ДЕЛЕГИРАН РЕГЛАМЕНТ (ЕС) 2015/61 НА КОМИСИЯТА
от 10 октомври 2014 година
за допълнение на Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета по отношение на изискването за ликвидно покритие за кредитните институции
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 г. относно пруденциалните изисквания за кредитните институции и инвестиционните посредници и за изменение на Регламент (ЕС) № 648/2012 (1), и по-специално член 460 от него,
като има предвид, че:
(1)
По време на ранната „фаза на ликвидност“ на финансовата криза, която започна през 2007 г., много кредитни институции се сблъскаха със значителни трудности, въпреки че поддържаха адекватни нива на капитала, тъй като не успяха да управляват по благоразумен начин ликвидния си риск. Някои кредитни институции станаха прекалено зависими от краткосрочното финансиране, което бързо се изчерпа в началото на кризата. Впоследствие тези кредитни институции станаха уязвими на исканията за ликвидност, тъй като не разполагаха с достатъчен обем ликвидни активи, за да посрещнат исканията за изтегляне на средства (изходящи потоци) по време на напрежение (стрес). Тогава кредитните институции бяха принудени да ликвидират активи чрез краткосрочни продажби, което създаде самоусилваща се низходяща ценова спирала и липса на доверие в пазара, водещо до криза на платежоспособността. В крайна сметка много кредитни институции станаха изключително зависими от осигуряването на ликвидност от централните банки и трябваше да бъдат спасявани чрез инжектиране на значителен обем публични средства. Тогава стана ясно, че е необходимо да се разработи подробно изискване за ликвидното покритие, чиято цел следва да бъде избягването на този риск, като направи кредитните институции по-слабо зависими от краткосрочното финансиране и предоставянето на ликвидност от страна на централните банки, както и по-устойчиви на внезапни сътресения по отношение на ликвидността.
(2)
С член 412, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 575/2013 на кредитните институции се налага изискване за ликвидно покритие, формулирано най-общо като задължение да държат „ликвидни активи с обща стойност, която покрива разликата между изходящите ликвидни потоци и входящите ликвидни потоци при [напрежение]“. Съгласно член 460 от Регламент (ЕС) № 575/2013 на Комисията се предоставя правомощието да определи подробно изискването за ликвидно покритие и обстоятелствата, при които компетентните органи трябва да наложат специфични равнища на входящите и изходящите потоци на кредитните институции, така че да бъдат отразени специфичните рискове, на които са изложени. Съгласно съображение 101 от Регламент (ЕС) № 575/2013 правилата следва да бъдат съобразени с изискването за отношението на ликвидно покритие, установено в международната рамка на Базелския комитет по банков надзор (БКБН) относно измерването, стандартите и наблюдението на ликвидния риск, като се отчитат съюзните и националните особености. До 1 януари 2018 г., когато изискването за ликвидно покритие започва изцяло да се прилага, държавите членки следва да могат да прилагат изискването за ликвидно покритие до 100 % по отношение на кредитните институции в съответствие с националното законодателство.
(3)
Съгласно стандартите за ликвидността на БКБН следва да бъдат приети правила за определяне на изискването за ликвидно покритие като отношение на буфера от „ликвидни активи“ на дадена кредитна институция към нейните „нетни ликвидни изходящи потоци“ в рамките на период на напрежение от 30 календарни дни. „Нетните изходящи ликвидни потоци“ следва да се изчисляват чрез изваждане на ликвидните входящи потоци на кредитната институция от нейните ликвидни изходящи потоци. Отношението на ликвидно покритие следва да бъде изразено като процент и определено на минимално ниво от 100 %, когато бъде напълно приложено, което показва, че кредитната институция държи достатъчно ликвидни активи, за да посрещне нетните си ликвидни изходящи потоци в рамките на период на напрежение от 30 календарни дни. През такъв период кредитната институция следва да успее бързо да превърне своите ликвидни активи в парични средства, без да търси ликвидност от централната банка или от публични фондове, което може временно да понижи отношението на ликвидното ѝ покритие до ниво под 100 %. Ако това се случи или се очаква да се случи в даден момент, кредитните институции следва да изпълнят специалните изисквания, заложени в член 414 от Регламент (ЕС) № 575/2013, за своевременно възстановяване на отношението на ликвидното им покритие до минималното ниво.
(4)
Единствено свободно прехвърлимите активи, които могат бързо да бъдат превърнати в парични средства на частни пазари в кратки срокове и без значителна загуба на стойността, следва да бъдат определени като „ликвидни активи“ за целите на ликвидните буфери на кредитните институции. В съответствие с част шеста от Регламент (ЕС) № 575/2013 и класификацията на БКБН на ликвидните активи в съответните правила следва да се прави разлика между активи с изключително висока ликвидност и кредитно качество, или активи от ниво 1, и активи с висока ликвидност и кредитно качество, или активи от ниво 2. Последните следва да бъдат допълнително подразделени на активи от ниво 2А и активи от ниво 2Б. Кредитните институции следва да притежават достатъчно диверсифициран буфер от ликвидни активи, като вземат предвид тяхната относителна ликвидност и кредитно качество. По същия начин за всяко ниво и подниво следва да се прилагат специални изисквания към процентните намаления и лимитите на общия буфер и когато е целесъобразно, между нивата или поднивата и между категориите на ликвидните активи от едно и също ниво или подниво следва да се прилагат диференцирани изисквания, които да бъдат толкова по-строги, колкото по-ниско класирана е тяхната ликвидност.
(5)
Спрямо ликвидните активи следва да се прилагат определени общи и оперативни изисквания, за да се гарантира, че могат да бъдат превърнати в кратък срок в парични средства, с някои изключения за определени активи от ниво 1, в зависимост от случая. В тези изисквания следва да бъде конкретизирано, че не трябва да съществуват пречки пред продажбата на ликвидните активи, те следва да бъдат лесни за оценяване и допуснати за търговия на призната борса или да могат да се търгуват на активни пазари или на репо пазари. С тях следва да се гарантира също така, че звеното на кредитната институция за управление на ликвидността има достъп до нейните ликвидни активи и контрол върху тях по всяко време и че активите, представляващи ликвидния буфер, са подходящо диверсифицирани. Диверсификацията е важна, за да се гарантира, че способността на дадена кредитна институция бързо да реализира ликвидни активи без значителна загуба на стойността не е засегната от онези активи, които са уязвими от общ рисков фактор. От кредитните институции следва да се изисква да гарантират също така съгласуваността на валутната деноминация на ликвидните си активи и нетните си ликвидни изходящи потоци, за да не позволят на евентуално прекомерно валутно несъответствие да засегне способността им да използват ликвидния си буфер за покриване на изходящите ликвидни потоци в определена валута през период на напрежение.
(6)
В съответствие с препоръките на Европейския банков орган (ЕБО), направени в неговия доклад от 20 декември 2013 г., изготвен съгласно член 509, параграфи 3 и 5 от Регламент (ЕС) № 575/2013, на всички видове облигации, издадени или гарантирани от централните правителства и централните банки на държавите членки, както и на онези, които са издадени или гарантирани от наднационални институции, следва да бъде даден статут на активи от ниво 1. Както е отбелязано от ЕБО, съществуват силни аргументи за целите на надзора да не се прави дискриминация между различните държави членки, тъй като изключването на някои държавни облигации от ниво 1 би създало стимули за инвестиране в други държавни облигации в Съюза, което би довело до фрагментиране на вътрешния пазар и увеличаване на риска от верижно разпространение на проблемите при криза между кредитните институции и централните им правителства („връзката банка-централно правителство“). Що се отнася до трети страни, статутът на активи от ниво 1 следва да се дава на експозиции към централни банки и централни правителства, на които се присъжда рисково тегло 0 % съгласно правилата във връзка с кредитния риск в дял II на част 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013, както е предвидено в стандарта на БКБН. На експозициите към регионални правителства, местни органи на властта или субекти от публичния сектор следва да се дава статут на активи от ниво 1 само когато се третират като експозиции към централното им правителство и на последното е присъдено рисково тегло 0 % в съответствие със същите правила за кредитния риск. Същият статут следва да се прилага спрямо експозиции към многостранни банки за развитие и международни организации с присъдено рисково тегло 0 %. Предвид изключително високата ликвидност и кредитно качество, демонстрирани от тези активи, на кредитните институции следва да бъде разрешено да ги държат в своите буфери без лимит и те не следва да подлежат на процентно намаление или изискване за диверсификация.
(7)
Като цяло активите, издавани от кредитните институции, не следва да се признават за ликвидни активи, а следва да се предоставя третиране като ниво 1банкови активи от ниво 1, подкрепяни от правителствата на държавите членки, като например заемодатели за насърчителни заеми и държавни заемодатели, както и на активи на частни банки с изрична държавна гаранция. Последното представлява наследство от финансовата криза, което следва да бъде поетапно прекратено, и съответно само банкови активи с предоставена държавна гаранция или държавна гаранция, за която е поето задължение преди 30 юни 2014 г., следва да се считат за ликвидни активи. По същия начин първостепенните облигации, издадени от определени конкретизирани агенции за управление на активите на определени държави членки, следва да се третират като активи от ниво 1 при същите изисквания, които са приложими спрямо експозициите към централното правителство на съответната им държава членка, но само с ограничено във времето действие.
(8)
Покритите облигации представляват дългови инструменти, издавани от кредитните институции и обезпечени чрез група активи, които обикновено се състоят от ипотечни заеми или дългове на публичния сектор, към които инвеститорите имат преференциално право на вземане в случай на неизпълнение. Тяхната обезпеченост и определени допълнителни характеристики за сигурност, като например изискването емитентът да заменя неефективните активи в групата обезпечения и да поддържа групата обезпечения при стойност, надвишаваща номиналната стойност на облигациите („изискване за покритие на актива“), допринесоха за превръщането на покритите облигации в относително нискорискови доходоносни инструменти, с ключова финансираща роля на ипотечните пазари в повечето държави членки. В определени държави членки непогасените покрити облигации надвишават групата на непогасените държавни облигации. По-специално определени покрити облигации с първа степен на кредитно качество показват отлична ликвидност през периода от 1 януари 2008 г. до 30 юни 2012 г., анализиран в доклада на ЕБО. Независимо от това ЕБО препоръчва тези покрити облигации да се третират като активи от ниво 2А, за да се постигне съгласуваност със стандартите на БКБН. В светлината на горните съображения относно тяхното кредитно качество, ликвидност и роля на пазарите на финансиране на Съюза обаче е подходящо тези покрити облигации с първа степен на кредитно качество да бъдат третирани като активи от ниво 1. С цел да се избегнат рискове от прекомерна концентрация и за разлика от другите активи от ниво 1, за притежаваните покрити облигации с първа степен на кредитно качество в ликвидния буфер следва да се прилагат таван до 70 % от общия буфер, минимално процентно намаление от 7 % и изискването за диверсификация.
(9)
Покритите облигации с втора степен на кредитно качество следва да бъдат признати като активи от ниво 2А, за които се прилагат същият таван (40 %) и същото процентно намаление (15 %), приложими спрямо другите ликвидни активи от това ниво. Това може да бъде обосновано на базата на наличните пазарни данни, според които покритите облигации с втора степен на кредитно качество имат по-голяма ликвидност от други сравними активи от ниво 2А и 2Б, като например обезпечените с ипотека върху жилищни имоти ценни книжа (RMBS, или ОИЖИЦК) с първа степен на кредитно качество. Освен това допускането на тези покрити облигации в ликвидния буфер би допринесло за диверсифициране на групата от налични активи в рамките на буфера и би предотвратило неправомерна дискриминация или „ефект на срутване“ между тях и покритите облигации с първа степен на кредитно качество. Следва да бъде отбелязано обаче, че значителен дял от тези покрити облигации получаваха втора степен на кредитно качество в резултат на понижаване на рейтинга на централното правителство на държавата членка, в която е установен техният емитент. Това отразяваше националното ограничение, обичайно заложено в методиките на агенциите за кредитен рейтинг, според което финансовите инструменти не могат да бъдат оценявани над определено ниво спрямо съответния рейтинг централните им правителства. Затова националните ограничения не даваха възможност покритите облигации, издадени в тези държави членки, да достигнат първа степен на кредитно качество независимо от своето кредитно качество, а това допълнително намаляваше ликвидността им спрямо покритите облигации с подобно качество, издадени от държави членки, чиято оценка не е понижена. В резултат на това пазарите на финансиране в рамките на Съюза ставаха все по-разпокъсани, което подчертава необходимостта да се намери подходящ заместник на външните рейтинги като един от критериите в пруденциалното регулиране, предназначени за класифициране на ликвидния и кредитния риск по покритите облигации и други категории активи. По силата на член 39б, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 1060/2009 на Европейския парламент и на Комисията (2) до 31 декември 2015 г. Комисията трябва да представи доклад за алтернативните спрямо кредитните рейтинги инструменти с цел премахване на всички позовавания на кредитните рейтинги в нормативната уредба на Съюза до 1 януари 2020 г.
(10)
По отношение на обезпечените с активи ценни книжа (ABS, или ОАЦК) ЕБО препоръчва, съгласно своите емпирични констатации и стандарта на БКБН, само обезпечените с ипотека върху жилищни имоти ценни книжа с първа степен на кредитно качество да бъдат признати като активи от ниво 2Б при процентно намаление от 25 %. Възможно е отклонение от тази препоръка и разширяване на критериите за включване във ниво 2Б, за да бъдат обхванати определени ОАЦК, обезпечени с други активи. По-широк диапазон от допустими подкатегории активи би увеличил диверсификацията в рамките на ликвидния буфер и би улеснил финансирането на реалната икономика. В допълнение към това, тъй като наличните пазарни данни показват наличието на слаба връзка между ОАЦК и други ликвидни активи като например държавни облигации, връзката банка - централно правителство ще бъде отслабена и фрагментирането на вътрешния пазар ще бъде смекчено. Освен това съществуват доказателства, че инвеститорите са склонни да събират висококачествени ОАЦК с кратка средно претеглена продължителност и високи предсрочни плащания през периоди на финансова нестабилност, тъй като бързо се преобразуват в пари в брой и могат да се считат за сигурен източник на ликвидност. Такъв е по-специално случаят с ОАЦК, обезпечени със заеми и лизингови договори за финансиране на придобиването на моторни превозни средства („ОАЦК, обезпечени със заем за автомобили“), при които се наблюдава променливост на цените и средни спредове, сравними с ОИЖИЦК през периода 2007-2012 г. Определени ОАЦК по потребителски кредити, като кредитни карти, също показват сравнително добри нива на ликвидност. Накрая, допускането на ОАЦК, обезпечени с реални икономически активи, като вече споменатите и заемите за малки и средни предприятия („МСП“), би могло да допринесе за икономически растеж, тъй като ще дава положителен сигнал на инвеститорите по отношение на тези активи. Ето защо в съответните правила следва да се признават ОАЦК, обезпечени не само с жилищни ипотечни заеми, но също със заеми за автомобили, потребителски кредити и заеми за МСП като активи от ниво 2Б. С цел да бъде запазена надеждността и функционалността на ликвидния буфер обаче, тяхната допустимост следва да бъде обвързана с определени изисквания за високо качество, съгласувани с критериите, които следва да се прилагат към обикновените, прозрачни и стандартизирани секюритизации в други законодателни актове за финансовия сектор. По отношение по-конкретно на ОИЖИЦК изискванията за високо качество следва да включват спазването на определени съотношения между стойността на заема и стойността на недвижимия имот и между стойността на заема и размера на доходите, но тези съотношения следва да не се прилагат за ОИЖИЦК, които са издадени преди началната дата на прилагане на изискването за ликвидно покритие. С цел да бъде отчетена по-ниската ликвидност, наблюдавана при ОАЦК по потребителските кредити и заемите за МСП спрямо ОИЖИЦК и ОАЦК по заемите за автомобили, за първите следва да се прилага по-високо процентно намаление (35 %). За всички ОАЦК следва да се прилагат, както за останалите активи от ниво 2Б, общият таван от 15 % в ликвидния буфер и изискването за диверсификация.
(11)
Правилата по отношение на класификацията, изискванията, таваните и процентните намаления за останалите активи от ниво 2А и ниво 2Б следва да бъдат тясно съгласувани с препоръките на БКБН и ЕБО. От друга страна, акциите и дяловете в предприятията за колективно инвестиране (ПКИ) следва да бъдат третирани като ликвидни активи от същото ниво и категория както базисните активи на предприятието.
(12)
При определянето на отношението на ликвидно покритие е подходящо също да се вземе предвид централизираното управление на ликвидността при мрежите за кооперативни и институционални защитни схеми, при които централната институция или орган има сходна на централната банка роля, тъй като членовете на мрежата обикновено нямат пряк достъп до последната. Ето защо в подходящите правила следва да се признават като ликвидни активи безсрочните влогове, направени от членовете на мрежата при кредитната институция, и друго ликвидно финансиране, което може да им бъде предоставено от кредитната институция. При депозитите, които не отговарят на критериите за ликвидни активи, следва да могат да се използват преференциални ставки за изходящите потоци, които са разрешени на оперативните влогове.
(13)
Ставката за изходящите потоци за стабилните влогове на дребно следва да бъде определена по подразбиране на 5 %, но следва да бъде разрешена преференциална ставка за изходящите потоци от 3 % за всички кредитни институции, участващи в схема за гарантиране на депозитите в държава членка, която отговаря на определени строги критерии. На първо място, трябва да се вземе предвид изпълнението от страна на държавите членки на Директива 2014/49/ЕС на Европейския парламент и на Комисията (3). Второ, схемата на всяка държава членка следва да отговаря на определени изисквания, засягащи срока за изплащане, предварителното финансиране и достъпа до допълнителни финансови средства в случай на искане за използване на значителни средства от нейните резерви. Накрая, прилагането на преференциална ставка от 3 % следва да подлежи на предварителното одобрение на Комисията, което следва да се предоставя само когато Комисията е убедена, че схемата за гарантиране на депозитите в държавата членка отговаря на горните критерии и че няма надделяващи съображения относно функционирането на вътрешния пазар на влоговете на дребно. Във всеки случай преференциалната ставка от 3 % за стабилните влогове на дребно не следва да се прилага преди 1 януари 2019 г.
(14)
Кредитните институции следва да имат възможност да идентифицират други влогове на дребно, при които има по-високи нива на изтегляне. В подходящи правила, базирани на насоките на ЕБО относно влоговете на дребно, които са свързани с различни изходящи потоци, следва да бъдат определени критериите за идентифициране на тези влогове на дребно въз основа на специфичните им характеристики, а именно размера на общия влог, естеството на влога, доходността, вероятността за изтегляне и дали вложителят е местно лице или чуждестранно лице.
(15)
Не бива да се допуска, че кредитните институции винаги ще получават ликвидна подкрепа от други предприятия, принадлежащи към една и съща група или към една и съща институционална защитна схема, когато се затрудняват с изпълнението на своите задължения за плащане. При все това, когато не е предоставено освобождаване от прилагането на отношението на ликвидно покритие на индивидуално ниво в съответствие с членове 8 или 10 от Регламент (ЕС) № 575/2013, ликвидните потоци между две кредитни институции, които принадлежат към една и съща група или към една и съща институционална защитна схема, по принцип следва да получат симетрични ставки за входящите и изходящите потоци, за да се избегне загуба на ликвидност на вътрешния пазар, при условие че са налице всички предпазни мерки и само с одобрението на съответните компетентни органи. Такова преференциално третиране може да бъде предоставено само на трансгранични потоци на базата на допълнителни обективни критерии, включително нискорисков ликвиден профил на доставчика и получателя.
(16)
С цел да се попречи на кредитните институции да разчитат единствено на очакваните входящи потоци, за да изпълнят отношението на ликвидно покритие, както и за да се гарантира минимално ниво на притежаваните ликвидни активи, размерът на входящите потоци, който може да компенсира изходящите потоци, следва да бъде ограничен до 75 % от общите очаквани изходящи потоци. Тъй като съществуват обаче специализирани бизнес модели, за да се приложи принципът на пропорционалност и след предварителното одобрение на компетентните органи, следва да бъдат разрешени определени изключения от този таван, независимо дали са пълни или частични. Това следва да включва освобождаване за потоците на вътрешногрупови и вътрешноинституционални защитни схеми и кредитни институции, специализирани в ипотечно кредитиране чрез посредник или в лизинг и факторинг. Освен това кредитните институции, специализирани във финансиране за придобиване на моторни превозни средства или в предоставянето на потребителски кредити, следва да имат право да прилагат по-висок таван от 90 %. Тези изключения следва да бъдат достъпни както на индивидуално, така и на консолидирано ниво, но само когато са изпълнени определени критерии.
(17)
Отношението на ликвидно покритие следва да се прилага спрямо кредитните институции както на индивидуална, така и на консолидирана основа, освен ако компетентните органи отменят прилагането на индивидуална основа в съответствие с член 8 или 10 от Регламент (ЕС) № 575/2013. При консолидирането на дъщерните предприятия в трети страни следва да се вземат предвид изискванията за ликвидно покритие, приложими в тези страни. По същия начин, правилата за консолидирането в Съюза не следва да предоставят по-благоприятно третиране на ликвидните активи, ликвидните изходящи или входящи потоци в дъщерни предприятия в трети страни, от съществуващото третиране съгласно националното законодателство в тези трети страни.
(18)
В съответствие с член 508, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 575/2013 Комисията трябва да докладва пред съзаконодателните органи не по-късно от 31 декември 2015 г. по въпроса дали и как изискването за ликвидно покритие по шеста част следва да се прилага за инвестиционните посредници. Докато тази разпоредба започне да се прилага, инвестиционните посредници следва да продължат да спазват националното законодателство на държавите членки относно изискването за ликвидно покритие. Инвестиционните посредници обаче следва да спазват отношението на ликвидно покритие на консолидирана основа, определено в настоящия регламент, когато представляват част от банкови групи.
(19)
Кредитните институции са длъжни да се отчитат пред своите компетентни органи за изпълнението на изискването за ликвидно покритие, както е определено подробно в настоящия регламент в съответствие с член 415 от Регламент (ЕС) № 575/2013.
(20)
С цел да бъде дадено достатъчно време на кредитните институции да изпълнят изцяло подробното изискване за ликвидно покритие, то следва да бъде въведено постепенно в съответствие с графика, определен в член 460, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 575/2013, като се започне с минимум от 60 % от 1 октомври 2015 г. и се повиши до 100 % от 1 януари 2018 г.
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ДЯЛ I
ОТНОШЕНИЕ НА ЛИКВИДНО ПОКРИТИЕ
Член 1
Предмет
С настоящия регламент се установяват правилата за подробно определяне на изискването за ликвидно покритие, предвидено в член 412, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 575/2013.
Член 2
Обхват и приложение
1. Настоящият регламент се прилага спрямо кредитните институции, които са обект на надзор съгласно Директива 2013/36/ЕС на Европейския парламент и на Съвета (4).
2. Кредитните институции изпълняват настоящия регламент на индивидуална основа в съответствие с член 6, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 575/2013. Компетентните органи могат да отменят изцяло или частично прилагането на настоящия регламент на индивидуална основа по отношение на дадена кредитна институция в съответствие с членове 8 и 10 от Регламент (ЕС) № 575/2013, при условие че са изпълнени изискванията, определени в тях.
3. Когато дадена група включва една или повече кредитни институции, институцията майка от ЕС, институцията, контролирана от финансов холдинг майка от ЕС, или институцията, контролирана от финансов холдинг майка със смесена дейност от ЕС, изпълнява задължениятапо настоящия регламент на консолидирана основа в съответствие с член 11, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013 и всички долупосочени разпоредби:
а)
активите от трети държави, които отговарят на изискванията по дял II и които се притежават от дъщерно предприятие в трета държава, не се признават за ликвидни активи за целите на консолидацията, когато не отговарят на критериите за ликвидни активи съгласно националното законодателство на третата държава, в което се определя изискването за ликвидно покритие;
б)
изходящите ликвидни потоци в дъщерно предприятие в трета държава, за които съгласно националното законодателство на тази страна, в което е определено изискването за ликвидно покритие, се прилагат по-високи ставки от определените в дял III, подлежат на консолидация в съответствие с по-високите ставки, определени в националното законодателство на третата държава;
в)
входящите ликвидни потоци в дъщерно предприятие в трета държава, за които съгласно националното законодателство на тази държава, в което е определено изискването за ликвидно покритие, се прилагат по-ниски ставки от определените в дял III, подлежат на консолидация в съответствие с по-ниските ставки, определени в националното законодателство на третата държава;
г)
инвестиционните посредници в групата изпълняват член 4 от настоящия регламент на консолидирана основа и член 412 от Регламент (ЕС) № 575/2013 по отношение на определението на ликвидните активи, изходящите и входящите ликвидни потоци както за индивидуални цели, така и за целите на консолидацията. Освен определеното в настоящата точка, инвестиционните посредници продължават да изпълняват подробното изискване за отношението на ликвидно покритие за инвестиционните посредници, както е определено в националното законодателство на държавите членки, докато бъде конкретизирано изискването за отношението на ликвидно покритие в съответствие с член 508 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
д)
на консолидирано равнище размерът на входящите потоци, произтичащи от специализирана кредитна институция по член 33, параграфи 3 и 4, се признава само до размера на изходящите потоци, произтичащи от същото предприятие.
Член 3
Определения
За целите на настоящия регламент се прилагат следните определения:
1.
„активи от ниво 1“ са активи с извънредно висока ликвидност и кредитно качество съгласно член 416, параграф 1, втора алинея от Регламент (ЕС) № 575/2013;
2.
„активи от ниво 2“ са активи с висока ликвидност и кредитно качество съгласно член 416, параграф 1, втора алинея от Регламент (ЕС) № 575/2013; активите от ниво 2 са допълнително подразделени на активи от ниво 2А и ниво 2Б в съответствие с дял II, глава 2 от настоящия регламент;
3.
„ликвиден буфер“ е размерът на ликвидните активи, които кредитната институция притежава в съответствие с дял II от настоящия регламент;
4.
„отчетна валута“ е валутата, в която ликвидните елементи, посочени в шеста част, дялове II и III от Регламент (ЕС) № 575/2013, трябва да бъдат отчетени пред компетентния орган в съответствие с член 415, параграф 1 от същия регламент;
5.
„изискване за покритие с активи“ е отношението на активите към пасивите, както е определено с цел подобряване на кредитното качество по отношение на покритите облигации в националното законодателство на държава членка или трета държава;
6.
„МСП“ е микро-, малко или средно предприятие съгласно определението в Препоръка 2003/361/ЕО на Комисията (5);
7.
„нетни изходящи ликвидни потоци“ са разликата между изходящите ликвидни потоци на кредитна институция и нейните входящи ликвидни потоци в съответствие с дял III от настоящия регламент;
8.
„влог на дребно“ е задължение към физическо лице или към МСП, когато МСП отговаря на изискванията за класа експозиции на дребно съгласно стандартизирания или вътрешнорейтинговия подход за кредитен риск, или задължение към дружество, което отговаря на условията за третиране по член 153, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 575/2013, и когато съвкупният размер на влоговете на такова МСП или дружество на групова основа не надвишава 1 милион евро;
9.
„финансов клиент“ е клиент, който извършва една или повече от дейностите по приложение I към Директива 2013/36/ЕС като своя основна дейност или е някое от следните:
а)
кредитна институция;
б)
инвестиционен посредник;
в)
финансова институция;
г)
дружество със специална инвестиционна цел - секюритизация (ДСИЦС);
д)
предприятие за колективно инвестиране (ПКИ);
е)
инвестиционна схема от затворен тип;
ж)
застрахователно предприятие;
з)
презастрахователно предприятие;
и)
финансов холдинг или финансов холдинг със смесена дейност;
10.
„лично инвестиционно дружество“ (ЛИД) е предприятие или тръст, чийто собственик или действителен собственик съответно е физическо лице или група от тясно свързани физически лица, което/който е създаден(о) с единствената цел да управлява имуществото на собствениците и което/който не извършва друга търговска, промишлена и професионална дейност. Целта на ЛИД може да включва извършването на други спомагателни дейности, като отделяне на активите на собствениците от корпоративните активи, улесняване на прехвърлянето на активите в рамките на семейството или предотвратяване на разделянето на активите след смъртта на член на семейството, при условие че те са свързани с основната цел за управление на имуществото на собствениците;
11.
„напрежение“ е внезапно или силно влошаване на платежоспособността или ликвидността на кредитна институция поради промени в пазарните условия или специфични за институцията фактори, в резултат на което може да съществува значителен риск кредитната институция да стане неспособна да изпълнява задълженията си, когато същите станат изискуеми в рамките на следващите 30 календарни дни;
12.
„маржин заеми“ са обезпечени заеми, които се предоставят на клиентите с цел заемане на търговски позиции чрез ливъридж.
Член 4
Отношение на ликвидно покритие
1. Подробното изискване за ликвидно покритие в съответствие с член 412, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 575/2013 е равно на отношението на ликвидния буфер на дадена кредитна институция към нейните нетни изходящи ликвидни потоци в рамките на период на напрежение от 30 календарни дни и се изразява като процент. Кредитните институции изчисляват своето отношение на ликвидно покритие по следната формула:
2. Кредитните институции поддържат отношение на ликвидно покритие най-малко 100 %.
3. Независимоот параграф 2, по време на периоди на напрежение кредитните институции могат да осребрят ликвидните си активи, за да покрият нетните си изходящи ликвидни потоци, дори ако такава употреба на ликвидните активи може да доведе през такива периоди до спад на отношението на ликвидното им покритие под 100 %.
4. Когато отношението на ликвидно покритие на кредитна институция спадне или има основание да се очаква, че ще спадне под 100 %, се прилага изискването, определено в член 414 от Регламент (ЕС) № 575/2013. Докато не бъде възстановено отношението на ликвидно покритие до нивото, посочено в параграф 2, кредитната институция отчита пред компетентния орган отношението на ликвидно покритие в съответствие с Регламент за изпълнение (ЕС) № 680/2014 на Комисията (6).
5. Кредитните институции изчисляват и наблюдават своето отношение на ликвидно покритие в отчетната валута и във всяка от валутите за отделно отчитане в съответствие с член 415, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 575/2013, така, както и при задълженията в отчетната валута. Кредитните институции отчитат пред своя компетентен орган отношението на ликвидно покритие в съответствие с Регламент за изпълнение (ЕС) № 680/2014.
Член 5
Сценарии за напрежение за целите на отношението на ликвидно покритие
Следните сценарии могат да се считат за индикатори за обстоятелствата, при които дадена кредитна институция може да се счита за подложена на напрежение:
а)
изтегляне на значителен дял от нейните влогове на дребно;
б)
частична или пълна загуба на необезпечен капацитет за финансиране на едро, включително влогове на едро и други източници на условно финансиране, като получени линии за осигуряване на ликвидност или кредитни линии със или без поето задължение;
в)
частична или пълна загуба на обезпечено краткосрочно финансиране;
г)
допълнителни изходящи ликвидни потоци в резултат на понижаване на кредитния рейтинг с до три степени;
д)
повишена променливост на пазара, която засяга стойността на обезпечението или неговото качество или създава необходимост от допълнително обезпечение;
е)
непланирано усвояване на ликвидни и кредитни улеснения;
ж)
потенциално задължение за обратно изкупуване на дълг или изпълнение на извъндоговорни задължения.
ДЯЛ II
ЛИКВИДЕН БУФЕР
ГЛАВА 1
Общи разпоредби
Член 6
Състав на ликвидния буфер
За да могат да бъдат включени в състава на ликвидния буфер на кредитна институция, ликвидните активи трябва да отговарят на всяко от следните изисквания:
а)
общите изисквания по член 7;
б)
оперативните изисквания по член 8;
в)
съответните критерии за допустимост за тяхната класификация като активи от ниво 1 или ниво 2 в съответствие с глава 2.
Член 7
Общи изисквания към ликвидните активи
1. За да отговарят на критериите за ликвидни активи, активите на кредитната институция трябва да отговарят на изискванията в параграфи от 2 до 6.
2. Активите трябва да представляват свободно от тежести имущество, право или участие на кредитна институция. Активът се счита за свободен от тежести за тези цели, когато кредитната институция не е обект на законово, договорно, регулаторно или друго ограничение, което не ѝ дава право да ликвидира, продава, прехвърля, отнася или като цяло да се разпорежда с този актив чрез активна окончателна продажба или репо сделка в рамките на следващите 30 календарни дни. Следните активи се считат за свободни от тежести:
а)
активи, включени в група, които са достъпни за незабавно ползване като обезпечение за получаване на допълнително финансиране в рамките на наличните кредитни линии, за които е поето задължение, но още не са финансирани. Тук се включват активи, депозирани от кредитната институция в централната институция, в кооперативна мрежа или институционална защитна схема. Кредитните институции допускат, че активите в групата са обременени с тежести във възходящ ред въз основа на класификацията на активите по ликвидност в глава 2, като се започва с активите, които не отговарят на изискванията за включване в ликвидния буфер;
б)
активи, получени от кредитната институция като обезпечение с цел редуциране на кредитния риск в рамките на обратни репо сделки и трансакции, финансирани чрез ценни книжа, и с които кредитната институция може да се разпорежда.
3. Активите трябва да не са издадени от самата кредитна институция, от нейното предприятие майка, различно от субект от публичния сектор, което не е кредитна институция, от нейно дъщерно предприятие или друго дъщерно предприятие на нейното предприятие майка или от дружество със специална цел - секюритизация, с което кредитната институция има тесни връзки.
4. Активите трябва да не са издадени от някое от следните:
а)
друга кредитна институция, освен ако емитентът е субект от публичния сектор, посочен в член 10, параграф 1, буква в) и в член 11, параграф 1, букви а) и б), активът е покрита облигация, посочена в член 10, параграф 1, буква е) и член 11, параграф 1, букви в) и г), или активът принадлежи към категорията, описана в член 10, параграф 1, буква д);
б)
инвестиционен посредник;
в)
застрахователно предприятие;
г)
презастрахователно предприятие;
д)
финансов холдинг;
е)
финансов холдинг със смесена дейност;
ж)
друг субект, който извършва една или повече от дейностите, изброени в приложение I към Директива 2013/36/ЕС. За целите на настоящия член ДСИЦС не се считат за включени в категорията на субектите, посочени в настоящата точка.
5. Стойността на активите трябва да може да бъде определена въз основа на широкоизвестни и леснодостъпни пазарни цени. При отсъствието на пазарни цени стойността на активите трябва да може да бъде определена по лесна за изчисляване формула, в която се използват обществено достъпни величини и която не е съществено зависима от значителни допускания.
6. Активите трябва да са допуснати за търговия на призната борса или могат да се търгуват чрез активна окончателна продажба или чрез опростена репо сделка на общопризнати репо пазари. Тези критерии се оценяват отделно за всеки пазар. Актив, допуснат за търговия на организирано място за търговия, което не е призната борса, в държава членка или в трета държава, се счита за ликвиден само когато мястото за търговия осигурява активен и голям пазар за окончателни продажби на активи. Кредитната институция взема предвид следните минимални критерии за преценка дали мястото за търговия осигурява активен и голям пазар за целите на настоящия параграф:
а)
исторически данни за ширината и дълбочината на пазара, доказани от ниски спредове купува - продава, високи обеми на търговия и голям брой разнообразни участници на пазара;
б)
наличие на солидна пазарна инфраструктура.
7. Изискванията, определени в параграфи 5 и 6, не се отнасят за:
а)
банкнотите и монетите, посочени в член 10, параграф 1, буква а);
б)
експозициите към централните банки, посочени в член 10, параграф 1, букви б) и г) и член 11, параграф 1, буква б);
в)
ликвидното улеснение с ограничено ползване и с поето задължение по член 12, параграф 1, буква г);
г)
влоговете и друго финансиране в кооперативните мрежи и институционалните защитни схеми, посочени в член 16.
Член 8
Оперативни изисквания
1. Кредитните институции трябва да разполагат с действащи правила и ограничения, за да гарантират, че притежаваните ликвидни активи, които съставляват техния ликвиден буфер, са достатъчно диверсифицирани във всеки момент. За тези цели кредитните институции вземат предвид степента на диверсификация между различните категории ликвидни активи и в рамките на една и съща категория ликвидни активи, посочени в глава 2 от настоящия дял, както и други относими фактори на диверсификацията като вид емитенти, контрагенти или географското местоположение на тези емитенти и контрагенти.
