място на действително управление се намира в държава членка, различна от държавата, в която е установен икономическият оператор, уведомява компетентния орган на своята държава членка за установяването - при използване на посочената в член 2, параграф 3, четвърта алинея информация или на друга налична информация - за следното:
i)
име на правния субект или правната договореност, ако има такова;
ii)
неговата/нейната правна форма;
iii)
неговото/нейното място на действително управление;
iv)
общата сума на лихвеното плащане, уточнена в съответствие с член 8, което е извършено или гарантирано за правния субект или правната договореност;
v)
датата на последното лихвено плащане.
Физическите лица, които се считат за бенефициери на лихвеното плащане, извършено или гарантирано за посочените в първа алинея от настоящия параграф правен субект или правна договореност, се определят в съответствие с правилата, предвидени в член 2, параграф 4. Когато се прилага член, 2, параграф 4, буква в), правният субект или правната договореност - винаги когато физическо лице придобие на по-късен етап право върху активите, пораждащи това лихвено плащане, или върху други активи, представляващи лихвеното плащане - предоставят на компетентния орган на държавата членка, в която се намира мястото им на действително управление, информацията, посочена в член 8, параграф 1, втора алинея. Правният субект или правната договореност информират още съответния компетентен орган относно всяка евентуална промяна на мястото на действително управление.
Задълженията по пета алинея остават валидни за 10 години от датата на последното лихвено плащане, извършено или гарантирано от правния субект или правната договореност, или от последната дата, на която физическо лице е придобило право върху активите, пораждащи това лихвено плащане, или върху други активи, представляващи лихвеното плащане, която от двете дати е по-късна.
Ако правен субект или правна договореност, когато се прилага член 2, параграф 4, буква в), премести мястото си на ефективно управление в друга държава членка, компетентният орган на първата държава членка докладва следната информация на компетентния орган на втората държава членка:
i)
сумата на лихвените плащания, получени от или гарантирани за правния субект или правната договореност, която все още не попада в обхвата на съществуващи в миналото права върху съответните активи;
ii)
датата на последното лихвено плащане, получено от или гарантирано за правния субект или правната договореност, или последната дата, на която физическо лице е придобило право върху всички или част от активите, пораждащи това лихвено плащане, или върху други активи, представляващи лихвеното плащане, която от двете дати е по-късна.
Настоящият параграф не се прилага, ако правният субект или правната договореност представят доказателства, че попадат в един от следните случаи:
а)
те са предприятия за колективно инвестиране или друг колективен инвестиционен фонд или схема, както е посочено в член 6, параграф 1, първа алинея, буква г), подточки i) и iii) или член 6, параграф 1, първа алинея, буква д), подточки i) и iii);
б)
те са институции, предоставящи пенсионни или застрахователни услуги, или са предприятия, на които подобна институция е възложила да управляват активите ѝ;
в)
съгласно процедурите, приложими в държавата членка, в която са установени за данъчни цели или където е мястото им на действително управление, са признати за освободени от ефективно данъчно облагане съгласно общите правила за пряко данъчно облагане, тъй като служат изключително за благотворителни цели в полза на обществото;
г)
съставляват съсобственост, за което икономическият оператор, който извършва или гарантира плащането, е установил самоличността и местожителството на всички бенефициери в съответствие с член 3, и поради това икономическият оператор се явява агентът по плащанията съгласно параграф 1 от настоящия член.
3. На правните субекти по параграф 2, които са подобни на предприятия за колективно инвестиране или колективен инвестиционен фонд или схема, посочени в параграф 2, осма алинея, буква а), се предоставя възможност за целите на настоящата директива да бъдат третирани като подобни предприятия, колективен инвестиционен фонд или схема.
Когато правните субекти използват възможността, посочена в първа алинея от настоящия параграф, държавата членка, в която се намира действителното им управление, издава удостоверение за това. Правните субекти представят това удостоверение на икономическия оператор, който извършва или гарантира лихвеното плащане. В такъв случай икономическият оператор се освобождава от задълженията, посочени в параграф 2, четвърта алинея.
Държавите членки съставят подробни правила относно посочената в първа алинея от настоящия параграф възможност за правните субекти, чието действително управление се намира на тяхната територия, с оглед на това да гарантират ефективното прилагане на настоящата директива.“
5)
Член 6 се заменя със следното:
„Член 6
Определение за лихвено плащане
1. За целите на настоящата директива „лихвено плащане“ означава:
а)
лихви, платени или кредитирани по сметка, свързани с вземане по дълг от всякакъв род, независимо от това дали е обезпечен с ипотека и независимо от това дали носи право на участие в печалбите на длъжника, и по-специално доходи от държавни ценни книжа и доходи от облигации или дългосрочни необезпечени облигации, включително премии, свързани с такива ценни книжа, облигации или дългосрочни необезпечени облигации; неустойките за закъснели плащания не се считат за лихвени плащания;
б)
всеки доход, изплатен или реализиран, или кредитиран по сметка, свързан с ценни книжа от всякакъв вид, освен когато доходът пряко се счита за лихвено плащане в съответствие с букви а), в), г) или д), и по отношение на който:
i)
условията за възвръщаемост на капитала, определени на датата на емитиране, включват ангажимент към инвеститора да получи в края на периода най-малко 95 % от инвестирания капитал, или
ii)
условията, определени на датата на емитиране, осигуряват свързване на най-малко 95 % от дохода от ценната книга към лихва или доход от видовете, посочени в букви а), в), г) или д);
в)
лихви, натрупани или капитализирани при продажбата, изплащането или откупуването на вземания по дълг, посочени в буква а), и всеки доход, натрупан или капитализиран при продажбата, изплащането или изкупуването на ценните книжа, посочени в буква б);
г)
доход, произтичащ от плащанията, посочени в букви а), б) или в) от настоящия параграф, пряко или непряко, в т.ч. чрез правен субект или правна договореност, посочени в член 4, параграф 2, ако е разпределен от някой от следните:
i)
предприятия за колективно инвестиране или други колективни инвестиционни фондове или схеми, които или са регистрирани като такива в съответствие с правото на която и да е държава членка или на държавите от Европейското икономическо пространство, които не членуват в Съюза, или които имат правилник на фонда или учредителни актове, регулирани от законодателството в областта на колективните инвестиционни фондове или схеми на една от тези държави или страни. Това се прилага независимо от правната форма на такива предприятия, фондове или схеми, а така също независимо от всякакви ограничения за определена група инвеститори по отношение на покупката, продажбата или откупуването на акциите или дяловите им единици;
ii)
правни субекти, упражнили възможността съгласно член 4, параграф 3;
iii)
всеки колективен инвестиционен фонд или схема, установени извън посочената в член 7 територия и извън Европейското икономическо пространство. Това се прилага независимо от правната форма на този фонд или схема и независимо от възможните ограничения за определена група инвеститори по отношение на покупката, продажбата или откупуването на акциите или дяловите му единици;
д)
доход, реализиран при продажбата, изплащането или изкупуването на акции или дялове в следните предприятия, правни субекти, инвестиционни фондове или схеми, ако те инвестират пряко или непряко чрез други подобни предприятия, фондове или схеми, или чрез правни субекти или правни договорености, посочени в член 4, параграф 2, повече от 40 % от своите активи във вземания по дългове, посочени в буква а) от настоящия параграф или в ценни книжа, посочени в буква б) от него:
i)
предприятия за колективно инвестиране или други колективни инвестиционни фондове или схеми, които или са регистрирани като такива в съответствие с правото на която и да е държава членка или на държавите от Европейското икономическо пространство, които не членуват в Съюза, които имат правилник на фонда или учредителни актове, регулирани от законодателството в областта на колективните инвестиционни фондове или схеми на една от тези държави или страни. Това се прилага независимо от правната форма на такива предприятия, фондове или схеми, а така също независимо от всякакви ограничения за определена група инвеститори по отношение на покупката, продажбата или откупуването на акциите или дяловите им единици;
ii)
правни субекти, упражнили възможността съгласно член 4, параграф 3;
iii)
всеки колективен инвестиционен фонд или схема, установени извън посочената в член 7 територия и извън Европейското икономическо пространство. Това се прилага независимо от правната форма на този фонд или схема и независимо от възможните ограничения за определена група инвеститори по отношение на покупката, продажбата или откупуването на акциите или дяловите му единици.
За целите на настоящата буква активите, които предприятията или правните субекти, или инвестиционните фондове или схеми, е необходимо да държат като гаранция по силата на техни споразумения, договори или друга правна документация, за да им се даде възможност да постигнат своите инвестиционни цели, и спрямо които активи инвеститорът не се явява страна и няма законни права, не се считат за вземания по дългове, посочени в буква а), или ценни книжа, посочени в буква б);
е)
доходи от животозастрахователен договор, ако:
i)
договорът съдържа гаранция за възвръщаемост на доходите, или
ii)
действителната доходност на договора е над 40 %, свързана с лихва или доход, посочени в букви а), б), в), г) и д).
За целите на настоящата буква, сумата над което и да е изплащане или частично изплащане, направено от животозастрахователното дружество преди датата на падежа на животозастрахователния договор, както и сумата, изплатена от животозастрахователното дружество над сбора от всички плащания, извършени към животозастрахователното дружество по силата на същия животозастрахователен договор, се счита за доход от животозастрахователен договор. В случай на пълно или частично прехвърляне на животозастрахователен договор на трета страна, разликата между стойността на прехвърления договор и сумата на всички плащания, направени към животозастрахователното дружество, също се счита за доход от животозастрахователен договор. Доход от животозастрахователен договор, който предвижда единствено пенсия или фиксиран анюитет, които да се изплащат в продължение на най-малко пет години, се счита за такава единствено ако представлява изплащане или прехвърляне на трета страна, извършени преди края на петгодишния срок. Сума, изплатена единствено във връзка със смърт, инвалидност или болест, не се счита за доход от животозастрахователен договор.
Държавите членки обаче имат възможност да включат дохода, посочен в буква д) от първа алинея, в определението за лихвено плащане в случая с предприятията за колективно инвестиране или други колективни инвестиционни фондове или схеми, които или са регистрирани в съответствие с техните правила, или имат правилник на фонда или учредителни актове, регулирани от тяхното законодателство, само до степента, до която този доход съответства на печалбите, произтичащи пряко или непряко от лихвени плащания по смисъла на букви а), б) или в) от посочената алинея.
Във връзка с буква д), подточка ii), от първа алинея дадена държава членка може да избира дали да включи в определението за лихвено плащане дохода, независимо от състава на доходността, ако е изплатен или получен от животозастрахователно дружество, установено в тази държава.
Когато държава членка упражни едната или и двете възможности, посочени във втора и трета алинея, тя уведомява Комисията за това. Комисията публикува в Официален вестник на Европейския съюз факта, че тази възможност е упражнена и че, считано от датата на съответната публикация, упражняването на възможността става обвързващо за другите държави членки.
2. Що се отнася до параграф 1, първа алинея, буква б), когато агент по плащанията не разполага с информация относно сумата на дохода, която се изплаща, реализира или кредитира, общата сума на плащането се счита за лихвено плащане.
Що се отнася до параграф 1, първа алинея, буква в), когато агент по плащанията не разполага с информация относно сумата на лихвите или дохода, натрупана или капитализирана при продажбата, изплащането или откупуването на вземания по дълг, общата сума на плащането се счита за лихвено плащане.
Що се отнася до параграф 1, първа алинея, букви г) и д), когато агент по плащанията няма информация, отнасяща се до тази част от дохода, която произтича от лихвени плащания по смисъла на букви а), б) или в) от посочената алинея, общата сума на дохода се счита за лихвено плащане.
Що се отнася до параграф 1, първа алинея, буква е), когато агент по плащанията не разполага с информация относно сумата на печалбата от животозастрахователен договор, общата сума на плащането се счита за лихвено плащане.
3. Що се отнася до параграф 1, първа алинея, буква д), когато агент по плащанията не разполага с информация относно процента на активите, инвестирани във вземания по дългове или в съответните ценни книжа, или в акции или дялове, определени в посочената буква, се счита, че този процент е над 40 %. Когато той не може да определи сумата на дохода, реализиран от бенефициера, се счита, че доходът съответства на постъпленията от продажбата, изплащането или изкупуването на акции или дялове.
Що се отнася до параграф 1, първа алинея, буква е), подточка ii), когато агент по плащанията не разполага с информация относно процента на доходността, свързан с лихвени плащания по смисъла на букви а), б), в), г) или д) от посочената алинея, се счита, че този процент е над 40 %.
