ДИРЕКТИВА 2012/30/ЕС НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 25 октомври 2012 година
за съгласуване на гаранциите, които се изискват в държавите членки за дружествата по смисъла на член 54, втора алинея от Договора за функционирането на Европейския съюз, за защита на интересите както на съдружниците, така и на трети лица по отношение учредяването на акционерни дружества и поддържането и изменението на техния капитал с цел тези гаранции да станат равностойни
(преработен текст)
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 50, параграф 1 и параграф 2, буква ж) от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта на законодателния акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
в съответствие с обикновената законодателна процедура (2),
като имат предвид, че:
(1)
Втора директива 77/91/ЕИО на Съвета от 13 декември 1976 г. за съгласуване на гаранциите, които се изискват в държавите-членки за дружествата по смисъла на член 54, втора алинея от Договора, за защита на интересите както на съдружниците, така и на трети лица по отношение учредяването на акционерни дружества и поддържането и изменението на техния капитал с цел тези гаранции да станат равностойни (3) е била неколкократно и съществено изменяна (4). Поради предстоящи по-нататъшни изменения и с оглед постигане на яснота, посочената директива следва да бъде преработена.
(2)
Съгласуването, предвидено в член 50, параграф 2, буква ж) от Договора и в Общата програма за премахване на ограниченията за свободата на установяване, започнало с Първа Директива 68/151/ЕИО на Съвета от 9 март 1968 г. за съгласуване на гаранциите, които държавите-членки изискват от дружествата по смисъла на член 58, втора алинея от Договора, за защита на интересите на съдружниците и на трети лица, с цел тези гаранции да станат равностойни на цялата територия на Общността (5), е особено важно по отношение на акционерните дружества, тъй като тяхната дейност преобладава в икономиката на държавите-членки и често се простира отвъд националните граници.
(3)
За да се гарантира минимална равностойна защита на акционерите и кредиторите на акционерните дружества, особено значение има съгласуването на националните разпоредби, свързани с тяхното учредяване и с поддържането, увеличаването или намаляването на техния капитал.
(4)
В Съюза уставът или инструментите на включването на едно акционерно дружество трябва да осигуряват възможност на всяко заинтересовано лице да се запознае с основните данни за дружеството, включително точната структура на неговия капитал.
(5)
Необходими са разпоредби на Съюза за поддържането на капитала, който съставлява обезпечение за кредиторите, по-специално като се забрани всяко намаляване на капитала чрез разпределянето му между акционерите, когато последните нямат право на това, и като се предвидят ограничения за правото на дружеството да придобива собствените си акции.
(6)
Ограничението за придобиване на собствените акции от дружеството следва да важи не само за придобиването, извършено от самото дружество, а и за придобиването, извършено от всяко лице, което действа от свое име, но за сметка на дружеството.
(7)
За да се предотврати едно акционерно дружество да използва друго дружество, в което притежава мнозинството от правата на глас или в което има господстващо влияние, да извършва такова придобиване, без да спазва ограниченията в тази насока, разпоредбите, които регулират придобиването от едно дружество на собствените му акции, трябва да обхванат най-важните и чести случаи на придобиване на акции от такива други дружества. Тези разпоредби трябва да обхванат записването на акции в акционерното дружество.
(8)
За да се предотврати заобикалянето на настоящата Директива, трябва също да бъдат обхванати от разпоредбите, посочени в съображение 7, дружествата, регулирани от Директива 2009/101/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 септември 2009 г. за координиране на гаранциите, които държавите-членки изискват от дружествата по смисъла на член 54, втора алинея от Договора, за защита на интересите на членовете и на трети лица с цел тези гаранции да станат равностойни (6), както и дружествата, които се подчиняват на законите на трети държави и са учредени в аналогична правна форма.
(9)
Когато отношението между едно акционерно дружество и друго дружество, като посоченото в съображение 7, е само непряко, е оправдано да бъдат облекчени разпоредбите, приложими при преки отношения и да се предвиди суспендиране на правата на глас като минимална мярка за постигане на целите на настоящата директива.
(10)
Наред с това е оправдано да бъдат изключени случаите, в които конкретният характер на професионалната дейност не създава заплаха за постигането на целите на директивата.
(11)
За целите на член 50, параграф 2, буква ж) от Договора е нужно законите на държавите-членки, свързани с увеличаването или намаляването на капитала, да гарантират съблюдаването и хармонизирането на принципите на равно третиране на акционерите с еднакво положение и на защита на кредиторите, чиито вземания предхождат решението за намаляването.