Компетентните органи могат да налагат определени ограничения или изисквания към ликвидните активи на кредитните институции, за да се гарантира изпълнението на изискването, определено в настоящия параграф. Такова ограничение или изискване обаче не се прилага към:
а)
следните категории активи от ниво 1:
i)
банкнотите и монетите, посочени в член 10, параграф 1, буква а);
ii)
експозициите към централните банки, посочени в член 10, параграф 1, букви б) и г);
iii)
активите, които представляват вземания към многостранни банки за развитие и международни организации, посочени в член 10, параграф 1, буква ж), или които са гарантирани от тях;
б)
категориите активи от ниво 1, които представляват вземания към централни или регионални правителства, местни органи на властта или субекти от публичния сектор, посочени в член 10, параграф 1, букви в) и г), при условие че кредитната институция държи съответния актив, за да покрива нетните изходящи ликвидни потоци под напрежение във валутата на държавата членка или трета държава, или активът е издаден от централни или регионални правителства, местни органи на властта или субекти от публичния сектор от държавата членка по произход на кредитната институция;
в)
ликвидното улеснение с ограничено ползване и с поето задължение по член 12, параграф 1, буква г).
2. Кредитните институции трябва да имат лесен достъп до своите ликвидни активи и могат да ги осребрят по всяко време през периода на напрежение от 30 календарни дни чрез окончателна продажба или репо сделка на общоприети репо пазари. Даден ликвиден актив се счита за леснодостъпен за кредитната институция, когато няма правни или практически пречки пред възможността на кредитната институция да осребрят своевременно този актив.
Активите, използвани за подобряване на кредитното качество в структурирани трансакции или за покриване на оперативни разходи на кредитните институции, не се считат за леснодостъпни за кредитните институции.
Активите, държани в трета държава, в която има ограничения върху свободното им прехвърляне, се считат за леснодостъпни само доколкото кредитната институция ги използва за покриване на изходящите ликвидни потоци в тази трета държава. Активите, държани в неконвертируема валута, се считат за леснодостъпни само доколкото кредитната институция ги използва за покриване на изходящите ликвидни потоци в тази валута.
3. Кредитните институции гарантират, че техните ликвидни активи са под контрола на специално звено за управление на ликвидността в рамките на кредитната институция. Изпълнението на това изискване се доказва пред компетентния орган чрез:
а)
включването на ликвидните активи в отделна група под прякото управление на звеното по ликвидността и с единственото намерение да бъдат използвани като източник на условно финансиране, включително по време на периоди на напрежение;
б)
установяването на вътрешни системи и мерки за контрол, за да се осигури по всяко време през периода на напрежение от 30 календарни дни ефективен оперативен контрол на звеното за управление на ликвидността за осребряване на ликвидните активи и да се получи достъп до условно финансиране без пряко противоречие със съществуващите търговски стратегии или стратегии за управление на риска. По-конкретно активите не се включват в ликвидния буфер, когато тяхната продажба без подмяна през периода на напрежение от 30 календарни дни би отменила хеджиране, което би създало открита рискова позиция, надхвърляща вътрешните лимити на кредитната институция;
в)
комбинация от варианти а) и б), при условие че компетентният орган счита такава комбинация за приемлива.
4. Кредитните институции осребряват редовно и най-малко веднъж годишно достатъчно представителна извадка от своите ликвидни активи чрез окончателна продажба или чрез опростена репо сделка на общопризнати репо пазари. Кредитните институции разработват стратегии за реализиране на извадки от ликвидни активи, които са достатъчни за:
а)
проверка на достъпа до пазара на тези активи и тяхната използваемост;
б)
проверка на ефективността на процесите за своевременно осребряване на активите на кредитната институция;
в)
минимизиране на риска от изпращане към пазара по време на периоди на напрежение на отрицателен сигнал в резултат на осребряването на активите на кредитната институция.
Изискването, определено в първата алинея, не се прилага спрямо активите от ниво 1, посочени в член 10, различни от изключително висококачествените покрити облигации, спрямо ликвидното улеснение с ограничено ползване и с поето задължение по член 12, параграф 1, буква г) или спрямо влоговете и друго ликвидно финансиране в кооперативните мрежи и институционалните защитни схеми, посочени в член 16.
5. Изискването по параграф 2 не препятства кредитните институции да хеджират пазарния риск, свързан с техните ликвидни активи, при условие че са изпълнени следните изисквания:
а)
кредитната институция въвежда целесъобразни вътрешни правила в съответствие с параграфи 2 и 3, за да гарантира, че тези активи продължават да бъдат леснодостъпни и под контрола на звеното за управление на ликвидността;
б)
нетните изходящи и входящи ликвидни потоци, които биха произтекли от предсрочно закриване на хеджиращата позиция, се вземат предвид при оценяването на съответния актив съгласно член 9.
6. Кредитните институции гарантират, че валутната деноминация на ликвидните им активи съответства на валутното разпределение на техните нетни изходящи ликвидни потоци. Когато е целесъобразно обаче, компетентните органи могат да изискат от кредитните институции да ограничат несъответствието между валутите чрез въвеждане на лимити върху размера на нетните изходящи ликвидни потоци в определена валута, които може да бъдат покрити през период на напрежение чрез притежаване на ликвидни активи, които не са деноминирани в тази валута. Това ограничение може да бъде прилагано само по отношение на отчетната валута или валута, която може да подлежи на отделно отчитане в съответствие с член 415, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 575/2013. При определянето на нивото на ограничението върху несъответствието на валутите, което може да бъде приложено в съответствие с настоящия параграф, компетентните органи следва да вземат предвид най-малко следното:
а)
дали кредитната институция може да извърши някое от следните:
i)
да използва ликвидните активи, за да генерира ликвидност във валутата и в юрисдикцията, в която възникват нетните изходящи ликвидни потоци;
ii)
да замени валутите и да набере средства на валутните пазари при условия на напрежение в рамките на периода на напрежение от 30 календарни дни, както е определено в член 4;
iii)
да прехвърли излишъка от ликвидност от една валута в друга и между юрисдикциите и юридическите субекти в своята група при условия на напрежение в рамките на периода на напрежение от 30 календарни дни, както е определено в член 4;
б)
въздействието на внезапни неблагоприятни изменения на валутните курсове върху съществуващите несъгласувани позиции и върху ефективността на съществуващото хеджиране на валутните курсове.
Счита се, че всяко ограничение върху несъответствието на валутите, наложено в съответствие с настоящия параграф, представлява специално изискване за ликвидност по член 105 от Директива 2013/36/ЕС.
Член 9
Оценяване на ликвидните активи
За целите на изчисляването на отношението на своето ликвидно покритие кредитната институция използва пазарната стойност на своите ликвидни активи. Пазарната стойност на ликвидните активи се редуцира в съответствие с процентните намаления, определени в глава 2, и с член 8, параграф 5, буква б), когато е приложимо.
ГЛАВА 2
Ликвидни активи
Член 10
Активи от ниво 1
1. Активите от ниво 1 включват единствено активи, попадащи в една или повече от следните категории и отговарящи във всеки случай на критериите за допустимост, определени тук:
а)
монети и банкноти;
б)
следните експозиции към централните банки:
i)
активи, които представляват вземания към Европейската централна банка (ЕЦБ) или централната банка на държава членка или са гарантирани от нея;
ii)
активи, които представляват вземания към централни банки на трети страни или са гарантирани от тях, при условие че на експозициите към централната банка или нейното централно правителство е присъдена кредитна оценка най-малко първа степен на кредитно качество от одобрена агенция за външна кредитна оценка (АВКО) в съответствие с член 114, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
iii)
резерви, които кредитната институция държи в централна банка, посочени в подточки i) и ii), при условие че кредитната институция има разрешение да изтегли тези резерви по всяко време през периоди на напрежение и условията на изтегляне са конкретизирани в споразумение между съответния компетентен орган и ЕЦБ или централната банка;
в)
активи, които представляват вземания към централни или регионални правителства, местни органи на властта или субекти от публичния сектор или са гарантирани от тях:
i)
централното правителство на държава членка;
ii)
централното правителство на трета държава, при условие че му е присъдена кредитна оценка най-малко първа степен на кредитно качество от одобрена АВКО в съответствие с член 114, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
iii)
регионални правителства или местни органи на властта в държава членка, при условие че активите се третират като експозиции към централното правителство на държавата членка в съответствие с член 115, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
iv)
регионални правителства или местни органи на властта в трета държава от категорията по подточка ii), при условие че активите се третират като експозиции към централното правителство на третата държава в съответствие с член 115, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
v)
субекти от публичния сектор, при условие че активите се третират като експозиции към централното правителство на държава членка или към някое от регионалните правителства или местните органи на властта, посочени в подточка iii) в съответствие с член 116, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
г)
активи, които представляват вземания към или са гарантирани от централното правителство или централната банка на трета държава, на която не е присъдена кредитна оценка най-малко първа степен на кредитно качество от одобрена АВКО в съответствие с член 114, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 575/2013, при условие че в този случай кредитната институция може да признае актива само като актив от ниво 1, за да покрие нетните изходящи ликвидни потоци под напрежение в същата валута, в която е деноминиран активът.
Когато активът не е деноминиран в местната валута на третата държава, кредитната институция може да го признае като актив от ниво 1 само до размера на нейните нетни изходящи ликвидни потоци под напрежение в тази чуждестранна валута, който съответства на нейните операции в юрисдикцията, в която е поет ликвидният риск;
д)
активи, издадени от кредитни институции, които отговарят поне на едно от следните две изисквания:
i)
емитентът е кредитна институция, учредена или създадена от централното правителство на държава членка или от регионално правителство или местен орган на властта в държава членка, правителството или местният орган на власт са задължени от законодателството да защитават икономическата основа на кредитната институция и да поддържат нейната финансова жизнеспособност, докато тя съществува, и всяка експозиция към това регионално правителство или местен орган на властта, в зависимост от случая, се третира като експозиция към централното правителство на държавата членка в съответствие с член 115, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
ii)
кредитната институция е насърчителен заемодател, което за целите на настоящия член означава кредитна институция, предназначена за изпълнение на целите на публичната политика на Съюза или на централното или регионалното правителство или на местния орган на властта в дадена държава членка основно чрез предоставяне на насърчителни заеми, отпускани на неконкурентна основа и с нестопанска цел, при условие че най-малко 90 % от заемите, които отпуска, са пряко или непряко гарантирани от централното или регионалното правителство или от местния орган на властта и че всяка експозиция към съответното регионално правителство или местен орган на властта, в зависимост от случая, се третира като експозиция към централното правителство на държавата членка в съответствие с член 115, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
е)
експозиции под формата на изключително висококачествени покрити облигации, които отговарят на всички изисквания по-долу:
i)
това са облигации, посочени в член 52, параграф 4 от Директива 2009/65/ЕО, или облигации, които отговарят на изискванията за допустимост за третирането, определено в член 129, параграфи 4 и 5 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
ii)
експозициите към институциите в групата обезпечения отговарят на условията, определени в член 129, параграф 1, буква в) и в член 129, параграф 1, последната алинея от Регламент (ЕС) № 575/2013;
iii)
кредитната институция, която инвестира в покритите облигации, и емитентът отговарят на изискването за прозрачност, посочено в член 129, параграф 7 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
iv)
размерът на тяхната емисия е най-малко 500 милиона EUR (или равностойността в местна валута);
v)
на покритите облигации е присъдена кредитна оценка най-малко първа степен на кредитно качество от одобрена АВКО в съответствие с член 129, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 575/2013, равностойна степен на кредитно качество в случай на краткосрочна кредитна оценка или, при отсъствието на кредитна оценка, им е присъдено рисково тегло от 10 % в съответствие с член 129, параграф 5 от същия регламент;
vi)
групата обезпечения във всеки определен момент отговаря на изискването за покритие с активи от най-малко 2 % над размера, необходим за посрещане на вземанията, свързани с покритите облигации;
ж)
активите, които представляват вземания към посочените съответно в член 117, параграф 2 и член 118 от Регламент (ЕС) № 575/2013 многостранни банки за развитие и международни организации или са гарантирани от тях.
2. Пазарната стойност на изключително висококачествените покрити облигации, посочени в параграф 1, буква е), подлежи на процентно намаление от най-малко 7 %. Върху стойността на оставащите активи от ниво 1 не се налага процентно намаление, освен както е посочено по отношение на акциите и дяловете в ПКИ в член 15, параграф 2, букви а) и б).
Член 11
Активи от ниво 2А
1. Активите от ниво 2А включват единствено активи, попадащи в една или повече от следните категории и отговарящи във всеки случай на критериите за допустимост, определени тук:
а)
активи, които представляват вземания към регионални правителства, местни органи на властта или субекти от публичния сектор или са гарантирани от тях в държава членка, в която експозициите към тях са получили рисково тегло от 20 % в съответствие с член 115, параграфи 1 и 5 и член 116, параграфи 1, 2 и 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013, в зависимост от случая;
б)
активи, които представляват вземания към или са гарантирани от централното правителство или централната банка на трета държава или от регионално правителство, местен орган на властта или субект от публичния сектор в трета държава, при условие че са получили рисково тегло от 20 % в съответствие с член 114, параграф 2, член 115 или 116 от Регламент (ЕС) № 575/2013, в зависимост от случая;
в)
експозиции под формата на висококачествени покрити облигации, които отговарят на всички изисквания по-долу:
i)
това са облигации, посочени в член 52, параграф 4 от Директива 2009/65/ЕО, или облигации, които отговарят на изискванията за допустимост за третирането, определено в член 129, параграфи 4 и 5 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
ii)
експозициите към институциите в групата обезпечения отговарят на условията, определени в член 129, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕС) № 575/2013;
iii)
кредитната институция, която инвестира в покритите облигации, отговаря на изискването за прозрачност, определено в член 129, параграф 7 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
iv)
размерът на тяхната емисия е най-малко 250 милиона EUR (или равностойността в местна валута);
v)
на покритите облигации е присъдена кредитна оценка най-малко втора степен на кредитно качество от одобрена АВКО в съответствие с член 129, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 575/2013, равностойна степен на кредитно качество в случай на краткосрочна кредитна оценка или, при отсъствието на кредитна оценка, им е присъдено рисково тегло от 20 % в съответствие с член 129, параграф 5 от същия регламент;
vi)
групата обезпечения във всеки определен момент отговаря на изискването за покритие с активи от най-малко 7 % над размера, необходим за посрещане на вземанията, свързани с покритите облигации; когато покритите облигации с първа степен на кредитно качество не отговарят на минималния размер на емисията за изключително висококачествените покрити облигации по член 10, параграф 1, буква е), подточка iv), но отговарят на изискванията за висококачествените покрити облигации по подточки i), ii), iii) и iv), вместо това за тях се прилага изискването за минимално покритие с активи от 2 %;
г)
експозициите под формата на покрити облигации, издадени от кредитни институции в трети страни, които отговарят на всички изисквания по-долу:
i)
те представляват покрити облигации съгласно националното законодателство на третата държава, в което трябва да бъдат определени като дългови ценни книжа, издадени от кредитни институции или от дъщерно предприятие, изцяло притежавано от кредитна институция, която гарантира емисията, и са обезпечени с група активи, по отношение на които притежателите на облигации имат право да изискат пряко възстановяване на главницата и лихвите с предимство в случай на неизпълнение от страна на емитента;
ii)
емитентът и покритите облигации подлежат съгласно националното законодателство в третата държава на специален публичен надзор, който да защитава притежателите на облигации, а надзорните и регулаторните изисквания, прилагани в третата държава, трябва да бъдат най-малко равностойни на прилаганите в Съюза;
iii)
покритите облигации са обезпечени с група активи от един или няколко от видовете, описани в член 129, параграф 1, буква б), подточка i), буква е), подточка i) или буква ж) от Регламент (ЕС) № 575/2013; когато групата активи включва обезпечени с недвижимо имущество заеми, трябва да бъдат спазени изискванията по член 208 и член 229, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
iv)
експозициите към институциите в групата обезпечения отговарят на условията, определени в член 129, параграф 1, буква в) и в член 129, параграф 1, последната алинея от Регламент (ЕС) № 575/2013;
v)
кредитната институция, която инвестира в покритите облигации, и емитентът отговарят на изискването за прозрачност, определено в член 129, параграф 7 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
vi)
на покритите облигации е присъдена кредитна оценка най-малко първа степен на кредитно качество от одобрена АВКО в съответствие с член 129, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 575/2013, равностойна степен на кредитно качество в случай на краткосрочна кредитна оценка или, при отсъствието на кредитна оценка, им е присъдено рисково тегло от 10 % в съответствие с член 129, параграф 5 от същия регламент; и
vii)
групата обезпечения във всеки определен момент отговаря на изискването за покритие с активи от най-малко 7 % над размера, необходим за посрещане на вземанията, свързани с покритите облигации; когато обаче размерът на емисията покрити облигации е 500 милиона EUR (или равностойността в местната валута) или повече, вместо това за тях се прилага минимално изискване за покритие с активи от 2 %;
д)
корпоративни дългови ценни книжа, които отговарят на всички изисквания по-долу:
i)
присъдена им е кредитна оценка най-малко първа степен на кредитно качество от одобрена АВКО в съответствие с член 122 от Регламент (ЕС) № 575/2013 или равностойна степен на кредитно качество в случай на краткосрочна кредитна оценка;
ii)
размерът на емисията на ценните книжа е най-малко 250 милиона EUR (или равностойността в местна валута);
iii)
максималният срок до падежа на ценните книжа в момента на издаване е 10 години.
2. Пазарната стойност на всеки от активите от ниво 2А подлежи на процентно намаление от най-малко 15 %.
Член 12
Активи от ниво 2Б
1. Активите от ниво 2Б включват единствено активи, попадащи в една или повече от следните категории и отговарящи във всеки случай на критериите за допустимост, определени по-долу:
а)
експозиции под формата на обезпечени с активи ценни книжа, които отговарят на изискванията, определени в член 13;
б)
корпоративни дългови ценни книжа, които отговарят на всички изисквания по-долу:
i)
получили са кредитна оценка най-малко трета степен на кредитно качество от одобрена АВКО в съответствие с член 122 от Регламент (ЕС) № 575/2013 или равностойна степен на кредитно качество в случай на краткосрочна кредитна оценка;
ii)
размерът на емисията на ценните книжа е най-малко 250 милиона EUR (или равностойността в местна валута);
iii)
максималният срок до падежа на ценните книжа в момента на издаване е 10 години;
в)
акции, които отговарят на всички изисквания по-долу:
i)
те са включени в основен борсов индекс в държава членка или трета държава, като са определени като такива за целите на настоящата точка от компетентния орган на държава членка или съответния публичен орган в трета държава; при отсъствието на решение на компетентния орган или публичния орган по отношение на основните борсови индекси, кредитните институции считат за такъв борсовия индекс, който включва водещи дружества в съответната юрисдикция;
ii)
те са деноминирани във валутата на държавата членка по произход на кредитната институция или когато са деноминирани в друга валута, се считат за активи от ниво 2Б само до размера, който покрива изходящите ликвидни потоци в тази валута или в юрисдикцията, в която е поет ликвидният риск; и
iii)
те са доказани като надежден източник на ликвидност по всяко време, включително по време на периоди на напрежение; това изискване се счита за изпълнено, когато нивото на спада на борсовата цена на акциите или нарастването на нейното процентно намаление през периода на напрежение на пазара от 30 календарни дни не надвишава съответно 40 % или 40 процентни пункта; и
г)
ликвидните улеснения с ограничено ползване и с поето задължение, които могат да бъдат предоставени от ЕЦБ, централната банка на държавата членка или на трета държава, при условие че са изпълнени изискванията по член 14;
д)
експозиции под формата на висококачествени покрити облигации, които отговарят на всички изисквания по-долу:
i)
това са облигации, посочени в член 52, параграф 4 от Директива 2009/65/ЕО, или облигации, които отговарят на изискванията за допустимост за третирането, определено в член 129, параграфи 4 и 5 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
ii)
кредитната институция, която инвестира в покритите облигации, отговаря на изискването за прозрачност, определено в член 129, параграф 7 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
iii)
емитентът на покритите облигации предоставя на инвеститорите информацията по член 129, параграф 7, буква а) от Регламент (ЕС) № 575/2013 най-малко веднъж на всяко тримесечие;
iv)
размерът на тяхната емисия е най-малко 250 милиона EUR (или равностойността в местна валута);
v)
покритите облигации са обезпечени само с активи по член 129, параграф 1, буква а), буква г), подточка i) и буква д) от Регламент (ЕС) № 575/2013;
vi)
групата базисни активи се състои само от експозиции, които отговарят на условията за получаване на рисково тегло за кредитен риск от 35 % или по-малко по силата на член 125 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
vii)
групата обезпечения във всеки определен момент отговаря на изискването за покритие с активи от най-малко 10 % над размера, който е необходим за посрещане на вземанията, свързани с покритите облигации;
viii)
издаващата кредитна институция трябва всеки месец публично да оповестява, че групата обезпечения отговаря на изискването за покритие с активи от 10 %;
е)
за кредитните институции, които по силата на устава си не могат, по свързани с вероизповеданието причини, да притежават лихвоносни активи - нелихвоносни активи, които представляват вземане към централни банки или централното правителство или централната банка на трета държава, или регионално правителство, местен орган на властта или субекти от публичния сектор в трета държава, или които са гарантирани от тях, при условие че тези активи имат кредитна оценка най-малко пета степен на кредитно качество от одобрена АВКО съгласно член 114 от Регламент (ЕС) № 575/2013 или равностойна степен на кредитно качество при краткосрочна кредитна оценка.
2. Пазарната стойност на всеки от активите от ниво 2Б подлежи на следните минимални процентни намаления:
а)
приложимото процентно намаление, определено в член 13, параграф 14 за секюритизациите от ниво 2Б;
б)
намаление от 50 % за корпоративните дългови ценни книжа по параграф 1, буква б);
в)
намаление от 50 % за акциите по параграф 1, буква в);
г)
намаление от 30 % за програмите или емисиите покрити облигации по параграф 1, буква д);
д)
намаление от 50 % за нелихвоносните активи по параграф 1, буква в).
3. За кредитните институции, които по силата на устава си не могат, по свързани с вероизповеданието причини, да притежават лихвоносни активи, компетентният орган може да разреши изключение от изискванията по параграф 1, буква б), подточки ii) и iii) от настоящия член, ако има данни за недостатъчна наличност на нелихвоносни активи, отговарящи на тези изисквания, и ако тези нелихвоносни активи са достатъчно ликвидни на частните пазари.
Когато се определя дали нелихвоносните активи са достатъчно ликвидни по смисъла на първата алинея, компетентният орган взема предвид следните фактори:
а)
наличните данни за пазарната им ликвидност, в т.ч. обеми на търговия, наблюдавани разлики между курс „купува“ и курс „продава“, променливост на цените и въздействие на цените; и
б)
други значими фактори за ликвидността им, в т.ч. исторически данни за широчината и дълбочината на пазара на тези нелихвоносни активи, броя и разнообразието на участниците на пазара и наличието на солидна пазарна инфраструктура.
Член 13
Секюритизации от ниво 2Б
1. Експозициите под формата на обезпечени с активи ценни книжа, посочени в член 12, параграф 1, буква а), се определят като секюритизации от ниво 2Б, когато отговарят на критериите, определени в параграфи от 2 до 14.
2. Секюритизиращите позиции и базисните им експозиции трябва да отговарят на всички изисквания по-долу:
а)
на позицията е присъдена кредитна оценка най-малко първа степен на кредитно качество от одобрена АВКО в съответствие с член 251 или 261 от Регламент (ЕС) № 575/2013 или равностойна степен на кредитно качество в случай на краткосрочна кредитна оценка;
б)
позицията е в най-първостепенния транш или траншове на дадена секюритизация и във всеки момент по време на срока на валидност на сделката има най-високия ранг. За тези цели даден транш се счита за най-първостепенен, когато след представяне на съобщение за погасяване и, когато е приложимо, съобщение за предсрочно погасяване, траншът не е подчинен на други траншове от същата секюритизационна сделка или схема по отношение на получаването на плащанията на главницата и лихвите, без да се вземат предвид сумите, дължими по договори за лихвени или валутни деривати, дължими такси или други подобни плащания в съответствие с член 261 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
в)
базисните експозиции са придобити от ДСИЦС по смисъла на член 4, параграф 1, точка 66 от Регламент (ЕС) № 575/2013 по начин, приложим принудително най-малко втора степен на кредитно качество спрямо трета страна, и са извън обхвата на продавача (инициатора, спонсора или първоначалния заемодател) и неговите кредитори, включително в случай на неплатежоспособност на продавача;
г)
върху прехвърлянето на базисните експозиции към ДСИЦС не може да се налагат строги разпоредби за възстановяване на изплатени суми в юрисдикцията, в която е регистриран продавачът (инициаторът, спонсорът или първоначалният заемодател); това включва, но не се ограничава до разпоредбите, съгласно които продажбата на базисните експозиции може да бъде обявена за недействителна от ликвидатора на продавача (инициатора, спонсора или първоначалния заемодател) единствено въз основа на това, че е осъществена в рамките на определен период преди обявяването на неплатежоспособността на продавача, или разпоредбите, съгласно които ДСИЦС може да предотврати такова обявяване на недействителност единствено ако може да докаже, че не е разполагало с информация за неплатежоспособността на продавача към момента на продажбата;
д)
администрирането на базисните експозиции се урежда чрез споразумение за обслужване, включващо клаузи относно приемствеността на обслужването, които гарантират най-малко, че неизпълнението или неплатежоспособността на обслужващото лице не води до прекратяване на обслужването;
е)
документацията, която урежда секюритизацията, включва клаузи за приемственост, които гарантират най-малко замяната на контрагенти по деривати и предоставящи ликвидност лица в случай на неизпълнение или неплатежоспособност от тяхна страна, ако е приложимо;
ж)
секюритизиращата позиция е обезпечена с група еднородни базисни експозиции, всички от които принадлежат към само една от следните подкатегории, или чрез група еднородни базисни експозиции, която обединява жилищните заеми, посочени в подточки i) и ii):
i)
жилищни заеми, обезпечени с първа по ред ипотека, отпуснати на физически лица за придобиване на основно жилище, ако е спазено едно от следните две условия:
-
заемите в групата изпълняват като средна величина изискването за съотношението между стойността на заема и стойността на недвижимия имот по член 129, параграф 1, буква г), подточка i) от Регламент (ЕС) № 575/2013;
-
в националното законодателство на държавата членка, в която са инициирани заемите, се предвижда ограничение за съотношението между стойността на заема и размера на доходите във връзка със сумата, която даден длъжник може да получи по жилищен заем, и тази държава членка е уведомила Комисията и ЕБО за тази законодателна разпоредба. Ограничението за съотношението между стойността на заема и размера на доходите се изчислява въз основа на брутния годишен доход на длъжника, като се отчитат данъчните и други негови задължения и рискът от промени на лихвените проценти в рамките на срока на заема. За всеки жилищен заем в групата делът от брутния годишен доход на длъжника, който може да бъде изразходван за изплащане на дълга, в т.ч. лихвата, главницата и таксите, не може да надхвърля 45 %;
ii)
изцяло гарантирани жилищни заеми, посочени в член 129, параграф 1, буква д) от Регламент (ЕС) № 575/2013, при условие че заемите отговарят на изискването за обезпеченост, определено в същия параграф, и изискването за средното съотношение между стойността на заема и стойността на недвижимия имот, определено в член 129, параграф 1, буква г), подточка i) от Регламент (ЕС) № 575/2013;
iii)
търговски заеми, лизинги и кредитни улеснения за предприятия, установени в държава членка, за финансиране на капиталови разходи или търговски операции, различни от придобиване или строителство на търговски недвижими имоти, при условие че поне 80 % от заемополучателите в групата са малки и средни предприятия по отношение на баланса на портфейла към момента на емитирането на секюритизацията и че никой от заемополучателите не е институция по смисъла на член 4, параграф 1, точка 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
iv)
заеми и лизинги за автомобили за заемополучатели или лизингополучатели, установени или пребиваващи в държава членка. За тези цели те включват заеми или лизинги за финансирането на придобиването на моторни превозни средства или ремаркета съгласно определенията по член 3, точки 11 и 12 от Директива 2007/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета, селскостопански или горски трактори, посочени в Директива 2003/37/ЕО на Европейския парламент и на Съвета, дву- и триколесни моторни превозни средства съгласно определенията по член 1, параграф 2, букви б) и в) от Директива 2002/24/ЕО на Европейския парламент и на Съвета или превозни средства с гъсенични вериги по член 2, параграф 2, буква в) от Директива 2007/46/ЕО. Такива заеми или лизинги могат да включват допълнителни застрахователни и обслужващи продукти или допълнителни части на превозното средство, а в случая на лизинги - остатъчната стойност на отдадения на лизинг автомобил. Всички заеми и лизинги в групата се обезпечават с първа по ред тежест или обезпечение върху превозното средство или подходяща гаранция в полза на ДСИЦС, като например клауза за запазване на правото на собственост;
v)
заеми и кредитни улеснения за физически лица, пребиваващи в държава, членка за лично потребление, потребление от семейството или домакинството;
з)
позицията не е в пресекюритизация или синтетична секюритизация, както е посочено в член 4, параграф 63 и член 242, параграф 11 съответно от Регламент (ЕС) № 575/2013;
и)
базисните експозиции не включват прехвърляеми финансови инструменти или деривати, с изключение на финансовите инструменти, издадени от самото ДСИЦС или други страни в рамките на структурата на секюритизацията, и дериватите, използвани за хеджиране на валутния риск и лихвения риск;
й)
към момента на емитиране на секюритизацията или при включването в групата на базисните експозиции, или във всеки момент след емитирането базисните експозиции не включват експозиции към длъжници по обезценени кредити (или, в зависимост от случая, гаранти по обезценени кредити), когато длъжник по обезценен кредит (или гарант по обезценен кредит) е заемополучател (или гарант), който:
i)
е обявил несъстоятелност, постигнал е споразумение със своите кредитори за отмяна или разсрочване на дълга или съдът е предоставил на неговите кредитори право на погасяване или обезщетение за имуществени вреди в резултат на пропуснато плащане в рамките на три години от датата на възникване;
ii)
е в официалния регистър на лицата с неблагоприятна кредитна история;
iii)
има кредитна оценка от АВКО или друга кредитна оценка, която показва значителен риск да не бъдат извършени договорните плащания в сравнение със средностатистическия длъжник за този вид заеми в съответната юрисдикция;
к)
към момента на емитирането на секюритизацията или при включването в групата на базисните експозиции във всеки момент след емитирането базисните експозиции не включват експозициите в неизпълнение по смисъла на член 178, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 575/2013.
3. Изплащането на секюритизиращите позиции не трябва да има структура, поради която то да зависи преимуществено от продажбата на активи, обезпечаващи базисните експозиции. Тази разпоредба обаче не препятства последващото подновяване или рефинансиране на такива експозиции.
4. Структурата на секюритизационната сделка отговаря на следните изисквания:
а)
когато секюритизацията е създадена без срок за възобновяване или срокът за възобновяване е прекратен и когато е представено съобщение за погасяване или предсрочно погасяване, постъпленията от главниците от базисните експозиции се предават на държателите на секюритизиращи позиции чрез последователно погасяване на секюритизиращите позиции и на датата на плащане в ДСИЦС не остава съществена сума парични средства;
б)
когато секюритизацията е създадена със срок на възобновяване, в документацията на сделката са предвидени мерки за съответните случаи на предсрочно погасяване, което включва най-малко всички посочени по-долу:
i)
влошаване на кредитното качество за базисните експозиции;
ii)
неуспех да се генерират достатъчни нови базисни експозиции най-малко с подобно кредитно качество;
iii)
възникване на събитие, свързано с неплатежоспособност по отношение на инициатора или обслужващото лице.
5. Към момента на емитиране на секюритизацията заемополучателите (или, в зависимост от случая, гарантите) са направили поне едно плащане, освен когато секюритизацията е обезпечена с кредитните улеснения, посочени в параграф 2, буква ж), подточка v).
6. В случаи на секюритизации, при които базисните експозиции представляват жилищни заеми, посочени в параграф 2, буква ж), подточки i) и ii), групата заеми не може да включва заем, който е бил предложен на пазара и е бил поет въз основа на предположението, че кредитоискателят или, в зависимост от случая, посредниците са били наясно, че представените данни не могат да бъдат проверени от заемодателя.
7. В случай на секюритизации, при които базисните експозиции представляват жилищни заеми, посочени в параграф 2, буква ж), подточки i) и ii), оценката на кредитоспособността на кредитополучателя отговаря на изискванията, определени в член 18, параграфи от 1 до 4, параграф 5, буква а) и параграф 6 от Директива 2014/17/ЕС на Европейския парламент и на Съвета (7) или на равностойни изисквания в трети страни.
8. В случай на секюритизации, при които базисните експозиции представляват заеми и лизинги за автомобили, както и потребителски заеми и кредитни улеснения, посочени в параграф 2, буква ж), подточки iv) и v), оценката на кредитоспособността на кредитополучателя отговаря на изискванията, определени в член 8 от Директива 2008/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (8).
9. Когато инициаторът, спонсорът или първоначалният заемодател по секюритизацията е установен в Съюза, той изпълнява изискванията, определени в пета част на Регламент (ЕС) № 575/2013, и разкрива информация, в съответствие с член 8б от Регламент (ЕС) № 1060/2009, относно кредитното качество и показателите на базисните експозиции за структурата на сделката, за паричните потоци и за обезпечението по експозициите, както и всяка друга информация, необходима на инвеститорите за провеждането на всеобхватни тестове за устойчивост на напрежение (стрес тестове), основаващи се на достатъчно данни. Когато инициаторът, спонсорът или първоначалният заемодател е установен извън Съюза, всеобхватните данни на ниво заем съгласно общоприетите от пазарните участници стандарти се предоставят, и то редовно, на съществуващите и потенциалните инвеститори и регулатори при издаването.
10. Базисните експозиции не следва да бъдат инициирани от кредитната институция, която притежава секюритизиращата позиция в своя ликвиден буфер, нейно дъщерно предприятие, нейно предприятие майка, дъщерно предприятие на нейно предприятие майка или друго предприятие, тясно свързано с тази кредитна институция.
11. Размерът на емисията на транша е най-малко 100 милиона евро (или равностойността в местна валута).
12. Останалата среднопретеглена продължителност на транша е 5 години или по-малко и се изчислява, като се използва по-ниската стойност измежду прогнозираната при ценообразуването норма на предсрочното плащане по сделката и постоянната норма на предсрочното плащане от 20 %, за което кредитната институция допуска, че правото на изкупуване се упражнява на първата разрешена за целта дата.
13. Инициаторът на базисните експозиции на секюритизацията представлява институция, определенапов член 4, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013, или предприятие, чиято основна дейност е да извършва една или повече от дейностите, изброени в точки от 2 до 12 и точка 15 от приложение I към Директива 2013/36/ЕС.
14. Пазарната стойност на всяка от секюритизациите от ниво 2Б подлежи на следните минимални процентни намаления:
а)
25 % за секюритизации, обезпечени с подкатегориите активи по параграф 2, буква ж), подточки i), ii) и iv);
б)
35 % за секюритизации, обезпечени с подкатегориите активи по параграф 2, буква ж), подточки iii) и v).
Член 14
Ликвидни улеснения с ограничено ползване и с поето задължение
За да бъдат определени като активи от ниво 2Б, ликвидните улеснения с ограничено ползване и с поето задължение, които могат да бъдат предоставени от централна банка, посочени в член 12, параграф 1, буква г), трябва да отговарят на всички долупосочени критерии:
а)
по време на период без напрежение за улеснението се начислява такса за поето задължение върху общата договорена сума, която е равна най-малко на по-голямото от следните:
i)
75 базисни пункта на година; или
ii)
най-малко 25 базисни пункта на година над разликата в доходността на активите, използвани за обезпечение на улеснението, и доходността на представителния портфейл от ликвидни активи след корекция за евентуални съществени разлики в кредитния риск;
По време на период на напрежение централната банка може да намали таксата за ангажимент, описана в първата алинея от настоящата точка, при условие че са изпълнени минималните изисквания, приложими към ликвидните улеснения съгласно алтернативния подход към ликвидността в съответствие с член 19;
б)
улеснението се обезпечава с необременени с тежести активи от вид, определен от централната банка. Активите, предоставени като обезпечение, отговарят на следните критерии:
i)
те се държат във форма, която улеснява бързото им прехвърляне към централната банка в случай на изпълнение на улеснение;
ii)
стойността им след процентното намаление, приложено от централната банка, е достатъчна, за да покрие общия размер на улеснението; и
iii)
те не се считат за ликвидни активи за целите на ликвидния буфер на кредитната институция;
в)
улеснението е съвместимо с правилата на централната банка за контрагентите;
г)
срокът за ангажиране на улеснението надвишава периода на напрежение от 30 календарни дни, посочен в член 4;
д)
улеснението не е отменено от централната банка преди договорения му падеж и през периода, през който засегнатата кредитна институция продължава да се оценява като платежоспособна, не е взето допълнително решение относно кредита;
е)
съществуват официални правила, публикувани от централната банка, в които се посочват нейното решение за предоставяне на ликвидни улеснения с ограничено ползване и с поето задължение, условията, отнасящи се до улеснението, и видовете кредитни институции, които имат право да кандидатстват за тези улеснения.