4. Когато лихвено плащане съгласно определението в параграф 1 е извършено към правен субект или правна договореност, посочени в член 4, параграф 2, или кредитирано по притежавана от такъв правен субект или правна договореност сметка, то се счита за дължимо на физическо лице по член 2, параграф 4. За правен субект това се прилага единствено ако правният субект не е упражнил възможността съгласно член 4, параграф 3.
5. Що се отнася до параграф 1, първа алинея, букви в) и д), държавите членки могат да изискват от агентите по плащанията на тяхна територия да изчислят на годишна база лихвите за период от време, който не може да надвишава една година, и да разглеждат такава лихва, изчислена на годишна база, като лихвено плащане, дори ако през този период от време няма продажба, изплащане или изкупуване.
6. Чрез дерогация от параграф 1, първа алинея, букви г) и д), държавите членки могат да изключат от определението за лихвено плащане всеки доход, посочен в тези разпоредби, от предприятия, правни субекти или инвестиционни фондове или схеми, които имат правилник на фонда или учредителни актове, регулирани от тяхното законодателство, когато преките или непреките инвестиции на такива предприятия, правни субекти, фондове или схеми във вземания по дългове, посочени в буква а) от посочената алинея, или в ценни книжа, посочени в буква б) от същата алинея, не надвишават 15 % от техните активи.
Чрез дерогация от параграф 4 държавите членки могат да изключат от определението за лихвено плащане в параграф 1 лихвените плащания, извършени или кредитирани по сметка на правен субект или правна договореност, които са посочени в член 4, параграф 2 и чието място на действително управление е на тяхна територия, когато преките или непреките инвестиции на такъв правен субект или правна договореност във вземания по дългове, посочени в параграф 1, първа алинея, буква а), или в ценни книжа, посочени в буква б) от същата алинея, не надвишават 15 % от техните активи. За правен субект това се прилага единствено ако правният субект не е упражнил възможността съгласно член 4, параграф 3.
Когато държава членка упражни едната или двете възможности, посочени в първа и втора алинея, тя уведомява Комисията за това. Комисията публикува в Официален вестник на Европейския съюз факта, че тази възможност е упражнена и че, считано от датата на съответната публикация, упражняването на възможността става обвързващо за другите държави членки.
7. Праговете от 40 %, посочени в параграф 1, първа алинея, буква д) и буква е), подточка ii) и в параграф 3, се фиксират на 25 %, считано от 1 януари 2016 г.
8. Процентите, посочени в параграф 1, първа алинея, буква д) и в параграф 6, се определят въз основа на инвестиционната политика или въз основа на инвестиционната стратегия и цели, формулирани в документацията, регулираща работата на съответните предприятия, правни субекти или инвестиционни фондове или схеми.
За целите на настоящия параграф документацията включва:
а)
правилника на фонда или учредителните актове на съответните предприятия, правни субекти или инвестиционни фондове или схеми;
б)
всяко споразумение, договор или друга правна документация, подписани от съответните предприятия, правни субекти или инвестиционни фондове или схеми, които са предоставени от тях на даден икономически оператор; както и
в)
всякакви проспекти или подобни документи, използвани от съответните предприятия, правни субекти или инвестиционни фондове или схеми, или от тяхно име, които се предоставят на инвеститорите им.
Когато документацията не определя инвестиционна политика или инвестиционната стратегия и цели, тези проценти се определят според действителния състав на активите на съответните предприятия, правни субекти или инвестиционни фондове или схеми, като резултат от средната стойност на активите в началото или на датата на първия им 6-месечен доклад и в края на последния им отчетен период преди датата на извършване или гарантиране на лихвеното плащане от агента по плащанията към бенефициера. За новоучредени предприятия, правни субекти или инвестиционни фондове или схеми този действителен състав е резултат от средната стойност на активите на началната дата и на датата на първата оценка на активите, посочена в документацията, регулираща работата на съответните предприятия, правни субекти или инвестиционни фондове или схеми.
Съставът на активите се установява в съответствие с правилата, приложими в държавата членка или в държава от Европейското икономическо пространство, която не членува в Съюза, в която дадено предприятие за колективно инвестиране или друг колективен инвестиционен фонд или схема са регистрирани като такива, или съгласно правото на която се регулират техният правилник на фонда или учредителни актове. Така установеният състав става обвързващ за други държави членки.
9. Посоченият в параграф 1, първа алинея, буква б) доход се счита за лихвено плащане само при условие че ценните книжа, от които той възниква, са първоначално емитирани на или след 1 юли 2014 г. Ценните книжа, издадени преди тази дата, не се вземат предвид за процентите, посочени в буква д) от същия параграф и в параграф 6.
10. Доходите от животозастрахователен договор се считат за лихвени плащания в съответствие с параграф 1, първа алинея, буква е) само доколкото животозастрахователният договор, от който произтичат, е първоначално подписан на или след 1 юли 2014 г.
11. Държавите членки имат възможност да разглеждат дохода, посочен в параграф 1, първа алинея, буква д), подточка i), реализиран при продажбата, изплащането или изкупуването на акции или дялове в учредени предприятия за колективно инвестиране, различни от ПКПИЦК, получили разрешение съгласно Директива 2009/65/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (*2), като лихвено плащане, само при условие че е бил натрупан от тези предприятия на или след 1 юли 2014 г.
(*2) Директива 2009/65/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 г. относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби относно предприятията за колективно инвестиране в прехвърлими ценни книжа (ПКИПЦК) (ОВ L 302, 17.11.2009 г., стр. 32).“"
6)
Член 8 се заменя със следното:
„Член 8
Информация, докладвана от агента по плащанията
1. Когато бенефициерът е с местожителство в държава членка, различна от тази, в която е установен агентът по плащанията, минималната информация, която трябва да бъде докладвана от агента по плащанията на компетентния орган на държавата членка, в която е установен, включва:
а)
самоличността и местожителството на бенефициера, установени в съответствие с член 3, или, в случаите на съсобственост, самоличността и местожителството на всички бенефициери, попадащи в обхвата на член 1, параграф 1;
б)
името и адреса на агента по плащанията;
в)
номера на сметката на бенефициера или, когато няма такава, идентификация на вземането по дълга, от което възниква лихвеното плащане, или на животозастрахователния договор, ценната книга или акцията, или дяловата единица, даващи основание за такова плащане;
г)
информация за лихвено плащане в съответствие с параграф 2.
Когато бенефициерът е с местожителство в държава членка, различна от държавата членка, в която е мястото на действително управление на агента по плащането съгласно член 4, параграф 2, такъв агент по плащанията предоставя на компетентния орган на държавата членка, в която се намира неговото място на действително управление, информацията, посочена в настоящия параграф, първа алинея,букви а)-г). В допълнение, такъв агент по плащанията докладва следното:
i)
общата сума на получените или гарантираните лихвени плащания, която се счита за дължима на неговите бенефициери;
ii)
когато физическо лице стане бенефициер съгласно член 2, параграф 4, буква в), сумата, която се счита за дължима на въпросното лице, и датата на това начисляване.
2. Минималната информация, свързана с лихвеното плащане, която трябва да бъде докладвана от агента по плащанията, прави разграничение между следните категории лихвени плащания и посочва:
а)
за лихвено плащане по смисъла на член 6, параграф 1, първа алинея, буква а): сумата на платените или кредитираните лихви;
б)
за лихвено плащане по смисъла на член 6, параграф 1, първа алинея, буква б): или сумата на всички платени, реализирани или кредитирани доходи, или общата сума на плащането;
в)
за лихвено плащане по смисъла на член 6, параграф 1, първа алинея, букви в) или д): или сумата на лихвата или дохода, посочени в тези букви, или общия размер на постъпленията от продажбата, изкупуването или изплащането;
г)
за лихвено плащане по смисъла на член 6, параграф 1, първа алинея, буква г): или размера на посочения в тази буква доход, или общата сума за разпределение;
д)
за лихвено плащане по смисъла на член 6, параграф 4: размера на лихвата за всеки от бенефициерите, попадащи в обхвата на член 1, параграф 1;
е)
когато държава членка упражнява възможността съгласно член 6, параграф 5: размера на изчислената на годишна основа лихва или друг имащ отношение доход;
ж)
за лихвено плащане по смисъла на член 6, параграф 1, първа алинея, буква е): или печалбата, изчислена в съответствие с посочената разпоредба, или общата сума на плащането. Ако при прехвърляне на трета страна агентът по плащането няма информация относно прехвърлената стойност: сумата от плащанията, извършени към животозастрахователното дружество по силата на същия животозастрахователен договор.
Когато докладва общите суми съгласно настоящия параграф, първа алинея, букви б), в), г) и ж), агентът по плащанията уведомява компетентния орган на държавата членка, в която е установен или, в случай на агент по плащанията, посочен в член 4, параграф 2, той уведомява компетентния орган на държавата членка, в която се намира неговото място на действително управление.
3. В случай на съсобственост агентът по плащанията информира компетентния орган на държавата членка, в която е установен, или, в случай на агент по плащанията, посочен в член 4, параграф 2, той уведомява компетентния орган на държавата членка, в която се намира неговото място на действително управление, дали докладваната за всеки бенефициер сума е пълната сума общо за всички бенефициери, действителният дял, който се полага на съответния бенефициер, или равен дял.
4. Независимо от разпоредбите на параграф 2 държавите членки могат да позволят на агентите по плащанията да докладват само следното:
а)
за лихвено плащане по смисъла на член 6, параграф 1, първа алинея, букви а, б) или г): общата сума на лихвата или дохода;
б)
за лихвено плащане по смисъла на член 6, параграф 1, първа алинея, букви в) или д): общата сума на постъпленията от продажбата, изкупуването или изплащането във връзка с такива плащания;
в)
за лихвени плащания по смисъла на член 6, параграф 1, първа алинея, буква е): или печалбите, за които компетентният орган на държавата членка на местожителство на бенефициера не е информиран другояче от агента по плащанията, пряко или чрез данъчния си представител или компетентния орган на друга държава членка, съгласно каквато и да било законодателна разпоредба, различна от разпоредбите, необходими за прилагането на настоящата директива, или общата сума, изплатена по животозастрахователните договори, от които възникват такива плащания.
Агентът по плащанията уведомява дали докладва общите суми съгласно настоящия параграф, първа алинея, букви а), б) и в).“
7)
Член 9 се изменя, както следва:
а)
добавят се следните параграфи:
„1а. Компетентният орган на държавата членка, в която е установен икономическият оператор, съобщава информацията, посочена в член 4, параграф 2, четвърта алинея, на компетентния орган на държавата членка, в която се намира мястото на действително управление на правния субект или правната договореност.
1б. Когато агент по плащанията по смисъла на член 4, параграф 2 премести мястото си на ефективно управление в друга държава членка, компетентният орган на първата държава членка съобщава информацията, посочена в член 4, параграф 2, седма алинея, на компетентния орган на новата държава членка.“;
б)
параграф 2 се заменя със следното:
„2. Съобщаването на информацията става автоматично и се извършва веднъж годишно в рамките на шест месеца след края на данъчната година на държавата членка на агента по плащанията или икономическия оператор, и обхваща следните събития, които са се състояли през въпросната година:
i)
всички лихвени плащания;
ii)
всички случаи, при които физически лица са станали бенефициери съгласно член 2, параграф 4;
iii)
всички промени на мястото на действително управление на агент по плащанията по член 4, параграф 2.“
8)
Член 10 се изменя, както следва:
а)
параграф 1 се заменя със следното:
„1. По време на преходния период, започващ от датата, посочена в член 17, параграфи 2 и 3, и ако е изпълнено условието по член 13, параграф 1, от Люксембург и Австрия не се изисква да прилагат разпоредбите на глава II.
Те обаче получават информация от другите държави членки в съответствие с глава II.