(12)
За да се повиши стандартизираната защита на кредиторите във всички държави-членки, кредиторите следва да разполагат с възможността да започнат, при определени условия, съдебно или административно производство, когато техните вземания са изложени на риск в резултат на намаляване на капитала на акционерното дружество.
(13)
За да бъдат предотвратени пазарни злоупотреби, държавите-членки следва да вземат предвид, за целите на прилагането на настоящата директива, разпоредбите на Директива 2003/6/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 28 януари 2003 г. относно търговията с вътрешна информация и манипулирането на пазара (пазарна злоупотреба) (7), Регламент (ЕО) № 2273/2003 на Комисията от 22 декември 2003 г. за прилагане на Директива 2003/6/ЕО на Европейския парламент и на Съвета по отношение на изключенията относно програмите за обратно изкупуване и стабилизирането на финансови инструменти (8) и Директива 2004/72/ЕО на Комисията от 29 април 2004 г. относно прилагането на Директива 2003/6/ЕО на Европейския парламент и на Съвета по отношение на възприетите пазарни практики, определянето на вътрешна информация по отношение на дериватните продукти, изготвянето на списъци на вътрешни лица, уведомяването за трансакциите на управителите и уведомяването относно подозрителни трансакции (9).
(14)
С оглед на решението на Съда от 6 май 2008 г. по дело C-133/06 Парламент/Съвет (10) се счита за необходимо да се преформулира член 6, параграф 3 от Директива 77/91/ЕИО с цел премахване на съществуващо вторично правно основание и осигуряване на преценка и ако е необходимо, преразглеждане на размера, посочен в параграф 1 на същия член, от Европейския парламент и Съвета.
(15)
Настоящата директива не накърнява задълженията на държавите-членки относно крайните срокове за транспониране в националното право и прилагането на директивите, изложени в приложение II, част Б,
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
1. Мерките за съгласуване, установени в настоящата директива, се прилагат за разпоредбите, установени в законовите, подзаконовите или административните разпоредби в държавите-членки, относно видовете дружества, посочени в приложение I.
Наименованието на всяко дружество от видовете, посочени в приложение I включва или се придружава от описание, различно от описанието, което се изисква за други видове дружества.
2. Държавите-членки могат да не прилагат тази директива към инвестиционните дружества с променлив капитал и към кооперациите, регистрирани като един от видовете дружества по приложение I. Доколкото в законите на държавите-членки е използвана тази възможност, те трябва да съдържат изискване тези дружества да включат думите „инвестиционно дружество с променлив капитал“ или „кооперация“ във всички документи, посочени в член 5 от Директива 2009/101/ЕО.
Изразът „инвестиционно дружество с променлив капитал“ по смисъла на настоящата директива означава само онези дружества:
-
чийто изключителен предмет на дейност е да инвестират средствата си в различни дялове и акции, земя или други активи единствено с цел разпределяне на инвестиционните рискове и възползване на техните акционери от резултатите от управлението на техните активи,
-
които предлагат собствените си акции за записване от обществеността, и
-
чиито устави предвиждат, че в рамките, очертани от минималния и максималния капитал, те могат по всяко време да емитират, да изкупят обратно или повторно да продадат своите акции.
Член 2
Уставът или учредителният акт на дружеството винаги трябва да дават най-малко следната информация:
а)
вид и наименование на дружеството;
б)
предмет на дейност на дружеството;
в)
когато дружеството няма уставен капитал - размера на записания капитал;
г)
когато дружеството има уставен капитал - неговия размер, както и размера на капитала, записан към датата, на която дружеството е учредено или е получило разрешение да започне дейността си, и към датата на всяка промяна в установения капитал, без да се засяга член 2, буква д) от Директива 2009/101/ЕО;
д)
доколкото те не са законово определени, правилата, които регулират броя и процедурата по назначаване на членовете на органите, натоварени да представляват дружеството пред трети лица и да осъществяват ръководството, управлението, надзора или контрола на дружеството и разпределението на правомощията между тези органи;
е)
срока на съществуване на дружеството, освен ако то е учредено за неограничен срок.