Член 15
Предприятия за колективно инвестиране (ПКИ)
1. Акциите или дяловете в ПКИ се определят като ликвидни активи от същото ниво, както базисните ликвидни активи на съответното предприятие, до абсолютна сума от 500 милиона EUR (или равностойността в местна валута), на индивидуална основа за всяка кредитна институция, при условие че:
а)
изискванията на член 132, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013 са изпълнени;
б)
ПКИ инвестира само в ликвидни активи и деривати, в последния случай само в степента, необходима за намаляване на лихвения, валутния или кредитния риск в портфейла.
2. Кредитните институции прилагат следните минимални процентни намаления към стойността на своите акции или дялове в ПКИ в зависимост от категорията на базисните ликвидни активи:
а)
0 % за монетите и банкнотите и експозициите към централни банки, посочени в член 10, параграф 1, буква б);
б)
5 % за активите от ниво 1, различни от изключително висококачествените покрити облигации;
в)
12 % за изключително висококачествените покрити облигации по член 10, параграф 1, буква е);
г)
20 % за активите от ниво 2А;
д)
30 % за секюритизациите от ниво 2Б, обезпечени от подкатегориите активи, посочени в член 13, параграф 2, буква ж), подточки i), ii) и iv);
е)
35 % за покритите облигации от ниво 2Б по член 12, параграф 1, буква е);
ж)
40 % за секюритизациите от ниво 2Б, обезпечени с подкатегориите активи по член 13, параграф 2, буква ж), подточки iii) и iv); и
з)
55 % за корпоративните дългови ценни книжа от ниво 2Б по член 12, параграф 1, буква б), за акциите по член 12, параграф 1, буква в) и за нелихвоносните активи по член 12, параграф 1, буква е).
3. Подходът, посочен в параграф 2, се прилага по следния начин:
а)
когато кредитната институция знае кои са базисните експозиции на ПКИ, тя може да направи преглед на тези базисни позиции, за да им определи подходящо процентно намаление в съответствие с параграф 2;
б)
когато кредитната институция не знае кои са базисните експозиции на ПКИ, тя трябва да допусне, че ПКИ инвестира в максималната степен, разрешена от неговия мандат, във възходящ ред в ликвидни активи, както са класифицирани за целите на параграф 2, като започва с посочените в параграф 2, буква ж), до достигане на максималния общ инвестиционен лимит. Същият подход се прилага за определяне на ликвидното ниво на базисните активи, когато кредитната институция не знае кои са базисните експозиции на ПКИ.
4. Кредитните институции разработват устойчиви методологии и процеси за изчисляване и отчитане на пазарната стойност и процентните намаления за акциите или дяловете в ПКИ. Когато експозицията не е достатъчно съществена, за да разработи кредитната институция свои собствени методологии, и при условие че във всеки случай компетентният орган е убеден, че това изискване е изпълнено, кредитната институция може да разчита само на следните трети страни за изчисляването и отчитането на процентните намаления за акции или дялове в ПКИ:
а)
депозитарната институция на ПКИ, при условие че ПКИ инвестира само в ценни книжа и депозира всички ценни книжа при тази депозитарна институция; или
б)
за останалите ПКИ - управляващото дружество на ПКИ, при условие че отговаря на критериите по член 132, параграф 3, буква а) от Регламент (ЕС) № 575/2013.
5. Когато кредитната институция не изпълнява изискванията, определени в параграф 4 от настоящия член по отношение на акциите или дяловете в ПКИ, тя спира да ги признава като ликвидни активи за целите на настоящия регламент в съответствие с член 18.
Член 16
Влогове и друго финансиране в кооперативни мрежи и институционални защитни схеми
1. Когато кредитната институция е член на институционална защитна схема от вида, описан в член 113, параграф 7 от Регламент (ЕС) № 575/2013, член на мрежа, за която се прилага освобождаването по член 10 от посочения регламент, или член на кооперативна мрежа в държава членка, безсрочните влогове, които кредитната институция поддържа при централната кредитната институция, се третират като ликвидни активи в съответствие с една от следните разпоредби:
а)
когато, съгласно националното законодателство или правнообвързващи документи, управляващи схемата или мрежата, централната мрежа е длъжна да държи или инвестира влоговете в ликвидни активи от определено ниво или категория, влоговете се третират съгласно настоящия регламент като ликвидни активи от същото ниво или категория;
б)
когато централната институция не е длъжна да държи или инвестира влоговете в ликвидни активи от определено ниво или категория, влоговете се третират като ликвидни активи от ниво 2Б в съответствие с настоящия регламент и остатъчната им сума подлежи на минимално процентно намаление от 25 %.
2. Когато съгласно законодателството на държава членка или правно обвързващите документи, уреждащи мрежите или схемите по параграф 1, кредитната институция има достъп в рамките на 30 календарни дни до ликвидно финансиране от централната институция или от друга институция в същата мрежа или схема, такова финансиране се третира като актив от ниво 2Б, доколкото не е обезпечено с ликвидни активи от конкретно ниво или категория. Към сумата на главницата на ликвидното финансиране, за която е поето задължение, се прилага минимално процентно намаление от 25 %.
Член 17
Състав на ликвидния буфер според нивото на актива
1. Кредитните институции спазват във всеки момент следните изисквания към състава на ликвидния си буфер:
а)
минимум 60 % от ликвидния буфер трябва да се състои от активи от ниво 1;
б)
минимум 30 % от ликвидния буфер трябва да се състои от активи от ниво 1 с изключение на изключително висококачествените покрити облигации, посочени в член 10, параграф 1, буква е);
в)
максимум 15 % от ликвидния буфер може да се състои от активи от ниво 2Б.
2. Изискванията, определени в параграф 1, се прилагат, след като бъде направена корекция за въздействието върху ликвидните активи на обезпеченото финансиране, обезпечените кредитни сделки или операциите по замяна на обезпечения с използване на ликвидни активи, когато падежът на тези операции настъпва в рамките на 30 календарни дни, след приспадане на приложимите процентни намаления и при условие че кредитната институция изпълнява оперативните изисквания, определени в член 8.
3. Кредитните институции определят състава на своя ликвиден буфер по формулите, определени в приложение I към настоящия регламент.
Член 18
Нарушаване на изискванията
1. Когато ликвиден актив престане да отговаря на общите приложими изисквания по член 7, оперативните изисквания по член 8, параграф 2 или други приложими критерии за допустимост, определени в настоящата глава, кредитната институция престава да го признава като ликвиден актив не по-късно от 30 календарни дни от датата, на която е възникнало неспазването на изискванията.
2. Параграф 1 се прилага за акциите или дяловете в ПКИ, които престават да отговарят на изискванията за допустимост, само когато не надвишават 10 % от общите активи на ПКИ.
Член 19
Алтернативни подходи към ликвидността
1. Когато ликвидните активи в определена валута са недостатъчни, за да изпълни дадена кредитна институция отношението на ликвидно покритие, определено в член 4, се прилагат една или повече от следните разпоредби:
а)
изискването за съгласуваност на валутите, посочено в член 8, параграф 6, не се прилага по отношение на тази валута;
б)
кредитната институция може да покрие недостига на ликвидни активи в съответната валута с кредитни улеснения от централната банка в държава членка или трета държава на тази валута, при условие че улеснението отговаря на всички установени по-долу изисквания:
i)
отпуснато е съгласно неотменяемо договорно задължение за следващите 30 календарни дни;
ii)
цената му включва такса, която се дължи независимо от сумата, която е усвоена по това улеснение, ако има такава;
iii)
таксата е с такъв размер, че нетната доходност от активите, използвани за обезпечаване на улеснението, не трябва да бъде по-висока от нетната доходност от представителния портфейл на ликвидните активи, след като бъде направена корекция за съществените разлики в кредитния риск;
в)
когато има недостиг на активи от ниво 1, но достатъчно активи от ниво 2А, кредитната институция може да държи допълнителни активи от ниво 2А в ликвидния буфер и ограниченията според нивото на активите, определени в член 17, се считат за коригирани по съответния начин. За тези допълнителни активи от ниво 2А се прилага минимално процентно намаление в размер на 20 %. Всички активи от ниво 2Б, които кредитната институция държи, продължават да подлежат на процентните намаления, приложими във всеки случай съгласно настоящата глава.
2. Кредитните институции прилагат изключенията, предвидени в параграф 1, обратнопропорционално по отношение на наличието на съответните ликвидни активи. Кредитните институции оценяват своите нужди от ликвидност за прилагането на настоящия член, като се вземат предвид способността им чрез разумно управление на ликвидността да намалят потребността от такива ликвидни активи и размерът на държаните от други пазарни участници количества от тези активи.
3. Валутите, за които могат да се прилагат изключенията по параграф 1, и степента, до която общо за дадена валута могат да бъдат достъпни едно или повече изключения, се определят чрез регламент за изпълнение, който се приема от Комисията в съответствие с член 419, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 575/2013.
4. Подробните условия, приложими към използването на изключенията по параграф 1, букви а) и б), се определят чрез делегирания акт, който се приема от Комисията в съответствие с член 419, параграф 5 от Регламент (ЕС) № 575/2013.
ДЯЛ III
ИЗХОДЯЩИ И ВХОДЯЩИ ЛИКВИДНИ ПОТОЦИ
ГЛАВА 1
Нетни изходящи ликвидни потоци
Член 20
Определение за нетни изходящи ликвидни потоци
1. Нетните изходящи ликвидни потоци са разликата между сбора на изходящите ликвидни потоци по буква а) и сбора на входящите ликвидни потоци по буква б), като обаче не може да бъдат отрицателна величина и се изчисляват, както следва:
а)
сборът на изходящите ликвидни потоци - съгласно глава 2;
б)
сборът на входящите ликвидни потоци съгласно глава 3, изчислен по следния начин:
i)
входящите потоци, освободени от тавана по член 33, параграфи 2 и 3;
ii)
по-малката величина измежду входящите потоци по член 33, параграф 4 и 90 % от изходящите потоци по буква а), намалени с освободените изходящи потоци по член 33, параграфи 2 и 3, но не по-малко от нула;
iii)
по-малката величина измежду входящите потоци, различни от посочените в член 33, параграфи 2, 3 и 4, и 75 % от изходящите потоци по буква а), намалени с освободените изходящи потоци по член 33, параграфи 2 и 3, и входящите потоци по член 33, параграф 4, разделени на 0,9, за да се отрази ефектът на тавана от 90 %, но не по-малко от нула.
2. Входящите ликвидни потоци и изходящите ликвидни потоци се оценяват за период на напрежение от 30 календарни дни при допускането за сценарий на едновременното възникване на напрежение само за институцията и напрежение за целия пазар, както се посочва в член 5.
3. Изчислението по параграф 1 се извършва по формулата, посочена в приложение II.
Член 21
Изисквания за оценяване на ефекта от обезпечения, получени по сделки с деривати
Кредитните институции изчисляват изходящите и входящите ликвидни потоци, очаквани за период от 30 календарни дни, по договорите, изброени в приложение II към Регламент (ЕС) № 575/2013, на нетна основа по контрагенти, при наличието на двустранни споразумения за нетиране в съответствие с член 295 от посочения регламент. За целите на настоящия член отчитане на нетна основа означава отчитане след приспадане на обезпеченията, които ще бъдат получени и които отговарят на изискванията за ликвидни активи съгласно дял II от настоящия регламент. Изходящите и входящите парични потоци, произтичащи от сделки с деривати в чужда валута, които включват едновременна пълна обмяна на главниците (или в рамките на същия ден), се изчисляват на нетна основа дори когато тези сделки не са обхванати от двустранно споразумение за нетиране.
ГЛАВА 2
Изходящи ликвидни потоци
Член 22
Определение за изходящи ликвидни потоци
1. Изходящите ликвидни потоци се изчисляват чрез умножаване на непогасените суми по различни категории или видове задължения и задбалансови задължения по ставките, по които се очаква да бъдат погасени или усвоени, както е посочено в настоящата глава.
2. Изходящите ликвидни потоци, посочени в параграф 1, включват следното, във всеки случай умножени по приложимата ставка за изходящите потоци:
а)
текущата остатъчна сума по стабилни влогове на дребно и други влогове на дребно в съответствие с членове 24, 25 и 26;
б)
текущите непогасени суми по други задължения, чийто падеж настъпва и чието плащане може да бъде поискано от емитента или от доставчика на финансирането или които са свързани с очакване на доставчика на финансирането, че кредитната институция ще изплати задължението си през следващите 30 календарни дни съгласно членове 27 и 28;
в)
допълнителните изходящи потоци, определени в съответствие с член 30;
г)
максималната сума, която може да бъде усвоена по неусвоени кредитни и ликвидни улеснения с поето задължение през следващите 30 календарни дни, определена в съответствие с член 31;
д)
допълнителните изходящи потоци, установени при оценяването съгласно член 23.
Член 23
Допълнителни изходящи ликвидни потоци за други продукти и услуги
1. Институциите редовно оценяват възможността за и потенциалния размер на изходящите ликвидни потоци през следващите 30 календарни дни по отношение на продуктите или услугите, които не са обхванати от членове 27-31 и които тези кредитни институции предлагат или подпомагат, или които потенциалните купувачи биха приели за свързани с тези кредитни институции. Тези продукти или услуги включват, но не само, изходящите ликвидни потоци в резултат на договорните споразумения, посочени в член 429 и приложение I към Регламент (ЕС) № 575/2013, например:
а)
други задбалансови и условни задължения за финансиране, включващи финансови улеснения без поето задължение, без да се ограничават само до тях;
б)
неусвоени кредити и аванси към контрагенти на едро;
в)
ипотечни заеми, които са одобрени, но още не са усвоени;
г)
кредитни карти;
д)
овърдрафти;
е)
планирани изходящи потоци, свързани с подновяване или удължаване на кредити на дребно или на едро;
ж)
планирани задължения по договори за деривати;
з)
продукти за търговско финансиране, водещи до задбалансови позиции.
2. Изходящите потоци, посочени в параграф 1, се оценяват при допускане за сценарий на едновременното възникване на напрежение, отнасящо се само до институцията, и напрежение за целия пазар, както се посочва в член 5. При извършването на тази оценка кредитните институции обръщат особено внимание на съществените щети върху своята репутация, които биха могли да възникнат, ако не бъде осигурена ликвидна подкрепа за тези продукти или услуги. Кредитните институции се отчитат най-малко веднъж годишно пред компетентните органи за онези продукти и услуги, при които възможността за и възможният размер на изходящите ликвидни потоци, посочени в параграф 1, са значителни, а компетентните органи определят съответните изходящи потоци. Компетентните органи могат да приложат ставка до 5 % за изходящите потоци по отношение на продукти за търговско финансиране, водещи до задбалансови позиции, съгласно посоченото в член 429 и приложение I към Регламент (ЕС) № 575/2013.
3. Най-малко веднъж годишно компетентните органи докладват на ЕБО за видовете продукти или услуги, за които са определили изходящи потоци въз основа на отчетите на кредитните институции, и включват в този доклад обяснение за приложената методология за определяне на изходящите потоци.
Член 24
Изходящи потоци от стабилни влогове на дребно
1. Освен ако са изпълнени критериите съгласно член 25, параграфи 2, 3 или 5 за по-висока ставка за изходящите потоци, сумата на влоговете на дребно, обхванати от схема за гарантиране на депозитите съгласно Директива 94/19/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (9) или Директива 2014/49/ЕС или от равностойна схема за гарантиране на депозитите в трета държава, се счита за стабилна и се умножава по 5 %, когато влогът е едно от следните:
а)
част от установено взаимоотношение, поради което изтеглянето му е много малко вероятно; или
б)
по разплащателна сметка.
2. За целите на параграф 1, буква а) влог на дребно се счита за част от установено взаимоотношение, когато вложителят отговаря поне на един от следните критерии:
а)
има активни договорни взаимоотношения с кредитната институция с минимална продължителност от 12 месеца;
б)
има кредитни взаимоотношения с кредитната институция за жилищни заеми или други дългосрочни заеми;
в)
ползва поне един друг активен продукт, различен от заем, от кредитната институция.
3. За целите на параграф 1, буква б) за влог на дребно се счита, че е по разплащателна сметка, когато по тази сметка редовно се кредитират и дебитират заплати, доходи или суми по трансакции.
4. Независимо от параграф 1 от 1 януари 2019 г. компетентните органи могат да разрешат на кредитните институции да умножават по 3 % сумата на стабилните влогове на дребно, посочени в параграф 1, които са обхванати от схема за гарантиране на депозитите съгласно Директива 2014/49/ЕС в размер до 100 000 EUR, както е посочено в член 6, параграф 1 от нея, ако Комисията е потвърдила, че официално признатата схема за гарантиране на депозитите отговаря на всички критерии по-долу:
а)
схемата за гарантиране на депозитите разполага с финансови средства съгласно посоченото в член 10 от Директива 2014/49/ЕС, набрани предварително с вноски, които членовете плащат най-малко веднъж годишно;
б)
схемата за гарантиране на депозитите разполага с достатъчно средства за осигуряване на бърз достъп до допълнително финансиране в случай на искане за използване на значителни средства от нейните резерви, включително достъп до извънредни вноски от членуващите кредитни институции и подходящи алтернативни механизми за финансиране с цел получаване на краткосрочно финансиране от публични или частни трети страни;
в)
схемата за гарантиране на депозитите осигурява изплащане на средствата в срок от седем работни дни съгласно член 8, параграф 1 от Директива 2014/49/ЕС, считано от датата на прилагане на ставката от 3 % за изходящите потоци.
5. Компетентните органи издават разрешението по параграф 4 само след като получат предварително одобрение от Комисията. Това одобрение трябва да се поиска чрез мотивирано уведомление, в което се съдържат данни, че нивата на изтегляне при стабилните влогове на дребно биха били под 3 % по време на всеки период на напрежение в съответствие със сценариите по член 5. Мотивираното уведомление се представя на Комисията най-малко три месеца преди датата, от която се иска разрешение. Комисията преценява дали съответната схема за гарантиране на депозитите отговаря на условията, посочени в параграф 4, букви а), б) и в). Когато тези условия са изпълнени, Комисията одобрява искането на компетентния орган за предоставяне на разрешение, освен ако съществуват императивни съображения за отказване на одобрение, свързани с функционирането на вътрешния пазар на влогове на дребно. Всички кредитни институции, участващи в такава одобрена схема за гарантиране на депозитите, имат право да прилагат ставката от 3 % за изходящите потоци. Комисията се допитва до ЕБО дали съответната схема за гарантиране на депозитите отговаря на условията, посочени в параграф 4, букви а), б) и в).
6. Кредитните институции могат да получат разрешение от техния компетентен орган да умножават по 3 % сумата на влоговете на дребно, обхванати от схема за гарантиране на депозитите в трета държава, която е равностойна на посочената в параграф 1 схема, ако третата държава позволява такова третиране.
Член 25
Изходящи потоци от други влогове на дребно
1. Кредитните институции умножават по 10 % другите влогове на дребно, включително дела на влоговете на дребно, които не са обхванати от член 24, освен ако важат посочените в параграф 2 условия.
2. За другите влогове на дребно се прилагат по-високи ставки за изходящите потоци, определени от кредитната институция в съответствие с параграф 3, когато са налице следните условия:
а)
общият размер на влоговете, включително всички влогови сметки на клиента в тази кредитна институция или група, превишава 500 000 EUR;
б)
влогът е само по интернет сметка;
в)
по влога се предлага лихвен процент, който отговаря на някое от следните условия:
i)
лихвеният процент значително надвишава средния процент за подобни продукти на дребно;
ii)
неговата възвръщаемост се обуславя от възвръщаемостта на пазарен индекс или група пазарни индекси;
iii)
неговата възвръщаемост се определя от променлив пазарен показател, различен от плаващ лихвен процент;
г)
влогът първоначално е учреден като срочен влог с падеж, попадащ в рамките на периода от 30 календарни дни, или предвижда фиксиран срок на предизвестие, по-кратък от 30 календарни дни, в съответствие с договорни споразумения, и не е влог, който отговаря на условията за третирането по параграф 4;
д)
по отношение на кредитните институции, установени в Съюза - вложителят пребивава в трета държава или влогът е във валута, различна от евро или от националната валута на държавата членка. По отношение на кредитните институции или клоновете в трети държави - вложителят не пребивава в третата държава или влогът е в друга валута, различна от националната валута на третата държава.
3. Кредитните институции прилагат по-висока ставка за изходящите потоци, определена както следва:
а)
когато влоговете на дребно отговарят на критериите по буква а) или на два от критериите по букви б)-д) от параграф 2, за изходящите потоци се прилага ставка между 10 и 15 %;
б)
когато влоговете на дребно отговарят на критериите по буква а) от параграф 2 и поне на един друг критерий, посочен в параграф 2, или на три или повече критерия по параграф 2, за изходящите потоци се прилага ставка между 15 и 20 %.
Във всеки отделен случай компетентните органи могат да приложат по-висока ставка за изходящите потоци, когато особеностите на кредитната институция дават основание за това. Кредитните институции прилагат ставката за изходящите потоци, посочена в параграф 3, буква б), по отношение на влоговете на дребно, ако оценката по параграф 2 не е проведена или не е приключила.
4. Кредитните институции могат да изключат от изчислението на изходящите потоци някои ясно определени категории влогове на дребно, доколкото кредитната институция винаги спазва стриктно посочените по-долу изисквания за цялата категория влогове, освен ако има основания да се допусне изключение заради доказани затруднения на вложителя:
а)
за срок от 30 календарни дни вложителят няма право да тегли влога си; или
б)
при преждевременно теглене преди изтичането на срока от 30 календарни дни вложителят трябва да плати такса, в която се включват загубата на лихва за периода между датата на тегленето и договорената дата на падежа, както и съществена такса, която не трябва непременно да надхвърля дължимата лихва за изминалия период от време между датата на откриване на влога и датата на тегленето.
Ако част от влога, посочен в алинея първа, може да бъде изтеглена, без да се заплаща такава такса, единствено тази част се третира като безсрочен влог, а остатъкът се третира като срочен влог, както е посочено в настоящия параграф. По отношение на отменените влогове с остатъчен срок до падежа от по-малко от 30 календарни дни и в случаите, когато е договорено прехвърляне към друга кредитна институция, за изходящите потоци се прилага ставка от 100 %.
5. Независимо от параграфи 1-4 и член 24 кредитните институции умножават влоговете на дребно, които са приели в трети държави, по по-висока процентна ставка за изходящите потоци, ако в националното законодателство относно ликвидните изисквания в тази трета държава се предвижда такъв процент.
Член 26
Изходящи потоци със взаимозависими входящи потоци
С предварителното одобрение от страна на компетентния орган кредитните институции могат да изчисляват изходящия ликвиден поток с приспадане на взаимозависим входящ поток, ако последният отговаря на следните условия:
а)
взаимозависимият входящ поток е пряко свързан с изходящия поток и не се взема под внимание при изчисляването на входящите ликвидни потоци по глава 3;
б)
взаимозависимият входящ поток се изисква съгласно законово, подзаконово или договорно задължение;
в)
взаимозависимият входящ поток отговаря на едно от следните условия:
i)
той възниква задължително преди изходящия поток;
ii)
той се получава в рамките на 10 дни и е гарантиран от централното правителство на държава членка.
Член 27
Изходящи потоци от оперативни влогове
1. Кредитните институции умножават по 25 % задълженията, произтичащи от влогове, които се поддържат, както следва:
а)
от вложителя - за да ползва предоставени от кредитната институция услуги по клиринг, попечителство или управление на парични средства или други сравними услуги в контекста на установено оперативно взаимоотношение;
б)
при споделено изпълнение на обща задача в рамките на институционална защитна схема, отговаряща на изискванията по член 113, параграф 7 от Регламент (ЕС) № 575/2013, или в рамките на група от кооперативни кредитни институции, дълготрайно свързани с централен орган, отговаряща на условията на член 113, параграф 6 от този регламент, или като изискван съгласно законова или договорна разпоредба влог на друга кредитна институция, която е член на същата институционална защитна схема или кооперативна мрежа, при условие че тези влогове не се признават за ликвидни активи за кредитната институция вложител, както е посочено в параграф 3 и член 16;
в)
от вложителя в рамките на установено оперативно взаимоотношение, различно от посоченото в буква а);
г)
от вложителя - за да ползва услуги по парични клирингови операции и услуги от централна кредитна институция, когато кредитната институция е част от някоя от мрежите или схемите, посочени в член 16.
2. Независимо от параграф 1 кредитните институции умножават по 5 % частта от задълженията, произтичащи от посочените в параграф 1, буква а) влогове, която е обхваната от схема за гарантиране на депозитите съгласно Директива 94/19/ЕО или Директива 2014/49/ЕС или от равностойна схема за гарантиране на депозитите в трета държава.
3. Влоговете на кредитни институции в централната кредитна институция, които се считат за ликвидни активи за кредитната институция вложител в съответствие с член 16, се умножават по ставка от 100 % за изходящите потоци за централната институция, която се прилага върху стойността на тези ликвидни активи след съответното процентно намаление. Тези ликвидни активи се включват в покритието само на изходящи потоци, които не са посочени в първото изречение от настоящия параграф, и не се вземат предвид при изчислението на състава на оставащия ликвиден буфер по член 17 за централната институция на индивидуално равнище.
4. Услугите по клиринг, попечителство или управление на парични средства или други сходни услуги, посочени в параграф 1, букви а) и г), обхващат тези услуги само доколкото те се предоставят в рамките на установено взаимоотношение, което е от изключително значение за вложителя. По отношение на влоговете, посочени в параграф 1, букви а), в) и г), се прилагат строги законови или оперативни ограничения, поради което значителни тегления в рамките на периода от 30 календарни дни са малко вероятни. Средствата в размер над изисквания за предоставянето на оперативни услуги се третират като неоперативни влогове.
5. Влоговете, произтичащи от взаимоотношение на кореспондентско банкиране или от предоставянето на основни посреднически услуги, не се третират като оперативни влогове и за тях се прилага ставка от 100 % за изходящите потоци.
6. С цел определяне на влоговете, посочени в параграф 1, буква в), кредитната институция счита, че съществува установено оперативно взаимоотношение с нефинансов клиент, с изключение на срочните влогове, спестовните влогове и брокерските влогове, когато са изпълнени всички критерии по-долу:
а)
приложимият лихвен процент е с поне 5 базисни пункта по-нисък от преобладаващия лихвен процент за сходни търговски влогове, но не трябва да е отрицателен;
б)
влогът се държи по специално определени сметки и ценообразуването по него се извършва, без за вложителя да се създават икономически стимули да поддържа по влога повече средства, отколкото е необходимо за оперативното взаимоотношение;
в)
съществените трансакции се отразяват периодично по дебита и кредита на съответната сметка;
г)
изпълнен е един от следните критерии:
i)
взаимоотношението с вложителя е съществувало най-малко 24 месеца;
ii)
влогът се използва за минимум 2 активни услуги; тези услуги могат да включват пряк или непряк достъп до национални или международни платежни услуги, търговия с ценни книжа или депозитарни услуги.
Като оперативен влог се третира само тази част от влога, която е необходима за използването на услугата, от която влогът е вторичен продукт. Излишъкът се третира като неоперативен влог.
Член 28
Изходящи потоци от други задължения
1. Кредитните институции умножават по 40 % задълженията, произтичащи от влогове на клиенти, които са нефинансови клиенти, централни правителства, централни банки, многостранни банки за развитие, субекти от публичния сектор, кредитни кооперации, лицензирани от компетентен орган, лични инвестиционни дружества, или от влогове на клиенти, които са депозитни брокери, доколкото те не попадат в обхвата на член 27.
Независимо от алинея първа, ако задълженията по посочената алинея са обхванати от схема за гарантиране на депозитите съгласно Директива 94/19/ЕО или Директива 2014/49/ЕО или равностойна схема за гарантиране на депозитите в трета държава, те се умножават по 20 %.
2. Кредитните институции умножават по 0 % задълженията, произтичащи от собствените им оперативни разходи.
3. Кредитните институции умножават задълженията, произтичащи от обезпечени кредитни сделки и сделки, обусловени от капиталовия пазар, чийто падеж настъпва в рамките на 30 календарни дни, както е определено в член 192, параграфи 2 и 3 от Регламент № 575/2013, по:
а)
0 %, ако са обезпечени с активи, които биха били определени като активи от ниво 1 съгласно член 10, с изключение на изключително висококачествените покрити облигации, посочени в член 10, параграф 1, буква е), или ако кредиторът е централна банка;
б)
7 %, ако са обезпечени с активи, които биха били определени като изключително висококачествени покрити облигации по член 10, параграф 1, буква е);
в)
15 %, ако са обезпечени с активи, които биха били определени като активи от ниво 2А съгласно член 11;
г)
25 %:
i)
ако са обезпечени с активите по подточка i), ii) или iv) от член 13, параграф 2, буква г);
ii)
ако са обезпечени с активи, които не биха могли да бъдат определени като ликвидни активи съгласно членове 10 и 11, и заемодател е централното правителство, субект от публичния сектор на държавата членка или трета държава, в която кредитната институция е получила лиценз или е открила клон, или многостранна банка за развитие. Това третиране се прилага само за субектите от публичния сектор с рисково тегло, по-малко или равно на 20 % съгласно член 116, параграфи 4 и 5 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
д)
35 %, ако са обезпечени с подкатегориите активи по подточки iii) или v) от член 13, параграф 2, буква г);
е)
50 %, ако са обезпечени със:
i)
корпоративни облигации, които биха били определени като активи от ниво 2Б съгласно член 12, параграф 1, буква б);
ii)
акции, които биха били определени като активи от ниво 2Б съгласно член 12, параграф 1, буква в);
ж)
100 %, ако са обезпечени с активи, които не биха могли да бъдат определени като ликвидни активи съгласно дял II, с изключение на сделки в обхвата на буква г), подточка ii) от настоящия параграф, или ако кредитор е централна банка.
4. Операциите по замяна на обезпечения, чийто падеж настъпва в рамките на следващите 30 дни, водят до изходящ поток в размер на превишението на стойността на получените в заем ликвидни активи над стойността на предоставените в заем ликвидни активи, освен ако контрагентът е централна банка, като в този случай за изходящия поток се прилага ставка от 0 %.
5. Компенсационните салда по отделни сметки, свързани с режими за защита на клиентите, наложени от национални нормативни актове, се третират като входящи потоци в съответствие с член 32 и се изключват от запаса от ликвидни активи.
6. Кредитните институции прилагат ставка от 100 % за изходящите потоци по отношение на всички полици, облигации и други дългови ценни книжа, издадени от кредитната институция, освен ако облигациите се продават изключително на пазара на дребно и се държат по сметка на дребно, като в този случай тези инструменти могат да се третират като съответната категория влогове на дребно. Налагат се ограничения, като например това, инструментите да се купуват и притежават единствено от клиенти на дребно.
Член 29
Изходящи потоци в рамките на група или институционална защитна схема
1. Независимо от член 31 компетентните органи могат да разрешат прилагането на по-ниска ставка за изходящите потоци по отношение на неусвоени кредитни или ликвидни улеснения, в зависимост от всеки конкретен случай, когато са изпълнени всички условия по-долу:
а)
дори при едновременното възникване на напрежение само за доставчика и напрежение за целия пазар има основания да се очаква по-малък изходящ поток;
б)
контрагентът е институция майка или дъщерна институция на кредитната институция, или друго дъщерно предприятие на същата институция майка, или е свързан с институцията чрез определено отношение по смисъла на член 12, параграф 1 от Директива 83/349/ЕИО (10), или е член на същата институционална защитна схема, посочена в член 113, параграф 7 от Регламент (ЕС) № 575/2013, или е централната институция, или е член на мрежа или кооперативна група, съгласно посоченото в член 10 от споменатия регламент;
в)
по-ниската ставка за изходящите потоци не е по-ниска от ставката за входящите потоци, приложена от контрагента;
г)
кредитната институция и контрагентът са установени в една и съща държава членка.
2. Компетентните органи могат да отменят прилагането на условието по параграф 1, буква г), когато се прилага член 20, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) № 575/2013. В този случай се спазват следните допълнителни обективни критерии:
а)
доставчикът на ликвидност и получателят на ликвидност имат нискорисков ликвиден профил;
б)
съществуват правнообвързващи споразумения и задължения между субектите от групата по отношение на неусвоената кредитна линия или линия за осигуряване на ликвидност;
в)
ликвидният рисков профил на получателя на ликвидност се взема под внимание при управлението на ликвидния риск на доставчика на ликвидност;
Когато разрешат прилагането на по-ниска ставка за изходящите потоци, компетентните органи информират ЕБО за резултата от процеса по член 20, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) № 575/2013. Компетентните органи правят редовен преглед на изпълнението на условията за такива по-малки изходящи потоци.
Член 30
Допълнителни изходящи потоци
1. За обезпечение, различно от паричните средства и активите, посочени в член 10, което е предоставено от кредитната институция по договори от приложение II към Регламент (ЕС) № 575/2013 и кредитни деривати, се предвижда допълнителен изходящ поток от 20 %.
За обезпечение под формата на активи, посочени в член 10, параграф 1, буква е), което е предоставено от кредитната институция по договори от приложение II към Регламент (ЕС) № 575/2013 и кредитни деривати, се предвижда допълнителен изходящ поток от 10 %.
2. Кредитните институции изчисляват и уведомяват компетентните органи за допълнителните изходящи потоци за всички сключени от тях договори, чиито условия пораждат допълнителни изходящи ликвидни потоци или потребност от обезпечения в рамките на 30 календарни дни след съществено влошаване на кредитното качество на кредитната институция. Кредитните институции уведомяват компетентните органи за тези изходящи потоци не по-късно от подаването на отчета по член 415 от Регламент (ЕС) № 575/2013. Ако компетентните органи сметнат подобни изходящи потоци за значими спрямо потенциалните изходящи ликвидни потоци на кредитната институция, те изискват от нея да добави за тези договори допълнителен изходящ поток, отговарящ на потребността от допълнителни обезпечения или парични потоци, възникваща от съществено влошаване на кредитното качество на кредитната институция като понижаване на външната ѝ кредитна оценка с три степени. Кредитната институция прилага ставка от 100 % за изходящите потоци по отношение на това допълнително обезпечение или парични изходящи потоци. Кредитната институция редовно преразглежда степента на това съществено влошаване в контекста на съответните клаузи на сключените от нея договори и уведомява компетентните органи за резултатите от прегледа.
3. Кредитната институция предвижда допълнителен изходящ поток, съответстващ на потребността от обезпечение, която би възникнала в резултат на въздействието на сценарий на неблагоприятно развитие на пазарните условия върху сключените от кредитната институция сделки с деривати, сделки за финансиране и други договори, ако тя е съществена. Това изчисление се извършва в съответствие с делегирания акт, който ще бъде приет от Комисията съгласно член 423, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013.
4. Кредитните институции отчитат на нетна основа изходящите и входящите потоци, очаквани в срок от 30 календарни дни по договорите от приложение II към |Регламент (ЕС) № 575/2013, в съответствие с член 21. В случай на нетен изходящ поток кредитната институция умножава резултата по ставка от 100 % за изходящите потоци. Кредитните институции изключват от тези изчисления онези изисквания за ликвидност, които биха възникнали в резултат на прилагането на параграфи 1, 2 и 3.
5. Кредитната институция предвижда допълнителен изходящ поток, съответстващ на 100 % от пазарната стойност на продаваните чрез къси продажби ценни книжа или други активи, които трябва да бъдат доставени в срок от 30 календарни дни, освен ако институцията притежава ценните книжа, предмет на доставката, или ги е получила в заем при условия, налагащи връщането им едва след изтичането на срока от 30 календарни дни, и ако ценните книжа не са част от ликвидните активи на кредитните институции. Ако късата позиция се покрива от обезпечена сделка по финансиране с ценни книжа, кредитната институция приема, че късата позиция ще се поддържа през целия период от 30 календарни дни и получава ставка от 0 % за изходящите потоци.