По време на преходния период целта на настоящата директива е да гарантира минимално ефективно данъчно облагане на спестяванията под формата на лихвени плащания в една държава членка към бенефициери, които са физически лица с местожителство за данъчни цели в друга държава членка.“;
б)
параграф 3 се заменя със следното:
„3. В края на преходния период от Люксембург и Австрия се изисква да прилагат разпоредбите на глава II и те преустановяват прилагането на данъка, удържан при източника, и разпределението на приходите съгласно членове 11 и 12. Ако по време на преходния период Люксембург или Австрия изберат да прилагат разпоредбите на глава II, те повече не прилагат данъка, удържан при източника, и разпределението на приходите съгласно членове 11 и 12.“
9)
Член 11 се изменя, както следва:
а)
параграфи 1 и 2 се заменят със следното:
„1. По време на преходния период, посочен в член 10, когато бенефициерът е с местожителство в държава членка, различна от тази, в която е установен агентът по плащанията, или, в случай на агент по плащанията, посочен в член 4, параграф 2, в която се намира мястото на действително управление на такъв агент по плащанията, Люксембург и Австрия начисляват 15 % данък, удържан при източника, през първите три години от преходния период, 20 % през следващите три години и 35 % след това.
2. Агентът по плащанията начислява данък при източника, както следва:
а)
за лихвено плащане по смисъла на член 6, параграф 1, първа алинея буква а): върху сумата на платената или кредитирана лихва;
б)
за лихвено плащане по смисъла на член 6, параграф 1, първа алинея, буква б): върху сумата на всички платени, реализирани или кредитирани доходи;
в)
за лихвено плащане по смисъла на член 6, параграф 1, първа алинея, букви в) или д): или върху сумата на лихвите или дохода, посочени в тези букви, или данък с равностойно действие, който да бъде платен от бенефициера върху пълната сума от постъпленията от продажбата, изкупуването или изплащането;
г)
за лихвено плащане по смисъла на член 6, параграф 1, първа алинея, буква г): върху размера на посочения в тази буква доход;
д)
за лихвено плащане по смисъла на член 6, параграф 4: върху размера на лихвата за всеки от бенефициерите, попадащи в обхвата на член 1, параграф 1. Общата сума, върху която се налага данъкът, не надвишава сумата на лихвените плащания, получени или гарантирани от правния субект или правната договореност;
е)
когато държава членка упражнява възможността съгласно член 6, параграф 5: върху размера на изчислената на годишна основа лихва или друг имащ отношение доход;
ж)
за лихвено плащане по смисъла на член 6, параграф 1, първа алинея, буква е): върху печалбата, изчислена в съответствие с посочената разпоредба. Държавите членки могат да разрешават на агентите по плащанията да начисляват данък при източника само върху печалбите, за които компетентният орган на държавата членка на местожителство на бенефициера все още не е информиран от агента по плащанията или неговите фискални представители съгласно каквато и да било законодателна разпоредба, различна от разпоредбите, необходими за прилагането на настоящата директива.
При превеждането на прихода от данъка при източника към компетентния орган агентът по плащанията го информира за броя на бенефициерите, на които е наложен данък при източника, класифицирани според съответните им държави членки на местожителство.“;
б)
в параграф 3 текстът „параграф 2, букви а) и б)“ се заменя с позоваването „параграф 2, букви а), б) и в)“;
в)
параграф 5 се заменя със следното:
„5. По време на преходния период държавите членки, начисляващи данък, удържан при източника, могат да предвидят, че икономическият оператор, който извършва лихвено плащане или гарантира такова плащане за правен субект или правна договореност, посочени в член 4, параграф 2, с място на действително управление в друга държава членка, се счита, че е агент по плащанията на мястото на правния субект или правната договореност, и начислява данъка, удържан при източника, върху тази лихва, освен ако правният субект или правната договореност са се съгласили официално тяхното име, ако има такова, правната им форма, тяхното място на действително управление и общата сума на изплатената или гарантирана за тях лихва да бъдат съобщени в съответствие с член 4, параграф 2, четвърта алинея.“
10)
Член 13 се заменя със следното:
„Член 13
Изключения от процедурата за облагане с данък, удържан при източника
1. Държави членки, които съгласно член 11 начисляват данък, удържан при източника, предвиждат следните процедури, за да гарантират, че даден бенефициер може да предяви искане да не бъде начислен данък:
а)
процедура, която позволява на бенефициера изрично да упълномощи агента по плащанията да докладва информация в съответствие с глава II, като това упълномощаване включва всички лихвени плащания към бенефициера от този агент по плащанията; в такъв случай се прилага член 9;
б)
процедура, която гарантира, че няма да се начислява данък, удържан при източника, когато бенефициерът представи на своя агент по плащанията удостоверение, издадено на негово име от компетентния орган на неговата държава членка по местожителство за данъчни цели в съответствие с параграф 2.
2. По искане на бенефициера компетентният орган на неговата държава членка по местожителство за данъчни цели издава удостоверение, в което се посочват:
а)
име, адрес и данъчен идентификационен или еквивалентен на него номер и датата и мястото на раждане на бенефициера;
б)
името и адреса на агента по плащанията;
в)
номера на сметката на бенефициера или, ако няма такъв, идентификационния номер на ценната книга.
Това удостоверение е валидно за срок, който не превишава три години. То се издава на всеки бенефициер, който го поиска, в срок от два месеца след подаване на искането.“
11)
Член 14 се изменя, както следва:
а)
в параграф 2 първото изречение се заменя със следното:
„Ако лихвеното плащане за бенефициера е било обложено с данък, удържан при източника, в държавата членка на агента по плащанията, държавата членка по местожителство за данъчни цели на бенефициера му предоставя данъчен кредит, равен на сумата на данъка, удържан в съответствие с националното законодателство.“;
б)
параграф 3 се заменя със следното:
„3. Ако освен с посочения в член 11 данък, удържан при източника, дадено лихвено плащане за бенефициер е било обложено с какъвто и да било друг вид данък, удържан при източника, и държавата членка по местожителство за данъчни цели на бенефициера предостави данъчен кредит за такъв данък, удържан при източника, в съответствие с националното си законодателство или спогодбите за избягване на двойното данъчно облагане, този друг данък, удържан при източника, се кредитира, преди да се приложи процедурата по параграф 2.“
12)
В член 15, параграф 1, втора алинея думата „приложението“ се заменя с „приложение III“.
13)
Първото изречение на член 18 се заменя със следното:
„Комисията докладва на Съвета на всеки три години относно изпълнението на настоящата директива въз основа на статистическите данни, изброени в приложение IV, които се предоставят на Комисията от всяка държава членка.“
14)
Вмъкват се следните членове:
„Член 18а
Мерки за изпълнение
1. В съответствие с посочената в член 18б, параграф 2 процедура Комисията може да приеме мерки за следните цели:
а)
определяне на доставчиците на данни, които могат да се използват от агентите по плащанията за получаване на информацията, необходима за правилното третиране, за целите на член 6, параграф 1, първа алинея, букви б), г) и д);
б)
определяне на общи формати и практически условия, необходими за електронния обмен на информацията по член 9;
в)
изготвяне на общи формуляри за удостоверения и други документи, които улесняват прилагането на настоящата директива, по-специално за документите, издавани в държавите членки, начисляващи данък, удържан при източника, които документи се използват за целите на член 14 от държавите членки по местожителството на бенефициера за данъчни цели.
2. Комисията актуализира списъка в приложение III по искане на пряко заинтересованите държави членки.
Член 18б
Комитет
1. Комисията се подпомага от комитет по административно сътрудничество в областта на данъчното облагане („комитетът“).
2. При позоваване на настоящия параграф се прилага член 5 от Регламент (ЕС) № 182/2011.“
15)
Приложението се изменя в съответствие с приложението към настоящата директива.
Член 2
1. Държавите членки приемат и публикуват до 1 януари 2016 г. законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива. Те незабавно съобщават на Комисията текста на тези разпоредби.
Те прилагат тези разпоредби от първия ден на третата календарна година, следваща календарната година, в която настоящата директива влиза в сила.
Когато държавите членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите членки.
2. Държавите членки съобщават на Комисията текста на основните разпоредби от националното законодателство, които приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 3
Настоящата директива влиза в сила в деня на публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 4
Адресати на настоящата директива са държавите членки.
Съставено в Брюксел на 24 март 2014 година.
DIREKTIVA VIJEĆA 2014/48/EU
od 24. ožujka 2014.
o izmjeni Direktive 2003/48/EZ o oporezivanju dohotka od kamate na štednju
VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 115.,
uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
uzimajući u obzir mišljenje Europskog parlamenta (1),
uzimajući u obzir mišljenje Europskoga gospodarskog i socijalnog odbora (2),
budući da:
(1)
Direktiva Vijeća 2003/48/EZ (3) primjenjuje se u državama članicama od 1. srpnja 2005. i pokazala se učinkovitom tijekom prve tri godine primjene, unutar ograničenja postavljenih njezinim područjem primjene. Međutim, na temelju prvog izvješća Komisije od 15. rujna 2008. o njezinoj primjeni čini se da ona u potpunosti ne ispunjava ambicije izražene u zaključcima koje je Vijeće jednoglasno donijelo na svojem sastanku 26. i 27. studenoga 2000. Posebno nisu obuhvaćeni određeni financijski instrumenti koji su ekvivalentni vrijednosnim papirima s kamatama i određeni neizravni načini držanja vrijednosnih papira s kamatama.
(2)
Kako bi se bolje ostvario cilj Direktive 2003/48/EZ, potrebno je kao prvo poboljšati kvalitetu informacija koje se upotrebljavaju za utvrđivanje identiteta i rezidentnosti stvarnih korisnika. U tu bi svrhu isplatitelj trebao upotrebljavati i datum i mjesto rođenja i, ako postoje, porezne brojeve ili njihov ekvivalent koji dodjeljuju države članice. Direktivom 2003/48/EZ ne nameće se obveza državama članicama za uvođenje poreznih brojeva. U tu bi svrhu također trebalo poboljšati informacije o zajedničkim računima i drugim slučajevima kada ima više stvarnih korisnika.
(3)
Direktiva 2003/48/EZ primjenjuje se samo na isplatu kamate za trenutačnu korist fizičkih osoba - rezidenata u Uniji. Te fizičke osobe tako mogu zaobići Direktivu 2003/48/EZ korištenjem interpoliranog subjekta ili pravnog aranžmana, osobito takvim koji je utemeljen u jurisdikciji gdje oporezivanje dohotka plaćenog tom subjektu ili aranžmanu nije osigurano. Uzimajući također u obzir mjere za borbu protiv pranja novca utvrđene u Direktivi 2005/60/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (4), primjereno je tražiti od isplatitelja da primijene „pristup pregleda” na plaćanja izvršena određenim subjektima ili pravnim aranžmanima koji su uspostavljeni ili imaju mjesto stvarne uprave u određenim zemljama ili područjima u kojima se Direktiva 2003/48/EZ ili mjere s jednakim ili ekvivalentnim učinkom ne primjenjuju. Ti isplatitelji trebali bi se koristiti informacijama koje su im već dostupne o trenutačnom stvarnom korisniku odnosno trenutačnim stvarnim korisnicima takvih subjekata ili pravnih aranžmana kako bi se osiguralo da se Direktiva 2003/48/EZ primjenjuje kada je tako utvrđeni stvarni korisnik fizička osoba - rezident u državi članici koja nije ona u kojoj je osnovan isplatitelj. Kako bi se smanjio administrativni teret na isplatitelje, trebalo bi sastaviti okvirni popis subjekata i pravnih aranžmana u trećim zemljama i jurisdikcijama kojih se tiče ta mjera.
(4)
Također bi trebalo izbjegavati zaobilaženje Direktive 2003/48/EZ umjetnim usmjeravanjem plaćanja kamata putem nositelja gospodarske djelatnosti osnovanog izvan Unije. Stoga je potrebno podrobno navesti odgovornosti nositelja gospodarske djelatnosti kada su oni svjesni da je plaćanje kamata nositelju gospodarske djelatnosti osnovanom izvan teritorijalnog područja primjene Direktive 2003/48/EZ izvršeno u korist fizičke osobe za koju znaju da je rezident druge države članice i koji se može smatrati njihovim klijentom. U takvim okolnostima za takve nositelje gospodarske djelatnosti trebalo bi smatrati da djeluju kao isplatitelji. To bi također posebno pomoglo u sprečavanju moguće zloporabe međunarodne mreže financijskih institucija, to jest podružnica, poduzeća kćeri, povezanih poduzeća ili holdinga, za zaobilaženje Direktive 2003/48/EZ.