Член 3
В устава или в учредителния акт, или в отделен документ, публикуван съгласно законодателството на всяка държава-членка в съответствие с член 3 от Директива 2009/101/ЕО, се дава поне следната информация:
а)
седалище;
б)
номинална стойност на записаните акции и поне веднъж годишно техния брой;
в)
брой на акциите, записани без посочване на номиналната стойност, когато емитирането на такива акции се допуска от националното законодателство;
г)
специални условия, ако съществуват такива, за ограничаване трансфера на акции;
д)
когато има няколко класа акции, информацията, посочена в букви б), в) и г) за всеки клас и правата, които дават акциите от всеки клас;
е)
дали акциите са поименни или на приносител, когато националното законодателство предвижда двата вида, и всички разпоредби за превръщането на тези акции, освен ако редът за това е установен от закона;
ж)
размер на записания капитал, внесен към датата, на която дружеството е учредено или е получило разрешение да започне дейността си;
з)
номинална стойност на акциите, а ако няма номинална стойност, броя на акциите, емитирани срещу непарични вноски, заедно с естеството на вноската и името на лицето, което я прави;
и)
самоличността на физическите или юридическите лица, дружества или предприятия, от които или от името на които са подписани уставът или учредителният акт, а ако дружеството все още не е учредено, проектите на посочените документи;
й)
общ размер или поне предварителна оценка на всички разходи, които дружеството трябва да заплати или с които може да бъде натоварено във връзка с учредяването, а когато това е възможно, преди да получи разрешение да започне дейността си; и
к)
всички специални предимства, предоставени към датата на учредяване на дружеството или до получаването на разрешението за започване на дейността на всеки, който е взел участие в учредяването на дружеството или в сделките, довели до даването на разрешението.
Член 4
1. Когато законите на държава-членка предвиждат, че дружеството не може да започне дейността си без разрешение, те също така предвиждат разпоредба за отговорността за задълженията, поети от дружеството или за негова сметка през периода преди даването или отказването на такова разрешение.
2. Параграф 1 не се прилага за задълженията по договори, сключени от дружеството, при условие че то ще получи разрешение да започне дейността.
Член 5
1. Когато законодателството на държава-членка изисква дружеството да бъде учредено от повече от един съдружник, фактът, че всички акции са притежание на едно лице, или броят на съдружниците е спаднал под законоустановения минимум след учредяването на дружеството, не води до автоматично прекратяване на дружеството.
2. Ако в случаите по параграф 1 законодателство на една държава-членка допуска дружеството да бъде прекратено с решение на съда, компетентният съд трябва да има възможност да даде на дружеството достатъчен срок да поправи положението.
3. Когато бъде постановено решение за прекратяване, посочено в параграф 2, започва ликвидация на дружеството.
Член 6
1. Законодателствата на държавите-членки трябва да съдържат изискване, че за учредяването или получаването на разрешение за започване на дейността на едно дружество се записва минимален капитал с размер не по-нисък от 25 000 EUR.
2. На всеки пет години Европейският парламент и Съветът, по предложение на Комисията в съответствие с член 50, параграф 1 и параграф 2, буква ж) от Договора, преценяват и ако е нужно, преразглеждат размерите, изразени в параграф 1 в евро, в светлината на икономическите и паричните тенденции в Съюза и с оглед на стремежа само големи и средни предприятия да имат възможност да избират измежду видовете дружества, изброени в приложение I.
Член 7
Записаният капитал може да се състои само от активи, които се поддават на икономическа оценка. Въпреки това задължението за извършване на работа или за предоставяне на услуги не може да представлява част от същите активи.
Член 8
Акциите не могат да се емитират на цена, по-ниска от номиналната им стойност, а когато нямат номинална стойност, от счетоводната им стойност.
Въпреки това държавите-членки могат да разрешат на онези, които се задължават да пласират акции по занятие, да заплащат цена, по-ниска от общата цена на акциите, които записват по време на същата трансакция.
Член 9
Ако акциите са емитирани възмездно, най-малко 25 % от тяхната номинална стойност, а ако нямат номинална стойност, от счетоводната им стойност, трябва да бъдат изплатени към датата, на която дружеството е учредено или е получило разрешение да започне дейността.
Въпреки това, когато към датата, на която дружеството е учредено или е получило разрешение да започне дейността си, акциите се емитират срещу непарични вноски, тези вноски трябва да бъдат направени изцяло в петгодишен срок от тази дата.