6. Кредитната институция предвижда допълнителен изходящ поток, съответстващ на 100 % от:
а)
излишъка по обезпечението, който кредитната институция държи и който по договор може да бъде изискан от контрагента по всяко време;
б)
обезпечението, което трябва да бъде върнато на контрагент в рамките на 30 календарни дни;
в)
обезпечението, което съответства на активите, които биха били определени като ликвидни активи за целите на дял II, и което без съгласието на кредитната институция може да бъде заменено за активи, които не биха могли да бъдат определени като ликвидни активи за целите на дял II.
7. Влоговете, получени като обезпечение, не се разглеждат като задължения за целите на член 27 или 29, но за тях се прилагат разпоредбите на параграфи 1-6 от настоящия член, в съответните случаи.
8. Кредитните институции прилагат ставка от 100 % за изходящите потоци за загуба на финансиране по отношение на обезпечените с активи ценни книжа, покритите облигации и други структурирани финансови инструменти, чийто падеж е в рамките на 30 календарни дни, когато тези инструменти са издадени от самата кредитна институция или от спонсорирани посредници или дружества със специална цел (ДСЦ).
9. Кредитните институции прилагат ставка от 100 % за изходящите потоци за загуба на финансиране по отношение на обезпечените с активи търговски ценни книжа, посредници (conduits), фондове за инвестиции в ценни книжа и други подобни механизми за финансиране. Тази ставка от 100 % за изходящите потоци се прилага за падежиращата сума или за размера на активите, които потенциално биха били върнати, или за изискваната ликвидност.
10. По отношение на частта от финансовите програми по параграфи 8 и 9 кредитните институции, които са доставчици на асоциирани ликвидни улеснения, не са задължени да прилагат двойно отчитане на падежиращия финансов инструмент и на ликвидното улеснение за консолидирани програми.
11. Приема се, че получените в заем активи при липса на обезпечение, чийто падеж настъпва в рамките на 30 календарни дни, се погасяват изцяло, което води до ставка от 100 % за изходящите потоци по отношение на ликвидните активи, освен ако кредитната институция притежава ценните книжа и те не са част от ликвидния буфер на кредитната институция.
12. Що се отнася до предоставянето на основни посреднически услуги, за сделките, при които кредитната институция е финансирала активите на даден клиент чрез тяхното вътрешно нетиране спрямо късите продажби на друг клиент, се прилага ставка от 50 % за условните задължения, тъй като в случай на изтегляне на активи от страна на клиента кредитната институция може да е задължена да осигури допълнителни източници на финансиране, за да покрие тези позиции.
Член 31
Изходящи потоци по кредитни и ликвидни улеснения
1. За целите на настоящия член ликвидно улеснение е всяко неусвоено улеснение с поето задължение, което може да бъде използвано за рефинансиране на дългови инструменти на клиент в случаите, в които той не е в състояние да поднови тези дългови инструменти на финансовите пазари. Стойността на ликвидното улеснение се изчислява като сумата на покрития от него непогасен дълг, издаден от клиента, чийто падеж настъпва в рамките на 30 календарни дни. Частта от ликвидното улеснение, покриваща дълг, чийто падеж не настъпва в рамките на 30 календарни дни, се изключва от обхвата на определението за това улеснение. Всеки допълнителен аспект на улеснението се третира като кредитно улеснение с поето задължение при съответното ниво на усвояване, посочено в настоящия член. Улесненията за общ оборотен капитал за предприятия се класифицират не като ликвидни улеснения, а като кредитни улеснения.
2. Кредитните институции изчисляват изходящите потоци за кредитните и ликвидните улеснения чрез умножаване на размера на кредитните и ликвидните улеснения по съответните ставки за изходящите потоци, посочени в параграфи 3-5. Изходящите потоци по кредитни и ликвидни улеснения с поето задължение се определят като процент от максималния размер, който може да бъде усвоен в рамките на 30 календарни дни, след приспадане на изискването за ликвидност, което би било приложимо съгласно член 23 за търговското финансиране по задбалансови позиции, и след приспадане на стойността на обезпечението, предоставено на кредитната институция и оценено в съответствие с член 9, при условие че обезпечението отговаря на всички условия по-долу:
а)
то може да се използва повторно или да бъде заложено от кредитната институция;
б)
то се държи под формата на ликвидни активи, но не се признава като част от ликвидния буфер; и
в)
то не се състои от активи, издадени от контрагента по улеснението или от свързани с него лица.
Ако кредитната институция разполага с необходимата информация, максималната сума, която може да бъде усвоена по кредитни и ликвидни улеснения, се определя като максималната сума, която би могла да бъде усвоена с оглед на собствените задължения на контрагента или с оглед на предварително установения по договора график за усвояване, която става дължима през следващите 30 календарни дни.
3. Максималната сума, която може да бъде усвоена по неусвоени кредитни и ликвидни улеснения с поето задължение през следващите 30 календарни дни, се умножава по 5 %, ако те могат да бъдат отнесени към класа „експозиции на дребно“.
4. Максималната сума, която може да бъде усвоена по неусвоени кредитни улеснения с поето задължение през следващите 30 календарни дни, се умножава по 10 %, когато те отговарят на следните условия:
а)
те не могат да бъдат отнесени към класа „експозиции на дребно“;
б)
те са били предоставени на клиенти, които не са финансови клиенти, включително нефинансови предприятия, централни правителства, централни банки, многостранни банки за развитие и субекти от публичния сектор;
в)
те не са предоставени с цел осигуряване на финансиране за клиента, когато той не може да задоволи потребностите си от финансиране на финансовите пазари.
5. Максималната сума, която може да бъде усвоена по неусвоени ликвидни улеснения с поето задължение през следващите 30 календарни дни, се умножава по 30 %, когато те отговарят на условията, посочени в параграф 4, букви а) и б), и по 40 %, когато са предоставени на лични инвестиционни дружества.
6. Неусвоеният размер, за който е поето задължение, на ликвидно улеснение, предоставено на дружество със специална цел - секюритизация (ДСЦС), с оглед да се даде възможност на такова дружество да придобие активи, различни от ценни книжа, от клиенти, които не са финансови клиенти, се умножава по 10 %, доколкото той надвишава размера на закупуваните активи от клиенти и ако максималната сума, която може да бъде усвоена, е договорно ограничена до размера на закупуваните активи.
7. Централната кредитна институция в схема или мрежа по член 16 умножава ликвидното финансиране, за което е поето задължение към кредитна институция членка, по ставка от 75 % за изходящите потоци, когато тази кредитна институция членка може да третира ликвидното финансиране като ликвиден актив съгласно член 16, параграф 2. Ставката от 75 % за изходящите потоци се прилага спрямо главницата на ликвидното финансиране, за която е поето задължение.
8. Кредитната институция умножава максималната сума, която може да бъде изтеглена по друг неусвоен кредит с поето задължение и други неусвоени кредитни улеснения с поето задължение в рамките на 30 календарни дни, по съответната ставка за изходящите потоци, както следва:
а)
40 % за кредитните и ликвидните улеснения, предоставени на кредитни институции, и за кредитните улеснения, предоставени на други регулирани финансови институции, в това число застрахователни предприятия и инвестиционни посредници, ПКИ (предприятия за колективно инвестиране) или инвестиционна схема от затворен тип;
б)
100 % за ликвидните улеснения, предоставени от кредитната институция на дружества със специална цел - секюритизация, различни от посочените в параграф 6, и за споразуменията, съгласно които от институцията се изисква да купи или замени активи на дружество със специална цел - секюритизация;
в)
100 % за кредитни и ликвидни улеснения, предоставени на финансови клиенти, които не са посочени в букви а) и б) и в параграфи 1-7.
9. Независимо от параграфи 1-8 кредитните институции, които са създадени и финансирани от централно или регионално правителство на поне една държава членка, могат да прилагат посоченото в параграфи 3 и 4 третиране по отношение на кредитните и ликвидните улеснения, които са предоставени на насърчителни заемодатели единствено с цел пряко или непряко финансиране на насърчителни заеми, ако тези заеми отговарят на изискванията по отношение на ставките за изходящите потоци, посочени в параграфи 3 и 4.
Независимо от член 32, параграф 3, буква е), ако тези насърчителни заеми са отпуснати посредством друга кредитна институция, действаща като посредник, кредитните институции могат да приложат симетричен входящ и изходящ поток.
Насърчителните заеми по настоящия параграф се отпускат само на лица, които не са финансови клиенти, на неконкурентна основа и с нестопанска цел, за насърчаване на изпълнението на целите на обществената политика на Съюза или на съответното централно или регионално правителство на държавата членка. Ползването на такива улеснения е възможно единствено в рамките на очакваното обичайно търсене за насърчителни заеми и до размера на това търсене, при условие че се извършва последващо отчитане на използването на разпределените средства.
10. Кредитните институции умножават по 100 % всички изходящи ликвидни потоци, произтичащи от задължения, различни от тези по членове 23-31, които стават дължими в рамките на 30 календарни дни.
ГЛАВА 3
Входящи ликвидни потоци
Член 32
Входящи потоци
1. Входящите ликвидни потоци се оценяват за период от 30 календарни дни. Те обхващат само договорните входящи потоци от експозиции, които не са просрочени и за които кредитната институция няма основания да очаква неизпълнение през следващите 30 календарни дни.
2. Входящите ликвидни потоци получават ставка от 100 % за входящите потоци, включително по-специално следните входящи потоци:
а)
вземанията към централни банки и финансови клиенти. По отношение на последните, за входящите потоци от следните конкретни сделки се прилага ставка от 100 % за входящите потоци:
i)
ценни книжа, чийто падеж настъпва в рамките на 30 календарни дни;
ii)
операции по търговско финансиране, посочени в член 162, параграф 3, втора алинея, буква б) от Регламент (ЕС) № 575/2013, с остатъчен срок до падежа под 30 календарни дни;
б)
вземанията по позиции в инструменти, включени в основни индекси за капиталови инструменти, при условие че няма двойно отчитане на ликвидните активи. Тези суми включват договорно установените вземания със срок до 30 календарни дни, като парични дивиденти от такива основни индекси и вземания на парични средства по такива капиталови инструменти, които са продадени, но все още не е извършен сетълмент по тях, ако те не са признати за ликвидни активи в съответствие с дял II.
3. Независимо от параграф 2 входящите потоци, посочени в настоящия параграф, подлежат на следните изисквания:
а)
вземанията към клиенти, които не са финансови клиенти, за целите на плащането по главницата се намаляват с по-високата от следните две суми - с 50 % от стойността им или със стойността на договорните задължения към тези клиенти за предоставяне на финансирането. За целите на настоящата буква клиентите, които не са финансови клиенти, включват предприятия, централни правителства, многостранни банки за развитие и субекти от публичния сектор. Независимо от буква а) кредитните институции, към които е поето задължение по член 31, параграф 9, за да могат да предоставят насърчителен заем на краен получател, или към които е поето подобно задължение от многостранна банка за развитие или субект от публичния сектор, могат да отчетат входящ поток до размера на изходящия поток, който прилагат към съответното задължение за предоставяне на тези насърчителни заеми;
б)
вземанията по обезпечени кредитни сделки и сделки, обусловени от капиталовия пазар по смисъла на член 192, точки 2 и 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013, ако са обезпечени с ликвидни активи, не се отчитат до размера на стойността на ликвидните активи след приспадане на процентните намаления, приложими в съответствие с дял II. За останалата част от дължимите суми или когато те са обезпечени с активи, които не се определят като ликвидни активи в съответствие с дял II, се отчита пълният им размер. Не се допускат входящи потоци, ако обезпечението се използва за покриване на къса позиция съгласно член 30, параграф 5;
в)
за вземанията по договорни падежиращи маржин заеми, предоставени срещу обезпечение с неликвидни активи, може да се приложи ставка от 50 % за входящите потоци. Такива входящи потоци могат да бъдат отчетени само ако кредитната институция не използва обезпечението, което е получила първоначално срещу заемите, за покриване на къси позиции;
г)
вземанията, които кредитната институцията длъжник третира съгласно член 27, с изключение на влоговете в централната институция, посочена в член 27, параграф 3, се умножават по съответната ставка за симетричен входящ поток. Ако съответната ставка не може да бъде определена, се прилага ставка от 5 % за входящия поток;
д)
замените на обезпечения, чийто падже настъпва в рамките на 30 календарни дни, водят до входящ поток в размер на превишението на стойността на предоставените в заем ликвидни активи над стойността на получените в заем ликвидни активи;
е)
ако обезпечението, получено чрез обратни репо сделки, предоставяне на ценни книжа в заем или замяна на обезпечения, чийто падеж настъпва в рамките на 30-дневния период, се заложи повторно и се използва за покриване на къси позиции, които могат да излязат извън рамките на 30-дневния период, кредитната институция приема, че тези обратни репо сделки или споразумения за предоставяне в заем на ценни книжа ще бъдат подновени и няма да доведат до входящи парични потоци, което отразява необходимостта тя да продължи да покрива късата позиция или да изкупи обратно съответните ценни книжа. Късите позиции включват както случаите, в които при уравновесен портфейл банката е извършила окончателна къса продажба на ценна книга като част от търговска стратегия или хеджиране, така и случаите, в които кредитната институция е заела къса позиция по ценна книга в уравновесения репо портфейл и е взела ценна книга в заем за определен период, и е предоставила ценната книга в заем за по-дълъг период;
ж)
неусвоените кредитни или ликвидни улеснения и всякакви други задължения, получени от субекти, различни от централните банки, и посочените в член 34, не се отчитат. Неусвоените ликвидни улеснения с поето задължение от централната банка, които са признати като ликвидни активи в съответствие с член 14, не се отчитат като входящ поток;
з)
вземанията по ценни книжа, издадени от самата кредитна институция или от свързан с нея субект, се отчитат на нетна основа, като ставката за входящите потоци се прилага въз основа на ставката за входящите потоци, приложима за базисния актив съгласно настоящия член;
и)
активите без определена крайна договорна дата се отчитат с 20 % ставка за входящия поток, при условие че договорът позволява на кредитната институция да се откаже от договора или да поиска плащане в рамките на 30 дни.
4. Параграф 3, буква а) не се прилага за вземанията по обезпечени кредитни сделки и обусловени от капиталовия пазар сделки съгласно определенията по член 192, параграфи 2 и 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013, които са обезпечени с ликвидни активи в съответствие с дял II, както се посочва в параграф 3, буква б). Входящите потоци от освобождаването на салдата по отделени сметки съгласно нормативните изисквания за защита на търговските активи на клиентите се отчитат изцяло, при условие че тези салда по отделени сметки се поддържат в ликвидни активи, определени в дял II.
5. Изходящите и входящите потоци, очаквани в срок от 30 календарни дни по договорите, изброени в приложение II към Регламент (ЕС) № 575/2013, се изчисляват на нетна основа, както е посочено в член 21, и се умножават по 100 %, ако резултатът е нетен входящ поток.
6. Кредитните институции не вземат предвид входящите потоци от ликвидните активи, посочени в дял II, различни от вземанията по активи, които не са отразени в пазарната стойност на актива.
7. Кредитните институции не отчитат входящите потоци от нови задължения, които са поели.
8. Кредитните институции отчитат входящите ликвидни потоци, които трябва да се получат в трети държави с ограничения върху преводите или които са деноминирани в неконвертируеми валути, само доколкото тези входящи потоци съответстват на изходящите потоци в съответната трета държава или съответната валута.
Член 33
Таван на входящите потоци
1. Кредитните институции ограничават признаването на входящите ликвидни потоци до 75 % от общите изходящи ликвидни потоци, както е определено в глава II, освен ако конкретен входящ поток е изключен според посоченото в параграфи 2, 3 или 4.
2. След предварително одобрение от компетентния орган кредитната институция може да изключи напълно или частично следните входящи ликвидни потоци от прилагането на посочения в параграф 1 таван:
а)
входящи потоци, при които доставчикът е институция майка или дъщерна институция на кредитната институция, или друго дъщерно предприятие на същата институция майка, или е свързан с кредитната институция чрез определено отношение по смисъла на член 12, параграф 1 от Директива 83/349/ЕИО;
б)
входящи потоци от влогове в други кредитни институции в рамките на група от субекти, за които може да се приложи третирането съгласно член 113, параграф 6 или 7 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
в)
входящи потоци, посочени в член 26, в това число входящи потоци от заеми, свързани с ипотечно кредитиране, или насърчителни заеми, посочени в член 31, параграф 9, или от многостранна банка за развитие, или от субект от публичния сектор, за които кредитната институция е посредник.
3. След предварително одобрение от компетентния орган специализираните кредитни институции могат да бъдат освободени от задължението за прилагане на таван на входящите потоци, ако техните основни дейности са лизинг и факторинг, с изключение на дейностите, описани в параграф 4, и ако са изпълнени условията, посочени в параграф 5.
4. След предварително одобрение от компетентния орган за специализираните кредитни институции може да се прилага таван на входящите потоци от 90 %, ако са изпълнени посочените в параграф 5 условия и ако техните основни дейности са следните:
а)
финансиране за закупуване на моторни превозни средства;
б)
потребителско кредитиране, както е описано в Директива 2008/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета.
5. Кредитните институции, посочени в параграф 3, могат да бъдат освободени от задължението за прилагане на таван на входящите потоци, а кредитните институции, посочени в параграф 4, могат да приложат таван, по-висок от 90 %, ако отговарят на следните условия:
а)
дейностите показват нискорисков ликвиден профил въз основа на следните фактори:
i)
графикът на входящите потоци съответства на графика на изходящите потоци;
ii)
на индивидуално равнище кредитната институция не е финансирана в значителна степен от влогове на дребно;
б)
на индивидуално равнище делът на техните основни дейности, посочени в параграф 3 или 4, превишава 80 % от балансовото число;
в)
изключенията са оповестени в годишни доклади.
Компетентните органи информират ЕБО кои специализирани кредитни институции са освободени от задължението за прилагане на таван или прилагат по-висок таван, предоставяйки съответната обосновка. ЕБО публикува и поддържа списък на специализираните кредитни институции, освободени от прилагането на таван или прилагащи по-висок таван. ЕБО може да изиска подкрепяща документация.
6. След като бъдат одобрени от компетентния орган, изключенията по параграфи 2, 3 и 4, могат да бъдат прилагани както на индивидуално, така и на консолидирано равнище съгласно член 2, параграф 3, буква д).
7. Кредитните институции определят размера на нетните изходящи ликвидни потоци при прилагане на тавана за входящите потоци по формулата, предвидена в приложение II към настоящия регламент.
Член 34
Входящи потоци в рамките на група или на институционална защитна схема
1. Независимо от член 32, параграф 3, буква ж) компетентните органи могат да дадат разрешение на институцията в отделни случаи да прилага по-висока ставка за входящите потоци за неусвоените кредитни и ликвидни улеснения, когато са изпълнени всички посочени по-долу условия:
а)
има основания да се очаква по-голям входящ поток дори при едновременното възникване на напрежение само за доставчика и напрежение за целия пазар;
б)
контрагентът е институция майка или дъщерна институция на кредитната институция, или е друго дъщерно предприятие на същата институция майка, или е свързан с кредитната институция чрез определено отношение по смисъла на член 12, параграф 1 от Директива 83/349/ЕИО, или е член на същата институционална защитна схема, посочена в член 113, параграф 7 от Регламент (ЕС) № 575/2013, или е централната институция, или е член на мрежа или кооперативна група, съгласно посоченото в член 10 от същия регламент;
в)
когато ставката за входящия поток надхвърля 40 %, контрагентът прилага симетрична ставка за изходящия поток независимо от член 31;
г)
кредитната институция и контрагентът са установени в една и съща държава членка.
2. Когато кредитната институция и кредитната институция на контрагента са установени в различни държави членки, компетентните органи могат да предоставят освобождаване от изискванията по параграф 1, буква г), когато освен критериите по параграф 1 са изпълнени и следните допълнителни обективни критерии а)-в):
а)
доставчикът на ликвидност и получателят на ликвидност имат нискорисков ликвиден профил;
б)
между субектите в групата съществуват правно обвързващи споразумения и задължения относно кредитната линия или линията за осигуряване на ликвидност;
в)
ликвидният рисков профил на получателя на ликвидност е надлежно взет предвид при управлението на ликвидния риск на доставчика на ликвидност.
Компетентните органи работят заедно, като се консултират пълноценно в съответствие с член 20, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) № 575/2013, за да преценят дали допълнителните критерии, посочени в настоящия параграф, са спазени.
3. При условие че посочените в параграф 2 допълнителни критерии са спазени, компетентният орган на получателя на ликвидност има право да приложи преференциална ставка за входящите потоци от максимум 40 %. За прилагането на преференциална ставка над 40 % на симетрична база обаче се изисква одобрението и на двата компетентни органа.
В случай че за входящите потоци бъде разрешено прилагането на преференциална ставка над 40 %, компетентните органи информират ЕБО за резултата от посочения в параграф 2 процес. Компетентните органи правят редовен преглед на изпълнението на условията за такива по-високи входящи потоци.
ДЯЛ IV
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 35
Унаследяване на гарантирани от държава членка банкови активи
1. Активи, издадени от кредитните институции, които се ползват с гаранция от централното правителство на държава членка, се определят като активи от ниво 1 само ако гаранцията:
а)
е предоставена или за нея е поето задължение за максимален размер преди 30 юни 2014 г.;
б)
е пряка, изрична, неотменяема и безусловна гаранция и покрива неизпълнението на дължими плащания по главницата и лихвите.
2. Когато гарантът е регионално правителство или орган на местната власт в държава членка, гарантираният актив се определя като актив от ниво 1 само когато експозициите към такива регионални правителства или органи на местната власт се третират като експозиции към централното им правителство в съответствие с член 115, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 575/2013, а гаранцията отговаря на изискванията по параграф 1.
3. Посочените в параграфи 1 и 2 активи продължават да отговарят на изискванията за активи от ниво 1, доколкото гаранцията остава в сила по отношение на съответния емитент или неговите активи, в зависимост от случая, в съответствие с периодичните изменения или замени. В случаите, когато размерът на гаранцията в полза на емитент или неговите активи бъде увеличен по всяко време след 30 юни 2014 г., активите се определят като ликвидни само до максималния размер на гаранцията, за която е поето задължение преди тази дата.
4. За активите, посочени в настоящия член, се прилагат същите изисквания, приложими съгласно настоящия регламент спрямо активите от ниво 1, които представляват вземания към централни или регионални правителства, местни органи на властта или субекти от публичния сектор, посочени в член 10, параграф 1, буква в), или са гарантирани от тях,.
5. Когато за кредитна институция или нейните активи се прилага схема за гарантиране, схемата като цяло се счита за гаранция за целите на настоящия член.
Член 36
Преходни разпоредби за финансирани от държава членка агенции за управление на обезценени активи
1. Първостепенните облигации, емитирани от следните финансирани от държава членка агенции за управление на обезценени активи, се определят като активи от ниво 1 до 31 декември 2023 г.:
а)
в Ирландия - National Asset Management Agency (NAMA);
б)
в Испания - Sociedad de Gestión de Activos Procedentes de la Reestructuración Bancaria, S.A. (SAREB);
в)
в Словения - Дружеството за управление на банковите активи, създадено съгласно мерките на Република Словения за подсилване на Закона за банковата стабилност (MSSBA).
2. За активите по параграф 1 се прилагат същите изисквания, приложими съгласно настоящия регламент спрямо активите от ниво 1, които представляват вземания към централни или регионални правителства, местни органи на властта или субекти от публичния сектор, посочени в член 10, параграф 1, буква в), или са гарантирани от тях.
Член 37
Преходна разпоредба за секюритизациите, обезпечени с жилищни заеми
1. Независимо от член 13 секюритизациите, издадени преди 1 октомври 2015 г., при които базисните експозиции са жилищни заеми по член 13, параграф 2, буква ж), подточка i), се определят като активи от ниво 2Б, ако отговарят на всички изисквания по член 13, освен изискванията за съотношението между стойността на заема и стойността на имота или за съотношението между стойността на заема и размера на доходите по член 13, параграф 2, буква ж), подточка i).
2. Независимо от член 13 секюритизациите, издадени преди 1 октомври 2015 г., при които базисните експозиции са жилищни заеми по член 13, параграф 2, буква ж), подточка i), които не отговарят на изискванията за средното съотношение между стойността на заема и стойността на имота или за средното съотношение между стойността на заема и размера на доходите по посочената подточка, се определят като активи от ниво 2Б до 1 октомври 2025 г., при условие че базисните експозиции включват жилищни заеми, за които не са били приложими национални законодателни разпоредби за ограничаване на съотношението между стойността на заема и размера на доходите към момента на отпускането им, и че тези жилищни заеми са били отпуснати преди 1 октомври 2015 г.
Член 38
Преходни разпоредби за въвеждане на отношението на ликвидно покритие
1. В съответствие с член 460, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 575/2013 отношението на ликвидно покритие, предвидено в член 4, се въвежда по следната схема:
а)
60 % от изискването за ликвидно покритие от 1 октомври 2015 г.;
б)
70 % от 1 януари 2016 г.
в)
80 % от 1 януари 2017 г.
г)
100 % от 1 януари 2018 г.
2. В съответствие с член 412, параграф 5 от Регламент (ЕС) № 575/2013 държавите членки или компетентните органи могат да изискват от лицензираните в тяхната юрисдикция кредитни институции или от подклас от такива кредитни институции да изпълняват изискване за по-високо ликвидно покритие, в размер до 100 %, до окончателното въвеждане на задължителна минимална норма с размер от 100 % в съответствие с настоящия регламент.
Член 39
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Той се прилага от 1 октомври 2015 година.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 10 октомври 2014 година.
DELEGIRANA UREDBA KOMISIJE (EU) 2015/61
оd 10. listopada 2014.
o dopuni Uredbe (EU) br. 575/2013 Europskog parlamenta i Vijeća u pogledu zahtjeva za likvidnosnu pokrivenost kreditnih institucija
(Tekst značajan za EGP)
EUROPSKA KOMISIJA,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije,
uzimajući u obzir Uredbu (EU) br. 575/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o bonitetnim zahtjevima za kreditne institucije i investicijska društva i o izmjeni Uredbe (EU) br. 648/2012 (1), a posebno njezin članak 460.,
budući da:
(1)
Tijekom rane „likvidnosne faze” financijske krize koja je počela 2007. brojne kreditne institucije suočile su se, unatoč tome što su držale dovoljne razine kapitala, sa znatnim problemima jer nisu razborito upravljale svojim likvidnosnim rizikom. Pojedine kreditne institucije postale su previše ovisne o kratkoročnom financiranju čiji su izvori presušili ubrzo nakon izbijanja krize. Te kreditne institucije zatim su postale ranjive na likvidnosne zahtjeve jer nisu držale dovoljnu količinu likvidne imovine za ispunjavanje potreba za povlačenjem sredstava (odljeva) tijekom razdoblja stresa. Te su kreditne institucije zatim bile prisiljene unovčiti imovinu u okviru brze rasprodaje što je dovelo do rastuće nepovoljne cjenovne spirale i gubitka tržišnog povjerenja te pokretanja krize solventnosti. Na kraju je velik broj kreditnih institucija postao pretjerano ovisan o likvidnim sredstvima koja osiguravaju središnje banke i trebalo ih je spasiti unosom iznimno velikog iznosa sredstava iz državne blagajne. Stoga je postalo jasno da je potrebno izraditi detaljan zahtjev za likvidnosnu pokrivenost koji bi trebao imati za cilj izbjegavanje tog rizika tako da se osigura manja ovisnost kreditnih institucija o kratkoročnom financiranju i likvidnosti koju osiguravaju središnje banke i veća otpornost kreditnih institucija na iznenadne likvidnosne šokove.
(2)
Člankom 412. stavkom 1. Uredbe br. 575/2013 propisuje se zahtjev za likvidnosnu pokrivenost kreditnih institucija koji je općenito opisan kao obveza držanja „likvidne imovine, zbroj čijih vrijednosti pokriva likvidnosne odljeve umanjene za likvidnosne priljeve u stresnim uvjetima”. U skladu s člankom 460. Uredbe (EU) br. 575/2013, Komisija je ovlaštena detaljnije odrediti taj zahtjev za likvidnosnu pokrivenost i okolnosti u kojima nadležna tijela moraju nametnuti kreditnim institucijama određene razine priljeva i odljeva kako bi obuhvatile specifične rizike kojima su izložene. U skladu s uvodnom izjavom 101. Uredbe (EU) br. 575/2013 pravila trebaju biti usporediva s koeficijentom likvidnosne pokrivenosti koji je određen u međunarodnom okviru Bazelskog odbora za nadzor banaka („BCBS”) za mjerenje, standarde i praćenje likvidnosne pokrivenosti, uzimajući u obzir specifičnosti u Uniji i nacionalne specifičnosti. Do potpune provedbe zahtjeva za likvidnosnu pokrivenost koja počinje 1. siječnja 2018. države članice trebale bi primijeniti zahtjev za likvidnosnu pokrivenost do iznosa od 100 % za kreditne institucije u skladu s nacionalnim pravom.
(3)
U skladu s likvidnosnim standardima BCBS-a potrebno je donijeti pravila kojima se zahtjev za likvidnosnu pokrivenost definira kao omjer zaštitnog sloja „likvidne imovine” kreditne institucije i njezinih „neto likvidnosnih odljeva” tijekom razdoblja stresa u trajanju od 30 kalendarskih dana. „Neto likvidnosne odljeve” potrebno je izračunati oduzimanjem likvidnosnih priljeva kreditne institucije od njezinih likvidnosnih odljeva. Koeficijent likvidnosne pokrivenosti potrebno je iskazati u postocima i nakon što se u potpunosti provede treba iznositi minimalno 100 %, što znači da kreditna institucija drži dovoljno likvidne imovine za ispunjavanje svojih neto likvidnosnih odljeva tijekom razdoblja stresa u trajanju od 30 dana. Tijekom tog razdoblja kreditna institucija trebala bi moći brzo pretvoriti svoju likvidnu imovinu u gotovinu bez oslanjanja na likvidnost od središnje banke ili državna sredstva, što može dovesti do pada njezina koeficijenta likvidnosne pokrivenosti ispod razine od 100 %. Ako se to dogodi ili se očekuje da će se u nekom trenutku dogoditi, kreditne institucije trebale bi ispunjavati posebne zahtjeve iz članka 414. Uredbe (EU) br. 575/2013 za pravovremenu ponovnu uspostavu svojeg minimalnog koeficijenta likvidnosne pokrivenosti.
(4)
Samo slobodno prenosivu imovinu koja se može brzo pretvoriti u gotovinu na privatnim tržištima unutar kratkog vremenskog razdoblja i bez znatnog gubitka vrijednosti potrebno je definirati kao „likvidnu imovinu” za potrebe zaštitnih slojeva likvidnosti kreditnih institucija. U skladu s dijelom šestim Uredbe (EU) br. 575/2013 i klasifikacijom likvidne imovine BCBS-a primjerenim pravilima potrebno je napraviti razliku između imovine iznimno visoke likvidnosti i kreditne kvalitete ili imovine prvog stupnja i imovine visoke likvidnosti i kreditne kvalitete ili imovine drugog stupnja. Potonju je potrebno dalje podijeliti u imovinu 2.A i 2.B stupnja. Kreditne institucije trebale bi držati dovoljno diversificiran zaštitni sloj likvidne imovine, vodeći računa o njezinoj relativnoj likvidnosti i kreditnoj kvaliteti. U skladu s tim, svaki stupanj i podstupanj podliježe specifičnim zahtjevima u pogledu korektivnih faktora i ograničenja ukupnog zaštitnog sloja te je, ovisno o pojedinom slučaju, potrebno primjenjivati različite zahtjeve na stupnjeve ili podstupnjeve te na kategorije likvidne imovine istog stupnja ili podstupnja koji bi trebali biti stroži u slučaju niže klasifikacije likvidnosti imovine.
(5)
Na likvidnu imovinu potrebno je primjenjivati određene opće i operativne zahtjeve kako bi se u kratkom roku osigurala njezina pretvorba u gotovinu, uz određene iznimke za određenu imovinu prvog stupnja, kada je to primjereno. Tim zahtjevima potrebno je pobliže odrediti da likvidnu imovinu treba držati tako da se onemogući bilo kakva zapreka raspolaganju njome, da ona treba biti jednostavna za vrednovanje i uvrštena na priznatim burzama ili utrživa na aktivnim prodajnim ili repo tržištima. Njima je potrebno osigurati i da služba za upravljanje likvidnošću kreditne institucije ima u svakom trenutku pristup njezinim likvidnim sredstvima i kontrolu nad njima te dovoljnu diversifikaciju imovine koja čini zaštitni sloj likvidnosti. Diversifikacija je važna kako bi se osiguralo da imovina koja je osjetljiva na zajednički čimbenik rizika ne ugrozi sposobnost kreditne institucije da brzo unovči likvidnu imovinu bez znatnog gubitka vrijednosti. Kreditne institucije trebale bi osigurati i valutnu usklađenost svoje likvidne imovine i svojih neto likvidnosnih odljeva kako bi se spriječilo da prekomjerna valutna neusklađenost ugrozi sposobnost kreditnih institucija da upotrebljavaju zaštitne slojeve likvidnosti za ispunjavanje likvidnosnih odljeva u određenoj valuti tijekom razdoblja stresa.
(6)
U skladu s preporukama koje je Europsko nadzorno tijelo za bankarstvo (EBA) dalo u svojem izvješću od 20. prosinca 2013. koje je pripremljeno u skladu s člankom 509. stavcima 3. i 5. Uredbe (EU) br. 575/2013, svim vrstama obveznica koje izdaju ili za koje jamče središnje države i središnje banke država članica te onima koje izdaju ili za koje jamče nadnacionalne institucije treba dati status prvog stupnja. Kao što je navela EBA, snažni nadzorni argumenti govore u prilog sprječavanju diskriminacije među državama članicama jer bi isključenje pojedinih državnih obveznica iz prvog stupnja potaknulo ulaganje u druge državne obveznice u Uniji, što bi dovelo do rascjepkanosti unutarnjeg tržišta i povećanog rizika širenja te pojave u krizi između kreditnih institucija i njihovih država („veza između banaka i država”). U pogledu trećih zemalja status prvog stupnja potrebno je dati izloženostima prema središnjim bankama i državama kojima je dodijeljen ponder rizika 0 % u skladu s pravilima o kreditnom riziku iz glave II. dijela 3. Uredbe (EU) br. 575/2013, kao što je predviđeno standardom BCBS-a. Izloženostima prema područnoj (regionalnoj) samoupravi, lokalnoj samoupravi i subjektima javnog sektora potrebno je dati status prvog stupnja samo ako se one smatraju izloženostima prema njihovim središnjim državama i ako potonje ostvaruju korist od pondera rizika 0 % u skladu s istim pravilima o kreditnom riziku. Isti status potrebno je primijeniti na izloženosti prema multilateralnim razvojnim bankama i međunarodnim organizacijama koje imaju ponder rizika 0 %. S obzirom na iznimno visoku likvidnost i kreditnu kvalitetu te imovine, kreditnim institucijama potrebno je dopustiti da drže tu imovinu u svojim zaštitnim slojevima bez ograničenja te na nju ne treba primijeniti korektivni faktor ili zahtjev za diversifikaciju.
(7)
Imovina koju izdaju kreditne institucije općenito se ne smije priznavati kao likvidna imovina, ali tretman prvog stupnja potrebno je osigurati za imovinu banaka za koju jamče vlade država članica, kao što su zajmodavci koji odobravaju promotivne kredite i zajmodavci u državnom vlasništvu, te imovinu privatnih banaka s izričitim jamstvom države. Potonja je ostavština financijske krize koja bi se postupno trebala ukinuti te bi stoga samo imovina banaka s državnim jamstvom izdanim ili ugovorenim prije 30. lipnja 2014. trebala bila prihvatljiva kao likvidna imovina. Isto tako, nadređene obveznice koje su izdale određene agencije za upravljanje imovinom pojedinih država članica potrebno je tretirati kao imovinu prvog stupnja pod istim uvjetima koji se primjenjuju na izloženosti prema središnjoj državi njihovih država članica, ali samo s vremenski ograničenim učinkom.