(5)
Iskustvo pokazuje da je potrebna veća jasnoća u pogledu obveze djelovanja u svojstvu isplatitelja po primitku isplate kamata. Posebno bi trebalo jasno utvrditi posredničke strukture koje podliježu toj obvezi. Subjekti i pravni aranžmani koji ne podliježu uspješnom oporezivanju trebali bi primjenjivati odredbe Direktive 2003/48/EZ nakon što prime bilo koju isplatu kamata od nadređenog nositelja gospodarske djelatnosti. Okvirni popis takvih subjekata i pravnih aranžmana u svakoj državi članici olakšat će provedbu novih odredaba.
(6)
Na temelju prvog izvješća o primjeni Direktive 2003/48/EZ čini se da se ona može zaobići korištenjem financijskih instrumenata koji su, s obzirom na razinu rizika, fleksibilnost i dogovoreni povrat, ekvivalentni potraživanjima duga. Stoga je potrebno pobrinuti se da ona obuhvaća ne samo dohodak od kamata, nego i drugi u osnovi ekvivalentan dohodak.
(7)
Slično tome, ugovori o životnom osiguranju koji sadrže jamstvo prinosa ili čiji su rezultati više od 40 % povezani s dohotkom od potraživanja duga ili ekvivalentnim dohotkom obuhvaćenim Direktivom 2003/48/EZ trebali bi se uključiti u područje primjene te Direktive.
(8)
Što se tiče investicijskih fondova osnovanih u Uniji, Direktiva 2003/48/EZ trenutačno obuhvaća samo dohodak ostvaren kroz društva za zajednička ulaganja u prenosive vrijednosne papire (UCITS) ovlaštena u skladu s Direktivom 2009/65/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (5) kojom je, između ostalog, stavljena izvan snage i zamijenjena Direktiva Vijeća 85/611/EEZ (6). Ekvivalentni dohodak od društava koja nisu UCITS obuhvaćen je područjem primjene Direktive 2003/48/EZ samo kad su društva koja nisu UCITS subjekti bez pravne osobnosti i stoga djeluju kao isplatitelji po primitku isplata kamata. Kako bi se osigurala primjena istih pravila za sve investicijske fondove ili programe bez obzira na njihov pravni oblik, upućivanje u Direktivi 2003/48/EZ na Direktivu 85/611/EEZ trebalo bi zamijeniti upućivanjem na njihovu registraciju u skladu s pravom države članice ili njihovim pravilima fonda ili osnivačkim dokumentima koji su uređeni pravom jedne od država članica. Nadalje, trebalo bi osigurati jednako postupanje uzimajući u obzir Ugovor o Europskom gospodarskom prostoru.
(9)
Što se tiče investicijskih fondova koji nisu osnovani u državi članici Europske unije ili Europskoga gospodarskog prostora, potrebno je razjasniti da Direktiva obuhvaća dohodak od kamata i ekvivalentni dohodak od svih tih fondova, bez obzira na njihov pravni oblik i kako su plasirani kod ulagača.
(10)
Definiciju isplate kamate trebalo bi razjasniti kako bi se osiguralo da se u obzir pri izračunavanju postotka imovine uložene u takve instrumente ne uzimaju samo izravna ulaganja u potraživanja duga, nego i neizravna ulaganja. Nadalje, kako bi se olakšala primjena od strane isplatitelja Direktive 2003/48/EZ na dohodak proizišao iz društava za zajednička ulaganja osnovanih u drugim zemljama, trebalo bi jasno navesti da se izračun sastava imovine za postupanje s određenim dohotkom takvih poduzeća uređuje pravilima utvrđenima u državi članici Europske unije ili Europskoga gospodarskog prostora u kojoj su osnovana.
(11)
I postupak izdavanja potvrda koji omogućuje stvarnim korisnicima koji su za potrebe oporezivanja rezidenti jedne države članice da izbjegnu nametanje poreza po odbitku na isplate kamate primljene u državi članici navedenoj na popisu u članku 10. stavku 1. Direktive 2003/48/EZ i alternativni postupak dobrovoljnog otkrivanja državi rezidentnosti stvarnog korisnika utemeljeni su. Ipak, postupak dobrovoljnog otkrivanja manje je tegoban za stvarnog korisnika i stoga je primjereno dati stvarnim korisnicima da odaberu postupak.
(12)
Države članice trebale bi podnijeti relevantne statističke podatke o primjeni Direktive 2003/48/EZ kako bi se poboljšala kvaliteta podataka koje posjeduje Komisija za izradu izvješća o primjeni te Direktive koje se predstavlja Vijeću svake tri godine.
(13)
U skladu s točkom 34. Međuinstitucionalnog sporazuma o boljoj izradi zakonodavstva (7), države članice potiču se da za svoje potrebe i u interesu Europske unije sastavljaju vlastite tablice kojima će ilustrirati, koliko je to moguće, korelaciju između ove Direktive i mjera prenošenja, te da ih objavljuju.
(14)
Radi osiguranja jedinstvenih uvjeta za provedbu Direktive 2003/48/EZ, provedbene ovlasti trebalo bi dodijeliti Komisiji. Te bi se ovlasti trebale izvršavati u skladu s Uredbom (EU) br. 182/2011 Europskog parlamenta i Vijeća (8).
(15)
S obzirom na to da ciljeve ove Direktive, to jest osiguravanje uspješnog oporezivanja dohotka od štednje u obliku prekograničnih isplata kamata koje su općenito uključene u svim državama članicama u oporeziv prihod osoba - rezidenata, ne mogu dostatno ostvariti države članice, nego se zbog opsega djelovanja oni na bolji način mogu ostvariti na razini Unije, Unija može donijeti mjere u skladu s načelom supsidijarnosti utvrđenim u članku 5. Ugovora o Europskoj uniji. U skladu s načelom proporcionalnosti utvrđenim u tom članku, ova Direktiva ne prelazi ono što je potrebno za ostvarivanje tih ciljeva.
(16)
Direktivu 2003/48/EZ trebalo bi izmijeniti,
DONIJELO JE OVU DIREKTIVU:
Članak 1.
Direktiva 2003/48/EZ mijenja se kako slijedi:
1.
U članku 1. stavak 2. zamjenjuje se sljedećim:
„2. Države članice donose potrebne mjere kako bi osigurale da isplatitelji i drugi nositelji gospodarske djelatnosti osnovani ili, gdje je to relevantno, koji imaju mjesto stvarne uprave unutar njihovog područja, izvrše zadaće potrebne za primjenu ove Direktive, bez obzira na mjesto osnivanja dužnika od kojeg se potražuje dug iz kojeg proizlazi isplata kamate.”
2.
Umeće se sljedeći članak:
„Članak 1.a
Definicije određenih izraza
Za potrebe ove Direktive:
(a)
‚nositelj gospodarske djelatnosti’ znači kreditna ili financijska institucija, bilo koja druga pravna osoba, ili fizička osoba, koja redovno ili povremeno isplaćuje ili osigurava isplatu kamate u smislu ove Direktive djelujući u izvršavanju svoje profesionalne aktivnosti;
(b)
‚mjesto stvarne uprave’ subjekta, s pravnom osobnošću ili bez nje, znači adresa na kojoj se donose glavne odluke o upravljanju koje su potrebne za obavljanje aktivnosti subjekta u cjelini. Kada se takve odluke donose u više od jedne zemlje ili jedne jurisdikcije, smatra se da je mjesto stvarne uprave na adresi na kojoj se donosi većina glavnih odluka o upravljanju u vezi s imovinom iz koje proizlazi isplata kamate u smislu ove Direktive;
(c)
‚mjesto stvarne uprave’ trusta ili drugog pravnog aranžmana znači:
i.
stalna adresa fizičke osobe koja snosi glavnu odgovornost za glavne odluke o upravljanju u vezi s imovinom pravnog aranžmana ili, u slučaju trusta, stalna adresa skrbnika. Kada takvu glavnu odgovornost snosi više od jedne fizičke osobe, smatra se da je mjesto stvarne uprave na stalnoj adresi osobe koja snosi glavnu odgovornost za većinu glavnih odluka o upravljanju u vezi s imovinom iz koje proizlazi isplata kamate u smislu ove Direktive; ili
ii.
adresa na kojoj pravna osoba koja snosi glavnu odgovornost za upravljanje imovinom pravnog aranžmana ili, u slučaju trusta, na kojoj skrbnik donosi glavne odluke o upravljanju u vezi s tom imovinom. Kada se glavne odluke o upravljanju donose u više od jedne zemlje ili jedne jurisdikcije, smatra se da je mjesto stvarne uprave na adresi na kojoj se donosi većina glavnih odluka o upravljanju u vezi s imovinom iz koje proizlazi isplata kamate u smislu ove Direktive;
(d)
‚podložno uspješnom oporezivanju’ znači da subjekt ili pravni aranžman ima obvezu plaćanja poreza na sav svoj dohodak, ili na dio svog dohotka koji se može pripisati njegovim sudionicima nerezidentima, uključujući onaj na svaku isplatu kamate.”
3.
Članak 2. zamjenjuje se sljedećim:
„Članak 2.
Definicija stvarnog korisnika
1. Za potrebe ove Direktive, i ne dovodeći u pitanje stavke od 2. do 4., ‚stvarni korisnik’ znači svaka fizička osoba kojoj je isplaćena kamata ili svaka fizička osoba za koju se osigurava isplata kamate, osim ako ona predoči dokaze da kamata nije primljena niti osigurana za njezinu korist, to jest da:
(a)
djeluje kao isplatitelj u smislu članka 4. stavka 1.;
(b)
djeluje u ime subjekta, s pravnom osobnosti ili bez nje, i otkriva nositelju gospodarske djelatnosti koji izvršava isplatu ili osigurava isplatu kamate naziv, pravni oblik, adresu mjesta osnivanja subjekta, i, ako je ona u drugoj zemlji ili jurisdikciji, adresu mjesta stvarne uprave subjekta;
(c)
djeluje u ime pravnog aranžmana i otkriva nositelju gospodarske djelatnosti koji izvršava isplatu ili osigurava isplatu kamate naziv, ako on postoji, pravni oblik, adresu mjesta stvarne uprave pravnog aranžmana i ime pravne ili fizičke osobe iz članka 1.a točke (c); ili
(d)
djeluje u ime druge fizičke osobe koja je stvarni korisnik te otkrije isplatitelju identitet tog stvarnog korisnika u skladu s člankom 3. stavkom 2.
2. U slučaju da isplatitelj ima informacije koje upućuju na to da fizička osoba koja prima isplatu kamate ili za koju se isplata kamate osigurava možda nije stvarni korisnik, te ako se na tu fizičku osobu ne primjenjuje stavak 1. točka (a), (b) ili (c), tada isplatitelj primitka poduzima razumne mjere za utvrđivanje identiteta stvarnog korisnika u skladu s člankom 3. stavkom 2. Ako isplatitelj nije u mogućnosti utvrditi identitet stvarnog korisnika, s predmetnom fizičkom osobom postupa kao s stvarnim korisnikom.
3. Kada nositelj gospodarske djelatnosti koji je također obuhvaćen područjem primjene članka 2. Direktive 2005/60/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (*1), izvrši isplatu kamate, ili osigura takvu isplatu, za subjekt ili pravni aranžman, koji ne podliježe stvarnom oporezivanju i koji je osnovan ili ima mjesto stvarne uprave u zemlji ili jurisdikciji izvan područja iz članka 7. ove Direktive i izvan teritorijalnog područja primjene sporazuma i aranžmana koji predviđaju iste mjere ili mjere ekvivalentne onima iz ove Direktive, primjenjuje se ovaj stavak podstavci od drugog do petog.
Smatra se da je isplata izvršena ili osigurana za trenutačnu korist fizičke osobe koja je rezident u državi članici koja nije država članica nositelja gospodarske djelatnosti i definirana je u članku 3. točki 6. Direktive 2005/60/EZ kao stvarni vlasnik subjekta ili pravnog aranžmana. Identitet te fizičke osobe utvrđuje se u skladu s mjerama temeljite identifikacije stranaka iz članka 7. i članka 8. stavka 1. točke (b) te Direktive. Ta fizička osoba također se smatra stvarnim korisnikom za potrebe ove Direktive.
Za potrebe prvog podstavka, smatra se da kategorije subjekata i pravnih aranžmana iz okvirnog popisa iz Priloga I. ne podliježu uspješnom oporezivanju.
