ДЕЛЕГИРАН РЕГЛАМЕНТ (ЕС) 2015/585 НА КОМИСИЯТА
от 18 декември 2014 година
за допълване на Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета по отношение на регулаторните технически стандарти за определяне на рисковите маржин периоди
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 г. относно пруденциалните изисквания за кредитните институции и инвестиционните посредници и за изменение на Регламент (ЕС) № 648/2012 (1), и по-специално член 304, параграф 5, четвърта алинея от него,
като има предвид, че:
(1)
Рамката за изчисляване на рисковите маржин периоди (РМП), използвани за изчисляването на изискванията за собствен капитал във връзка с експозициите на клиринговите членове към техните клиенти, следва да бъде подходяща както за институциите, използващи метода на вътрешните модели (МВМ) така и за институциите, използващи стандартните методи. Тя следва също да отразява промените в пазарните условия, за да представлява ясен пруденциален подход, без обаче да създава прекомерна оперативна тежест за институциите.
(2)
При все че определението за периоди на ликвидация, използвано от централните контрагенти (ЦК), не е еднакво с определението за РМП, използвано от клиринговите членове за целите на изчисляването на изискванията за собствен капитал във връзка с експозициите към техните клиенти, двете понятия са много сходни от гледна точка на тяхното съдържание. Всъщност периодите за ликвидация отразяват промените в пазарните условия и отчитат периодите за приключване на договори и сделки. Следователно оценката на ЦК за периодите на ликвидация следва да служи като заместител на РМП при изчисляването на изискванията за собствен капитал във връзка с експозициите на клирингови членове към техните клиенти.
(3)
Чрез използването на периодите на ликвидация ще бъдат обхванати всички видове продукти и сделки, посочени в член 301, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 575/2013, за които се извършва клиринг от ЦК, и като допълнителна полза ще отпадне необходимостта от актуализирането на настоящия делегиран регламент всеки път, когато ЦК започне да извършва клиринг на нов вид продукт или сделка.
(4)
За разлика от РМП, оповестените от ЦК периоди на ликвидация понякога включват допълнителни периоди от време за целите на новацията на позициите на клирингов член, който не е в неизпълнение. Тъй като тези допълнителни периоди са специфични за периодите на ликвидация и не отразяват разликите в поеманите от клиринговите членове рискове, не е необходимо те да бъдат добавени към РМП, които институциите могат да използват за изчисляването на капиталовото изискване във връзка с експозициите им към клиент, когато действат като клирингови членове.
(5)
За да се гарантира, че тези оценки са предмет на одобрение от надзорните органи, само периодите на ликвидация, прогнозирани от квалифицирани централни контрагенти съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 88 от Регламент (ЕС) № 575/2013, следва да могат да бъдат използвани като заместител на РМП при изчисляването на изискванията за собствен капитал във връзка с експозициите на клиринговите членове към техните клиенти.
(6)
Тъй като целта на РМП е да отразява промените в пазарната стойност на нетиращата съвкупност от сделки за времето от последната размяна на обезпечение по тази нетираща съвкупност с изпаднал в неизпълнение контрагент, до момента в който сделките са ликвидирани и остатъчният пазарен риск се хеджира отново, и тъй като пазарите може да бъдат затворени на определени календарни дни, РМП следва да бъдат изразени в работни дни. Това ще гарантира, че изискването за собствен капитал във връзка с тези сделки отразява напълно рисковете, на които е изложена институцията по време на РМП. Затова е уместно да се предвиди, че минималната продължителност на РМП за целите на член 304, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013 е 5 работни дни, т.е. по-дълга от минималния срок от пет дни, предвиден в същия член. По този начин минималната продължителност на РМП ще бъде приведена в съответствие с разпоредбите, предвидени в част три, дял II, глава 6, раздел 6 от Регламент (ЕС) № 575/2013, които обхващат изискванията за използване на МВМ.
(7)
В съответствие с член 304, параграфи 3 и 4 от Регламент (ЕС) № 575/2013 по-кратките РМП, които институциите могат да прилагат при изчисляването на изискванията за собствен капитал във връзка с техните експозиции към клиент, се прилагат само когато институциите действат като клирингови членове. Ето защо правилата относно РМП, които институциите могат да използват съгласно тези разпоредби, не се прилагат в случаите, когато институциите изчисляват изискванията за собствен капитал във връзка с експозициите към клиенти, но не действат като клирингови членове за тези експозиции; независимо от това дали институцията прилага МВМ или не, и независимо от това дали на съответните експозиции към клиенти е извършен централизиран клиринг.
(8)
Настоящият регламент е изготвен въз основа на проектите на регулаторни технически стандарти, предадени на Комисията от Европейския банков орган.