(8)
Pokrivene obveznice dužnički su instrumenti koje izdaju kreditne institucije i koje su osigurane skupom imovine za pokriće koji se obično sastoji od kredita osiguranih nekretninama ili javnog duga na koje ulagatelji imaju prvenstvo u smislu potraživanja u slučaju nastanka statusa neispunjavanja obveza. Njihova osigurana priroda i određene dodatne sigurnosne značajke, poput zahtjeva prema kojem je izdavatelj dužan zamijeniti lošu imovinu u skupu za pokriće i održati skup za pokriće po vrijednosti koja premašuje nominalnu vrijednost obveznica („zahtjev za pokriće imovine”), osigurali su pokrivenim obveznicama status instrumenata niskog rizika koji donose prinos i imaju ključnu ulogu u financiranju na hipotekarnim tržištima u većini država članica. U pojedinim državama članicama iznos nepodmirenih obveza koji proizlazi iz izdanja pokrivenih obveznica premašuje iznos nepodmirenih obveza koji proizlazi iz državnih obveznica. Pokazalo se da su pojedine pokrivene obveznice s 1. stupnjem kreditne kvalitete imale izvrsne likvidnosne rezultate u razdoblju od 1. siječnja 2008. do 30. lipnja 2012. što je analizirala EBA u svojem izvješću. Međutim, EBA ipak preporučuje da se te pokrivene obveznice tretiraju kao imovina 2.A stupnja radi usklađenja sa standardima BCBS-a. Međutim, u svjetlu prethodno navedenih razmatranja o njihovoj kreditnoj kvaliteti, likvidnosnoj kvaliteti i ulozi na tržištima financiranja u Uniji, primjereno je da se pokrivene obveznice 1. stupnja kreditne kvalitete smatraju imovinom prvog stupnja. Radi izbjegavanja pretjeranih koncentracijskih rizika i za razliku od imovine prvog stupnja, na pokrivene obveznice 1. stupnja kreditne kvalitete iz zaštitnog sloja likvidnosti primjenjuje se gornja granica od 70 % ukupnog zaštitnog sloja, korektivni faktor od najmanje 7 % i zahtjev za diversifikaciju.
(9)
Pokrivene obveznice 2. stupnja kreditne kvalitete potrebno je priznati kao imovinu 2.A stupnja te na njih primjenjivati istu gornju granicu (40 %) i korektivni faktor (15 %) koji se primjenjuju na ostalu likvidnu imovinu tog stupnja. To se može opravdati dostupnim tržišnim podacima koji ukazuju na veću likvidnost pokrivenih obveznica 2. stupnja kreditne kvalitete u odnosu na usporedive imovine 2.A i 2.B stupnja, poput vrijednosnih papira osiguranih stambenim nekretninama (RMBS) 1. stupnja kreditne kvalitete. Nadalje, uključivanjem tih pokrivenih obveznica za potrebe zaštitnog sloja likvidnosti pridonijelo bi se diversifikaciji skupa dostupne imovine u zaštitnom sloju i spriječila bi se neopravdana diskriminaciju ili učinak litice (engl. cliff effect) između njih i pokrivenih obveznica 1. stupnja kreditne kvalitete. Međutim, potrebno je napomenuti da se znatan dio tih pokrivenih obveznica našao u kategoriji obveznica 2. stupnja kreditne kvalitete zbog smanjenja rejtinga središnje države države članice u kojoj je njihov izdavatelj imao poslovni nastan. To odražava gornju granicu za države koja je obično uključena u metodologije agencija za procjenu kreditnog rizika kojima se određuje da financijski instrumenti ne mogu imati rejting koji je viši od određene razine u odnosu na rejting njihove države. Stoga je tim gornjim granicama za države onemogućeno da pokrivene obveznice izdane u tim državama članicama dosegnu 1. stupanj kreditne kvalitete, bez obzira na njihovu kreditnu kvalitetu, čime se umanjila njihova likvidnost u odnosu na pokrivene obveznice slične kvalitete koje su izdane u državama članicama kod kojih nije došlo do smanjenja rejtinga. Zbog toga su financijska tržišta unutar Unije u velikoj mjeri postala rascjepkana, što je ukazalo na potrebu da se pronađe primjerena alternativa vanjskim rejtinzima, kao jedan od kriterija bonitetnih propisa za klasifikaciju likvidnosti i kreditnog rizika pokrivenih obveznica i drugih kategorija imovine. U skladu s člankom 39.b stavkom 1. Uredbe (EU) br. 1060/2009 Europskog parlamenta i Vijeća (2) o agencijama za kreditni rejting, Komisija mora do 31. prosinca 2015. izvijestiti o alternativnim mehanizmima u odnosu na kreditne rejtinge kako bi se u regulatorne svrhe do 1. siječnja 2020. u propisima Unije izbrisala sva upućivanja na kreditne rejtinge.
(10)
U pogledu vrijednosnih papira osiguranih imovinom (ABS), EBA je preporučila, u skladu s vlastitim empirijskim nalazima i standardima BCBS-a, da se samo vrijednosni papiri osigurani stambenim nekretninama (RMBS) 1. stupnja kreditne kvalitete mogu priznati kao imovina 2.B stupnja, uz primjenu korektivnog faktora od 25 %. Može se primijeniti i odstupanje od te preporuke i opseg prihvatljivosti 2.B stupnja proširiti na pojedine vrijednosne papire osigurane drugom imovinom. Širim rasponom prihvatljivih potkategorija imovine povećala bi se diversifikacija unutar zaštitnog sloja likvidnosti i olakšalo financiranje realnog gospodarstva. Nadalje, budući da dostupni tržišni podaci ukazuju na nisku korelaciju između vrijednosnih papira osiguranih imovinom i druge likvidne imovine poput državnih obveznica, oslabila bi veza između banaka i država i ublažila bi se rascjepkanost unutarnjeg tržišta. Osim toga, postoje dokazi da u razdobljima financijske nestabilnosti ulagatelji obično gomilaju visokokvalitetne vrijednosne papire osigurane imovinom s kratkim ponderiranim prosječnim trajanjem i visokim predujmovima zbog mogućnosti njihova brzog pretvaranja u gotovinu i zbog toga što se na njih može osloniti kao na siguran izvor likvidnosti. To se posebno odnosi na vrijednosne papire osigurane imovinom poput kredita i najmova za financiranje motornih vozila („vrijednosni papiri osigurani kreditima za kupnju automobila”) koji su pokazali cjenovnu volatilnost i prosječan raspon sličan vrijednosnim papirima osiguranima stambenim nekretninama u razdoblju 2007. - 2012. Pojedini segmenti vrijednosnih papira osiguranih imovinom i to potrošačkim kreditima, poput onih po kreditnim karticama, isto su pokazali usporedivo dobre razine likvidnosti. Konačno, prihvaćanjem vrijednosnih papira osiguranih imovinom i to imovinom iz realnog gospodarstva, poput spomenute imovine i kredita MSP-ovima moglo bi se pridonijeti gospodarskom rastu jer bi se time poslao pozitivan signal ulagateljima u pogledu te imovine. Primjerenim pravilima stoga je potrebno priznati vrijednosne papire osigurane ne samo kreditima osiguranima stambenim nekretninama, već i onima osiguranima kreditima za kupnju automobila, potrošačkim kreditima i kreditima MSP-ovima kao imovinu 2.B stupnja. Međutim, radi očuvanja integriteta i funkcionalnosti zaštitnog sloja likvidnosti, za njihovo priznavanje potrebno je ispuniti određene zahtjeve u pogledu visoke kvalitete u skladu s kriterijima koji se primjenjuju na jednostavne, transparentne i standardizirane sekuritizacije u drugim propisima kojima se uređuje financijski sektor. Za vrijednosne papire osigurane stambenim kreditima visokokvalitetni zahtjevi trebali bi uključivati poštovanje određenih omjera, kao što su omjer kredita i vrijednosti nekretnine ili omjer kredita i dohotka, no ti se omjeri ne bi trebali primjenjivati na vrijednosne papire osigurane stambenim kreditima koji su izdani prije datuma početka primjene zahtjeva za likvidnosnu pokrivenost. Zbog zabilježene niže visoke likvidnosti vrijednosnih papira osiguranih potrošačkim kreditima i kreditima MSP-ovima u odnosu na vrijednosne papire osigurane stambenim nekretninama i vrijednosne papire osigurane kreditima za kupnju automobila, na prve je potrebno primijeniti viši korektivni faktor (35 %). Na sve vrijednosne papire osigurane imovinom, kao i na drugu imovinu 2.B stupnja, primjenjuje se gornja granica od 15 % zaštitnog sloja likvidnosti i zahtjev za diversifikaciju.
(11)
Pravila koja se odnose na klasifikaciju, zahtjeve, gornje granice i korektivne faktore za preostalu imovinu 2.A i 2.B stupnja trebaju biti dobro usklađena s preporukama BCBS-a i EBA-e. S druge strane, dionice i udjeli u subjektima za zajednička ulaganja („CIU”) potrebno je tretirati kao likvidnu imovinu istog stupnja i kategorije kao i odnosnu imovinu subjekta za zajednička ulaganja.
(12)
Pri određivanju koeficijenta likvidnosne pokrivenosti primjereno je uzeti u obzir i centralizirano upravljanje likvidnošću u mrežama zadruga i institucionalnog sustava zaštite ako središnja institucija ili tijelo ima ulogu sličnu ulozi središnje banke kojoj članovi mreže obično nemaju izravan pristup. Primjerenim pravilima potrebno je stoga priznati kao likvidnu imovinu depozite po viđenju članova mreže kod središnje institucije i ostale izvore likvidnosti dostupne onima iz središnje institucije. Depoziti koji ne ispunjavaju uvjete za priznavanje kao likvidna imovina trebaju ostvariti korist od povlaštenih stopa odljeva dopuštenih za operativne depozite.
(13)
Stopu odljeva za stabilne depozite stanovništva potrebno je odrediti po stopi nastanka statusa neispunjavanja obveze od 5 %, a povlaštenu stopa odljeva od 3 % potrebno je dopustiti svim kreditnim institucijama povezanima sa sustavom osiguranja depozita u državi članici koji ispunjava određene stroge kriterije. Najprije je potrebno uzeti u obzir provedbu Direktive 2014/49/EU Europskog parlamenta i Vijeća (3) o sustavima osiguranja depozita u državama članicama. Zatim, sustav određene države članice treba ispunjavati specifične zahtjeve koji se odnose na razdoblje otplate, ex-ante financiranje i pristup dodatnim sredstvima financiranja u slučaju velikog pritiska na njezine pričuve. Konačno, za primjenu povlaštene stope od 3 % potrebno je dobiti prethodnu suglasnost Komisije koja se odobrava samo ako se Komisija uvjeri da je sustav osiguranja depozita predmetne države članice u skladu s prethodno navedenim kriterijima i da ne postoje prioritetna pitanja u pogledu funkcioniranja unutarnjeg tržišta za depozite stanovništva. U svakom slučaju, povlaštenu stopu od 3 % za stabilne depozite stanovništva ne bi trebalo primjenjivati prije 1. siječnja 2019.
(14)
Kreditne institucije trebale bi moći utvrditi druge depozite stanovništva s višim stopama odljeva. Primjerenim pravilima utemeljenima na smjernicama EBA-e o depozitima stanovništva s različitim odljevima potrebno je odrediti kriterije za utvrđivanje tih depozita stanovništva na temelju njihovih specifičnih značajki, odnosno veličine ukupnog depozita, prirode depozita, primitaka, vjerojatnosti povlačenja i činjenice je li deponent rezident ili nerezident.
(15)
Ne može se pretpostaviti da će kreditne institucije svaki put kada se suoče s poteškoćama u ispunjavanju platnih obveza primiti likvidnosnu potporu od ostalih društava iz iste grupe ili istog institucionalnog sustava zaštite. Međutim, ako nije odobreno izuzeće za primjenu koeficijenta likvidnosne pokrivenosti na pojedinačnoj razini u skladu s člankom 8. ili 10. Uredbe (EU) br. 575/2013, likvidnosni tokovi između dvije kreditne institucije koje pripadaju istoj grupi ili istom institucionalnom sustavu zaštite trebali bi u načelu primati simetrične stope priljeva i odljeva radi izbjegavanja gubitka likvidnosti na unutarnjem tržištu, pod uvjetom da postoje potrebni zaštitni mehanizmi i samo uz prethodno odobrenje uključenih nadležnih tijela. Takav povlašteni tretman potrebno je dati samo prekograničnim tokovima na temelju dodatnih objektivnih kriterija, uključujući nizak profil likvidnosnog rizika pružatelja i primatelja.
(16)
Kako bi se spriječilo da se kreditne institucije u ispunjavanju svojeg koeficijenta likvidnosne pokrivenosti oslanjanju samo na očekivane priljeve i kako bi se osiguralo držanje minimalne razine likvidne imovine, iznos priljeva kojim se mogu prebiti odljevi potrebno je ograničiti postavljanjem gornje granice u iznosu od 75 % ukupnih očekivanih odljeva. Međutim, uzimajući u obzir postojanje specijaliziranih poslovnih modela potrebno je dopustiti izuzeće od te gornje granice, u cijelosti ili djelomično, kako bi se poštovalo načelo proporcionalnosti i pod uvjetom prethodnog odobrenja nadležnih tijela. U to bi trebalo uključiti izuzeće za tokove unutar grupe i unutar institucionalnih sustava zaštite i kreditne institucije specijalizirane za odobravanje prolaznih hipotekarnih kredita ili najam i faktoring. Osim toga, kreditnim institucijama specijaliziranima za financiranje kupnje motornih vozila ili potrošačke kredite potrebno je dopustiti primjenu više gornje granice u iznosu od 90 %. Navedena izuzeća potrebno je omogućiti i na pojedinačnoj i konsolidiranoj razini, ali samo ako su ispunjeni određeni uvjeti.
(17)
Koeficijent likvidnosne pokrivenosti primjenjuje se na kreditne institucije na pojedinačnoj i na konsolidiranoj osnovi, osim ako nadležna tijela izuzmu primjenu na pojedinačnoj osnovi u skladu s člankom 8. ili 10. Uredbe (EU) br. 575/2013. Pri konsolidaciji društava kćeri u trećim zemljama potrebno je voditi računa o zahtjevima za likvidnosnu pokrivenost koji se primjenjuju u tim zemljama. U skladu s tim, pravilima o konsolidaciji u Uniji ne smije se osigurati povoljniji tretman likvidnoj imovini, likvidnosnim odljevima ili priljevima u društvima kćerima u trećim zemljama od onog koji se primjenjuje u tim trećim zemljama u skladu s njihovim nacionalnim pravom.
(18)
U skladu s člankom 508. stavkom 2. Uredbe (EU) br. 575/2013 Komisija mora podnijeti izvješće suzakonodavcima najkasnije do 31. prosinca 2015. o potrebi i načinu primjene zahtjeva za likvidnosnu pokrivenost iz dijela šestog na investicijska društva. Do početka primjene te odredbe na investicijska društva i dalje se primjenjuje nacionalno pravo država članica u pogledu zahtjeva za likvidnosnu pokrivenost. Međutim, na investicijska društva potrebno je primjenjivati koeficijent likvidnosne pokrivenosti iz ove Uredbe na konsolidiranoj osnovi ako ona čine dio grupa banaka.
(19)
Kreditne institucije obvezne su izvještavati svoja nadležna tijela o zahtjevu za likvidnosnu pokrivenost kako je pobliže određeno ovom Uredbom u skladu s člankom 415. Uredbe (EU) br. 575/2013.
(20)
Kako bi se kreditnim institucijama osiguralo dovoljno vremena za potpuno usklađivanje s detaljnim zahtjevom za likvidnosnu pokrivenost, njegovo uvođenje trebalo bi biti postupno u skladu s rasporedom iz članka 460. stavka 2. Uredbe (EU) br. 575/2013, počevši s minimalnih 60 % od 1. listopada 2015. do 100 % 1. siječnja 2018.
DONIJELA JE OVU UREDBU:
GLAVA I.
KOEFICIJENT LIKVIDNOSNE POKRIVENOSTI
Članak 1.
Predmet
Ovom Uredbom utvrđuju se pravila za pobliže određivanje zahtjeva za likvidnosnu pokrivenost iz članka 412. stavka 1. Uredbe (EU) br. 575/2013 Europskog parlamenta i Vijeća (4).
Članak 2.
Opseg i primjena
1. Ova Uredba primjenjuje se na kreditne institucije nad kojima se provodi nadzor u skladu s Direktivom 2013/36/EU.
2. Kreditne institucije moraju biti usklađene s ovom Uredbom na pojedinačnoj osnovi u skladu s člankom 6. stavkom 4. Uredbe (EU) br. 575/2013. Nadležna tijela mogu u cijelosti ili djelomično izuzeti kreditne institucije od primjene ove Uredbe na pojedinačnoj osnovi u skladu s člancima 8. i 10. Uredbe (EU) br. 575/2013 ako su ispunjeni u njoj navedeni uvjeti.
3. Ako grupu čine jedna ili više kreditnih institucija, matična institucija iz EU-a, institucija koju kontrolira matični financijski holding iz EU-a ili matični mješoviti financijski holding iz EU-a primjenjuju obveze iz ove Uredbe na konsolidiranoj osnovi u skladu s člankom 11. stavkom 3. Uredbe (EU) br. 575/2013 i sve sljedeće odredbe:
(a)
imovina iz treće zemlje koja ispunjava uvjete iz glave II. i koju drže društva kćeri u trećoj zemlji ne priznaje se kao likvidna imovina za potrebe konsolidacije ako ona nije priznata kao likvidna imovina prema nacionalnom pravu treće zemlje koja utvrđuje zahtjev za likvidnosnu pokrivenost;
(b)
likvidnosni odljevi u društvu kćeri u trećoj zemlji na koje se prema nacionalnom pravu te treće države koja utvrđuje zahtjev za likvidnosnu pokrivenost primjenjuju viši postoci od onih iz glave III. podliježu konsolidaciji u skladu s višim stopama propisanima nacionalnim pravom predmetne treće zemlje;
(c)
likvidnosni priljevi u društvu kćeri u trećoj zemlji na koje se prema nacionalnom pravu te treće države koja utvrđuje zahtjev za likvidnosnu pokrivenost primjenjuju niži postoci od onih iz glave III. podliježu konsolidaciji u skladu s nižim stopama propisanima nacionalnim pravom predmetne treće zemlje;
(d)
na investicijska društva unutar grupe primjenjuje se članak 4. ove Uredbe na konsolidiranoj osnovi i članak 412. Uredbe (EU) br. 575/2013 u pogledu definicije likvidne imovine, likvidnosnih odljeva i priljeva za pojedinačne i konsolidirane potrebe. Međutim, na investicijska društva i dalje se primjenjuje detaljan zahtjev za koeficijent likvidnosne pokrivenosti investicijskih društava u skladu s nacionalnim pravom država članica do pobližeg određivanja zahtjeva za koeficijent likvidnosne pokrivenosti u skladu s člankom 508. Uredbe (EU) br. 575/2013;
(e)
na konsolidiranoj razini iznos priljeva koji proizlazi iz specijalizirane kreditne institucije iz članka 33. stavaka 3. i 4. priznaje se samo do iznosa odljeva koji proizlaze iz istog društva.
Članak 3.
Definicije
Za potrebe ove Uredbe primjenjuju se sljedeće definicije:
1.
„imovina prvog stupnja” znači imovina iznimno visoke likvidnosti i kreditne kvalitete iz članka 416. stavka 1. drugog podstavka Uredbe (EU) br. 575/2013;
2.
„imovina drugog stupnja” znači imovina visoke likvidnosti i kreditne kvalitete iz članka 416. stavka 1. drugog podstavka Uredbe (EU) br. 575/2013. Imovina drugog stupnja dalje se dijeli na imovinu 2.A stupnja i 2.B stupnja u skladu s glavom II. poglavljem 2. ove Uredbe;
3.
„zaštitni sloj likvidnosti” znači iznos likvidne imovine koju drži kreditna institucija u skladu s glavom II. ove Uredbe;
4.
„izvještajna valuta” znači valuta u kojoj se likvidne stavke iz dijela šestog, glava II. i III. Uredbe (EU) br. 575/2013 izvješćuju nadležnom tijelu u skladu s člankom 415. stavkom 1. te Uredbe;
5.
„zahtjev za pokriće imovine” znači omjer imovine i obveza koji je za potrebe kreditnog poboljšanja određen nacionalnim pravom države članice ili treće zemlje u odnosu na pokrivene obveznice;
6.
„MSP” znači mikropoduzeće te malo i srednje poduzeće prema definiciji iz Preporuke Komisije 2003/361/EZ (5);
7.
„neto likvidnosni odljevi” znači iznos koji se dobije odbijanjem likvidnosnih priljeva kreditne institucije od njezinih likvidnosnih odljeva u skladu s glavom III. ove Uredbe;
8.
„depoziti stanovništva” znači obveza prema fizičkoj osobi ili MSP-ovima, pri čemu bi MSP ispunjavao uvjete za kategoriju izloženosti prema stanovništvu prema standardiziranom pristupu ili pristupu zasnovanom na internim rejting-sustavima za kreditni rizik ili obvezu prema društvu na koje se može primijeniti postupak iz članka 153. stavka 4. Uredbe (EU) br. 575/2013 i pri čemu ukupni depoziti takvog MSP-a ili društva na skupnoj osnovi ne prelaze 1 milijun EUR;
9.
„financijski klijent” znači klijent koji kao svoju osnovnu djelatnost obavlja jednu ili više djelatnosti navedenih u Prilogu I. Direktivi 2013/36/EU ili je jedan od sljedećih:
(a)
kreditna institucija;
(b)
investicijsko društvo;
(c)
financijska institucija;
(d)
sekuritizacijski subjekt posebne namjene („SSPN”);
(e)
subjekt za zajednička ulaganja („CIU”);
(f)
zatvoreni investicijski fond;
(g)
društvo za osiguranje;
(h)
društvo za reosiguranje;
(i)
financijski holding ili mješoviti financijski holding.
10.
„društvo za privatno ulaganje” („DPU”) znači društvo ili uzajamni fond čiji je vlasnik odnosno stvarni korisnik fizička osoba ili grupa usko povezanih fizičkih osoba, koje je osnovano isključivo radi upravljanja bogatstvom vlasnika i koje ne obavlja druge komercijalne, sektorske ili profesionalne aktivnosti. Cilj DPU-a može uključivati druge pomoćne aktivnosti poput odvajanja imovine vlasnika od imovine trgovačkih društava, olakšavanja prijenosa imovine unutar obitelji ili sprječavanja podjele imovine nakon smrti člana obitelji, pod uvjetom da su one povezane s glavnim ciljem upravljanja bogatstvom vlasnika;
11.
„stres” znači iznenadno ili ozbiljno pogoršanje solventnosti ili likvidnosne pozicije kreditne institucije zbog promjena tržišnih uvjeta ili idiosinkrastičnih čimbenika što može dovesti do znatnog rizika da kreditna institucija neće biti u mogućnosti ispuniti obveze koje joj dospijevaju u sljedećih 30 kalendarskih dana;
12.
„maržni krediti” znači kolaterizirani krediti klijentima radi zauzimanja pozicija trgovanja s financijskom polugom.
Članak 4.
Koeficijent likvidnosne pokrivenosti
1. Detaljan zahtjev za likvidnosnu pokrivenost u skladu s člankom 412. stavkom 1. Uredbe (EU) br. 575/2013 jednak je omjeru zaštitnog sloja likvidnosti kreditne institucije i njezinih neto likvidnosnih odljeva tijekom razdoblja stresa u trajanju od 30 kalendarskih dana i iskazuje se u postocima. Kreditne institucije izračunavaju svoje koeficijente likvidnosne pokrivenosti u skladu sa sljedećom formulom:
2. Kreditne institucije obvezne su održavati koeficijent likvidnosne pokrivenosti u iznosu od najmanje 100 %.
3. Odstupajući od stavka 2., kreditne institucije mogu utržiti svoju likvidnu imovinu radi pokrivanja svojih neto likvidnosnih odljeva tijekom razdoblja stresa, čak i ako takvom uporabom likvidne imovine u tom razdoblju dođe do pada njihova koeficijenta likvidnosne pokrivenosti ispod razine od 100 %.
4. U slučaju kada koeficijent likvidnosne pokrivenosti kreditne institucije padne ili se može opravdano očekivati njegov pad ispod razine od 100 %, primjenjuje se zahtjev iz članka 414. Uredbe (EU) br. 575/2013. Do oporavka koeficijenta likvidnosne pokrivenosti na razinu iz stavka 2. kreditna institucija obvezna je izvještavati nadležno tijelo o koeficijentu likvidnosne pokrivenosti u skladu s Provedbenom uredbom Komisije (EU) br. 680/2014 (6).
5. Kreditne institucije izračunavaju i prate svoj koeficijent likvidnosne pokrivenosti u izvještajnoj valuti i svakoj valuti koja se mora zasebno iskazivati u skladu s člankom 415. stavkom 2. Uredbe (EU) br. 575/2013 kao i obveze u izvještajnoj valuti. Kreditne institucije obvezne su izvještavati svoje nadležno tijelo o koeficijentu likvidnosne pokrivenosti u skladu s Provedbenom uredbom Komisije (EU) br. 680/2014.
Članak 5.
Scenariji stresnih uvjeta za potrebe koeficijenta likvidnosne pokrivenosti
Sljedeći scenariji mogu se smatrati pokazateljima okolnosti u kojima se može smatrati da je kreditna institucija izložena stresu:
(a)
odljev znatnog dijela depozita stanovništva;
(b)
djelomičan ili potpun gubitak neosiguranih izvora financiranja velikih klijenata, uključujući depozite velikih klijenata i druge izvore potencijalnog financiranja poput primljenih obvezujućih ili neobvezujućih likvidnosnih ili kreditnih linija;
(c)
djelomičan ili potpun gubitak osiguranih, kratkoročnih izvora financiranja;
(d)
dodatni likvidnosni odljevi zbog smanjenja kreditnog rejtinga za do tri stupnja;
(e)
povećana volatilnost tržišta koja utječe na vrijednost kolaterala ili njegovu kvalitetu ili dovodi do dodatnih potreba za kolateralom;
(f)
neplanirano povlačenje likvidnosnih i kreditnih linija;
(g)
moguća obveza otkupa duga ili ispunjavanja neugovornih obveza.
GLAVA II.
ZAŠTITNI SLOJ LIKVIDNOSTI
POGLAVLJE 1.
Opće odredbe
Članak 6.
Sastav zaštitnog sloja likvidnosti
Kako bi bila priznata kao dio zaštitnog sloja likvidnosti kreditne institucije, likvidna imovina mora ispunjavati sve dolje navedene zahtjeve:
(a)
opće zahtjeve iz članka 7.;
(b)
operativne zahtjeve iz članka 8.;
(c)
kriterije prihvatljivosti za klasifikaciju imovine kao imovina prvog ili drugog stupnja u skladu s poglavljem 2.
Članak 7.
Opći zahtjevi za likvidnu imovinu
1. Kako bi mogla biti priznata kao likvidna imovina, imovina kreditne institucije mora ispunjavati uvjete iz stavaka 2. do 6.
2. Imovina je vlasništvo, pravo ili udjel koji drži kreditna institucija i koja je neopterećena. U tu se svrhu smatra da je imovina neopterećena ako kreditna institucija ne podliježe nikakvom pravnom, ugovornom, regulatornom ili drugom ograničenju koje joj onemogućuje unovčavanje, prodaju, prijenos, ustupanje te imovine ili općenito raspolaganje njome izravnom prodajom na aktivnom tržištu ili repo ugovorom u narednih 30 kalendarskih dana. Sljedeća imovina smatra se neopterećenom:
(a)
imovina uključena u skup koja je dostupna za trenutačnu uporabu kao kolateral za dobivanje dodatnog izvora financiranja u sklopu obvezujuće kreditne linije čije financiranje još nije izvršeno, a koja stoji na raspolaganju kreditnoj instituciji. To uključuje imovinu koju je kreditna institucija deponirala kod središnje institucije u mreži zadruga ili institucionalnom sustavu zaštite. Kreditne institucije pretpostavljaju da je imovina u skupu opterećena rastućim redoslijedom likvidnosti na temelju klasifikacije likvidnosti iz poglavlja 2., počevši s imovinom koja nije prihvatljiva za zaštitni sloj likvidnosti;
(b)
imovina koju je kreditna institucija primila kao kolateral za potrebe smanjenja kreditnog rizika u obratnim repo transakcijama ili transakcijama financiranja vrijednosnih papira i kojom kreditna institucija može raspolagati.
3. Imovinu nije izdala sama kreditna institucija, njezino matično društvo, osim ako je riječ o subjektu javnog sektora koji nije kreditna institucija, njezino društvo kći ili drugo društvo kći njezina matičnog društva ili sekuritizacijski subjekt posebne namjene s kojim je kreditna institucija usko povezana;
4. Imovinu nije izdao nitko od sljedećih:
(a)
druga kreditna institucija, osim ako je izdavatelj subjekt javnog sektora iz članka 10. stavka 1. točke (c) i članka 11. stavka 1. točaka (a) i (b), imovina je pokrivena obveznica iz članka 10. stavka 1. točke (f) i članka 11. stavka 1. točaka (c) i (d) ili imovina pripada kategoriji opisanoj u članku 10. stavku 1. točki (e);
(b)
investicijsko društvo;
(c)
društvo za osiguranje;
(d)
društvo za reosiguranje;
(e)
financijski holding;
(f)
mješoviti financijski holding;
(g)
bilo koji drugi subjekt koji obavlja jednu ili više aktivnosti iz Priloga I. Direktivi 2013/36/EU. Za potrebe ovog članka smatra se da sekuritizacijski subjekti posebne namjene nisu uključeni u subjekte iz ove točke.
5. Vrijednost imovine mora biti moguće odrediti na temelju široko rasprostranjenih i lako dostupnih tržišnih cijena. U nedostatku tržišno utemeljenih cijena vrijednost imovine mora biti moguće odrediti na temelju formule koja je jednostavna za izračun i koja se koristi javno dostupnim informacijama i ne ovisi znatno o čvrstim pretpostavkama.
6. Imovina mora biti uvrštena na priznatoj burzi, mora biti utrživa izravnom prodajom na aktivnom tržištu ili jednostavnom repo transakcijom na općeprihvaćenim repo tržištima. Ti se kriteriji procjenjuju zasebno za svako tržište. Imovina uvrštena za trgovanje na organiziranom mjestu trgovanja koje nije priznata burza, ili u državi članici ili u trećoj zemlji, smatra se likvidnom samo ako se na tom mjestu trgovanja osigurava aktivno i značajno tržište za izravnu prodaju imovine. Kreditna institucija uzima u obzir sljedeće minimalne kriterije kako bi procijenila osigurava li se na mjestu trgovanja aktivno i značajno tržište u smislu ovog stavka:
(a)
povijesne podatke o širini i dubini tržišta koje dokazuju male razlike između tražene i ponuđene cijene, velik obujam trgovanja i velik i raznolik broj sudionika na tržištu;
(b)
postojanje snažne tržišne infrastrukture.
7. Zahtjevi iz stavaka 5. i 6. ne primjenjuju se na sljedeće:
(a)
novčanice i kovanice iz članka 10. stavka 1. točke (a);
(b)
izloženosti prema središnjim bankama iz članka 10. stavka 1. točaka (b) i (d) i iz članka 11. stavka 1. točke (b);
(c)
obvezujuću likvidnosnu liniju ograničene primjene iz članka 12. stavka 1. točke (d);
(d)
depozite i ostale izvore financiranja u mrežama zadruga i institucionalnim sustavima zaštite iz članka 16.
Članak 8.
Operativni zahtjevi
1. Kreditne institucije moraju imati uspostavljene politike i ograničenja kako bi se osiguralo da pozicije likvidne imovine koje uključuju njihov zaštitni sloj likvidnosti u svakom trenutku ostanu adekvatno diversificirane. U tu svrhu kreditna institucija uzima u obzir opseg diversifikacije među raznim kategorijama likvidne imovine i unutar iste kategorije likvidne imovine iz poglavlja 2. ove glave te ostale relevantne čimbenike diversifikacije, kao što su vrste izdavatelja, vrste drugih ugovornih strana ili geografske lokacije tih izdavatelja i drugih ugovornih strana.
Nadležna tijela mogu nametnuti specifična ograničenja ili zahtjeve u pogledu likvidne imovine koju drže kreditne institucije kako bi se osigurala usklađenost sa zahtjevima iz ovog stavka. Međutim, takva ograničenja ili zahtjevi ne primjenjuju se na:
(a)
sljedeće kategorije imovine prvog stupnja:
i
novčanice i kovanice iz članka 10. stavka 1. točke (a);
ii.
izloženosti prema središnjim bankama iz članka 10. stavka 1 točaka (b) i (d);
iii.
imovinu koja predstavlja potraživanja od ili za koju jamče multilateralne razvojne banke i međunarodne organizacije iz članka 10. stavka 1. točke (g);
(b)
kategorije imovine prvog stupnja koje predstavljaju potraživanja od ili za koje jamče središnja država ili jedinice područne (regionalne) ili lokalne samouprave ili subjekti javnog sektora iz članka 10. stavka 1. točaka (c) i (d) pod uvjetom da kreditna institucija drži relevantnu imovinu za pokrivanje neto likvidnosnih odljeva u razdoblju stresa u valuti države članice ili treće zemlje ili da je imovinu izdala središnja država ili jedinice područne (regionalne) ili lokalne samouprave ili subjekti javnog sektora u matičnoj državi članici kreditne institucije;
(c)
obvezujuću likvidnosnu liniju ograničene primjene iz članka 12. stavka 1. točke (d).
2. Kreditne institucije moraju imati izravan pristup svojoj likvidnoj imovini i biti u mogućnosti utržiti je u svakom trenutku tijekom razdoblja stresa u trajanju od 30 kalendarskih dana u okviru izravne prodaje ili repo ugovora na općeprihvaćenim repo tržištima. Likvidna imovina smatra se izravno dostupnom kreditnoj instituciji ako ne postoje pravne ili praktične prepreke da kreditna institucija pravodobno utrži takvu imovinu.
Imovina koja se upotrebljava za osiguranje kreditnog poboljšanja u strukturiranim transakcijama ili za pokrivanje operativnih troškova kreditnih institucija ne smatra se imovinom koja je izravno dostupna kreditnoj instituciji.
Imovina koja se drži u trećoj zemlji u kojoj postoje ograničenja u pogledu njezine slobodne prenosivosti smatra se izravno dostupnom samo ako se kreditna institucija tom imovinom koristi za pokrivanje likvidnosnih odljeva u toj trećoj zemlji. Imovina koja se drži u nekonvertibilnoj valuti smatra se izravno dostupnom samo ako se kreditna institucija koristi tom imovinom za pokrivanje likvidnosnih odljeva u toj valuti.
3. Kreditne institucije obvezne su osigurati da je njihova likvidna imovina pod kontrolom određene službe za upravljanje likvidnošću unutar kreditne institucije. Usklađenost s tim zahtjevom dokazuje se nadležnom tijelu na jedan od sljedećih načina:
(a)
stavljanjem likvidne imovine u zasebni skup pod izravnim upravljanjem službe za upravljanje likvidnošću i s isključivom namjerom da se upotrebljava kao izvor sredstava za nepredviđene izdatke, uključujući i tijekom razdoblja stresa;
(b)
uspostavom internih sustava i kontrola kako bi se službi za upravljanje likvidnošću osigurala učinkovita operativna kontrola za utrživanje likvidne imovine u svakom trenutku tijekom razdoblja stresa u trajanju od 30 kalendarskih dana i pristup sredstvima za nepredviđene izdatke bez izravnog zadiranja u postojeće poslovne strategije ili strategije za upravljanje rizicima. Točnije, imovina ne smije biti uključena u zaštitni sloj likvidnosti u slučaju kada bi njezinom prodajom bez zamjene tijekom razdoblja stresa u trajanju od 30 kalendarskih dana došlo do uklanjanja zaštite što bi stvorilo otvorenu rizičnu poziciju koja prelazi interna ograničenja kreditne institucije;
(c)
kombinacijom mogućnosti (a) i (b), pod uvjetom da nadležno tijelo tu kombinaciju smatra prihvatljivom.
4. Kreditne institucije redovito, a najmanje jednom godišnje, utržavaju dostatno reprezentativan uzorak svojih pozicija likvidne imovine u okviru izravne prodaje ili jednostavnog repo ugovora na općeprihvaćenom repo tržištu. Kreditne institucije razvijaju strategije za raspolaganje uzorcima likvidne imovine koje su prikladne za:
(a)
testiranje pristupa tržištu za tu imovinu i njezinu uporabljivost;
(b)
provjeru učinkovitosti procesa kreditne institucije za pravodobnu utrživost imovine;
(c)
minimalizaciju rizika slanja negativnog signala tržištu zbog utrživanja imovine kreditne institucije za vrijeme razdoblja stresa.