Nositelj gospodarske djelatnosti iz prvog podstavka utvrđuje pravni oblik i mjesto osnivanja ili, gdje je to relevantno, mjesto stvarne uprave subjekta ili pravnog aranžmana korištenjem informacija koje otkrije bilo koja fizička osoba koja djeluje u ime subjekta ili pravnog aranžmana, posebno u skladu sa stavkom 1. točkama (b) i (c), osim ako nositelj gospodarske djelatnosti ima na raspolaganju pouzdanije informacije koje upućuju na to da su dobivene informacije netočne ili nepotpune za potrebe primjene ovog stavka.
Kada subjekt ili pravni aranžman nije obuhvaćen kategorijama iz Priloga I. ili kada je obuhvaćen tim kategorijama, ali tvrdi da podliježe uspješnom oporezivanju, nositelj gospodarske djelatnosti iz prvog podstavka utvrđuje podliježe li on uspješnom oporezivanju na temelju činjenica koje su općenito priznate ili na temelju službenih isprava koje predoči subjekt ili pravni aranžman ili koje su dostupne mjerama temeljite identifikacije stranaka poduzetima u skladu s Direktivom 2005/60/EZ.
4. Kada se smatra da je subjekt ili pravni aranžman isplatitelj, nakon primitka isplate kamate ili nakon osiguravanja takve isplate u skladu s člankom 4. stavkom 2., smatra se da isplata kamate pripada sljedećim fizičkim osobama, koje se smatraju stvarnim korisnicima za potrebe ove Direktive:
(a)
svaka fizička osoba koja ima pravo na primanje dohotka proizišlog iz imovine koja stvara takvu isplatu, ili koja ima pravo na primanje druge imovine koja predstavlja takvu isplatu kada subjekt ili pravni aranžman primi isplatu ili kada je isplata osigurana u njegovo ime, razmjerno njegovom pravu na taj dohodak;
(b)
za svaki dio dohotka proizišlog iz imovine koja stvara takvu isplatu, ili druge imovine koja predstavlja takvu isplatu, na koju nema pravo nijedna od fizičkih osoba iz točke (a) kada subjekt ili pravni aranžman primi isplatu ili kada je isplata osigurana u njegovo ime, svaka fizička osoba koja je izravno ili neizravno doprinijela imovini dotičnog subjekta ili pravnog aranžmana, bez obzira na to ima li takva fizička osoba pravo na imovinu ili dohodak subjekta ili pravnog aranžmana;
(c)
ako nijedna od fizičkih osoba iz točke (a) ili (b) nema zajedničko ili pojedinačno pravo na sav dohodak proizišao iz imovine koja stvara takvu isplatu, ili na svaku drugu imovinu koja predstavlja takvu isplatu, u vrijeme primitka ili osiguravanja isplate kamate, svaka fizička osoba, razmjerno svom pravu na taj dohodak, koja kasnije stekne pravo na svu imovinu ili dio imovine iz koje proizlazi isplata kamate ili drugu imovinu koja predstavlja takvu isplatu kamate. Ukupan iznos za koji se smatra da pripada takvoj fizičkoj osobi ne prelazi iznos isplate kamate primljene ili osigurane za subjekt ili pravni aranžman, nakon odbitka svakog dijela koji je bio pripisan u skladu s ovim stavkom fizičkoj osobi iz točke (a) ili (b).
(*1) Direktiva 2005/60/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 26. listopada 2005. o sprečavanju korištenja financijskog sustava u svrhu pranja novca i financiranja terorizma (SL L 309, 25.11.2005., str. 15.).”"
4.
Članci 3. i 4. zamjenjuju se sljedećim:
„Članak 3.
Identitet i rezidentnost stvarnih korisnika
1. Svaka država članica na svojem području donosi i osigurava primjenu potrebnih postupaka koji omogućuju isplatitelju utvrđivanje identiteta stvarnih korisnika i njihove rezidentnosti za potrebe članaka od 8. do 12.
Takvi su postupci u skladu s minimalnim standardima utvrđenima u stavcima 2. i 3.
2. Isplatitelj utvrđuje identitet stvarnog korisnika na temelju minimalnih standarda koji se razlikuju ovisno o tome kada su isplatitelj i primatelj kamata stupili u ugovorne odnose, i to kako slijedi:
(a)
za ugovorne odnose sklopljene prije 1. siječnja 2004., isplatitelj utvrđuje identitet stvarnog korisnika koji se sastoji od njegovog osobnog imena i adrese, koristeći se informacijama koje su mu na raspolaganju, posebno u skladu s propisima na snazi u državi osnivanja isplatitelja primitka i s Direktivom 2005/60/EEZ;
(b)
za ugovorne odnose sklopljene, ili transakcije izvršene bez sklapanja ugovornih odnosa, 1. siječnja 2004. ili kasnije, isplatitelj utvrđuje identitet stvarnog korisnika, koji se sastoji od njegovog osobnog imena, adrese, datuma i mjesta rođenja i, u skladu s popisom iz stavka 4., poreznog broja ili njegovog ekvivalenta koji je dodijelila država članica u kojoj je stvarni korisnik rezident za potrebe oporezivanja. Za ugovorne odnose sklopljene, ili transakcije izvršene bez sklapanja ugovornih odnosa, prije 1. srpnja 2015., podaci o datumu i mjestu rođenja potrebni su samo kada nema dostupnih podataka o takvom poreznom broju ili njegovom ekvivalentu.
Detalji iz prvog podstavka točke (b) utvrđuju se na osnovi putovnice ili službene osobne iskaznice ili svake druge službene identifikacijske isprave, prema potrebi, kako je navedeno u popisu iz stavka 4., koju stvarni korisnik pruži na uvid. Svaki takav detalj koji se ne pojavi na tim dokumentima utvrđuje se na osnovi svakog drugog dokumentiranog dokaza o identitetu koji predoči stvarni korisnik.
3. Kada stvarni korisnik dobrovoljno predoči potvrdu o rezidentnosti za potrebe oporezivanja koju je izdalo nadležno tijelo neke zemlje u razdoblju od tri godine prije datuma plaćanja ili na kasniji datum kada se smatra da isplata pripada stvarnom korisniku, smatra se da je njegova rezidentnost u toj zemlji. U suprotnom se smatra da je njegova rezidentnost u zemlji gdje on ima stalnu adresu. Isplatitelj utvrđuje stalnu adresu stvarnog korisnika na temelju sljedećih minimalnih standarda:
(a)
za ugovorne odnose sklopljene prije 1. siječnja 2004., isplatitelj utvrđuje trenutačnu stalnu adresu stvarnog korisnika koristeći se najboljim informacijama koje su mu na raspolaganju, posebno u skladu s propisima na snazi u državi osnivanja isplatitelja primitka i s Direktivom 2005/60/EEZ;
(b)
za ugovorne odnose sklopljene, ili transakcije izvršene u slučaju da ugovorni odnosi nisu sklopljeni, 1. siječnja 2004. ili kasnije, isplatitelj utvrđuje trenutačnu stalnu adresu stvarnog korisnika na osnovi adrese koja proizlazi iz postupaka identifikacije utvrđenih u stavku 2. prvom podstavku točki (b) koji se trebaju ažurirati na osnovi najnovije dokumentacije na raspolaganju isplatitelju.
U situaciji iz prvog podstavka točke (b), kada stvarni korisnici podnesu na uvid putovnicu ili službenu osobnu iskaznicu ili neku drugu službenu identifikacijsku ispravu koju je izdala država članica i izjave da su rezidenti treće zemlje, rezidentnost se utvrđuje putem potvrde o rezidentnosti za potrebe oporezivanja koja je izdana u razdoblju od tri godine prije datuma isplate ili na kasniji datum kada se smatra da stvarnom korisniku pripada isplata od strane nadležnog tijela treće zemlje za koju stvarni korisnik tvrdi da je njezin rezident. Ako ne može predočiti takvu potvrdu, država članica koja je izdala putovnicu, službenu osobnu iskaznicu ili neku drugu službenu identifikacijsku ispravu smatra se zemljom rezidentnosti. Za stvarne korisnike za koje isplatitelj na raspolaganju ima službenu dokumentaciju kojom se dokazuje da oni imaju rezidentnost za potrebe oporezivanja u zemlji koja je različita od zemlje gdje imaju stalnu adresu zbog povlastica povezanih s njihovim diplomatskim statusom ili drugim međunarodno dogovorenim pravilima, rezidentnost se utvrđuje pomoću takve službene dokumentacije koja je na raspolaganju isplatitelju.
4. Svaka država članica koja dodjeljuje porezne brojeve ili njihove ekvivalente do 31. prosinca 2014. obavješćuje Komisiju o strukturi i formatu tih brojeva, kao i o službenoj dokumentaciji koja sadrži informacije o dodijeljenim poreznim brojevima. Svaka država članica također obavješćuje Komisiju ako se dogode bilo kakve promjene u tom smislu. Komisija u Službenom listu Europske unije objavljuje objedinjeni popis primljenih informacija.
Članak 4.
Isplatitelji
1. Nositelj gospodarske djelatnosti osnovan u državi članici koji isplati kamatu, ili osigura takvo plaćanje, za trenutačnu korist stvarnog korisnika smatra se isplatiteljem za potrebe ove Direktive.
Za potrebe ovog stavka nevažno je je li dotični nositelj gospodarske djelatnosti dužnik ili izdavatelj potraživanja ili osiguranja koje proizvodi dohodak ili nositelj gospodarske djelatnosti zadužen od strane dužnika ili izdavatelja potraživanja ili od strane stvarnog korisnika za plaćanje dohotka ili osiguravanje isplate dohotka.
Nositelj gospodarske djelatnosti osnovan u državi članici također se smatra isplatiteljem za potrebe ove Direktive kada su ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
on izvrši isplatu kamate drugom nositelju gospodarske djelatnosti ili osigura takvu isplatu, uključujući stalni poslovni nastan ili poduzeće kćer prvog nositelja gospodarske djelatnosti, osnovanom izvan područja iz članka 7. i izvan teritorijalnog područja primjene sporazuma i aranžmana koji predviđaju iste mjere ili mjere ekvivalentne onima iz ove Direktive; i
(b)
prvi nositelj gospodarske djelatnosti ima razloga vjerovati, na temelju dostupnih informacija, da će drugi nositelj gospodarske djelatnosti isplatiti dohodak, ili osigurati takvu isplatu za trenutačnu korist stvarnog korisnika koji je pojedinac za kojeg prvi nositelj gospodarske djelatnosti zna da je rezident druge države članice, uzimajući u obzir članak 3.
Kada su ispunjeni uvjeti iz prvog podstavka točaka (a) i (b), smatra se da je isplata koju je izvršio ili osigurao prvi nositelj gospodarske djelatnosti izvršena ili osigurana za trenutačnu korist stvarnog korisnika iz prvog podstavka točke (b).
2. Subjekt ili pravni aranžman koji ima svoje mjesto stvarne uprave unutar države članice i koji ne podliježe uspješnom oporezivanju prema općim pravilima za izravno oporezivanje primjenjivo bilo u toj državi članici ili u državi članici u kojoj je osnovan, ili u bilo kojoj zemlji ili jurisdikciji u kojoj je inače rezident za potrebe oporezivanja, smatra se da je isplatitelj nakon primitka isplate kamate ili nakon osiguravanja takve isplate.
Za potrebe ovog stavka, smatra se da kategorije subjekata i pravnih aranžmana iz okvirnog popisa u Prilogu II. ne podliježu uspješnom oporezivanju.
Kada subjekt ili pravni aranžman ne pripada ni u jednu od kategorija iz okvirnog popisa u Prilogu II. ili kada je obuhvaćen tim prilogom, ali tvrdi da podliježe uspješnom oporezivanju, nositelj gospodarske djelatnosti utvrđuje podliježe li on uspješnom oporezivanju na temelju činjenica koje su općenito priznate ili na temelju službenih isprava koje predoči subjekt ili pravni aranžman ili koje su dostupne mjerama temeljite identifikacije stranaka poduzetima u skladu s Direktivom 2005/60/EZ.
Svaki nositelj gospodarske djelatnosti osnovan u državi članici koji isplati kamatu, ili osigura takvo plaćanje, za subjekt ili pravni aranžman iz ovog stavka i koji ima svoje mjesto stvarne uprave u državi članici koja nije država u kojoj je nositelj gospodarske djelatnosti osnovan obavješćuje nadležno tijelo u svojoj državi članici u kojoj je osnovan o sljedećem, koristeći se informacijama navedenima u članku 2. stavku 3. četvrtom podstavku ili drugim raspoloživim informacijama:
i.
nazivu, ako on postoji, subjekta ili pravnog aranžmana;
ii.
njegovom pravnom obliku;
iii.
njegovom mjestu stvarne uprave;
iv.
ukupnom iznosu isplate kamate, navedenom u skladu s člankom 8., koji je isplaćen, ili osiguran, za subjekt ili pravni aranžman;
v.
datumu posljednje isplate kamate.