(9)
Европейският банков орган проведе открити обществени консултации по проектите на регулаторни технически стандарти, въз основа на които е изготвен настоящият регламент, анализира потенциалните разходи и ползи и поиска становище от създадената по силата на член 37 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 на Европейския парламент и на Съвета Група на участниците от банковия сектор (2),
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
1. Рисковите маржин периоди (РМП) за дадена нетираща съвкупност, които институциите могат да използват за целите на член 304, параграфи 3 и 4 от Регламент (ЕС) № 575/2013, се определят в съответствие с параграфи 2 и 3 от настоящия член.
2. Когато съответната нетиращата съвкупност включва сделки, чийто клиринг е извършен от квалифициран централен контрагент съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 88 от Регламент (ЕС) № 575/2013, РМП, които могат да използват институциите, са периодите с по-голяма продължителност от следните:
а)
пет работни дни;
б)
най-дългия период на ликвидация на договорите или сделките, включени в нетиращата съвкупност, оповестен в съответствие с член 10, параграф 1, буква б), подточка vi) от Делегиран регламент (ЕС) № 153/2013 на Комисията (3) от квалифицирания централен контрагент, който е извършил клиринга на тези договори или сделки.
За целите на буква б) от първа алинея, когато оповестеният период на ликвидация включва допълнителен период за целите на новацията на позициите на клирингов член, който не е в неизпълнение, периодът, който институции трябва да използва като РМП, изключва този допълнителен период.
3. Когато съответната нетираща съвкупност включва сделки, чийто клиринг не е извършен от квалифициран централен контрагент съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 88 от Регламент (ЕС) № 575/2013, РМП, които институциите могат да използват, са равни на поне десет работни дни.
Член 2
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след деня на публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 18 декември 2014 година.
DELEGIRANA UREDBA KOMISIJE (EU) 2015/585
оd 18. prosinca 2014.
o dopuni Uredbe (EU) br. 575/2013 Europskog parlamenta i Vijeća u pogledu regulatornih tehničkih standarda za specifikaciju razdoblja marže za rizik
(Tekst značajan za EGP)
EUROPSKA KOMISIJA,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije,
uzimajući u obzir Uredbu (EU) br. 575/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o bonitetnim zahtjevima za kreditne institucije i investicijska društva i o izmjeni Uredbe (EU) br. 648/2012 (1), a posebno njezin članak 304. stavak 5. četvrti podstavak,
budući da:
(1)
Okvir za izračun razdoblja marže za rizik koja se upotrebljavaju za izračun kapitalnih zahtjeva klirinških članova za izloženosti prema njihovim klijentima mora biti prikladan i za institucije koje upotrebljavaju metodu internog modela (IMM) i za one koje upotrebljavaju standardizirane metode. On bi ujedno trebao odražavati promjene tržišnih uvjeta kako bi to bio bonitetno zdrav pristup kojim se istodobno tim institucijama ne nameće pretjerano operativno opterećenje.
(2)
Iako definicija razdoblja likvidacije koju upotrebljavaju središnje druge ugovorne strane (CCP-ovi) nije istovjetna definiciji razdoblja marže za rizik koju upotrebljavaju klirinški članovi za izračunavanje kapitalnih zahtjeva za izloženost prema svojim klijentima, one su sadržajno unatoč tome međusobno vrlo slične. Doista, razdoblja likvidacije odražavaju promjene tržišnih uvjeta i uzimaju u obzir razdoblja isteka trajanja ugovora i transakcija. Procjene razdoblja likvidacije središnjih drugih ugovornih strana stoga trebaju služiti kao zamjena za razdoblja marže za rizik pri izračunavanju kapitalnih zahtjeva klirinških članova za izloženosti prema njihovim klijentima.
(3)
Uporabom razdoblja likvidacije ujedno se osigurava sveobuhvatna pokrivenost svih vrsta proizvoda i transakcija navedenih u članku 301. stavku 1. Uredbe (EU) br. 575/2013 koje su središnje druge ugovorne strane poravnale, a pritom neće biti potrebno ažurirati ovu Delegiranu uredbu svaki put kada središnja druga ugovorna strana počne poravnavati novu vrstu proizvoda ili transakcije.
(4)
Za razliku od razdoblja marže za rizik, razdoblja likvidacije koja su središnje druge ugovorne strane objavile ponekad obuhvaćaju dodatna razdoblja kako bi se omogućila obnova pozicija za klirinškog člana koji nema status neispunjavanja obveza. S obzirom na to da su ta dodatna razdoblja specifična za razdoblja likvidacije i da ne odražavaju nikakve razlike u rizicima klirinških članova, nije ih potrebno dodavati razdobljima marže za rizik koja institucije mogu upotrebljavati za izračun kapitalnih zahtjeva za svoju izloženost prema klijentu kada djeluju kao klirinški članovi.