Zahtjev iz prvog podstavka ne primjenjuje se na imovinu prvog stupnja iz članka 10. osim pokrivenih obveznica iznimno visoke kvalitete, na obvezujuću likvidnosnu liniju ograničene primjene iz članka 12. stavka 1. podstavka (d) ili na depozite i druge izvore financiranja u mrežama zadruga i institucionalnim sustavima zaštite iz članka 16.
5. Zahtjevom iz stavka 2. ne sprječava se kreditne institucije da se zaštite od tržišnog rizika povezanog s njihovom likvidnom imovinom pod uvjetom da su ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
kreditna institucija uspostavlja primjerene interne mehanizme u skladu sa stavcima 2. i 3. kako bi osigurala da ta imovina i dalje bude izravno dostupna i pod kontrolom službe za upravljanje likvidnošću;
(b)
neto likvidnosni odljevi i priljevi koji bi nastali u slučaju prijevremenog zatvaranja zaštite uzeti su u obzir u vrednovanju relevantne imovine u skladu s člankom 9.
6. Kreditne institucije osiguravaju valutnu usklađenost svoje likvidne imovine s valutnom distribucijom svojih neto likvidnosnih odljeva. Međutim, nadležna tijela mogu, prema potrebi, zatražiti od kreditnih institucija da ograniče valutnu neusklađenost tako da utvrde ograničenja za udio neto likvidnosnih odljeva u određenoj valuti koji se mogu pokriti tijekom razdoblja stresa držanjem likvidne imovine koja nije izražena u toj valuti. To ograničenje primjenjuje se samo na izvještajnu valutu ili na valutu na koju se može primijeniti zahtjev za odvojeno izvještavanje u skladu s člankom 415. stavkom 2. Uredbe (EU) br. 575/2013. Pri određivanju razine određenog ograničenja valutne neusklađenosti koje se može primijeniti u skladu s ovim stavkom, nadležna tijela trebaju u obzir uzeti barem sljedeće:
(a)
sposobnost kreditne institucije da napravi bilo što od sljedećeg:
i.
upotrijebi likvidnu imovinu za generiranje likvidnosti u valuti i nadležnosti u kojima nastaju likvidnosni odljevi;
ii.
zamijeni valute i prikupi sredstva na deviznim tržištima u stresnim uvjetima sukladnima razdoblju stresa u trajanju od 30 kalendarskih dana iz članka 4.;
iii.
prenese višak likvidnosti iz jedne valute u drugu i u različite nadležnosti i pravne subjekte unutar svoje grupe u stresnim uvjetima sukladnima razdoblju stresa u trajanju od 30 kalendarskih dana iz članka 4.;
(b)
utjecaj iznenadnih, nepovoljnih tečajnih kretanja na postojeće neusklađene pozicije i na učinkovitost uspostavljenih valutnih zaštita.
Ograničenja valutnih neusklađenosti u skladu s ovim stavkom smatraju se posebnim likvidnosnim zahtjevom iz članka 105. Direktive 2013/36/EU.
Članak 9.
Vrednovanje likvidne imovine
Za potrebe izračuna svojeg koeficijenta likvidnosne pokrivenosti kreditna institucija upotrebljava tržišnu vrijednost svoje likvidne imovine. Tržišna vrijednost likvidne imovine umanjuje se, po potrebi, u skladu s korektivnim faktorima iz poglavlja 2. i u skladu s člankom 8. stavkom 5. točkom (b).
POGLAVLJE 2.
Likvidna imovina
Članak 10.
Imovina prvog stupnja
1. Imovina prvog stupnja uključuje samo imovinu koja se može svrstati u jednu ili više sljedećih kategorija i koja u svakom slučaju ispunjava ovdje utvrđene kriterije za priznavanje:
(a)
kovanice i novčanice;
(b)
sljedeće izloženosti prema središnjim bankama:
i.
imovina koja predstavlja potraživanja od ili za koju jamče Europska središnja banka (ESB) ili središnja banka države članice;
ii.
imovina koja predstavlja potraživanja od ili za koju jamče središnje banke trećih zemalja, pod uvjetom da odabrana vanjska institucija za procjenu kreditnog rizika (VIPKR) izloženostima prema središnjoj banci ili njezinoj središnjoj državi dodjeli kreditnu procjenu barem 1. stupnja kreditne kvalitete u skladu s člankom 114. stavkom 2. Uredbe (EU) br. 575/2013;
iii.
rezerve koje kreditna institucija drži u središnjoj banci iz točaka i. i ii., pod uvjetom da kreditna institucije smije u svakom trenutku povući takve rezerve u razdobljima stresa i pod uvjetom da su uvjeti takvog povlačenja određeni ugovorom između mjerodavnog nadležnog tijela i ESB-a ili središnje banke;
(c)
imovina koja predstavlja potraživanja od ili za koju jamče središnja država ili sljedeće jedinice područne (regionalne) ili lokalne samouprave ili subjekti javnog sektora:
i.
središnja država države članice;
ii.
središnja država treće zemlje, pod uvjetom da joj je odabrani VIPKR dodijelio kreditnu procjenu barem 1. stupnja kreditne kvalitete u skladu s člankom 114. stavkom 2. Uredbe (EU) br. 575/2013;
iii.
jedinice područne (regionalne) i lokalne samouprave u državi članici, pod uvjetom da se tretiraju kao izloženosti prema središnjoj državi države članice u skladu s člankom 155. stavkom 2. Uredbe (EU) br. 575/2013;
iv.
jedinice područne (regionalne) ili lokalne samouprave u trećoj zemlji vrste navedene u točki ii., pod uvjetom da se tretiraju kao izloženosti prema središnjoj državi treće zemlje u skladu s člankom 115. stavkom 4. Uredbe (EU) br. 575/2013;
v.
subjekti javnog sektora, pod uvjetom da se tretiraju kao izloženosti prema središnjoj državi države članice ili prema jednoj od jedinica područne (regionalne) ili lokalne samouprave iz točke iii. u skladu s člankom 116. stavkom 4. Uredbe (EU) br. 575/2013;
(d)
imovina koja predstavlja potraživanja od ili za koju jamče središnja država ili središnja banka treće zemlje kojoj odabrani VIPKR nije dodijelio kreditnu procjenu 1. stupnja kreditne kvalitete u skladu s člankom 114. stavkom 2.Uredbe (EU) br. 575/2013, pod uvjetom da u tom slučaju kreditna institucija može priznati tu imovinu kao imovinu prvog stupnja samo za pokrivanje neto likvidnosnih odljeva u razdoblju stresa u istoj valuti u kojoj je izražena imovina.
Ako imovina nije izražena u domaćoj valuti treće zemlje kreditna institucija može priznati imovinu samo kao imovinu prvog stupnja do iznosa neto likvidnosnih odljeva u razdoblju stresa kreditne institucije u toj stranoj valuti koji odgovara njezinim aktivnostima u nadležnosti u kojoj postoji izloženost kreditnom riziku;
(e)
imovina koju izdaju kreditne institucije koje ispunjavaju barem jedan od sljedeća dva zahtjeva:
i.
izdavatelj je kreditna institucija koju je osnovala središnja država države članice ili jedinica područne (regionalne) ili lokalne samouprave u državi članici, i to tijelo središnje države ili jedinice lokalne samouprave ima zakonsku obvezu štititi ekonomsku osnovu kreditne institucije i štititi njezino redovno poslovanje tijekom njezina životnog vijeka i svaka izloženost prema toj jedinici područne (regionalne) ili lokalne samouprave, prema potrebi, tretira se kao izloženost prema središnjoj državi države članice u skladu s člankom 115. stavkom 2. Uredbe (EU) br. 575/2013;
ii.
kreditna institucija je zajmodavac koji odobrava promotivne kredite koji, za potrebe ovog članka, predstavlja svaku kreditnu instituciju čija je svrha zalagati se za ciljeve javne politike Unije ili središnje države ili jedinice područne (regionalne) ili lokalne samouprave u državi članici prije svega pružanjem promotivnih kredita pod nekonkurentnim i neprofitnim uvjetima, pod uvjetom da za barem 90 % kredita koje odobrava izravno ili neizravno jamči središnja država ili jedinice regionalne (područne) ili lokalne samouprave i da se svaka izloženost prema toj jedinici područne (regionalne) ili lokalne samouprave, prema potrebi, tretira kao izloženost prema središnjoj državi države članice u skladu s člankom 115. stavkom 2. Uredbe (EU) br. 575/2013;
(f)
izloženosti u obliku pokrivenih obveznica iznimno visoke kvalitete koje ispunjavaju sve sljedeće zahtjeve:
i.
to su obveznice iz članka 52. stavka 4. Direktive 2009/65/EZ ili ispunjavaju zahtjeve za tretman iz članka 129. stavaka 4. i 5. Uredbe (EU) br. 575/2013;
ii.
izloženosti prema institucijama u skupu za pokriće ispunjavaju uvjete iz članka 129. stavka 1. točke (c) i članka 129. stavka 1. posljednjeg podstavka Uredbe (EU) br. 575/2013;
iii.
kreditna institucija koja ulaže u pokrivene obveznice i izdavatelj ispunjavaju zahtjev transparentnosti iz članka 129. stavka 7. Uredbe (EU) br. 575/2013;
iv.
izdanje iznosi najmanje 500 milijuna EUR (ili protuvrijednost u domaćoj valuti);
v.
pokrivenim obveznicama odabrani VIPKR dodjeljuje kreditnu procjenu barem 1. stupnja kreditne kvalitete u skladu s člankom 129. stavkom 4. Uredbe (EU) br. 575/2013, istovjetnog stupnja kreditne kvalitete u slučaju kratkoročne kreditne procjene ili, u nedostatku kreditne procjene, dodjeljuje im se ponder rizika od 10 % u skladu s člankom 129. stavkom 5. te Uredbe;
vi.
skup za pokriće u svakom trenutku ispunjava zahtjev za pokriće imovine u iznosu od barem 2 % više od iznosa potrebnog za podmirivanje potraživanja povezanih s pokrivenim obveznicama;
(g)
imovina koja predstavlja potraživanja od ili za koju jamče multilateralne razvojne banke i međunarodne organizacije iz članka 117. stavka 2. odnosno članka 118. Uredbe (EU) br. 575/2013.
2. Tržišna vrijednost pokrivenih obveznica iznimno visoke kvalitete iz stavka 1. točke (f) podliježe korektivnom faktoru od najmanje 7 %. Korektivni faktori ne primjenjuju se na vrijednost preostale imovine prvog stupnja, osim u slučajevima koji se odnose na dionice i udjele u CIU-ovima iz članka 15. stavka 2. točaka (a) i (b).
Članak 11.
Imovina 2.A stupnja
1. Imovina 2.A stupnja uključuje samo imovinu koja se može svrstati u jednu ili više sljedećih kategorija i koja u svakom slučaju ispunjava ovdje utvrđene kriterije za priznavanje:
(a)
imovina koja predstavlja potraživanja od ili za koju jamče jedinice područne (regionalne) ili lokalne samouprave ili subjekti javnog sektora u državi članici ako se izloženostima prema njima dodjeljuje ponder rizika od 20 % u skladu s člankom 115. stavcima 1. i 5. odnosno člankom 116. stavcima 1., 2. i 3. Uredbe (EU) br. 575/2013, kako je primjereno;
(b)
imovina koja predstavlja potraživanja od ili za koju jamče središnja država ili središnja banka treće zemlje ili jedinica područne (regionalne) ili lokalne samouprave ili subjekt javnog sektora u trećoj zemlji, pod uvjetom da joj je dodijeljen ponder rizika od 20 % u skladu s člankom 114. stavkom 2., člankom 115. ili 116. Uredbe (EU) br. 575/2013;
(c)
izloženosti u obliku pokrivenih obveznica visoke kvalitete koje ispunjavaju sve sljedeće zahtjeve:
i.
to su obveznice iz članka 52. stavka 4. Direktive 2009/65/EZ ili ispunjavaju zahtjeve za tretman iz članka 129. stavaka 4. i 5. Uredbe (EU) br. 575/2013;
ii.
izloženosti prema institucijama u skupu za pokriće ispunjavaju uvjete iz članka 129. stavka 1. točke (c) Uredbe (EU) br. 575/2013;
iii.
kreditna institucija koja ulaže u pokrivene obveznice i izdavatelj ispunjavaju zahtjev transparentnosti iz članka 129. stavka 7. Uredbe (EU) br. 575/2013;
iv.
izdanje iznosi najmanje 250 milijuna EUR (ili protuvrijednost u domaćoj valuti);
v.
pokrivenim obveznicama odabrani VIPKR dodjeljuje kreditnu procjenu barem 2. stupnja kreditne kvalitete u skladu s člankom 129. stavkom 4. Uredbe (EU) br. 575/2013, istovjetnog stupnja kreditne kvalitete u slučaju kratkoročne kreditne procjene ili, u nedostatku kreditne procjene, dodjeljuje im se ponder rizika od 20 % u skladu s člankom 129. stavkom 5. te Uredbe;
vi.
skup za pokriće u svakom trenutku ispunjava zahtjev za pokriće imovine u iznosu od barem 7 % više od iznosa potrebnog za podmirivanje potraživanja povezanih s pokrivenim obveznicama. Međutim, na pokrivene obveznice s kreditnom procjenom 1. stupnja kreditne kvalitete koje ne ispunjavaju uvjet minimalne veličine izdanja za pokrivene obveznice iznimno visoke kreditne kvalitete u skladu s člankom 10. stavkom 1. točkom (f) podtočkom iv., ali ispunjavaju zahtjeve za pokrivene obveznice visoke kreditne kvalitete iz točaka i., ii., iii. i iv., primjenjuje se minimalni zahtjev za pokriće imovine od 2 %;
(d)
izloženosti u obliku pokrivenih obveznica koje izdaju kreditne institucije u trećim zemljama, a koje ispunjavaju sve sljedeće zahtjeve:
i.
to su pokrivene obveznice u skladu s nacionalnim pravom treće zemlje koje ih mora definirati kao dužničke vrijednosne papire koje izdaju kreditne institucije ili društvo kći koje je u potpunom vlasništvu kreditne institucije koja jamči izdanje i koje su osigurane skupom imovine za pokriće, u vezi s kojima imatelji obveznica imaju neposredno pravo na otplatu glavnice i kamata prema načelu prioriteta u slučaju nastanka statusa neispunjavanja obveza izdavatelja;
ii.
izdavatelj i pokrivene obveznice, prema nacionalnom pravu treće zemlje, podliježu posebnom javnom nadzoru kojemu je cilj zaštititi imatelje obveznica, a nadzorni i pravni okviri koji se primjenjuju u trećoj zemlji moraju biti barem istovjetni onima koji se primjenjuju u Uniji;
iii.
pokrivene obveznice osigurane su skupom imovine jedne ili više vrsta opisanih u članku 129. stavku 1. točki (b), točki (d) podtočki i., točki (f) podtočki i. ili točki (g) Uredbe (EU) br. 575/2013. Ako skup sadržava kredite osigurane nekretninama, moraju se ispuniti zahtjevi iz članka 208. i članka 229. stavka 1. Uredbe (EU) br. 575/2013;
iv.
izloženosti prema institucijama u skupu za pokriće ispunjavaju uvjete iz članka 129. stavka 1. točke (c) i članka 129. stavka 1. posljednjeg podstavka Uredbe (EU) br. 575/2013;
v.
kreditna institucija koja ulaže u pokrivene obveznice i izdavatelj ispunjavaju zahtjev transparentnosti iz članka 129. stavka 7. Uredbe (EU) br. 575/2013;
vi.
pokrivenim obveznicama odabrani VIPKR dodjeljuje kreditnu procjenu barem 1. stupnja kreditne kvalitete u skladu s člankom 129. stavkom 4. Uredbe (EU) br. 575/2013, istovjetnog stupnja kreditne kvalitete u slučaju kratkoročne kreditne procjene ili, u nedostatku kreditne procjene, dodjeljuje im se ponder rizika od 10 % u skladu s člankom 129. stavkom 5. te Uredbe; i
vii.
skup za pokriće imovine u svakom trenutku ispunjava zahtjev za pokriće imovine u iznosu od barem 7 % više od iznosa potrebnog za podmirivanje potraživanja povezanih s pokrivenim obveznicama. Međutim, ako izdanje pokrivenih obveznica iznosi 500 milijuna EUR (ili protuvrijednost u domaćoj valuti) ili više, na njih se primjenjuje minimalni zahtjev za pokriće imovine u iznosu od 2 %;
(e)
dužnički vrijednosni papiri trgovačkih društava koji ispunjavaju sve sljedeće zahtjeve:
i.
odabrani VIPKR dodijelio im je kreditnu procjenu barem 1. stupnja kreditne kvalitete u skladu s člankom 122. Uredbe (EU) br. 575/2013 ili istovjetnog stupnja kreditne kvalitete u slučaju kratkoročne kreditne procjene;
ii.
izdanje vrijednosnih papira iznosi najmanje 250 milijuna EUR (ili protuvrijednost u domaćoj valuti);
iii.
maksimalno vrijeme do dospijeća vrijednosnih papira u trenutku izdavanja iznosi 10 godina.
2. Tržišna vrijednost svake imovine 2.A stupnja podliježe korektivnom faktoru od najmanje 15 %.
Članak 12.
Imovina 2.B stupnja
1. Imovina 2.B stupnja uključuje samo imovinu koja se može svrstati u jednu ili više sljedećih kategorija i koja u svakom slučaju ispunjava ovdje utvrđene kriterije prihvatljivosti:
(a)
izloženosti u obliku vrijednosnih papira osiguranih imovinom koje ispunjavaju zahtjeve iz članka 13.;
(b)
dužničke vrijednosne papire trgovačkih društava koji ispunjavaju sve sljedeće zahtjeve:
i.
odabrani VIPKR dodijelio im je kreditnu procjenu barem 3. stupnja kreditne kvalitete u skladu s člankom 122. Uredbe (EU) br. 575/2013 ili istovjetnog stupnja kreditne kvalitete u slučaju kratkoročne kreditne procjene;
ii.
izdanje vrijednosnih papira iznosi najmanje 250 milijuna EUR (ili protuvrijednost u domaćoj valuti);
iii.
maksimalno vrijeme do dospijeća vrijednosnih papira u trenutku izdavanja iznosi 10 godina;
(c)
dionice, pod uvjetom da ispunjavaju sve sljedeće zahtjeve:
i.
čine dio glavnog burzovnog indeksa u državi članici ili u trećoj zemlji te ih je za potrebe ove točke kao takve odredilo nadležno tijelo države članice ili relevantno tijelo javne vlasti u trećoj zemlji. Ako nadležno tijelo ili tijelo javne vlasti ne donese odluku u pogledu glavnih burzovnih indeksa, kreditne institucije takvim smatraju burzovni indeks sastavljen od vodećih društava u određenom području nadležnosti;
ii.
izražene su u valuti matične države članice kreditne institucije ili, ako su izražene u nekoj drugoj valuti, smatraju se 2.B stupnjem samo do iznosa za pokrivanje neto likvidnosnih odljeva u razdoblju stresa u toj valuti ili u nadležnosti u kojoj postoji izloženost kreditnom riziku; i
iii.
dokazale su se kao pouzdani izvor likvidnosti u svakom trenutku, uključujući i tijekom razdoblja stresa. Smatra se da je zahtjev ispunjen ako razina pada burzovne cijene dionice ili povećanja njezina korektivnog faktora tijekom razdoblja stresa na tržištu u trajanju od 30 kalendarskih dana ne prelazi 40 % odnosno 40 postotnih bodova; i
(d)
obvezujuće likvidnosne linije ograničene primjene koje može osigurati ESB, središnja banka države članice ili središnja banka treće zemlje, pod uvjetom da su ispunjeni zahtjevi iz članka 14.;
(e)
izloženosti u obliku pokrivenih obveznica visoke kvalitete koje ispunjavaju sve sljedeće zahtjeve:
i.
to su obveznice iz članka 52. stavka 4. Direktive 2009/65/EZ ili ispunjavaju zahtjeve za tretman iz članka 129. stavaka 4. i 5. Uredbe (EU) br. 575/2013;
ii.
kreditna institucija koja ulaže u pokrivene obveznice ispunjava zahtjev transparentnosti iz članka 129. stavka 7. Uredbe (EU) br. 575/2013;
iii.
izdavatelj pokrivenih obveznica stavlja informacije iz članka 129. stavka 7. točke (a) Uredbe (EU) br. 575/2013 na raspolaganje ulagateljima najmanje na tromjesečnoj osnovi;
iv.
izdanje iznosi najmanje 250 milijuna EUR (ili protuvrijednost u domaćoj valuti);
v.
pokrivene obveznice osigurane su isključivo imovinom iz članka 129. stavka 1. točke (a), točke (d) podtočke i. i točke (e) Uredbe (EU) br. 575/2013;
vi.
skup odnosne imovine isključivo se sastoji od izloženosti kojima se dodjeljuje ponder rizika od 35 % ili niži na temelju članka 125. Uredbe (EU) br. 575/2013 u pogledu kreditnog rizika;
vii.
skup za pokriće u svakom trenutku ispunjava zahtjev za pokriće imovine u iznosu od barem 10 % više od iznosa potrebnog za podmirenje potraživanja povezanih s pokrivenim obveznicama;
viii.
kreditna institucija izdavateljica mora javno objavljivati na mjesečnoj osnovi da skup izloženosti ispunjava zahtjev za pokriće imovine u visini od 10 %;
(f)
za kreditne institucije koje u skladu sa svojim statutom nisu u mogućnosti iz vjerskih razloga držati kamatonosnu imovinu, nekamatonosna imovina koja predstavlja potraživanja od ili za koju jamče središnja banka ili središnja država ili središnja banka treće zemlje ili jedinica područne (regionalne) ili lokalne samouprave ili subjekt javnog sektora u trećoj zemlji, pod uvjetom da je odabrani VIPKR dodijelio toj imovini kreditnu procjenu barem 5. stupnja kreditne kvalitete u skladu s člankom 114. Uredbe (EU) br. 575/2013 ili istovjetnog stupnja kreditne kvalitete u slučaju kratkoročne kreditne procjene.
2. Tržišna vrijednost svake imovine 2.B stupnja podliježe sljedećim minimalnim korektivnim faktorima:
(a)
primjenjivom korektivnom faktoru iz članka 13. stavka 14. za sekuritizacije 2.B stupnja;
(b)
korektivnom faktoru od 50 % za dužničke vrijednosne papire trgovačkih društava iz stavka 1. točke (b);
(c)
korektivnom faktoru od 50 % za dionice iz stavka 1. točke (c);
(d)
korektivnom faktoru od 30 % za programe ili izdanja pokrivenih obveznica iz stavka 1. točke (e);
(e)
korektivnom faktoru od 50 % za nekamatonosnu imovinu iz stavka 1. točke (f).
3. Za kreditne institucije koje u skladu sa svojim statutom nisu u mogućnosti iz vjerskih razloga držati kamatonosnu imovinu nadležno tijelo može odobriti izuzeće od primjene stavka 1. točke (b) podtočaka ii. i iii. ovog članka, pod uvjetom da postoje dokazi o nedovoljnoj dostupnosti nekamatonosne imovine koja ispunjava te zahtjeve te da je dotična nekamatonosna imovina adekvatno likvidna na privatnim tržištima.
Pri utvrđivanju adekvatne likvidnosti nekamatonosne imovine za potrebe prvog podstavka, nadležno tijelo razmatra sljedeće čimbenike:
(a)
dostupne podatke u pogledu njezine tržišne likvidnosti, uključujući obujam trgovanja, vidljive razlike traženih i ponuđenih cijena, cjenovnu volatilnost i učinak na cijene i
(b)
ostale čimbenike povezane s njezinom likvidnosti, uključujući povijesne dokaze o širini i dubini tržišta za nekamatonosnu imovinu, broj i raznolikost tržišnih sudionika i postojanje snažne tržišne infrastrukture.
Članak 13.
Sekuritizacije 2.B stupnja
1. Izloženosti u obliku vrijednosnih papira osiguranih imovinom iz članka 12. stavka 1. točke (a) priznaju se kao sekuritizacije 2.B stupnja ako ispunjavaju kriterije utvrđene u stavcima 2. do 14.
2. Sekuritizacijska pozicija i izloženosti na kojima se temelji pozicija moraju ispuniti sve sljedeće zahtjeva:
(a)
odabrani VIPKR dodijelio je poziciji kreditnu procjenu barem 1. stupnja kreditne kvalitete u skladu s člankom 251. ili 261. Uredbe (EU) br. 575/2013 ili istovjetnog stupnja kreditne kvalitete u slučaju kratkoročne kreditne procjene;
(b)
pozicija je u najvišoj nadređenoj tranši ili najvišim nadređenim tranšama sekuritizacije i u svakom trenutku ima najvišu razinu nadređenosti tijekom trajanja transakcije. U tu se svrhu smatra da je tranša najviše nadređena ako nakon dostave obavijest o izvršenju i, prema potrebi, obavijesti o ubrzanju plaćanja, tranša nije podređena drugim tranšama iste sekuritizacijske transakcije ili strukture u pogledu primljenih uplata glavnice i kamate, ne uzimajući u obzir dospjele iznose proizašle iz ugovora o kamatnim ili valutnim izvedenicama, dospjele naknade ili druga slična plaćanja u skladu s člankom 261. Uredbe (EU) br. 575/2013;
(c)
odnosne izloženosti stekao je SSPN u smislu članka 4. stavka 1. točke (66.) Uredbe (EU) br. 575/2013 tako da su provedive prema trećoj osobi i izvan dohvata prodavatelja (inicijatora, sponzora ili izvornog zajmodavca) i njegovih vjerovnika, uključujući u slučaju nesolventnosti prodavatelja;
(d)
prijenos odnosnih izloženosti SSPN-u ne smije podlijegati strogim odredbama o poništavanju prodaje imovine u nadležnosti u kojoj je prodavatelj (inicijator, sponzor ili izvorni zajmodavac) osnovan. To uključuje, ali nije ograničeno na odredbe u skladu s kojima prodaju odnosnih izloženosti može poništiti likvidator prodavatelja (inicijatora, sponzora ili izvornog zajmodavca) isključivo na osnovi toga da je zaključena u određenom roku prije objave nesolventnosti prodavatelja ili odredbe prema kojima SSPN može spriječiti to poništenje samo ako može dokazati da u trenutku prodaje nije bio svjestan nesolventnosti prodavatelja;
(e)
upravljanje odnosnim izloženostima uređeno je sporazumom o servisiranju koji uključuje odredbe o kontinuitetu servisiranja kojima se najmanje osigurava da status neispunjavanja obveza ili nesolventnost servisera ne dovedu do prekida servisiranja;
(f)
dokumentacija kojom se uređuje sekuritizacija uključuje odredbe o kontinuitetu kojima se najmanje osigurava zamjena drugih ugovornih strana u izvedenicama ili pružatelja likvidnosti u slučaju njihova statusa neispunjavanja obveza ili nesolventnosti, prema potrebi;
(g)
sekuritizacijska pozicija osigurana je skupom homogenih odnosnih izloženosti, od kojih sve pripadaju samo jednoj od sljedećih potkategorija, ili skupom homogenih odnosnih izloženosti u okviru kojih se kombiniraju stambeni krediti iz točaka i. i ii.:
i.
stambeni krediti osigurani prvorazrednom hipotekom odobreni pojedincima za stjecanje njihova glavnog mjesta stanovanja, pod uvjetom da je ispunjen jedan od sljedeća dva uvjeta:
-
krediti u skupu ispunjavaju u prosjeku zahtjev o omjeru kredita i vrijednosti nekretnine utvrđen u članku 129. stavku 1. točki (d) podtočki i. Uredbe (EU) br. 575/2013;
-
nacionalnim zakonodavstvom države članice iz koje potječu krediti predviđa se ograničenje omjera kredita i dohotka za iznos koji dužnik može posuditi u stambenom kreditu te da je država članica o tom propisu obavijestila Komisiju i EIOPA-u. Ograničenje omjera kredita i dohotka izračunava se na temelju bruto godišnjeg dohotka dužnika, uzimajući u obzir porezne obveze i ostale obveze dužnika i rizik promjena kamatnih stopa tijekom otplate kredita. Za svaki stambeni kredit u skupu postotak bruto dohotka dužnika koji se može potrošiti za servisiranje duga, uključujući isplatu kamata, glavnice i naknada, ne premašuje 45 %;
ii.
stambeni krediti za koje se u cijelosti jamči iz članka 129. stavka 1. točke (e) Uredbe (EU) br. 575/2013, pod uvjetom da krediti ispunjavaju zahtjeve za osiguranje iz tog stavka i u prosjeku zahtjev o omjeru kredita i vrijednosti nekretnine utvrđen u članku 129. stavku 1. točki (d) podtočki i. Uredbe (EU) br. 575/2013;
iii.
komercijalni krediti, najmovi i kreditne linije odobreni društvima koja imaju poslovni nastan u državi članici radi financiranja kapitalnih rashoda ili poslovnih aktivnosti, osim stjecanja ili razvoja poslovne nekretnine, pod uvjetom da najmanje 80 % dužnika u skupu u smislu bilance portfelja čine mala i srednja poduzeća u trenutku izdavanja sekuritizacije i da nijedan dužnik nije institucija kako je definirana u članku 4. stavku 1. točke (3.) Uredbe (EU) br. 575/2013;
iv.
krediti i najmovi za kupnju automobila odobreni dužnicima ili najmoprimcima koji imaju poslovni nastan ili boravište u državi članici. U tu svrhu oni uključuju kredite ili najmove za financiranje motornih vozila ili prikolica kako su definirani u članku 3. točkama 11. i 12. Direktive 2007/46/EZ Europskog parlamenta i Vijeća, traktora za poljoprivredu i šumarstvo iz Direktive 2003/37/EZ Europskog parlamenta i Vijeća, motocikala i motornih tricikala kako su definirani u članku 1. stavku 2. točkama (b) i (c) Direktive 2002/24/EZ Europskog parlamenta i Vijeća ili vozila s gusjenicama iz članka 2. stavka 2. točke (c) Direktive 2007/46/EZ. Ti krediti i najmovi mogu uključivati dodatne proizvode osiguranja i usluga ili dodatne dijelove za vozila, a u slučaju najmova, preostalu vrijednost vozila danih u najam. Svi krediti i najmovi u skupu osiguravaju se prvorazrednim pravom na naplatu ili osiguranjem nad vozilom ili odgovarajućim jamstvom u korist SSPN-a, kao što je odredba o zadržavanju prava vlasništva.
v.
krediti i kreditne linije odobreni pojedincima koji borave u državi članici za osobne potrebe ili potrebe obitelji ili potrošnje kućanstva.
(h)
pozicija nije u resekuritizaciji ili sintetskoj sekuritizaciji iz članka 4. točke (63.) odnosno članka 242. točke (11.) Uredbe (EU) br. 575/2013;
(i)
odnosne izloženosti ne uključuju prenosive financijske instrumente ili izvedenice, osim financijskih instrumenata koje izdaje sam SSPN ili druge strane u sekuritizacijskoj strukturi i izvedenica koje se upotrebljavaju za zaštitu od valutnog rizika i kamatnog rizika;
(j)
u trenutku izdavanja sekuritizacije ili uključivanja u skup odnosnih izloženosti u bilo kojem trenutku nakon izdavanja odnosne izloženosti ne uključuju izloženosti prema dužnicima smanjene kreditne sposobnosti (ili, prema potrebi, jamcima smanjene kreditne sposobnosti) ako je dužnik smanjene kreditne sposobnosti (ili jamac smanjene kreditne sposobnosti) dužnik (ili jamac) koji:
i.
je proglasio stečaj, dogovorio sa svojim vjerovnicima otpis ili reprogramiranje duga ili ako je sud njegovim vjerovnicima dodijelio pravo na ovrhu ili materijalnu odštetu kao rezultat izostanka plaćanja u roku od tri godine prije datuma početka sekuritizacije;
ii.
je u službenoj evidenciji osoba s nepovoljnom kreditnom prošlosti;
iii.
ima kreditnu procjenu VIPKR-a ili kreditnu ocjenu koja ukazuje na značajan rizik da se ugovorena plaćanja neće izvršiti u usporedbi s prosječnim dužnikom za tu vrstu kredita u relevantnoj nadležnosti.
(k)
u trenutku izdavanja sekuritizacije ili uključivanja u skup odnosnih izloženosti u bilo kojem trenutku nakon izdavanja odnosne izloženosti ne uključuju izloženosti sa statusom neispunjavanja obveza u smislu članka 178. stavka 1. Uredbe (EU) br. 575/2013.
3. Otplata sekuritizacijskih pozicija ne smije se strukturirati tako da pretežito ovisi o prodaji imovine kojom se osiguravaju odnosne izloženosti. Međutim, tom odredbom ne sprječava se naknadna obnova ili refinanciranje tih izloženosti.
4. Struktura sekuritizacijske transakcije mora biti u skladu sa sljedećim zahtjevima:
(a)
ako je sekuritizacija uspostavljena bez razdoblja obnove ili je razdoblje obnove završilo i ako je dostavljena obavijest o izvršenju ili ubrzanju plaćanja, primici glavnice iz odnosnih izloženosti prenose se na imatelje sekuritizacijskih pozicija postupnom amortizacijom sekuritizacijskih pozicija te nikakav znatan iznos gotovine nije zadržan u SSPN-u ni na koji datum plaćanja;
(b)
ako je sekuritizacija uspostavljena s razdobljem obnove, u dokumentaciji o transakciji predviđeni su odgovarajući događaji privremene isplate koji uključuju najmanje sljedeće:
i.
pogoršanje kreditne kvalitete odnosnih izloženosti;
ii.
nemogućnost stvaranja dostatnih novih odnosnih izloženosti barem slične kreditne kvalitete;
iii.
nastanak događaja povezanog s nesolventnosti u pogledu inicijatora ili servisera.
5. Do trenutka izdavanja sekuritizacije dužnici (ili, prema potrebi, jamci) moraju izvršiti najmanje jedno plaćanje, osim ako je sekuritizacija osigurana kreditnim linijama iz stavka 2. točke (g) podtočke v.
6. U slučaju sekuritizacija kada su odnosne izloženosti stambeni krediti iz stavka 2. točke (g) podtočaka i. i ii., skup kredita ne smije uključivati nijedan kredit koji je stavljen na tržište i zajamčen pod pretpostavkom da je podnositelj zahtjeva za kredit ili, prema potrebi posrednik, upozoren da zajmodavac možda nije provjerio dostavljene informacije.
7. U slučaju sekuritizacija kada su odnosne izloženosti stambeni krediti iz stavka 2. točke (g) podtočaka i. i ii., procjena kreditne sposobnosti dužnika mora ispunjavati zahtjeve utvrđene u članku 18. stavcima 1. do 4., stavku 5. točki (a) i stavku 6. Direktive 2014/17/EU Europskog parlamenta i Vijeća (7) ili jednakovrijedne zahtjeve u trećim zemljama.
8. U slučaju sekuritizacija kada su odnosne izloženosti krediti i najmovi za kupnju automobila te potrošački krediti i kreditne linije iz stavka 2. točke (g) podtočaka iv. i v., procjena kreditne sposobnosti dužnika mora ispunjavati zahtjeve utvrđene u članku 8. Direktive 2008/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (8).
9. Ako inicijator, sponzor ili izvorni zajmodavac sekuritizacije ima poslovni nastan u Uniji, on postupa u skladu sa zahtjevima iz dijela petog Uredbe (EU) br. 575/2013 i u skladu s člankom 8.b Uredbe (EU) br. 1060/2009 objavljuje informacije o kreditnoj kvaliteti i uspješnosti odnosnih izloženosti, strukturi transakcije, novčanim tokovima i svakom kolateralu kojim se pokrivaju izloženosti, kao i informacije potrebne ulagateljima za provedbu sveobuhvatnih i na dobroj informiranosti utemeljenih testiranja otpornosti na stres. Ako inicijator, sponzor ili izvorni zajmodavac ima poslovni nastan izvan Unije, sveobuhvatni podaci na razini kredita u skladu sa standardima koje sudionici na tržištu općenito prihvaćaju stavljaju se na raspolaganje postojećim i potencijalnim ulagateljima i regulatorima po izdavanju ili redovito,
10. Odnosne izloženosti ne smije inicirati kreditna institucija koja drži sekuritizacijsku poziciju u svojem zaštitnom sloju likvidnosti, njezino društvo kćer, njezino matično društvo, društvo kćer njezina matičnog društva ili bilo koje društvo koje je usko povezano s tom kreditnom institucijom.