Fizičke osobe koje se smatraju stvarnim korisnicima isplate kamate izvršene ili osigurane za subjekte ili pravne aranžmane iz prvog podstavka ovog stavka utvrđuju se u skladu s pravilima predviđenima u članku 2. stavku 4. Kada se primjenjuje članak 2. stavak 4. točka (c), subjekt ili pravni aranžman, kad god fizička osoba na neki kasniji datum stekne pravo na imovinu iz koje proizlazi isplata kamate, ili drugu imovinu koja predstavlja isplatu kamate, dostavlja nadležnom tijelu države članice u kojoj ima mjesto stvarne uprave informacije navedene u članku 8. stavku 1. drugom podstavku. Subjekt ili pravni aranžman također obavješćuje svoje nadležno tijelo o svakoj promjeni svog mjesta stvarne uprave.
Obveze iz petog podstavka ostaju 10 godina od datuma posljednje isplate kamate koju subjekt ili pravni aranžman primi ili se za njega osigura ili posljednjeg datuma kad je fizička osoba stekla pravo na imovinu iz koje proizlazi isplata kamate ili drugu imovinu koja predstavlja isplatu kamate, već prema tome koji datum je kasniji.
Ako subjekt ili pravni aranžman, u slučaju kada se primjenjuje članak 2. stavak 4. točka (c), promijeni svoje mjesto stvarne uprave u drugu državu članicu, nadležno tijelo prve države članice izvješćuje nadležno tijelo nove države članice o sljedećim informacijama:
i.
iznosu isplate kamate primljenom ili osiguranom za subjekt ili pravni aranžman koji nije još uvijek obuhvaćen prošlim pravima na relevantnu imovinu;
ii.
datumu posljednje isplate kamate koju subjekt ili pravni aranžman primi ili se za njega osigura ili posljednjem datumu kad je fizička osoba stekla pravo na cijelu imovinu ili dio imovine iz koje proizlazi takva isplata ili na drugu imovinu koja predstavlja isplatu kamate, već prema tome koji datum je kasniji.
Ovaj stavak ne primjenjuje se ako subjekt ili pravni aranžman podnese dokaz o tome da je on obuhvaćen jednim od sljedećih slučajeva:
(a)
on je društvo za zajednička ulaganja ili neki drugi zajednički investicijski fond ili program kako su definirani u članku 6. stavku 1. prvom podstavku točki (d) podtočkama i. i iii. ili točki (e) podtočkama i. i iii.;
(b)
on je institucija koje pruža usluge mirovina ili osiguranja ili poduzeće kojem je takva institucija dala ovlasti za upravljanje njezinom imovinom;
(c)
priznaje se prema postupcima primjenjivima u državama članicama gdje je on rezident za potrebe oporezivanja ili ima svoje mjesto stvarne uprave da će on biti oslobođen od uspješnog oporezivanja prema općim pravilima za izravno oporezivanje jer on služi isključivo u humanitarne svrhe za javnu korist;
(d)
on čini slučaj kada ima više stvarnih korisnika za koje je nositelj gospodarske djelatnosti koji izvršava ili osigurava isplatu utvrdio identitet i rezidentnost svih stvarnih korisnika u skladu sa člankom 3. i nositelj gospodarske djelatnosti je stoga isplatitelj u skladu sa stavkom 1. ovog članka.
3. Subjekt iz stavka 2. koji je sličan društvu za zajednička ulaganja ili zajedničkom investicijskom fondu ili programu iz stavka 2. osmog podstavka točke (a) ima mogućnost da se za potrebe ove Direktive s njim postupa kao s takvim društvom, investicijskim fondom ili programom.
Kada subjekt iskoristi mogućnost iz prvog podstavka ovog stavka, država članica u kojoj taj subjekt ima stvarnu upravu izdaje potvrdu o tome. Subjekt predočuje tu potvrdu nositelju gospodarske djelatnosti koji izvršava isplatu kamate ili je osigurava. Nositelj gospodarske djelatnosti je u tom slučaju oslobođen od obveza utvrđenih u stavku 2. četvrtom podstavku.
Države članice utvrđuju detaljna pravila za korištenje mogućnosti iz prvog podstavka ovog stavka od strane subjekata koji imaju stvarnu upravu na njihovom području, kako bi se osigurala učinkovita primjena ove Direktive.”
5.
Članak 6. zamjenjuje se sljedećim:
„Članak 6.
Definicija isplate kamate
1. Za potrebe ove Direktive ‚isplata kamate’ znači:
(a)
kamata plaćena ili pripisana na račun koja se odnosi na potraživanja duga bilo koje vrste, bez obzira na to je li osigurana hipotekom ili ne i bez obzira uključuje li pravo na sudjelovanje u dobiti dužnika ili ne, te posebno dohodak od državnih vrijednosnih papira i dohodak od obveznica ili zadužnica, uključujući premije i nagrade od takvih vrijednosnih papira, obveznica ili zadužnica; zatezne kamate na zakašnjela plaćanja ne smatraju se isplatama kamata;
(b)
svaki dohodak plaćen ili ostvaren, ili doznačen na račun, u vezi s vrijednosnim papirima bilo koje vrste, osim kada se dohodak izravno smatra isplatom kamate u skladu s točkom (a), (c), (d) ili (e), i gdje:
i.
uvjeti za povrat na kapital definiran na datum izdavanja uključuju obvezu prema ulagaču da će on primiti, na kraju razdoblja, najmanje 95 % uloženog kapitala; ili
ii.
uvjeti definirani na datum izdavanja predviđaju poveznicu od najmanje 95 % dohotka od vrijednosnog papira na kamatu ili vrstu dohotka iz točke (a), (c), (d) ili (e);
(c)
kamate koje teku ili se pripisuju pri prodaji, povratu ili otkupu potraživanja duga iz točke (a) i svaki dohodak obračunan ili koji se pripisuje pri prodaji, povratu ili otkupu vrijednosnih papira iz točke (b);
(d)
dohodak koji proizlazi iz isplata iz točke (a), (b) ili (c) ovog stavka bilo izravno ili neizravno, uključujući i one posredstvom subjekta ili pravnog aranžmana iz članka 4. stavka 2., ako ga distribuira bilo koji od sljedećih:
i.
društva za zajednička ulaganja ili drugi zajednički investicijski fondovi ili programi, koji su ili registrirani kao takvi u skladu s pravom bilo koje države članice ili pravom zemalja Europskoga gospodarskog prostora koje ne pripadaju Uniji, ili imaju pravila fonda ili osnivačke dokumente uređene pravom u vezi sa zajedničkim investicijskim fondovima ili programima jedne od tih država ili zemalja. To se primjenjuje bez obzira na pravni oblik takvih društava, fondova ili programa i bez obzira na bilo koje ograničenje na ograničenu skupinu ulagača u kupnju, prodaju ili otkup njihovih dionica ili udjela;
ii.
subjekti koji su iskoristili mogućnost iz članka 4. stavka 3.;
iii.
svaki zajednički investicijski fond ili program osnovan izvan područja iz članka 7. i izvan Europskoga gospodarskog prostora. To se primjenjuje bez obzira na pravni oblik takvog fonda ili programa i bez obzira na bilo koje ograničenje na ograničenu skupinu ulagača u kupnju, prodaju ili otkup njihovih dionica ili udjela;
(e)
dohodak ostvaren prodajom, povratom ili otkupom dionica ili udjela u sljedećim društvima, subjektima, investicijskim fondovima ili programima, ako oni ulažu, izravno ili neizravno, putem takvih drugih društava, fondova ili programa, ili putem subjekata ili pravnih aranžmana iz članka 4. stavka 2., više od 40 % svoje imovine u potraživanja duga kako je to navedeno u točki (a) ovog stavka ili u vrijednosne papire kako je to navedeno u njegovoj točki (b):
i.
društva za zajednička ulaganja ili drugi zajednički investicijski fondovi ili programi, koji su ili registrirani kao takvi u skladu s pravom bilo koje države članice ili pravom zemalja Europskoga gospodarskog prostora koje ne pripadaju Uniji, ili imaju pravila fonda ili osnivačke dokumente uređene pravom u vezi sa zajedničkim investicijskim fondovima ili programima jedne od tih država ili zemalja. To se primjenjuje bez obzira na pravni oblik takvih društava, fondova ili programa i bez obzira na bilo koje ograničenje na ograničenu skupinu ulagača u kupnju, prodaju ili otkup njihovih dionica ili udjela;
ii.
subjekti koji su iskoristili mogućnost iz članka 4. stavka 3.;
iii.
svaki zajednički investicijski fond ili program osnovan izvan područja iz članka 7. i izvan Europskoga gospodarskog prostora. To se primjenjuje bez obzira na pravni oblik takvog fonda ili programa i bez obzira na bilo koje ograničenje na ograničenu skupinu ulagača u kupnju, prodaju ili otkup njihovih dionica ili udjela.
Za potrebe ove točke, imovina koju društva ili subjekti ili investicijski fondovi ili programi moraju držati kao kolateral prema uvjetima njihovih sporazuma, ugovora ili druge pravne dokumentacije kako bi im to omogućilo da ispune svoje investicijske ciljeve, i u odnosu na koju ulagač nije stranka i nema nikakva zakonska prava, ne smatraju se potraživanjima duga iz točke (a) ili vrijednosnim papirima iz točke (b);
(f)
beneficije iz ugovora o životnom osiguranju, ako:
i.
ugovor sadrži jamstvo prinosa; ili
ii.
stvarno izvršenje ugovora je više od 40 % povezano s kamatom ili dohotkom iz točaka (a), (b), (c) (d) i (e).
Za potrebe ove točke višak svakog povrata plaćanja ili djelomičnog povrata plaćanja što ga izvrši osiguravatelj životnog osiguranja prije dospijeća ugovora o životnom osiguranju, kao i višak svakog iznosa što ga isplati osiguravatelj životnog osiguranja iznad iznosa plaćanja izvršenih osiguravatelju životnog osiguranja u sklopu istog ugovora o životnom osiguranju, smatraju se beneficijom od ugovora o životnom osiguranju. U slučaju prijenosa, u cijelosti ili djelomično, životnog osiguranja na treću stranu, višak vrijednosti ugovora prenesen iznad iznosa svih isplata izvršenih osiguravatelju životnog osiguranja također se smatra beneficijom iz ugovora o životnom osiguranju. Beneficija iz ugovora o životnom osiguranju koji isključivo predviđa mirovinu, ili fiksni anuitet, koji se isplaćuje najmanje pet godina, smatra se takvom samo ako se radi o otplati ili prijenosu na treću stranu koji su izvršeni prije kraja razdoblja od pet godina. Iznos isplaćen isključivo u slučaju smrti, invalidnosti ili bolesti ne smatra se beneficijom od ugovora o životnom osiguranju.
Međutim, države članice imaju mogućnost uključivanja dohotka navedenog u prvom podstavku točki (e) u definiciju kamate, za društva za zajedničko ulaganje ili druge zajedničke investicijske fondove ili programe, koji su ili registrirani u skladu s njihovim pravilima ili imaju pravila fonda ili osnivačke dokumente uređene njihovim pravom, samo u mjeri u kojoj takav dohodak odgovara dobiti koja izravno ili neizravno proizlazi iz isplaćenih kamata u smislu prvog podstavka točke (a), (b) ili (c).
Što se tiče prvog podstavka točke (f) podtočke ii., država članica ima mogućnost uključivanja u definiciju isplate kamate beneficije bez obzira na sastav rezultata, ako su plaćene ili dobivene od osiguratelja životnog osiguranja osnovanog u toj državi.
Kada država članica iskoristi jednu ili obje mogućnosti iz drugog i trećeg podstavka, o tome obavješćuje Komisiju. Komisija u Službenom listu Europske unije objavljuje činjenicu da je mogućnost iskorištena i, s učinkom od datuma takve objave, iskorištenje mogućnosti je obvezujuće za druge države članice.
2. Što se tiče stavka 1. prvog podstavka točke (b), kada isplatitelj nema informacije o iznosu dohotka koji se plaća, koji je ostvaren ili doznačen, ukupan iznos isplate smatra se isplatom kamate.