(5)
Kako bi se osiguralo da je za takve procjene potrebno odobrenje nadzornog tijela, samo bi se za razdoblja likvidacije koja su procijenile kvalificirane središnje druge ugovorne strane definirane u članku 4. stavku 1. točki 88. Uredbe (EU) br. 575/2013 trebalo dopustiti da služe kao zamjene za razdoblja marže za rizik pri izračunu kapitalnih zahtjeva klirinških članova za izloženost prema njihovim klijentima.
(6)
S obzirom na to da je smisao razdoblja marže za rizik iskazivanje promjena tržišne vrijednosti skupa za netiranje transakcija tijekom razdoblja od posljednje razmjene kolaterala koji pokriva skup za netiranje transakcija s drugom ugovornom stranom sa statusom neispunjavanja obveza do trenutka kad su transakcije zaključene i kad je ponovno uspostavljena zaštita tržišnog rizika koji iz toga proizlazi te da tržišta mogu na neke kalendarske dane biti zatvorena, razdoblja marže za rizik trebalo bi izražavati u radnim danima. Time se osigurava da kapitalni zahtjevi za te transakcije u potpunosti odražavaju rizike kojima je institucija izložena tijekom razdoblja marže za rizik. Stoga je primjereno osigurati da donja granica razdoblja marže za rizik koje se upotrebljava za potrebe članka 304. stavka 3. Uredbe (EU) br. 575/2013 iznosi pet radnih dana, tj. dulje od najmanje pet dana navedenih u tom članku. Donja granica razdoblja marže za rizik time bi isto bila usklađena s odredbama dijela III. glave II. poglavlja 6. odjeljka 6. Uredbe (EU) br. 575/2013 koje obuhvaćaju zahtjeve za uporabu metode internog modela.
(7)
U skladu s člankom 304. stavcima 3. i 4. Uredbe (EU) br. 575/2013 kraća razdoblja marže za rizik koja institucije mogu primjenjivati kada izračunavaju kapitalne zahtjeve za svoje izloženosti prema klijentu primjenjuju se samo kada institucije djeluju kao klirinški članovi. Stoga se pravila o razdobljima marže za rizik koja institucije mogu upotrebljavati prema tim odredbama ne primjenjuju kada institucije izračunavaju kapitalne zahtjeve za svoje izloženosti prema klijentu, ali ne djeluju kao klirinški članovi za te izloženosti. To ne ovisi o tome primjenjuju li takve institucije metodu internog modela ili ne niti o tome jesu li mjerodavne izloženosti prema klijentu središnje poravnane ili ne.
(8)
Ova se Uredba temelji na nacrtu regulatornih tehničkih standarda koji je Komisiji dostavilo Europsko nadležno tijelo za bankarstvo.
(9)
Europsko nadzorno tijelo za bankarstvo provelo je otvoreno javno savjetovanje o nacrtu regulatornih tehničkih standarda na kojem se temelji ova Uredba, analiziralo je moguće povezane troškove i koristi te zatražilo očitovanje Interesne skupine za bankarstvo osnovane u skladu s člankom 37. Uredbe (EU) br. 1093/2010 Europskog parlamenta i Vijeća (2),
DONIJELA JE OVU UREDBU:
Članak 1.
1. Razdoblja marže za rizik (MPOR-ovi) skupa za netiranje koji institucije mogu upotrebljavati za potrebe članka 304. stavaka 3. i 4. Uredbe (EU) br. 575/2013 utvrđuju se u skladu sa stavcima 2. i 3. ovog članka.
2. Kada mjerodavni skup za netiranje obuhvaća transakcije poravnane s kvalificiranom središnjom drugom ugovornom stranom definiranom u članku 4. stavku 1. točki 88. Uredbe (EU) br. 575/2013, razdoblja marže za rizik koja institucije mogu upotrebljavati odgovarat će duljem od sljedećih razdoblja:
(a)
pet radnih dana;
(b)
najduljem razdoblju likvidacije ugovora ili transakcija obuhvaćenih skupom za netiranje koje je kvalificirana središnja druga ugovorna strana s kojom su ti ugovori ili transakcije poravnani objavila u skladu s člankom 10. stavkom 1. točkom (b) podtočkom vi. Delegirane uredbe Komisije (EU) br. 153/2013 (3).
Za potrebe prvog podstavka točke (b) kada objavljeno razdoblje likvidacije obuhvaća dodatno razdoblje u svrhu obnove pozicija za klirinškog člana koji nema status neispunjavanja obveza, razdoblje koje institucije upotrebljavaju kao razdoblje marže za rizik ne uključuje to dodatno razdoblje.
3. Kada mjerodavni skup za netiranje obuhvaća transakcije koje nisu poravnane s kvalificiranom središnjom drugom ugovornom stranom definiranom u članku 4. stavku 1. točki 88. Uredbe (EU) br. 575/2013, razdoblja marže za rizik koja institucije mogu upotrebljavati iznose barem 10 radnih dana.
Članak 2.
Ova Uredba stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u svim državama članicama.
Sastavljeno u Bruxellesu 18. prosinca 2014.