11. Veličina izdanja tranše mora iznositi najmanje 100 milijuna EUR (ili protuvrijednost u domaćoj valuti).
12. Preostalo ponderirano prosječno trajanje tranše iznosi najviše pet godina, a izračunava se primjenom pretpostavke o prijevremenoj otplati cijene transakcije ili stalnoj stopi prijevremene otplate od 20 %, ovisno o tome što je niže, za koje kreditna institucija pretpostavlja da je opcija kupnje izvršena na prvi dopušteni datum kupnje.
13. Inicijator izloženosti na kojoj se temelji sekuritizacija institucija je kako je definirana u članku 4. točki (3.) Uredbe (EU) br. 575/2013 ili društvo čija je osnovna djelatnost obavljanje jedne ili više djelatnosti navedenih u Prilogu I. točkama 2. do 12. i točki 15. Direktive 2013/36/EU.
14. Tržišna vrijednost sekuritizacija 2.B stupnja podliježe barem sljedećim korektivnim faktorima:
(a)
25 % za sekuritizacije osigurane potkategorijama imovine iz stavka 2. točke (g) podtočaka i., ii. i iv.;
(b)
35 % za sekuritizacije osigurane potkategorijama imovine iz stavka 2. točke (g) podtočaka iii. i v.
Članak 14.
Obvezujuće likvidnosne linije ograničene primjene
Kako bi se priznavale kao imovina 2.B stupnja, obvezujuće likvidnosne linije ograničene primjene koje može osigurati središnja banka iz članka 12. stavka 1. točke (d) moraju ispunjavati sve sljedeće kriterije:
(a)
tijekom razdoblja koje nije stresno linija podliježe naknadi za neiskorišteni dio na ukupni obvezujući iznos koji je najmanje veći od sljedećeg:
i.
75 baznih bodova godišnje; ili
ii.
najmanje 25 baznih bodova godišnje više od razlike u prinosu od imovine upotrijebljene za osiguranje linije i prinosa reprezentativnog portfelja likvidne imovine nakon prilagodbe za sve značajne razlike u kreditnom riziku.
Tijekom razdoblja stresa središnja banka može smanjiti naknadu za neiskorišteni dio opisanu u prvom podstavku ove točke, pod uvjetom da su ispunjeni minimalni zahtjevi koji se primjenjuju na likvidnosne linije u okviru alternativnog pristupa likvidnosti u skladu s člankom 19.;
(b)
linija je osigurana neopterećenom imovinom vrste koju odredi središnja banka. Imovina koja se dostavlja kao kolateral mora ispunjavati sve sljedeće kriterije:
i.
drži se u obliku koji omogućuje njezin brzi prijenos središnjoj banci ako bi se zahtijevalo plaćanje linije;
ii.
njezina vrijednost nakon korektivnog faktora kako ga primjenjuje središnja banka dovoljna je za pokrivanje ukupnog iznosa linije;
iii.
ne računa se kao likvidna imovina za potrebe zaštitnog sloja likvidnosti kreditne institucije.
(c)
linija je u skladu s okvirom politike središnje banke prema drugoj ugovornoj strani;
(d)
obveza trajanja za liniju premašuje razdoblje stresa od 30 kalendarskih dana iz članka 4.;
(e)
središnja banka ne može liniju opozvati prije njezina ugovorenog dospijeća i nije donesena dodatna odluka o kreditu dok se predmetnu kreditnu instituciju i dalje procjenjuje kao solventnu;
(f)
postoji službena politika koju je objavila središnja banka i u kojoj je navedena njezina odluka o dodjeli obvezujućih likvidnosnih linija ograničene primjene, uvjeti kojima se uređuje linija i vrste kreditnih institucija koje se mogu prijaviti za te linije.
Članak 15.
CIU
1. Dionice ili udjeli u subjektima za zajednička ulaganja (CIU) priznaju se kao likvidna imovina jednakog stupnja kao odnosna likvidna imovina dotičnog subjekta do najvećeg iznosa od 500 milijuna EUR (ili protuvrijednosti u domaćoj valuti) za svaku kreditnu instituciju pojedinačno, pod sljedećim uvjetima:
(a)
poštuju se zahtjevi iz članka 132. stavka 3. Uredbe (EU) br. 575/2013;
(b)
CIU ulaže samo u likvidnu imovinu i izvedenice, a u potonjem slučaju samo u onoj mjeri potrebnoj za ublažavanje kamatnog, valutnog ili kreditnog rizika u portfelju.
2. Kreditne institucije primjenjuju sljedeće minimalne korektivne faktore na svoje dionice ili udjele u CIU-ima ovisno o kategoriji odnosne likvidne imovine:
(a)
0 % za kovanice i novčanice te izloženosti prema središnjim bankama iz članka 10. stavka 1. točke (b);
(b)
5 % za imovinu prvog stupanja, osim pokrivenih obveznica iznimno visoke kvalitete;
(c)
12 % za pokrivene obveznice iznimno visoke kvalitete iz članka 10. stavka 1. podstavka (f);
(d)
20 % za imovinu 2.A stupnja;
(e)
30 % za sekuritizacije 2.B stupnja osigurane potkategorijama imovine iz članka 13. stavka 2. točke (g) podtočaka i., ii. i iv.;
(f)
35 % za pokrivene obveznice 2.B stupnja iz članka 12. stavka 1. točke (e);
(g)
40 % za sekuritizacije 2.B stupnja osigurane potkategorijama imovine iz članka 13. stavka 2. točke (g) podtočaka iii. i v.; i
(h)
55 % za dužničke vrijednosne papire trgovačkih društava 2.B stupnja iz članka 12. stavka 1. točke (b) i dionice iz članka 12. stavka 1. točke (c) i za nekamatonosnu imovinu iz članka 12. stavka 1. točke (f).
3. Pristup iz stavka 2. primjenjuje se kako slijedi:
(a)
ako je kreditna institucija upoznata s odnosnim izloženostima CIU-a, može pregledati navedene odnosne izloženosti kako bi im odredila odgovarajući korektivni faktor u skladu sa stavkom 2.;
(b)
ako kreditna institucija nije upoznata s odnosnim izloženostima CIU-a, smatra se da CIU ulaže, u najvećoj mjeri u kojoj mu je to dopušteno, rastućim redoslijedom u likvidnu imovinu kako je raspoređena za potrebe stavka 2., počevši od one navedene u stavku 2. točki (g), dok ne dosegne najveći ukupni dopušteni iznos ulaganja. Jednak pristup primjenjuje se radi određivanja razine likvidnosti odnosne imovine ako kreditna institucija nije upoznata s odnosnim izloženostima CIU-a.
4. Kreditne institucije su obvezne razviti učinkovite metodologije i postupke za izračun i iskazivanje tržišne vrijednosti i korektivnih faktora za dionice ili udjele u CIU-ima. Ako izloženost nije dovoljno značajna da bi kreditna institucija razvila vlastite metodologije i pod uvjetom da je, u svakom slučaju, nadležno tijelo uvjereno da je taj uvjet ispunjen, kreditnoj instituciji dopušteno je osloniti se na sljedeće treće osobe za izračun i iskazivanje korektivnih faktora za dionice ili udjele u CIU-ima:
(a)
depozitar CIU-a, pod uvjetom da CIU ulaže isključivo u vrijednosne papire te deponira sve te vrijednosne papire kod navedenog depozitara; ili
(b)
za druge CIU-ove, društvo za upravljanje CIU-om, pod uvjetom da društvo za upravljanje CIU-om ispunjava kriterije iz članka 132. stavka 3. točke (a) Uredbe (EU) br. 575/2013.
5. Ako kreditna institucija ne postupa u skladu sa zahtjevima iz stavka 4. ovog članka u pogledu dionica ili udjela u CIU-u, prestaje ih priznavati kao likvidnu imovinu za potrebe ove Uredbe u skladu s člankom 18.
Članak 16.
Depoziti i drugi izvori financiranja u mrežama zadruga i institucionalnim sustavima zaštite
1. Ako kreditna institucija pripada institucionalnom sustavu zaštite vrste koja je navedena u članku 113. stavku 7. Uredbe (EU) br. 575/2013, mreži koja bi se priznavala za izuzeće predviđeno u članku 10. navedene Uredbe ili mreži zadruga u državi članici, depoziti po viđenju koje kreditna institucija drži kod središnje institucije smatraju se likvidnom imovinom u skladu s jednom od sljedećih odredaba:
(a)
ako je u skladu s nacionalnim pravom ili pravnom obvezujućim dokumentima kojima se uređuje sustav ili mreža središnja institucija obvezna držati ili uložiti depozite u likvidnu imovinu određenog stupnja ili kategorije, depoziti se tretiraju kao likvidna imovina jednakog stupnja ili kategorije u skladu s ovom Uredbom;
(b)
ako središnja institucija nije obvezna držati ili ulagati depozite u likvidnu imovinu određenog stupnja ili kategorije, depoziti se tretiraju kao imovina 2.B stupnja u skladu s ovom Uredbom, a njihov preostali iznos podliježe minimalnom korektivnom faktoru od 25 %.
2. Ako u skladu s pravom države članice ili pravno obvezujućim dokumentima kojima se uređuju mreže ili sustavi opisani u stavku 1. kreditna institucija u roku od 30 kalendarskih dana ima pristup izvorima likvidnosti iz središnje institucije ili druge institucije u istoj mreži ili sustavu, ti se izvori financiranja tretiraju kao imovina 2.B stupnja u mjeri u kojoj se ne osiguravaju likvidnom imovinom određenog stupnja ili kategorije. Minimalni korektivni faktor od 25 % primjenjuje se na obvezujući iznos glavnice izvora likvidnosti.
Članak 17.
Sastav zaštitnog sloja likvidnosti prema stupnju imovine
1. Kreditne institucije moraju u svakom trenutku ispunjavati sljedeće zahtjeve u pogledu sastava njihova zaštitnog sloja likvidnosti:
(a)
najmanje 60 % zaštitnog sloja likvidnosti treba činiti imovina prvog stupanja;
(b)
najmanje 30 % zaštitnog sloja likvidnosti treba činiti imovina prvog stupnja, isključujući pokrivene obveznice iznimno visoke kvalitete iz članka 10. stavka 1. točke (f);
(c)
najviše 15 % zaštitnog sloja likvidnosti može činiti imovina 2.B stupnja.
2. Zahtjevi utvrđeni u stavku 1. primjenjuju se nakon prilagodbe za učinak koji na rezervu likvidne imovine imaju osigurano financiranje, transakcije osigurane kolateralom ili transakcije razmjene kolaterala u kojima se upotrebljava likvidna imovina ako te transakcije dospijevaju u roku od 30 kalendarskih dana, nakon odbitka primjenjivih korektivnih faktora i pod uvjetom da kreditna institucija postupa u skladu s operativnim zahtjevima iz članka 8.
3. Kreditne institucije određuju sastav svojeg zaštitnog sloja likvidnosti u skladu s formulama iz Priloga I. ovoj Uredbi.
Članak 18.
Kršenje zahtjeva
1. Ako likvidna imovina prestane biti u skladu s primjenjivim općim zahtjevima iz članka 7., operativnim zahtjevima iz članka 8. stavka 2. ili primjenjivim kriterijima prihvatljivosti iz ovog poglavlja, kreditna institucija prestaje je priznavati kao likvidnu imovinu najkasnije 30 kalendarskih dana od datuma kad je nastupilo kršenje zahtjeva.
2. Stavak 1. primjenjuje se na dionice ili udjele u CIU-u koji više ne ispunjavaju zahtjeve prihvatljivosti samo ako ne premašuju 10 % ukupne imovine CIU-a.
Članak 19.
Alternativni pristupi likvidnosti
1. Ako kreditne institucije nemaju dovoljno likvidne imovine u određenoj valuti kako bi ispunile koeficijent likvidnosne pokrivenosti iz članka 4., primjenjuje se jedna od sljedećih odredaba ili više njih:
(a)
zahtjev u pogledu valutne usklađenosti utvrđen u članku 8. stavku 6. ne primjenjuje se na tu valutu;
(b)
kreditna institucija može pokriti manjak likvidne imovine u nekoj valuti kreditnim linijama središnje banke u državi članici ili trećoj zemlji te valute, pod uvjetom da je linija u skladu sa svim sljedećim zahtjevima:
i.
ugovorno je neopozivo obvezujuća tijekom razdoblja od sljedećih 30 kalendarskih dana;
ii.
njezina cijena određena je u obliku naknade koja se plaća bez obzira na iznos, ako postoji, koji se povlači u okviru te linije;
iii.
naknada se određuje u iznosu u kojem neto prinos od imovine upotrijebljene za osiguranje linije ne smije biti viši od neto prinosa od reprezentativnog portfelja likvidne imovine nakon prilagodne za sve značajne razlike u kreditnom riziku.
(c)
ako postoji manjak imovine prvog stupnja, no postoji dovoljno imovine 2.A stupnja, kreditna institucija može držati dodatnu imovinu 2.A stupnja u zaštitnom sloju likvidnosti te se smatra da se gornje granice prema stupnju imovine iz članka 17. mijenjaju na odgovarajući način. Navedena dodatna imovina 2.A stupnja podliježe minimalnom korektivnom faktoru koji iznosi 20 %. Svaka imovina 2.B stupnja koju drži kreditna institucija i dalje podliježe korektivnim faktorima koji se primjenjuju u svakom slučaju u skladu s ovim poglavljem.
2. Kreditne institucije primjenjuju odstupanja predviđena u stavku 1. obrnuto proporcionalno raspoloživosti relevantne likvidne imovine. Kreditne institucije procjenjuju svoje likvidnosne potrebe radi primjene ovog članka uzimajući u obzir svoju sposobnost da dobrim upravljanjem likvidnošću smanje potrebu za tom likvidnom imovinom i držanjem navedene imovine od strane drugih sudionika na tržištu.
3. Valute koje mogu imati koristi od odstupanja iz stavka 1. i mjera u kojoj jedno odstupanje ili više njih mogu biti ukupno raspoloživi za određenu valutu određuju se provedbenom uredbom koju donosi Komisija u skladu s člankom 419. stavkom 4. Uredbe (EU) br. 575/2013.
4. Detaljni uvjeti koji se primjenjuju na upotrebu odstupanja iz stavka 1. točaka (a) i (b) određuju se delegiranim aktom koji donosi Komisija u skladu s člankom 419. stavkom 5. Uredbe (EU) br. 575/2013.
GLAVA III.
LIKVIDNOSNI ODLJEVI I PRILJEVI
POGLAVLJE 1.
Neto likvidnosni odljevi
Članak 20.
Definicija neto likvidnosnih odljeva
1. Neto likvidnosnih odljevi zbroj su likvidnosnih odljeva iz točke (a) umanjenih za zbroj likvidnosnih priljeva iz točke (b), ali ne smiju biti manji od nule, te se izračunavaju kako slijedi:
(a)
zbroj likvidnosnih odljeva kako su definirani u poglavlju 2.;
(b)
zbroj likvidnosnih priljeva kako su definirani u poglavlju 3., izračunani kako slijedi:
i.
priljevi izuzeti iz gornje granice iz članka 33. stavaka 2. i 3.;
ii.
priljevi iz članka 33. stavka 4. odnosno 90 % odljeva iz točke (a), ovisno o tome koji je iznos niži, umanjeni za izuzete priljeve iz članka 33. stavaka 2. i 3., pri čemu vrijednost ne smije biti manja od nula;
iii.
priljevi, osim priljeva iz članka 33. stavaka 2., 3. i 4. odnosno 75 % odljeva iz točke (a), ovisno o tome koji je iznos niži, umanjeni za izuzete priljeve iz članka 33. stavaka 2. i 3. i priljeve iz članka 33. stavka 4. podijeljeno s 0,9 kako bi se omogućio učinak gornje granice od 90 %, pri čemu vrijednost ne smije biti manja od nula.
2. Likvidnosni priljevi i likvidnosni odljevi procjenjuju se tijekom razdoblja stresa od 30 kalendarskih dana, uz pretpostavku kombinacije idiosinkrastičnog stresnog scenarija i stresnog scenarija na razini tržišta iz članka 5.
3. Izračun iz stavka 1. provodi se u skladu s formulom utvrđenom u Prilogu II.
Članak 21.
Zahtjevi za procjenu učinka kolaterala primljenog u transakcijama s izvedenicama
Kreditne institucije izračunavaju likvidnosne odljeve i priljeve predviđene u razdoblju od 30 kalendarskih dana za ugovore navedene u Prilogu II. Uredbi (EU) br. 575/2013 na neto osnovi po drugim ugovornim stranama, pod uvjetom da postoje dvostrani sporazum o netiranju u skladu s člankom 295. navedene Uredbe. Za potrebe ovog članka neto osnova znači umanjeno za kolateral koji će se primiti pod uvjetom da se priznaje kao likvidna imovina u skladu s glavom II. ove Uredbe. Odljevi i priljevi novca koji proizlaze iz transakcija s izvedenicama u stranoj valuti i uključuju potpunu razmjenu iznosa glavnice, što se izvodi istodobno (ili na isti dan), izračunavaju se na neto osnovi, čak i kad te transakcije nisu obuhvaćene dvostranim sporazumom o netiranju.
POGLAVLJE 2.
Likvidnosni odljevi
Članak 22.
Definicija likvidnosnih odljeva
1. Likvidnosni odljevi izračunavaju se množenjem preostalih stanja različitih kategorija ili vrsta obveza i izvanbilančnih obveza sa stopama po kojima se očekuje njihov odljev ili povlačenje kako je navedeno u ovom poglavlju.
2. Likvidnosni odljevi iz stavka 1., u svakom slučaju pomnoženi primjenjivom stopom odljeva, uključuju:
(a)
trenutačno preostali dio stabilnih depozita stanovništva i drugih depozita stanovništva u skladu s člancima 24., 25. i 26.;
(b)
trenutačno preostale iznose drugih obveza koje dospijevaju, čiju isplatu može zahtijevati izdavatelj ili pružatelj izvora financiranja ili koji podrazumijevaju očekivanje pružatelja financiranja da će kreditna institucija otplatiti obvezu u sljedećih 30 kalendarskih dana, kako je određeno u skladu s člancima 27 i 28.;
(c)
dodatne odljeve određene u skladu s člankom 30.;
(d)
maksimalni iznos koji je moguće povući tijekom sljedećih 30 kalendarskih dana iz neiskorištenih ugovorenih kreditnih i likvidnosnih linija, kako je određeno u skladu s člankom 32.;
(e)
dodatne odljeve utvrđene procjenom u skladu s člankom 23.
Članak 23.
Dodatni likvidnosni odljevi za druge proizvode i usluge
1. Kreditne institucije redovito procjenjuju vjerojatnost i potencijalni obujam likvidnosnih odljeva tijekom 30 kalendarskih dana u vezi s proizvodima i uslugama koji nisu obuhvaćeni člancima 27. do 31. te koje one nude ili sponzoriraju ili za koje bi potencijalni kupci smatrali da su povezane s tim institucijama. Navedeni proizvodi ili usluge uključuju, ali nisu ograničeni na likvidnosne odljeve koji proizlaze iz ugovornih aranžmana iz članka 429. i Priloga I. Uredbi (EU) br. 575/2013, kao što su:
(a)
druge izvanbilančne obveze i obveze potencijalnog financiranja, uključujući između ostalog neugovorene linije financiranja,
(b)
neiskorištene kredite i predujmove velikim klijentima;
(c)
hipoteke koje su ugovorene, ali nisu još korištene;
(d)
kreditne kartice;
(e)
prekoračenja po računima;
(f)
planirane odljeve povezane s obnavljanjem ili odobravanjem novih kredita stanovništvu i kredita velikim klijentima;
(g)
planirane obveze povezane s izvedenicama;
(h)
izvanbilančne povezane proizvode s osnove financiranja trgovine.
2. Odljevi iz stavka 1. procjenjuju se na temelju pretpostavke kombinacije idiosinkrastičnog stresnog scenarija i stresnog scenarija na razini tržišta iz članka 5. Pri toj procjeni, institucije posebno vode računa o značajnoj šteti za ugled do koje bi moglo doći ako se ne bi osigurala likvidnosna podrška navedenim proizvodima ili uslugama. Kreditne institucije najmanje jednom godišnje izvješćuju nadležna tijela o proizvodima i uslugama čiji su vjerojatnost i potencijalni obujam likvidnosnih odljeva iz stavka 1. značajni, a nadležna tijela utvrđuju visinu odljeva. Nadležna tijela mogu primijeniti stopu odljeva do 5 % za izvanbilančne povezane proizvode s osnove financiranja trgovine, kako je navedeno u članku 429. i Prilogu I. Uredbi (EU) br. 575/2013.
3. Nadležna tijela najmanje jednom godišnje izvješćuju EBA-u o vrstama proizvoda ili usluga za koje su utvrdili odljeve na temelju izvješća kreditnih institucija. U navedenom izvješću ona također objašnjavaju metodologiju primijenjenu na određivanje odljeva.
Članak 24.
Odljevi iz stabilnih depozita stanovništva
1. Osim ako su ispunjeni kriteriji za višu stopu odljeva u skladu s člankom 25. stavkom 2., 3. ili 5., iznos depozita stanovništva obuhvaćenih sustavom osiguranja depozita u skladu s Direktivom 94/19/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (9) ili Direktivom 2014/49/EU ili istovjetnim sustavom osiguranja depozita u trećoj zemlji smatra se stabilnim i množi se s 5 % ako je depozit:
(a)
dio postojanog odnosa, koji umanjuje vjerojatnost povlačenja; ili
(b)
pohranjen na transakcijskom računu.
2. Za potrebe stavka 1. točke (a) smatra se da su depoziti stanovništva dio postojanog odnosa ako deponent ispunjava najmanje jedan od sljedećih kriterija:
(a)
ima aktivan ugovorni odnos s kreditnom institucijom u trajanju od najmanje 12 mjeseci;
(b)
ima kreditni odnos s kreditnom institucijom za stambene kredite ili druge dugoročne kredite;
(c)
s kreditnom institucijom ima najmanje jedan aktivan proizvod koji nije kredit.
3. Za potrebe stavka 1. točke (b) smatra se da je depozit stanovništva pohranjen na transakcijskom računu ako se plaće, prihod ili transakcije redovito uplaćuju na taj račun ili ga terete.
4. Odstupajući od stavka 1., od 1. siječnja 2019. nadležna tijela mogu ovlastiti kreditne institucije da s 3 % pomnože iznos stabilnih depozita stanovništva iz stavka 1. obuhvaćenih sustavom osiguranja depozita u skladu s Direktivom 2014/49/EU do najviše razine od 100 000 EUR kako je određeno u članku 6. stavku 1. navedene Direktive, pod uvjetom da je Komisija potvrdila da službeno priznati sustav osiguranja depozita ispunjava sljedeće kriterije:
(a)
sustav osiguranja depozita ima dostupna financijska sredstva, kako je navedeno u članku 10. Direktive 2014/49/EU, koja su ex ante prikupljena putem doprinosa članova najmanje jednom godišnje;
(b)
sustav osiguranja depozita ima odgovarajuća sredstva za osiguranje pristupa dodatnom financiranju u slučaju velikog pritiska na njegove pričuve, uključujući pristup izvanrednim doprinosima kreditnih institucija koje su članovi sustava osiguranja depozita i odgovarajućim drugim aranžmanima za financiranje u cilju dobivanja kratkoročnog financiranja od javnih ili privatnih trećih osoba;
(c)
sustavom osiguranja depozita osigurava se rok isplate od sedam radnih dana iz članka 8. stavka 1. Direktive 201/49/EU od datuma primjene stope odljeva od 3 %.
5. Nadležna tijela daju odobrenje iz stavka 4. tek nakon što su dobila prethodno odobrenje Komisije. To se odobrenje zahtijeva u okviru obrazložene obavijesti koja uključuje dokaze da bi stope odljeva stabilnih depozita stanovništva bile niže od 3 % tijekom razdoblja stresa u skladu sa scenarijima iz članka 5. Obrazložena obavijest dostavlja se Komisiji najmanje tri mjeseca prije datuma od kojeg se odobrenje zahtijeva. Komisija procjenjuje usklađenost relevantnog sustava osiguranja depozita s uvjetima utvrđenima u stavku 4. točkama (a), (b) i (c). Ako su ti uvjeti ispunjeni, Komisija odobrava zahtjev nadležnog tijela za dodjelu odobrenja, osim ako postoje prevladavajući razlozi za uskraćivanje odobrenja, uzimajući u obzir funkcioniranje unutarnjeg tržišta depozita stanovništva. Sve kreditne institucije povezane s tim odobrenim sustavom osiguranja depozita imaju pravo na primjenu stope odljeva od 3 %. Komisija mora zatražiti mišljenje EBA-e o usklađenosti relevantnog sustava osiguranja depozita s uvjetima utvrđenima u stavku 4. točkama (a), (b) i (c).
6. Nadležno tijelo može odobriti kreditnim institucijama da iznos depozita stanovništva obuhvaćenih sustavom osiguranja depozita u trećoj zemlji koji je istovjetan sustavu iz stavka 1. pomnože s 3 % ako treća zemlja odobrava taj tretman.
Članak 25.
Odljevi iz drugih depozita stanovništva
1. Kreditne institucije obvezne su pomnožiti s 10 % druge depozite stanovništva, uključujući dio depozita stanovništva koji nije obuhvaćen člankom 24., osim ako se primjenjuju uvjeti iz stavka 2.
2. Drugi depoziti stanovništva podliježu višim stopama odljeva, kako odredi kreditna institucija, u skladu sa stavkom 3., ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
ukupno stanje depozita, uključujući sve depozitne račune klijenata u toj kreditnoj instituciji ili grupi, premašuje 500 000 EUR;
(b)
depozit je pohranjen na računu koji je isključivo dostupan putem interneta;
(c)
na depozit se primjenjuje kamatna stopa koja ispunjava bilo koji od sljedećih uvjeta:
i.
stopa znatno premašuje prosječnu stopu za slične proizvode za stanovništvo;
ii.
njezin povrat proizlazi iz povrata od tržišnog indeksa ili skupa indeksâ;
iii.
njezin povrat proizlazi iz bilo koje tržišne varijable, osim promjenjive kamatne stope;
(d)
depozit je izvorno deponiran kao oročeni depozit s datumom isteka koji dospijeva u razdoblju od 30 kalendarskih dana ili depozit ima fiksni otkazni rok u skladu s ugovornim aranžmanima, osim onih depozita koji se priznaju za tretman predviđen u stavku 4.;
(e)
za kreditne institucije s poslovnim nastanom u Uniji, deponent ima boravište u trećoj zemlji ili je depozit denominiran u valuti koja nije euro ili domaćoj valuti države članice. Za kreditne institucije i podružnice u trećim zemljama, deponent nema boravište u trećoj zemlji ili je depozit denominiran u drugoj valuti, a ne u domaćoj valuti treće zemlje.
3. Kreditne institucije primjenjuju višu stopu odljeva određenu kako slijedi:
(a)
ako depoziti stanovništva ispunjavaju kriterij iz stavka 2. točke (a) ili dva kriterija iz točaka (b) do (e), primjenjuje se stopa odljeva od 10 % do 15 %;
(b)
ako su depoziti stanovništva u skladu sa stavkom 2. točkom (a) i najmanje još jednim kriterijem iz stavka 2., ili u skladu s tri ili više kriterija iz stavka 2., primjenjuje se stopa odljeva od 15 % do 20 %.
Ovisno o pojedinom slučaju, nadležna tijela mogu primijeniti višu stopu odljeva ako je to opravdano zbog specifičnih okolnosti kreditne institucije. Kreditne institucije primjenjuju stopu odljeva iz stavka 3. točke (b) na depozite stanovništva ako procjena iz stavka 2. nije provedena ili nije dovršena.
4. Kreditne institucije mogu isključiti iz izračuna odljeva određene jasno definirane kategorije depozita stanovništvu ako kreditna institucija u svakom slučaju na cjelokupnu kategoriju tih depozita dosljedno primjenjuje sljedeće, osim u pojedinačno opravdanim slučajevima kad se deponent nalazi u teškoj situaciji:
(a)
deponentu nije dopušteno povući depozit u roku od 30 kalendarskih dana; ili
(b)
za prijevremena povlačenja u roku od 30 kalendarskih dana, deponent mora platiti kaznu za gubitak kamate od datuma povlačenja do datuma ugovorenog dospijeća i novčanu kaznu koja ne treba prelaziti dospjelu kamatu za vrijeme koje je prošlo od datuma depozita i datuma povlačenja.
Ako se dio depozita iz prvog podstavka može povući bez kazne, samo se taj dio tretira kao depozit po viđenju, a preostali iznos tretira se kao oročeni depozit iz ovog stavka. Stopa odljeva od 100 % primjenjuje se na otkazane depozite s preostalim rokom dospijeća od najviše 30 kalendarskih dana i ako je isplata dogovorena s drugom kreditnom institucijom.
5. Odstupajući od stavaka 1. do 4. i članka 24., kreditne institucije obvezne su pomnožiti depozite stanovništva koje su uzele u trećim zemljama stopom odljeva s višim postotkom ako je taj postotak predviđen u nacionalnom pravu na temelju kojeg se utvrđuju likvidnosni zahtjevi u toj trećoj zemlji.
Članak 26.
Odljevi s međuovisnim priljevima
Podložno prethodnom odobrenju nadležnog tijela, kreditne institucije mogu izračunati likvidnosni odljev umanjen za međuovisni priljev koji ispunjava sljedeće uvjete:
(a)
međuovisni priljev izravno je povezan s odljevom i ne uzima se u obzir u izračunu likvidnosnih priljeva iz poglavlja 3.
(b)
međuovisni priljev zahtijeva se u skladu s pravnom, regulatornom ili ugovornom obvezom;
(c)
međuovisni priljev ispunjava jedan od sljedećih uvjeta:
i.
obvezno nastaje prije odljeva;
ii.
primljen je u roku od deset dana i za njega jamči središnja država države članice.
Članak 27.
Odljevi na osnovi operativnih depozita
1. Kreditne institucije obvezne su pomnožiti s 25 % obveze koje proizlaze iz dolje navedenih depozita:
(a)
depozit koji mora držati deponent da bi mogao dobiti usluge poravnanja, skrbništva ili upravljanja gotovinom ili druge slične usluge od institucije u kontekstu postojanog operativnog odnosa;
(b)
depozit u kontekstu sudjelovanja u zajedničkim zadacima unutar institucionalnog sustava zaštite koji ispunjava zahtjeve iz članka 113. stavka 7. Uredbe (EU) br. 575/2013 ili u okviru grupe zadružnih kreditnih institucija koje su stalno povezane sa središnjim tijelom i ispunjavaju zahtjeve iz članka 113. stavka 6. navedene Uredbe, ili kao zakonski ili ugovorno utvrđen depozit druge kreditne institucije koja je član istog institucionalnog sustava zaštite ili mreže zadruga, pod uvjetom da ti depoziti nisu priznati kao likvidna imovine kreditne institucije koja pohranjuje depozit iz stavka 3. i članka 16.;
(c)
depozit koji mora držati deponent u kontekstu postojanog operativnog odnosa osim onog navedenog u točki (a);
(d)
depozit koji mora držati deponent radi dobivanja usluga poravnanja gotovinskih transakcija i usluga središnje institucije i ako kreditna institucija pripada mreži ili sustavu iz članka 16.
2. Odstupajući od stavka 1., kreditne institucije obvezne su pomnožiti s 5 % dio obveza koje proizlaze iz depozita iz stavka 1. točke (a), a koji je obuhvaćen sustavom osiguranja depozita u skladu s Direktivom 94/19/EZ ili Direktivom 2014/49/EU ili istovjetnim sustavom osiguranja depozita u trećoj zemlji.
3. Depoziti kreditnih institucija deponirani kod središnje institucije koji se smatraju likvidnom imovinom kreditne institucije koja pohranjuje depozit u skladu s člankom 16. množe se sa stopom odljeva od 100 % za središnju instituciju u pogledu iznosa te likvidne imovine nakon primjene korektivnog faktora. Ta se likvidna imovina ne računa za pokriće odljeva osim odljeva iz prve rečenice ovog stavka te se ne uzima u obzir za potrebe izračuna sastava preostalog zaštitnog sloja likvidnosti na temelju članka 17. za središnju instituciju na pojedinačnoj razini.
4. Usluge poravnanja, skrbništva ili upravljanja gotovinom ili druge slične usluge iz stavka 1. točaka (a) i (d) pokrivaju te usluge samo ako se one pružaju u kontekstu postojanog odnosa koji je ključan za deponenta. Depoziti iz stavka 1. točaka (a), (c) i (d) moraju imati značajna pravna ili operativna ograničenja zbog kojih značajna povlačenja u razdoblju od 30 kalendarskih dana nisu vjerojatna. Sredstva koja premašuju sredstva potrebna za pružanje operativnih usluga tretiraju se kao neoperativni depoziti.
5. Depoziti koji proizlaze iz korespondentnog bankarstva ili pružanja usluga glavnog brokera ne tretiraju se kao operativni depozit i dobivaju stopu odljeva od 100 %.
6. Kako bi utvrdila depozite iz stavka 1. točke (c), kreditna institucija smatra da postoji postojan operativni odnos s nefinancijskim klijentom, isključujući oročene depozite, štedne depozite i brokerirane depozite, ako su ispunjeni svi sljedeći kriteriji:
(a)
naknada za račun određuje se po stopi koja je najmanje pet baznih bodova niža od prevladavajuće stope za depozite velikih klijenata usporedivih karakteristika, ali ne mora biti negativna;
(b)
depozit se pohranjuje na posebno označenim računima i određuje se tako da se ne stvaraju ekonomski poticaji kojima se deponenta potiče da u depozitu drži više sredstva nego što je potrebno za operativni odnos;
(c)
značajne transakcije redovito se odobravaju i terete na predmetnom računu;
(d)
ispunjen je jedan od sljedećih kriterija:
i.
odnos s deponentom postoji najmanje 24 mjeseca;
ii.
depozit se upotrebljava za najmanje dvije aktivne usluge. Te usluge mogu uključivati izravan ili neizravan pristup nacionalnim ili međunarodnim uslugama platnog prometa, trgovanja vrijednosnim papirima ili depozita.
Samo se dio depozita koji je potreban za korištenje usluga čiji je depozit nusproizvod tretira kao operativni depozit. Višak se smatra neoperativnim.
Članak 28.
Odljevi na osnovi drugih obveza
1. Kreditne institucije su obvezne pomnožiti s 40 % obveze koje proizlaze iz depozita klijenata koji nisu financijski klijenti, država, središnjih banaka, multilateralnih razvojnih banaka, subjekata javnog sektora, kreditnih unija koje je odobrilo nadležno tijelo, društava za privatno ulaganje ili klijenata koji su brokeri depozita, pod uvjetom da nisu obuhvaćene člankom 27.
Odstupajući od prvog podstavka, ako su obveze iz tog podstavka obuhvaćene sustavom osiguranja depozita u skladu s Direktivom 94/19/EZ ili Direktivom 2014/49/EU ili istovjetnim sustavom osiguranja depozita u trećoj zemlji, one se množe s 20 %.
2. Kreditne institucije obvezne su pomnožiti s 0 % obveze koje proizlaze iz vlastitih troškova poslovanja.
3. Kreditne institucije obvezne su pomnožiti obveze koje proizlaze iz transakcija osiguranih kolateralom i transakcija ovisnih o kretanju na tržištu kapitala koje dospijevaju u roku od 30 kalendarskih dana kako su definirane u članku 192. stavcima 2. i 3. Uredbe br. 575/2013 sa sljedećim postotcima:
(a)
0 % ako su osigurane imovinom koja bi se smatrala imovinom prvog stupnja u skladu s člankom 10., osim pokrivenih obveznica iznimno visoke kvalitete iz članka 10. stavka 1. točke (f) ili ako je zajmodavac središnja banka;
(b)
7 % ako su osigurane imovinom koja bi se smatrala pokrivenim obveznicama iznimno visoke kvalitete iz članka 10. stavka 1. točke (f);
(c)
15 % ako su osigurane imovinom koja bi se smatrala imovinom 2.A u skladu s člankom 11.;
(d)
25 %:
i.
ako su osigurane imovinom iz članka 13. stavka 2. točke (g) podtočaka i., ii. ili iv.;
ii.
ako su osigurane imovinom koja se ne bi smatrala likvidnom imovinom u skladu s člancima 10. i 11., a zajmodavac je središnja država, subjekt javnog sektora države članice ili treće zemlje u kojoj je kreditna institucija dobila odobrenje za rad ili je osnovala podružnicu ili multilateralna razvojna banka. Subjekti javnog sektora koji podliježu ovakvom tretmanu ograničeni su na one kojima je dodijeljen ponder rizika od 20 % ili niži u skladu s člankom 116. stavcima 4. i 5. Uredbe (EU) br. 575/2013;
(e)
35 % ako su osigurane potkategorijama imovine iz članka 13. stavka 2. točke (g) podtočaka iii. ili v.;
(f)
50 % ako su osigurane:
i.
dužničkim vrijednosnim papirima trgovačkih društava koji bi se smatrali imovinom 2.B stupnja u skladu s člankom 12. stavkom 1. točkom (b);
ii.
dionicama koje bi se smatrale imovinom 2.B stupnja u skladu s člankom 12. stavkom 1. točkom (c);
(g)
100 % ako su osigurane imovinom koja se ne bi smatrala likvidnom imovinom u skladu s glavom II., osim transakcija obuhvaćenih točkom (d) podtočkom ii. ovog stavka ili ako je zajmodavac središnja banka.