Što se tiče stavka 1. prvog podstavka točke (c), kada isplatitelj nema informacije o iznosu kamate ili dohotka koji je obračunan ili se pripisuje pri prodaji, povratu ili otkupu, ukupan iznos isplate smatra se isplatom kamate.
Što se tiče stavka 1. prvog podstavka točaka (d) i (e), kada isplatitelj nema informacije o dijelu dohotka koji proizlazi iz isplata kamata u smislu točke (a), (b) ili (c) tog podstavka, ukupan iznos dohotka smatra se isplatom kamate.
Što se tiče stavka 1. prvog podstavka točke (f), kada isplatitelj nema informacije o iznosu beneficije od ugovora o životnom osiguranju, ukupan iznos isplate smatra se isplatom kamate.
3. Što se tiče stavka 1. prvog podstavka točke (e), kada isplatitelj nema informacije o postotku imovine uložene u potraživanja duga ili relevantne vrijednosne papire, ili u dionice ili udjele definirane tom točkom, smatra se da je taj postotak iznad 40 %. Ako ne može odrediti iznos dohotka koji ostvaruje stvarni korisnik, smatra se da dohodak odgovara primicima od prodaje, povrata ili otkupa dionica ili udjela.
Što se tiče stavka 1. prvog podstavka točke (f) podtočke ii., kada isplatitelj nema informacije o postotku rezultata povezanog s isplatom kamate u smislu točke (a), (b), (c), (d) ili (e) tog podstavka, smatra se da je taj postotak iznad 40 %.
4. Kada je isplata kamate kako je definirana u stavku 1. izvršena subjektu ili pravnom aranžmanu iz članka 4. stavka 2. ili je doznačena na račun takvog subjekta ili pravnog aranžmana, smatra se da pripada fizičkoj osobi iz članka 2. stavka 4. U slučaju subjekta, to se primjenjuje samo ako subjekt nije iskoristio mogućnost iz članka 4. stavka 3.
5. Što se tiče stavka 1. prvog podstavka točaka (c) i (e), države članice imaju mogućnost zatražiti od isplatitelja na njihovom području da obračunaju kamate ili drugi relevantni dohodak tijekom određenog razdoblja koje ne može biti dulje od godine dana, te postupati s tako obračunanom kamatom ili drugim relevantnim dohotkom kao s isplatom kamate iako nije bilo prodaje, otkupa ili povrata tijekom tog razdoblja.
6. Odstupajući od stavka 1. prvog podstavka točaka (d) i (e), države članice imaju mogućnost isključiti iz definicije isplate kamate svaki dohodak naveden u tim odredbama koji distribuiraju društva ili subjekti ili investicijski fondovi ili programi koji imaju pravila fonda ili osnivačke dokumente uređene njihovim pravom, kad izravna ili neizravna ulaganja takvih društava, subjekata, fondova ili programa u potraživanjima duga iz točke (a) tog podstavka ili u vrijednosnim papirima iz točke (b) tog podstavka ne prelaze 15 % njihove imovine.
Odstupajući od stavka 4., države članice imaju mogućnost iz definicije isplate kamate u stavku 1. isključiti isplatu kamate plaćenu ili pripisanu na račun subjekta ili pravnog aranžmana, navedenog u članku 4. stavku 2., koji ima mjesto stvarne uprave unutar njihovog područja, kad izravna ili neizravna ulaganja takvog subjekta ili pravnog aranžmana u potraživanja duga iz stavka 1. prvog podstavka točke (a) ili u vrijednosne papire iz točke (b) tog podstavka ne prelazi 15 % njegove imovine. U slučaju subjekta, to se primjenjuje samo ako subjekt nije iskoristio mogućnost iz članka 4. stavka 3.
Kada država članica iskoristi jednu ili obje mogućnosti iz prvog i drugog podstavka, o tome obavješćuje Komisiju. Komisija u Službenom listu Europske unije objavljuje činjenicu da je mogućnost iskorištena i, s učinkom od datuma takve objave, iskorištenje mogućnosti je obvezujuće za druge države članice.
7. Pragovi od 40 % iz stavka 1. prvog podstavka točke (e) i točke (f) podtočke ii. i iz stavka 3. od 1. siječnja 2016. iznose 25 %.
8. Pragovi iz stavka 1. prvog podstavka točke (e) i iz stavka 6. određuju se u odnosu na politiku ulaganja, ili u odnosu na strategiju i ciljeve ulaganja, kako je to utvrđeno dokumentacijom kojom se uređuje djelovanje dotičnih društava ili subjekata ili investicijskih fondova ili programa.
Za potrebe ovog stavka dokumentacija uključuje:
(a)
pravila fonda ili osnivačke dokumente dotičnih društava ili subjekata ili investicijskih fondova ili programa;
(b)
svaki sporazum, ugovor ili drugu pravnu dokumentaciju koju sklope dotična društva ili subjekti ili investicijski fondovi ili programi koja se stavi na raspolaganje nositelju gospodarske aktivnosti; i
(c)
svaki prospekt ili sličan dokument izdan od strane ili u ime dotičnih društava ili subjekata ili investicijskih fondova ili programa koji se stavi na raspolaganje njihovim ulagačima.
Kada dokumentacija ne definira politiku ulaganja ili strategiju i ciljeve ulaganja, ti postoci se utvrđuju u odnosu na stvarni sastav imovine dotičnih društava ili subjekata ili investicijskih fondova ili programa, koja proizlazi iz prosjeka imovine na početku, ili na datum njihovog prvog polugodišnjeg izvješća, te na kraju njihovog posljednjeg računovodstvenog razdoblja prije datuma kada isplatitelj izvrši ili osigura isplatu kamate stvarnom korisniku. Za novoosnovana društva ili subjekte ili investicijske fondove ili programe, takav stvarni sastav proizlazi iz imovine na početni datum i na datum prve evaluacije imovine kako je utvrđeno dokumentacijom kojom se uređuje djelovanje dotičnih društava ili subjekata ili investicijskih fondova ili programa.
Sastav imovine mjeri se u skladu s pravilima primjenjivima u državi članici ili u zemlji Europskoga gospodarskog prostora koja ne pripada Uniji, u kojoj su kao takvi registrirani društvo za zajednička ulaganja ili drugi zajednički investicijski fond ili program, ili prema pravu kojim se uređuju njihova pravila ili osnivački dokumenti. Sastav izmjeren kao takav obvezujući je za druge države članice.
9. Dohodak iz stavka 1. prvog podstavka točke (b) smatra se isplatom kamate samo ako su vrijednosni papiri iz kojih proizlazi taj dohodak bili prvi put izdani 1. srpnja 2014. ili kasnije. Vrijednosni papiri izdani prije tog datuma ne uzimaju se u obzir za postotke iz točke (e) tog podstavka i iz stavka 6.
10. Beneficije iz ugovora o životnom osiguranju smatraju se isplatom kamate u skladu sa stavkom 1. prvim podstavkom točkom (f) samo ako je taj ugovor o životnom osiguranju koji proizvodi takve beneficije bio prvi put potpisan 1. srpnja 2014. ili kasnije.
11. Države članice imaju mogućnost smatrati dohodak iz stavka 1. prvog podstavka točke (e) podtočke i., ostvaren prodajom, povratom ili otkupom dionica ili udjela u registriranim društvima za zajednička ulaganja koja nisu UCITS ovlaštena u skladu s Direktivom 2009/65/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (*2), isplatom kamate samo ako se ona obračunava za ta društva 1. srpnja 2014. ili kasnije.
(*2) Direktiva 2009/65/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. o usklađivanju zakona i drugih propisa u odnosu na subjekte za zajednička ulaganja u prenosive vrijednosne papire (UCITS) (SL L 302, 17.11.2009., str. 32.).”"
6.
Članak 8. zamjenjuje se sljedećim:
„Članak 8.
Informacije koje daju isplatitelji
1. Ako je stvarni korisnik rezident u državi članici koja nije ona u kojoj je osnovan isplatitelj, minimalna količina informacija koju isplatitelji moraju priopćiti nadležnim tijelima države članice u kojoj su osnovani jest:
(a)
identitet i rezidentnost stvarnog korisnika osnovanog u skladu s člankom 3., ili, u slučajevima kada ima više stvarnih korisnika, identitet i rezidentnost svih stvarnih korisnika koji su obuhvaćeni područjem primjene članka 1. stavka 1.;
(b)
naziv i adresa isplatitelja;
(c)
broj računa stvarnog korisnika, a tamo gdje toga nema, identifikacija potraživanja duga koje daje pravo na isplatu kamate ili ugovora o životnom osiguranju, vrijednosnog papira ili udjela koji daje pravo na tu isplatu;
(d)
informacije o isplati kamate u skladu sa stavkom 2.
Ako je stvarni korisnik rezident u državi članici koja nije ona u kojoj isplatitelj prema članku 4. stavku 2. ima svoje mjesto stvarne uprave, takav isplatitelj dostavlja nadležnom tijelu države članice u kojoj ima svoje mjesto stvarne uprave informacije iz prvog podstavka točaka od (a) do (d) ovog stavka. Osim toga, takvi isplatitelji izvješćuju o sljedećem:
i.
ukupnom iznosu isplata kamate primljenom ili osiguranom za koji se smatra da pripada njegovim stvarnim korisnicima;
ii.
kada fizička osoba postane stvarni korisnik prema članku 2. stavku 4. točki (c), iznosu za koji se smatra da pripada toj fizičkoj osobi i datumu takvog obračunanog iznosa.
2. Minimalna količina informacija o isplati kamate koju isplatitelj mora priopćiti raščlanjuje se na sljedeće kategorije isplate kamata i sadržava:
(a)
u slučaju isplate kamate u smislu članka 6. stavka 1. prvog podstavka točke (a): iznos isplaćene ili pripisane kamate;
(b)
u slučaju isplate kamate u smislu članka 6. stavka 1. prvog podstavka točke (b): ili iznos svakog plaćenog, ostvarenog ili pripisanog dohotka ili ukupan iznos isplate;
(c)
u slučaju isplate kamate u smislu članka 6. stavka 1. prvog podstavka točke (c) ili (e): ili iznos kamate ili dohotka navedenih u tim točkama ili ukupni iznos primitaka od prodaje, otkupa ili povrata;
(d)
u slučaju isplate kamate u smislu članka 6. stavka 1. prvog podstavka točke (d): ili iznos dohotka iz te točke ili ukupan iznos raspodjele;
(e)
u slučaju isplate kamate u smislu članka 6. stavka 4.: iznos kamate pripisane svakom stvarnom korisniku koji je obuhvaćen područjem primjene članka 1. stavka 1.;
(f)
ako se država članica koristi mogućnošću iz članka 6. stavka 5.: iznos obračunane kamate ili drugog relevantnog dohotka;
(g)
u slučaju isplate kamate u smislu članka 6. stavka 1. prvog podstavka točke (f): ili iznos obračunane koristi u skladu s tom odredbom li ukupan iznos isplate. Ako, u slučaju prijenosa na treću stranu, isplatitelj nema informacija o prenesenoj vrijednosti: iznos isplata osiguravatelju životnog osiguranja na temelju ugovora o životnom osiguranju.
Kada izvješćuje o ukupnim iznosima u skladu s prvim podstavkom točkama (b), (c), (d) i (g) ovog stavka, isplatitelj obavješćuje nadležno tijelo države članice u kojoj je osnovan ili, u slučaju isplatitelja iz članka 4. stavka 2., nadležno tijelo države članice u kojoj ima mjesto stvarne uprave.
3. U slučajevima kada ima više stvarnih korisnika, isplatitelj obavješćuje nadležno tijelo države članice u kojoj je osnovan ili, u slučaju isplatitelja iz članka 4. stavka 2., nadležno tijelo države članice u kojoj ima mjesto stvarne uprave, je li iznos o kojem je izvijestio za svakog stvarnog korisnika puni iznos koji se može pripisati zajedno svim stvarnim korisnicima, stvarni udio koji se odnosi na dotičnog stvarnog korisnika ili jednaki udio.