4. Razmjene kolaterala koje dospijevaju tijekom sljedećih 30 dana dovode do odljeva viška likvidnosne vrijednosti pozajmljene imovine u usporedbi s likvidnosnom vrijednošću imovine dane u zajam, osim ako je druga ugovorna strana središnja banka u kojem slučaju se primjenjuje odljev od 0 %.
5. Iznosi depozita koji se drže na posebnim računima povezanima sa sustavima zaštite klijenata uvedenima nacionalnim propisima tretiraju se kao priljevi u skladu s člankom 32. i isključuju se iz rezerve likvidne imovine.
6. Kreditne institucije primjenjuju stopu odljeva od 100 % na sve zapise, obveznice i dužničke vrijednosne papire, osim ako se obveznica prodaje isključivo na tržištu proizvoda i usluga za stanovništvo i drži na računu stanovništva u kojem se slučaju ti instrumenti mogu tretirati kao odgovarajuća kategorija depozita stanovništva. Moraju se utvrditi ograničenja tako da navedene instrumente ne mogu kupiti i držati stranke koje nisu fizičke osobe i mali i srednji poduzetnici.
Članak 29.
Odljevi unutar grupe ili institucionalnog sustava zaštite
1. Odstupajući od članka 31., nadležna tijela mogu odobriti primjenu niže stope odljeva u pojedinim slučajevima za neiskorištene kreditne ili likvidnosne linije ako su ispunjeni svi sljedeći uvjeti:
(a)
ako postoje razlozi za očekivanje nižeg odljeva čak i u uvjetima kombinacije idiosinkrastičnog stresnog scenarija i stresnog scenarija na razini tržišta kod pružatelja;
(b)
druga ugovorna strana je matična institucija ili institucija kći kreditne institucije ili drugo društvo kći iste matične institucije ili je povezano s kreditnom institucijom odnosom u smislu članka 12. stavka 1. Direktive Vijeća 83/349/EEZ (10) ili je član istog institucionalnog sustava zaštite iz članka 113. stavka 7. Uredbe (EU) br. 575/2013 ili središnja institucija ili član neke mreže ili grupe zadruga iz članka 10. navedene Uredbe;
(c)
niža stopa odljeva nije niža od stope priljeva koju primjenjuje druga ugovorna strana;
(d)
kreditna institucija i druga ugovorna strana imaju poslovni nastan u istoj državi članici.
2. Nadležna tijela mogu izuzeti od primjene uvjet iz stavka 1. točke (d) pri primjeni članka 20. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) br. 575/2013. U tom slučaju treba ispuniti sljedeće dodatne objektivne kriterije:
(a)
pružatelj i primatelj likvidnosti imaju nizak profil likvidnosnog rizika;
(b)
postoje pravno obvezujući sporazumi i obveze među subjektima unutar grupe u pogledu neiskorištene kreditne ili likvidnosne linije;
(c)
profil likvidnosnog rizika primatelja likvidnosti mora se primjereno uzeti u obzir pri upravljanju likvidnosnim rizikom pružatelja likvidnosti.
Ako je dopuštena primjena takve niže stope odljeva, nadležno tijelo obavješćuje EBA-u o rezultatima procesa iz članka 20. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) br. 575/2013. Nadležno tijelo redovito preispituje ispunjavanje uvjeta za takve niže odljeve.
Članak 30.
Dodatni odljevi
1. Kolateral osim gotovine i imovine iz članka 10. koji kreditna institucija daje za ugovore navedene u Prilogu II. Uredbi (EU) br. 575/2013 i kreditne izvedenice podliježu dodatnom odljevu od 20 %.
Kolateral u imovini iz članka 10. stavka 1. točke (f) koji kreditna institucija daje za ugovore navedene u Prilogu II. Uredbi (EU) br. 575/2013 i kreditne izvedenice podliježu dodatnom odljevu od 10 %.
2. Kreditne institucije izračunavaju dodatni odljev za sve sklopljene ugovore čiji ugovorni uvjeti dovode, u roku od 30 kalendarskih dana i nakon značajnog pogoršanja kreditne kvalitete institucije, do dodatnih likvidnosnih odljeva ili dodatnih potreba za kolateralom te o njemu obavješćuju nadležna tijela. Kreditne institucije obavješćuju nadležna tijela o tom odljevu najkasnije u trenutku dostavljanja izvješća u skladu s člankom 415. Uredbe (EU) br. 575/2013. Ako nadležna tijela smatraju da su ti odljevi značajni u odnosu na potencijalne likvidnosne odljeve kreditne institucije, ona zahtijevaju od kreditne institucije da doda dodatni odljev za te ugovore koji odgovara dodatnim potrebama za kolateralom ili odljevima novca koji proizlaze iz značajnog pogoršanja kreditne kvalitete kreditne institucije što odgovara smanjenju vanjske procjene kreditnog rizika za tri stupnja. Kreditna institucija primjenjuje stopu odljeva od 100 % na taj dodatni kolateral ili odljeve novca. Kreditna institucija redovito preispituje razmjer tog značajnog pogoršanja u svjetlu onoga što je značajno prema ugovorima koje je sklopila i o rezultatima svog preispitivanja obavješćuje nadležna tijela.
3. Kreditna institucija dodaje dodatni odljev koji odgovara potrebama za kolateralom koje bi proizašle iz utjecaja negativne situacije na tržištu na transakcije s izvedenicama, transakcije financiranja i ostale ugovore kreditne institucije ako je taj utjecaj značajan. Taj se izračun izvršava u skladu s delegiranim aktom koji Komisija donosi u skladu s člankom 423. stavkom 3. Uredbe (EU) br. 575/2013.
4. Kreditne institucije uzimaju u obzir odljeve i priljeve predviđene u razdoblju od 30 kalendarskih dana iz ugovora iz Priloga II. Uredbi (EU) br. 575/2013 na neto osnovi u skladu s člankom 21. U slučaju neto odljeva kreditne institucije obvezne su rezultat pomnožiti sa stopom odljeva od 100 %. Kreditne institucije obvezne su iz tih izračuna isključiti likvidnosne zahtjeve koji bi bili rezultat primjene stavaka 1., 2. i 3.
5. Kreditna institucija dodaje dodatni odljev koji odgovara 100 % tržišne vrijednosti vrijednosnih papira ili druge imovine koja je predmet kratke prodaje i koju je potrebno dostaviti u roku od 30 kalendarskih dana osim ako je kreditna institucija vlasnik vrijednosnih papira koje je potrebno dostaviti ili ih je posudila pod uvjetima koji zahtijevaju njihovo vraćanje tek nakon roka od 30 kalendarskih dana te navedeni vrijednosni papiri ne predstavljaju dio likvidne imovine kreditne institucije. Ako je kratka pozicija obuhvaćena osiguranom transakcijom financiranja vrijednosnih papira, kreditna institucija obvezna je pretpostaviti da će se kratka pozicija zadržati tijekom cijelog razdoblja od 30 kalendarskih dana i primiti 0 % odljeva.
6. Kreditna institucija dodaje dodatni odljev koji odgovara 100 %:
(a)
viška kolaterala koji drži kreditna institucija, a koji druga ugovorna strana može na temelju ugovora zatražiti u bilo kojem trenutku;
(b)
kolaterala koji treba ponuditi drugoj ugovornoj strani u roku od 30 kalendarskih dana;
(c)
kolaterala koji odgovara imovini koja bi se smatrala likvidnom imovinom za potrebe glave II. koju može zamijeniti imovina koja odgovara imovini koja se ne bi smatrala likvidnom imovinom za potrebe glave II. bez suglasnosti kreditne institucije.
7. Depoziti primljeni kao kolateral ne smatraju se obvezama za potrebe članka 27. ili 29. već prema potrebi podliježu odredbama stavaka 1. do 6. ovog članka.
8. Kreditne institucije obvezne su pretpostaviti odljev od 100 % za gubitak financiranja za vrijednosne papire osigurane imovinom, pokrivene obveznice i druge strukturirane financijske instrumente koji dospijevaju u roku od 30 kalendarskih dana ako te instrumente izdaje sama kreditna institucija ili jedinice ili SPN-ovi koje sponzorira kreditna institucija.
9. Kreditne institucije obvezne su pretpostaviti odljev od 100 % za gubitak financiranja za komercijalne papire, jedinice, subjekte za ulaganje u vrijednosne papire i druge takve linije financiranja. Ta stopa odljeva od 100 % primjenjuje se na iznos koji dospijeva ili iznos imovine koji bi se mogao vratiti ili potrebnu likvidnost.
10. Za taj udio programa financiranja u skladu sa stavcima 8. i 9. kreditne institucije koje su pružatelji povezanih likvidnosnih linija ne moraju dvostruko računati instrument financiranja koji dospijeva i likvidnosnu liniju za konsolidirane programe.
11. Za imovinu pozajmljenu bez osiguranja koja dospijeva u roku od 30 kalendarskih dana pretpostavlja se da istječe u cijelosti, što dovodi do 100-postotnog odljeva likvidne imovine, osim ako je kreditna institucija vlasnik vrijednosnih papira i oni nisu dio zaštitnog sloja likvidnosti kreditne institucije.
12. U pogledu pružanja usluga glavnog brokera, ako kreditna institucija financira imovinu jednog klijenta njezinim internim netiranjem s kratkim prodajama drugog klijenta, te transakcije podliježu odljevu od 50 % za potencijalnu obvezu jer u slučaju povlačenja klijenta kreditna institucija može biti obvezna naći dodatne izvore financiranja kako bi pokrila te pozicije.
Članak 31.
Odljevi iz kreditnih i likvidnosnih linija
1. Za potrebe ovog članka smatra se da likvidnosna linija znači svaka obvezujuća neiskorištena rezervna linija koja bi se iskoristila za refinanciranje dužničkih obveza klijenta u situacijama kada taj klijent ne može obnoviti taj dug na financijskim tržištima. Njezin iznos računa se kao iznos duga koji je izdao klijent, a koji je preostao i dospijeva u roku od 30 kalendarskih dana te koji se osigurava linijom. Udio likvidnosne linije kojim se osigurava dug koji ne dospijeva u roku od 30 kalendarskih dana isključuje se iz opsega definicije linije. Svaki dodatni kapacitet linije tretira se kao obvezujuća kreditna linija s povezanom stopom povlačenja kako je određeno u ovom članku. Opće linije za obrtni kapital poslovnih subjekata neće se klasificirati kao likvidnosne linije, već kao kreditne linije.
2. Kreditne institucije izračunavaju odljeve za kreditne i likvidnosne linije množenjem iznosa kreditnih i likvidnosnih linija s odgovarajućim stopama odljeva utvrđenima u stavcima 3. do 5. Odljevi iz obvezujućih kreditnih i likvidnosnih linija određuju se kao postotak najvišeg iznosa koji je moguće povući u roku od 30 kalendarskih dana, umanjen za bilo koji likvidnosni zahtjev koji bi se mogao primijeniti u skladu s člankom 23. za izvanbilančne stavke s osnove financiranja trgovine te umanjen za svaki kolateral koji je stavljen na raspolaganje kreditnoj instituciji i vrednovan u skladu s člankom 9., pod uvjetom da kolateral ispunjava sve sljedeće uvjete:
(a)
kreditna institucija može se njime ponovno koristiti ili ga staviti u zalog;
(b)
drži se u obliku likvidne imovine, ali nije priznat kao dio zaštitnog sloja likvidnosti; i
(c)
ne smije biti imovina koju izdaje druga ugovorna strana u liniji ili jedan od njezinih povezanih subjekata.
Ako su kreditnoj instituciji dostupne potrebne informacije, najviši iznos koji se može povući kod kreditnih i likvidnosnih linija određuje se kao najviši iznos koji se može povući uzimajući u obzir obveze druge ugovorne strane ili ugovorom unaprijed definirani raspored povlačenja koji dospijeva u roku od 30 kalendarskih dana.
3. Najviši iznos neiskorištenih obvezujućih kreditnih i likvidnosnih linija koji se može povući u roku od sljedećih 30 kalendarskih dana množi se s 5 % ako ih je moguće dodijeliti kategoriji izloženosti prema depozitu stanovništva.
4. Najviši iznos neiskorištenih obvezujućih kreditnih linija koji se može povući u roku od 30 kalendarskih dana množi se s 10 % ako one ispunjavaju sljedeće uvjete:
(a)
nije ih moguće dodijeliti kategoriji izloženosti prema depozitima stanovništva;
(b)
ponuđene su klijentima koji nisu financijski klijenti, uključujući nefinancijska društva, države, središnje banke, multilateralne razvojne banke i subjekte javnog sektora;
(c)
nisu ponuđene radi zamjene financiranja klijenta u situacijama kada klijent nije u mogućnosti ispuniti zahtjeve za financiranjem na financijskim tržištima.
5. Najviši iznos neiskorištenih obvezujućih likvidnosnih linija koji se može povući u roku od sljedećih 30 kalendarskih dana množi se s 30 % ako one ispunjavaju uvjete iz stavka 4. točaka (a) i (b) te s 40 % ako su ponuđene osobnim investicijskim društvima.
6. Neiskorišteni obvezujući iznos likvidnosne linije koji je ponuđen SSPN-u kako bi se tom SSPN-u omogućila kupnja imovine osim vrijednosnih papira od klijenata koji nisu financijski klijenti množi se s 10 % pod uvjetom da on premašuje iznos trenutačno kupljene imovine od klijenata i ako je najviši iznos koji se može povući ugovorno ograničen na iznos trenutačno kupljene imovine.
7. Središnja institucija sustava ili mreže iz članka 16. množi sa stopom odljeva od 75 % izvor likvidnosti odobren kreditnoj instituciji koja je član sustava ako ta kreditna institucija može tretirati izvor likvidnosti kao likvidnu imovinu u skladu s člankom 16. stavkom 2. Stopa odljeva od 75 % primjenjuje se na obvezujući iznos glavnice izvora likvidnosti.
8. Kreditna institucija množi najviši iznos neiskorištenih obvezujućih kreditnih i likvidnosnih linija koji se može povući u roku od 30 kalendarskih dana s odgovarajućom stopom odljeva kako slijedi:
(a)
40 % za kreditne i likvidnosne linije koje se odobravaju kreditnim institucijama te za kreditne linije koje se odobravaju drugim reguliranim kreditnim institucijama, uključujući društva za osiguranje i investicijska društva, CIU-ove ili zatvoreni investicijski fond;
(b)
100 % za likvidnosne linije koje je kreditna institucija odobrila SSPN-ovima osim onih iz stavka 6. i za aranžmane u skladu s kojima je institucija obvezna kupiti imovinu od SSPN-a ili je zamijeniti;
(c)
100 % za kreditne i likvidnosne linije koje se odobravaju financijskim klijentima koji nisu navedeni u točkama (a) i (b) te stavcima 1. do 7.
9. Odstupajući od stavaka 1. do 8., kreditne institucije koje su osnovale i koje sponzoriraju središnja država ili jedinice područne (lokalne) samouprave barem jedne države članice mogu primjenjivati tretmane iz stavaka 3. i 4. na kreditne i likvidnosne linije koje se pružaju institucijama koje odobravaju promotivne kredite isključivo radi izravnog ili neizravnog financiranja promotivnih kredita, pod uvjetom da ti krediti ispunjavaju uvjete za stope odljeva iz stavaka 3. i 4.
Odstupajući od članka 32. stavka 3. točke (g), ako se navedeni promotivni krediti odobravaju preko druge kreditne institucije koja djeluje kao posrednik (prolazni krediti), kreditne institucije mogu primijeniti simetrične priljeve i odljeve.
Promotivni krediti iz ovog stavka stoje na raspolaganju samo osobama koje nisu financijski klijenti pod nekonkurentnim i neprofitnim uvjetima u cilju promicanja ciljeva javne politike Unije i/ili spomenute središnje ili regionalne vlasti države članice. Navedene linije moguće je povući samo na temelju opravdano očekivanog zahtjeva za promotivnim kreditom i do iznosa tog zahtjeva, pod uvjetom da se naknadno izvijesti o upotrebi isplaćenih sredstava.
10. Kreditne institucije obvezne su pomnožiti sa 100 % sve likvidnosne odljeve koji proizlaze iz obveza koje dospijevaju u roku od 30 kalendarskih dana, osim onih iz članaka 23. do 31.
POGLAVLJE 3.
Likvidnosni priljevi
Članak 32.
Priljevi
1. Likvidnosni priljevi procjenjuju se tijekom razdoblja od 30 kalendarskih dana. Oni obuhvaćaju samo ugovorne priljeve koji proizlaze iz izloženosti koje nisu dospjele te za koje kreditna institucija nema razloga očekivati neispunjavanje obveza u roku od 30 kalendarskih dana.
2. Likvidnosni priljevi dobivaju stopu priljeva od 100 %, posebno uključujući sljedeće priljeve:
(a)
novčana potraživanja od središnjih banaka i financijskih klijenata. U pogledu potonjih, za priljeve iz naslova sljedećih transakcija smatra se da podliježu stopi priljeva od 100 %:
i.
vrijednosnih papira koji dospijevaju u roku od 30 kalendarskih dana;
ii.
transakcija financiranja trgovine iz članka 162. stavka 3. drugog podstavka točke (b) Uredbe (EU) br. 575/2013 s preostalim rokom dospijeća do 30 kalendarskih dana;
(b)
novčana potraživanja iz naslova pozicija vlasničkih instrumenata koji su uključeni u glavne dioničke indekse, pod uvjetom da već nisu uključena u likvidnu imovinu. Navedena novčana potraživanja uključuju novčana potraživanja s ugovorenim dospijećem u roku od 30 kalendarskih dana, kao što su dividende u novcu iz tih glavnih indeksa i novac iz tih vlasničkih instrumenata koji su prodani, ali još nisu namireni, ako nisu priznata kao likvidna imovina u skladu s glavom II.
3. Odstupajući od stavka 2., priljevi utvrđeni u ovom stavku podliježu sljedećim zahtjevima:
(a)
novčana potraživanja od klijenata koji nisu financijski klijenti za potrebe plaćanja glavnice umanjuju se za 50 % njihove vrijednosti ili za ugovorne obveze navedenim klijetima u vezi s pružanjem financiranja, ovisno o tome koji je iznos viši. Za potrebe ove točke klijenti koji nisu financijski klijenti uključuju trgovačka društva, države, multilateralne razvojne banke i subjekte javnog sektora; odstupajući od te odredbe, kreditne institucije koje su primile obvezu iz članka 31. stavka 9. kako bi mogle isplatiti promotivni kredit krajnjem primatelju ili su primile sličnu obvezu od multilateralne razvojne banke ili subjekta javnog sektora, mogu uzeti u obzir priljev do visine odljeva koji primjenjuju na odgovarajuću obvezu odobravanja tih promotivnih kredita.
(b)
novčana potraživanja od transakcija osiguranih kolateralom i transakcija ovisnih o kretanju na tržištu kapitala, kao što je određeno člankom 192. točkama 2. i 3. Uredbe (EU) br. 575/2013 osigurana likvidnom imovinom ne uzimaju se u obzir do visine vrijednosti likvidne imovine umanjene za odgovarajući korektivni faktor u skladu s glavom II. Novčana potraživanja za preostalu vrijednost ili ako su osigurana imovinom koja se ne smatra likvidnom imovinom u skladu s glavom II. u cijelosti se uzimaju u obzir. Priljev nije dopušten ako se kolateral upotrebljava za pokrivanje kratke pozicije u skladu s člankom 30. stavkom 5.;
(c)
novčana potraživanja iz naslova ugovornih maržnih kredita koji dospijevaju za kolateral u obliku nelikvidne imovine mogu dobiti stopu priljeva od 50 %. Ti se priljevi mogu uzeti u obzir samo ako kreditna institucija ne upotrebljava kolateral koji je izvorno primila za kredite radi pokrića kratkih pozicija;
(d)
novčana potraživanja koja institucija koja duguje ta novčana sredstva tretira u skladu s člankom 27., osim depozita pri središnjoj instituciji iz članka 27. stavka 3., množe se s odgovarajućom simetričnom stopom priljeva. Ako se odgovarajuća stopa ne može utvrditi, primjenjuje se stopa priljeva od 5 %;
(e)
razmjene kolaterala koje dospijevaju u roku od 30 kalendarskih dana dovode do priljeva viška likvidnosne vrijednosti imovine dane u zajam u usporedbi s likvidnosnom vrijednošću pozajmljene imovine;
(f)
ako se kolateral dobiven obratnim repo ugovorom, ugovorom o pozajmljivanju vrijednosnih papira ili razmjenama kolaterala, koji dospijeva u roku od 30 dana, rehipotekira ili upotrebljava za pokriće kratkih pozicija koje se mogu produljiti i nakon 30 dana, kreditna institucija pretpostavlja da će se ti mehanizmi obrnutih repo transakcija ili pozajmljivanja vrijednosnih papira obnoviti i da neće dovesti do gotovinskih priljeva koji odražavaju njezinu potrebu za daljnjim pokrićem kratke pozicije ili ponovnim otkupom relevantnih vrijednosnih papira. Kratke pozicije uključuju slučajeve u kojima u usklađenoj knjizi trgovanja kreditne institucije vrijednosni papir bio predmet kratke prodaje izravno kao dio strategije trgovanja ili zaštite i slučajeve u kojima kreditna institucija ima kratku poziciju u vrijednosnom papiru u usklađenoj knjizi trgovanja za repo transakcije te je uzela u zajam vrijednosni papir na određeno vrijeme i dala ga u zajam na duže vrijeme;
(g)
neiskorištene kreditne ili likvidnosne linije i sve druge ugovorne obveze primljene od subjekata koji nisu središnje banke ili subjekti iz članka 34. ne uzimaju se u obzir. Neiskorištene obvezujuće likvidnosne linije od središnje banke koje se priznaju kao likvidna imovina u skladu s člankom 14. ne uzimaju se u obzir kao priljev;
(h)
novčana potraživanja iz naslova vrijednosnih papira koje izdaje sama kreditna institucija ili povezani subjekt uzimaju se u obzir na neto osnovi sa stopom priljeva koja se primjenjuje na osnovi stope priljeva primjenjive na odnosnu imovinu u skladu s ovim člankom;
(i)
imovina s nedefiniranim ugovornim datumom dospijeća uzima se u obzir u visini od 20 % stope priljeva, pod uvjetom da ugovor omogućava kreditnoj instituciji da se povuče ili zahtijeva plaćanje u roku od 30 dana.
4. Stavak 3. točka (a) ne primjenjuje se na novčana potraživanja od transakcija osiguranih kolateralom i transakcija ovisnih o kretanju na tržištu kapitala kako su definirane u članku 192. točkama 2. i 3. Uredbe (EU) br. 575/2013 koja su osigurana likvidnom imovinom u skladu s glavom II. kako je utvrđeno stavkom 3. točkom (b). Priljevi od oslobađanja iznosa koji se drže na posebnim računima u skladu s regulatornim zahtjevima za zaštitu imovine klijenata kojom se trguje uzimaju se u obzir u cijelosti, pod uvjetom da se ti posebni iznosi zadrže u likvidnoj imovini kako je definirano u glavi II.
5. Odljevi i priljevi predviđeni u razdoblju od 30 kalendarskih dana iz ugovora iz Priloga II. Uredbi (EU) br. 575/2013 izračunavaju se na neto osnovi iz članka 21. i množe sa 100 % u slučaju neto priljeva.
6. Kreditne institucije ne uzimaju u obzir priljeve po bilo kojoj likvidnoj imovini iz glave II., osim po dospjelim plaćanjima na imovinu koja se ne odražava u tržišnoj vrijednosti imovine.
7. Kreditne institucije ne uzimaju u obzir priljeve po bilo kojim novim sklopljenim obvezama.
8. Kreditne institucije uzimaju u obzir likvidnosne priljeve koji se primaju u trećim zemljama ako postoje ograničenja u vezi s prijenosom ili koji su iskazani u nekonvertibilnim valutama samo u onoj mjeri u kojoj oni odgovaraju odljevima u određenoj trećoj zemlji ili valuti.
Članak 33.
Gornja granica priljeva
1. Kreditne institucije obvezne su ograničiti priznavanje likvidnosnih priljeva na 75 % ukupnih likvidnosnih odljeva kako su definirani u poglavlju 2., osim ako je poseban priljev izuzet kako je navedeno u stavcima 2., 3. ili 4.
2. Podložno prethodnom odobrenju nadležnog tijela, kreditna institucija može u cijelosti ili djelomično iz gornje granice iz stavka 1. izuzeti sljedeće likvidnosne priljeve:
(a)
priljeve ako je pružatelj matična institucija ili institucija kći institucije ili drugo društvo kći iste matične institucije ili je povezano s institucijom odnosom u smislu članka 12. stavka 1. Direktive 83/349/EEZ;
(b)
priljeve iz depozita deponiranih kod druge kreditne institucije unutar grupe subjekata koji se priznaju za tretman utvrđen u članku 113. stavku 6. ili 7. Uredbe (EU) br. 575/2013;
(c)
priljeve iz članka 26., uključujući priljeve po kreditima povezanima s kreditima osiguranima nekretninama ili promotivnim kreditima iz članka 31. stavka 9. ili iz multilateralne razvojne banke ili subjekta javnog sektora preko kojeg je kreditna institucija izdala prolazni kredit.
3. Podložno prethodnom odobrenju nadležnog tijela, specijalizirane kreditne institucije mogu se izuzeti iz gornje granice priljeva ako su njihove osnovne aktivnosti najam i faktoring, isključujući aktivnosti opisane u stavku 4. i ako su ispunjeni uvjeti iz stavka 5.
4. Podložno prethodnom odobrenju nadležnog tijela, na specijalizirane kreditne institucije može se primjenjivati gornja granica priljeva od 90 % ako su ispunjeni uvjeti iz stavka 5., a osnovne su aktivnosti sljedeće:
(a)
financiranje kupnje motornih vozila;
(b)
potrošački kredit kako je definiran u Direktivi o potrošačkom kreditu 2008/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća.
5. Kreditne institucije iz stavka 3. mogu biti izuzete iz gornje granice priljeva, a kreditne institucije iz stavka 4. mogu primjenjivati višu gornju granicu od 90 % ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
poslovne aktivnosti bilježe nizak profil likvidnosnog rizika uzimajući u obzir sljedeće čimbenike:
i.
vrijeme priljeva odgovara vremenu odljeva;
ii.
na pojedinačnoj razini kreditna institucija ne financira se znatno iz depozita stanovništva;
(b)
na pojedinačnoj razini omjer osnovnih aktivnost iz stavka 3. ili 4. premašuje 80 % ukupne bilance;
(c)
odstupanja se objavljuju u godišnjim izvještajima.
Nadležna tijela obavješćuju EBA-u o specijaliziranim kreditnim institucijama koje su izuzete ili koje podliježu višoj gornjoj granici te dostavljaju obrazloženje. EBA objavljuje i vodi popis specijaliziranih kreditnih institucija koje su izuzete iz više gornje granice ili podliježu njoj. EBA može zatražiti popratnu dokumentaciju.
6. Izuzeća iz stavaka 2., 3. i 4., kad ih odobri nadležno tijelo, mogu se primjenjivati na pojedinačnoj i konsolidiranoj razini u skladu s člankom 2. stavkom 3. točkom (e).
7. Kreditna institucija utvrđuje iznos neto likvidnosnih priljeva na temelju primjene gornje granice priljeva u skladu s formulom iz Priloga II. ovoj Uredbi.
Članak 34.
Priljevi unutar grupe ili institucionalnog sustava zaštite
1. Odstupajući od članka 32. stavka 3. točke (g), nadležna tijela mogu odobriti primjenu više stope priljeva u pojedinim slučajevima za neiskorištene kreditne i likvidnosne linije ako su ispunjeni svi sljedeći uvjeti:
(a)
ako postoje razlozi za očekivanje višeg priljeva čak i u uvjetima kombinacije idiosinkrastičnog stresnog scenarija i stresnog scenarija na razini tržišta kod pružatelja;
(b)
druga ugovorna strana je matična institucija ili institucija kći kreditne institucije ili drugo društvo kći iste matične institucije ili je povezano s kreditnom institucijom odnosom u smislu članka 12. stavka 1. Direktive 83/349/EEZ ili je član istog institucionalnog sustava zaštite iz članka 113. stavka 7. Uredbe (EU) br. 575/2013 ili središnja institucija ili član neke mreže ili grupe zadruga iz članka 10. Uredbe (EU) br. 575/2013;
(c)
odstupajući od članka 31., ako stopa priljeva premašuje 40 %, druga ugovorna strana primjenjuje simetričnu stopu odljeva;
(d)
kreditna institucija i druga ugovorna strana imaju poslovni nastan u istoj državi članici.
2. Ako kreditna institucija i kreditna institucija koja je druga ugovorna strana imaju poslovni nastan u različitim državama članicama, nadležna tijela mogu izuzeti od primjene uvjet iz stavka 1. točke (d) ako su, uz kriterije iz stavka 1., ispunjeni sljedeći kriteriji (a) do (c):
(a)
pružatelj i primatelj likvidnosti pokazuju nizak profil likvidnosnog rizika;
(b)
postoje pravno obvezujući sporazumi i obveze među subjektima unutar grupe u pogledu kreditne ili likvidnosne linije;
(c)
profil likvidnosnog rizika primatelja likvidnosti primjereno je uzet u obzir pri upravljanju likvidnosnim rizikom pružatelja likvidnosti.
Nadležna tijela djeluju zajednički i konzultiraju se u skladu s člankom 20. stavkom 1. točkom (b) Uredbe (EU) br. 575/2013 za potrebe utvrđivanja jesu li ispunjeni dodatni kriteriji utvrđeni u tom stavku.
3. Ako su dodatni kriteriji iz stavka 2. ispunjeni, nadležno tijelo primatelja likvidnosti može primjenjivati povlaštenu stopu priljeva od najviše 40 %. Međutim, odobrenje oba nadležna tijela obvezno je za sve povlaštene stope više od 40 % koje se primjenjuju simetrično.
Ako je odobrena primjena povlaštene stope iznad 40 %, nadležna tijela obavješćuju EBA-u o rezultatu procesa iz stavka 2. Nadležna tijela redovito preispituju ispunjavanje uvjeta za takve više priljeve.
GLAVA IV.
ZAVRŠNE ODREDBE
Članak 35.
Nastavak priznavanja bankovne imovine za koju jamči država članica
1. Imovina koju izdaju kreditne institucije i za koju je osigurano jamstvo središnje države države članice priznaje se kao imovina prvog stupnja samo ako je jamstvo:
(a)
odobreno ili ugovoreno na najviši iznos prije 30. lipnja 2014.;
(b)
izravno, izričito, neopozivo i bezuvjetno i ako je njime obuhvaćeno neplaćanje glavnice i kamata po dospijeću.
2. Ako je jamac jedinica područne (regionalne) ili lokalne samouprave države članice, imovina pod jamstvom priznaje se kao imovina prvog stupnja samo ako se izloženosti prema toj jedinici područne (regionalne) ili lokalne samouprave tretiraju kao izloženosti prema njezinoj središnjoj državi u skladu s člankom 115. stavkom 2. Uredbe (EU) br. 575/2013 i jamstvo je u skladu sa zahtjevima iz stavka 1.
3. Imovina iz stavaka 1. i 2. i dalje se priznaje kao imovina prvog stupnja sve dok je jamstvo na snazi u pogledu relevantnog izdavatelja ili njegove imovine, prema potrebi, kako je s vremena na vrijeme izmijenjeno ili zamijenjeno. Ako se iznos jamstva u korist izdavatelja ili njegove imovine u bilo kojem trenutku nakon 30. lipnja 2014. poveća, imovina se priznaje kao likvidna imovina samo do najvišeg iznosa jamstva koje je ugovoreno prije tog datuma.
4. Imovina iz tog članka podliježe istim zahtjevima koji se mogu primijeniti u skladu s ovom Uredbom na imovinu prvog stupnja koja predstavlja potraživanja od ili za koju jamče središnja država ili jedinice područne (regionalne) ili lokalne samouprave ili subjekti javnog sektora iz članka 10. stavka 1. točke (c).
5. Ako kreditna institucija ili njezina imovina koriste sustav jamstava, za potrebe ovog članka jamstvom se smatra cijeli sustav.
Članak 36.
Prijelazna odredba za agencije za upravljanje imovinom umanjene vrijednosti koju sponzorira država članica
1. Nadređene obveznice koje izdaju sljedeće agencije za upravljanje imovinom umanjene vrijednosti koju sponzorira država članica priznaju se kao imovina prvog stupnja do 31. prosinca 2023.;
(a)
u Irskoj, National Asset Management Agency (NAMA);
(b)
u Španjolskoj, Sociedad de Gestión de Activos Procedentes de la Reestructuración Bancaria, S.A. (SAREB);
(c)
u Sloveniji, Družba za upravljanje terjatev bank, osnovana u skladu sa Zakonom Republike Slovenije o mjerama jačanja stabilnosti banaka (Measures of the Republic of Slovenia to Strengthen the Stability of Banks Act, MSSBA).
2. Imovina iz stavka 1. podliježe istim zahtjevima koji se mogu primijeniti u skladu s ovom Uredbom na imovinu prvog stupnja koja predstavlja potraživanja od ili za koju jamče središnja država ili jedinice područne (regionalne) ili lokalne samouprave ili subjekti javnog sektora iz članka 10. stavka 1. točke (c).
Članak 37.
Prijelazna odredba za sekuritizacije osigurane stambenim kreditima
1. Odstupajući od članka 13., sekuritizacije izdane prije 1. listopada 2015., a čije su odnosne izloženosti stambeni krediti iz članka 13. stavka 2. točke (g) podtočke ii., priznaju se kao imovina 2.B stupnja ako ispunjavaju sve zahtjeve iz članka 13. osim zahtjeva o omjeru kredita i vrijednosti nekretnine ili omjera kredita i dohotka utvrđenih u članku 13. stavku 2. točki (g) podtočki i.
2. Odstupajući od članka 13., sekuritizacije izdane nakon 1. listopada 2015. a čije su odnosne izloženosti stambeni krediti iz članka 13. stavka 2. točke (g) podtočke ii. koje ne ispunjavaju u prosjeku zahtjeve o omjeru kredita i vrijednosti nekretnine ili omjera kredita i dohotka iz te točke, priznaju se kao imovina 2.B stupnja do 1. listopada 2025., pod uvjetom da odnosne izloženosti uključuju stambene kredite na koje se u trenutku njihova odobravanja nisu primjenjivali nacionalni propisi o ograničenjima omjera kredita i dohotka te da su ti stambeni krediti bili odobreni u bilo kojem trenutku prije 1. listopada 2015.
Članak 38.
Prijelazna odredba za uvođenje koeficijenta likvidnosne pokrivenosti
1. U skladu s člankom 460. stavkom 2. Uredbe (EU) br. 575/2013 koeficijent likvidnosne pokrivenosti iz članka 4. uvodi se kako slijedi:
(a)
60 % zahtjeva za likvidnosnu pokrivenost od 1. listopada 2015.;
(b)
70 % od 1. siječnja 2016.;
(c)
80 % od 1. siječnja 2017.;
(d)
100 % od 1. siječnja 2018.
2. U skladu s člankom 412. stavkom 5. Uredbe (EU) br. 575/2013 države članice ili nadležna tijela mogu zahtijevati od kreditnih institucija koje su dobile odobrenje za rad u matičnoj državi, ili od podgrupe tih kreditnih institucija, viši zahtjev za likvidnosnu pokrivenost u iznosu do 100 % do potpunog uvođenja obvezujućeg minimalnog standarda po stopi od 100 % u skladu s ovom Uredbom.
Članak 39.
Stupanje na snagu
Ova Uredba stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Primjenjuje se od 1. listopada 2015.
Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u svim državama članicama.
Sastavljeno u Bruxellesu 10. listopada 2014.