4. Neovisno o stavku 2., države članice mogu dopustiti isplatiteljima da izvijeste samo o sljedećem:
(a)
u slučaju isplata kamate u smislu članka 6. stavka 1. prvog podstavka točke (a), (b) ili (d): ukupnom iznosu kamate ili dohotka;
(b)
u slučaju isplata kamate u smislu članka 6. stavka 1. prvog podstavka točke (c) ili (e): ukupnom iznosu primitaka od prodaje, otkupa ili povrata koji su povezani s takvim isplatama;
(c)
u slučaju isplata kamate u smislu članka 6. stavka 1. prvog podstavka točke (f): ili o koristima o kojima isplatitelj nije na drugi način obavijestio nadležno tijelo države članice rezidentnosti stvarnog korisnika, izravno ili putem svog poreznog predstavnika ili nadležnog tijela druge države članice, u skladu sa svim zakonodavnim odredbama koje su različite od odredaba potrebnih za provedbu ove Direktive, ili o ukupnom uplaćenom iznosu u okviru ugovora za životno osiguranje iz kojih takve isplate proizlaze.
Isplatitelj obavješćuje o tome priopćuje li ukupan iznos u skladu s prvim podstavkom točkama (a), (b) i (c) ovog stavka.”
7.
Članak 9. mijenja se kako slijedi:
(a)
dodaju se sljedeći stavci:
„1.a Nadležno tijelo države članice u kojoj je nositelj gospodarske djelatnosti osnovan prosljeđuje informacije iz članka 4. stavka 2. četvrtog podstavka nadležnom tijelu druge države članice u kojoj se nalazi stvarna uprava subjekta ili pravnog aranžmana.
1.b Ako je isplatitelj u smislu članka 4. stavka 2. promijenio mjesto stvarne uprave koje je sad u drugoj državi članici, nadležno tijelo prve države članice prosljeđuje informacije iz članka 4. stavka 2. sedmog podstavka nadležnom tijelu te druge države članice.”;
(b)
stavak 2. zamjenjuje se sljedećim:
„2. Prosljeđivanje informacija provodi se automatski i najmanje jednom godišnje, u roku od šest mjeseci od završetka porezne godine države članice isplatitelja ili nositelja gospodarske djelatnost i obuhvaća sljedeće slučajeve iz te godine:
i.
sve isplate kamate;
ii.
sve slučajeve u kojima pojedinci postaju stvarni korisnici u skladu s člankom 2. stavkom 4.;
iii.
sve promjene mjesta stvarne uprave isplatitelja iz članka 4. stavka 2.”
8.
Članak 10. mijenja se kako slijedi:
(a)
stavak 1. zamjenjuje se sljedećim:
„1. Tijekom prijelaznog razdoblja, počevši od datuma navedenog u članku 17. stavcima 2. i 3. i podložno članku 13. stavku 1., Luksemburg i Austrija nisu obvezni primjenjivati odredbe poglavlja II.
Oni će, međutim, primati informacije od drugih država članica u skladu s poglavljem II.
Cilj je ove Direktive, tijekom prijelaznog razdoblja, osigurati minimalnu razinu uspješnog oporezivanja štednje u obliku isplate kamate izvršene u jednoj državi članici stvarnim korisnicima koji su za potrebe oporezivanja fizičke osobe - rezidenti u drugoj državi članici.”;
(b)
stavak 3. zamjenjuje se sljedećim:
„3. Na kraju prijelaznog razdoblja, Luksemburg i Austrija obvezni su primjenjivati odredbe poglavlja II. i prestati primjenjivati porez po odbitku i dijeljenje prihoda na temelju članaka 11. i 12. Ako tijekom prijelaznog razdoblja Luksemburg ili Austrija odluče primjenjivati odredbe poglavlja II., oni će prestati primjenjivati porez po odbitku i dijeljenje prihoda na temelju članaka 11. i 12.”
9.
Članak 11. mijenja se kako slijedi:
(a)
stavci 1. i 2. zamjenjuju se sljedećim:
„1. Tijekom prijelaznog razdoblja iz članka 10., ako je stvarni korisnik rezident u državi članici koja nije istovjetna onoj u kojoj je isplatitelj osnovan ili, ako se radi o isplatitelju iz članka 4. stavka 2., onoj u kojoj takav isplatitelj ima mjesto stvarne uprave, Luksemburg i Austrija će ubirati porez po odbitku po stopi od 15 % tijekom prve tri godine prijelaznog razdoblja, 20 % tijekom sljedeće tri godine te 35 % nakon toga.
2. Isplatitelj ubire porez po odbitku na sljedeći način:
(a)
u slučaju isplate kamate u smislu članka 6. stavka 1. prvog podstavka točke (a): na iznos isplaćene ili pripisane kamate;
(b)
u slučaju isplate kamate u smislu članka 6. stavka 1. prvog podstavka točke (b): na iznos svakog plaćenog, ostvarenog ili pripisanog dohotka;
(c)
u slučaju isplate kamate u smislu članka 6. stavka 1. prvog podstavka točke (c) ili (e): ili na iznos kamate ili dohotka navedenih u tim točkama ili primjenom istovjetnih davanja na ukupni iznos primitaka od prodaje, otkupa ili povrata koja snosi stvarni korisnik;
(d)
u slučaju isplate kamate u smislu članka 6. stavka 1. prvog podstavka točke (d): na iznos dohotka iz te točke;
(e)
u slučaju isplate kamate u smislu članka 6. stavka 4.: na iznos kamata pripisanih svakom stvarnom korisniku koji je obuhvaćen područjem primjene članka 1. stavka 1. Ukupan iznos na koji se ubire porez ne prelazi iznos isplate kamate koju prima ili osigurava subjekt ili pravni aranžman;
(f)
ako država članica koristi mogućnost iz članka 6. stavka 5.: na iznos obračunane kamate ili drugog relevantnog dohotka;
(g)
u slučaju isplate kamate u smislu članka 6. stavka 1. prvog podstavka točke (f): na iznos obračunane koristi u skladu s tom odredbom. Države članice mogu dopustiti isplatitelju da ubire porez po odbitku samo na koristi o kojima isplatitelj ili njegovi porezni predstavnici još nisu obavijestili nadležno tijelo države članice rezidentnosti stvarnog korisnika u skladu s bilo kojim zakonodavnim odredbama različitima od onih koje su potrebne za provedbu ove Direktive.
Kada prihod od poreza po odbitku prenosi nadležnom tijelu, isplatitelj ga obavješćuje o broju stvarnih korisnika na koje se odnosi ubiranje poreza po odbitku razvrstano prema državama članicama njihove rezidentnosti.”;
(b)
u stavku 3. tekst „točaka (a) i (b) stavka 2. ‚zamjenjuje se tekstom’ stavka 2. točaka (a), (b) i (c)”;
(c)
stavak 5. zamjenjuje se sljedećim:
„5. Tijekom prijelaznog razdoblja, države članice koje ubiru porez po odbitku mogu odrediti da se nositelj gospodarske djelatnosti koji izvršava isplatu kamate ili osigurava takvu isplatu za subjekt ili pravni aranžman iz članka 4. stavka 2. čije je mjesto stvarne uprave u drugoj državi članici smatra isplatiteljem umjesto tog subjekta ili pravnog aranžmana, te da ubire porez po odbitku na tu kamatu, osim ako se subjekt ili pravni aranžman formalno suglasi da se njegovo ime, ako postoji, njegov pravni oblik, mjesto stvarne uprave i ukupni iznos isplaćene ili osigurane kamate priopće u skladu s člankom 4. stavkom 2. četvrtim podstavkom.”
10.
Članak 13. zamjenjuje se sljedećim:
„Članak 13.
Iznimke od postupka poreza po odbitku
1. Države članice koje ubiru porez po odbitku u skladu s člankom 11. propisuju sljedeće postupke kako bi osigurale da stvarni korisnik može zatražiti da se ne primjenjuje porez po odbitku:
(a)
postupak koji omogućuje da stvarni korisnik izričito ovlasti isplatitelja na priopćivanje informacija u skladu s poglavljem II., pri čemu to ovlaštenje obuhvaća sve isplate kamate koje taj isplatitelj pripisuje stvarnom korisniku; u tom se slučaju primjenjuje članak 9.;
(b)
postupak koji osigurava da se ne ubire porez po odbitku ako stvarni korisnik predoči isplatitelju potvrdu izdanu na njegovo ime od strane nadležnog tijela države članice u kojoj on ima rezidentnost za potrebe oporezivanja u skladu sa stavkom 2.
2. Na zahtjev stvarnog korisnika, nadležno tijelo države članice u kojoj on ima rezidentnost za potrebe oporezivanja izdaje potvrdu koja sadrži:
(a)
osobno ime, adresu, porezni identifikacijski broj ili njegov ekvivalent i datum i mjesto rođenja stvarnog korisnika;
(b)
naziv i adresu isplatitelja;
(c)
broj računa stvarnog korisnika ili, ako ne postoji, podatke o vrijednosnom papiru.
Takva potvrda vrijedi za razdoblje od najviše tri godine. Izdaje se svakom stvarnom korisniku koji to zatraži unutar dva mjeseca od podnošenja zahtjeva.”
11.
Članak 14. mijenja se kako slijedi:
(a)
u stavku 2., prva rečenica zamjenjuje se sljedećim:
„Ako je na isplatu kamate pripisanu stvarnom korisniku bio primijenjen porez po odbitku u državi članici isplatitelja, tada će država članica u kojoj stvarni korisnik ima rezidentnost za potrebe oporezivanja priznati porezni odbitak jednak iznosu poreza po odbitku u skladu sa svojim nacionalnim pravom.”;
(b)
stavak 3. zamjenjuje se sljedećim:
„3. Ako je, uz porez po odbitku naveden u članku 11., na isplatu kamate pripisanu stvarnom korisniku bio primijenjen bilo koji drugi oblik poreza po odbitku, a država članica u kojoj stvarni korisnik ima rezidentnost za potrebe oporezivanja priznaje porezni odbitak za takav porez po odbitku u skladu sa svojim nacionalnim pravom ili sporazumima o izbjegavanju dvostrukog oporezivanja, taj drugi porez po odbitku odbija se prije primjene postupka utvrđenog u stavku 2.”
12.
U članku 15. stavku 1. drugom podstavku riječ „Prilog” zamjenjuje se riječju „Prilog III.”
13.
U članku 18. prva rečenica zamjenjuje se sljedećim:
„Komisija svake tri godine izvješćuje Vijeće o primjeni ove Direktive na temelju statističkih podataka iz Priloga IV. koje svaka država članica dostavlja Komisiji.”
14.
Umeću se sljedeći članci:
„Članak 18.a
Provedbene mjere
1. Komisija može, odlučujući u skladu s postupkom iz članka 18.b stavka 2., donijeti mjere u sljedeće svrhe:
(a)
određivanje pružatelja podataka koje isplatitelji mogu koristiti za dobivanje informacija koje su potrebne za pravilnu obradu, za potrebe članka 6. stavka 1. prvog podstavka točaka (b), (d) i (e);
(b)
utvrđivanje zajedničkih formata i praktičnih aranžmana koji su potrebni za elektroničku razmjenu informacija iz članka 9.;
(c)
utvrđivanje zajedničkih oblika za certifikate i ostale dokumente koji olakšavaju primjenu ove Direktive, posebno za dokumente koji su izdani u državama članicama koje ubiru porez po odbitku, koje država članica u kojoj stvarni korisnik ima rezidentnost za potrebe oporezivanja koristi za potrebe članka 14.
2. Komisija ažurira popis iz Priloga III. na zahtjev države članice koja je izravno zainteresirana.
Članak 18.b
Odbor
1. Komisiji pomaže Odbor za administrativnu suradnju u oporezivanju (‚Odbor’).
2. Kod upućivanja na ovaj stavak, primjenjuje se članak 5. Uredbe (EU) br. 182/2011.”
15.
Prilog se mijenja u skladu s Prilogom ovoj Direktivi.
Članak 2.
1. Države članice donose i objavljuju zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom do 1. siječnja 2016. One Komisiji odmah dostavljaju tekst tih odredaba.
One primjenjuju te odredbe od prvog dana treće kalendarske godine nakon kalendarske godine u kojoj ova Direktiva stupa na snagu.
Kada države članice donose te odredbe, one prilikom njihove službene objave sadržavaju uputu na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takva uputa. Države članice određuju načine toga upućivanja.
2. Države članice Komisiji dostavljaju tekst glavnih odredaba nacionalnog prava koje donesu u području na koje se odnosi ova Direktiva.
Članak 3.
Ova Direktiva stupa na snagu na dan objave u Službenom listu Europske unije.
Članak 4.
Ova je Direktiva upućena državama članicama.
Sastavljeno u Bruxellesu 24. ožujka 2014.