Член 10
1. Преди дружеството да бъде учредено или да получи разрешение да започне дейността, един или няколко независими експерти, назначени или одобрени от административен или съдебен орган, съставят доклад за всички непарични вноски. Тези експерти могат да бъдат физически лица, както и юридически лица и дружества според законите на всяка държава-членка.
2. Докладът на експертите, посочен в параграф 1 съдържа описание на всеки от активите, в които се състои вноската, както и на използваните методи на оценяване, и в него се посочва дали стойностите, установени чрез прилагането на същите методи, съответстват на броя и номиналната стойност, а ако няма номинална стойност - на счетоводната стойност, или при нужда - на премията от акциите, които ще бъдат емитирани в замяна.
3. Докладът на експертите се публикува по реда, предвиден в законите на всяка държава-членка, в съответствие с член 3 от Директива 2009/101/EO.
4. Държавите-членки могат да решат да не прилагат този член, когато 90 % от всички акции по номиналната им стойност, а ако няма номинална стойност - по счетоводната им стойност, се емитират в полза на едно или няколко дружества срещу непарични вноски и когато са спазени следните условия:
а)
по отношение на дружеството, което получава вноските, лицата по член 3, буква и) са се споразумели да се откажат от доклада на експертите;
б)
това споразумение е публикувано в съответствие с параграф 3;
в)
дружествата, които правят вноските, разполагат с резерви, които не могат да бъдат разпределяни по закон или според устава и са равни най-малко на номиналната стойност, а ако няма номинална стойност - на счетоводната стойност на акциите, емитирани срещу непарични вноски;
г)
дружествата, които правят вноските, гарантират до размер, равен на посочения в буква в), дълговете на дружеството получател, възникнали между датата на емитиране на акциите срещу непарични вноски и изтичането на една година след публикуването на годишните доклади на това дружество за финансовата година, през която са направени вноските; прехвърлянето на същите акции през посочения период е забранено;
д)
гаранцията по буква г) е публикувана в съответствие с параграф 3; и
е)
дружествата, които правят вноските, са длъжни да внесат сума, равна на посочената в буква в), в резерв, който не може да се разпределя три години след публикуването на годишните доклади на дружеството получател за финансовата година, през която са направени тези вноски, или ако е нужно - до по-късна дата, на която са уредени всички претенции относно гаранцията по буква г), предявени през този период.
5. Държавите-членки могат да решат да не прилагат настоящия член при учредяване на ново дружество чрез сливане или разделяне, когато във връзка с плана за сливане или разделяне е изготвен доклад на от един или повече независими експерти.
Ако държавите-членки решат да прилагат настоящия член в посочените в първа алинея случаи, те могат да предвидят, че докладът съгласно настоящия член и докладът на един или повече независими експерти във връзка с плана за сливане или разделяне могат да бъдат изготвени от същия експерт или експерти.
Член 11
1. Държавите-членки могат да решат да не прилагат член 10, параграфи 1, 2 и 3 от настоящата директива, когато по решение на административния или управителен орган на дружеството са внесени като непарични вноски прехвърлими ценни книжа, съгласно член 4, параграф 1, точка 18 от Директива 2004/39/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 21 април 2004 г. относно пазарите на финансови инструменти (11) или инструменти на паричния пазар, съгласно член 4, параграф 1, точка 19 от посочената директива и тези ценни книжа или инструменти са оценени при претеглена средна цена, на която те са се търгували на един или повече регулирани пазари, съгласно член 4, параграф 1, точка 14 от същата директива в продължение на достатъчен период, определен от националното законодателство, който предшества действителната дата на внасяне на непаричната вноска.
Въпреки това, когато тази цена е била засегната от изключителни обстоятелства, които биха изменили значително стойността на актива към действителната дата на внасяне, особено когато пазарът на такива прехвърлими ценни книжа или инструменти на паричния пазар е станал неликвиден, се извършва преоценка по инициатива на административния или управителен орган, за която той е отговорен.
За целите на такава преоценка се прилага член 10, параграфи 1, 2 и 3.
2. Държавите-членки могат да решат да не прилагат член 10, параграфи 1, 2 и 3, когато по решение на административния или управителен орган активи, различни от посочените в параграф 1 от настоящия член прехвърлими ценни книжа и инструменти на паричния пазар, се внасят като непарична вноска и по отношение на тях вече е била предоставена оценка на справедливата стойност от независим експерт, при спазване на следните условия:
а)
справедливата стойност е определена към дата не по-ранна от шест месеца преди действителната дата на внасяне на актива; и
б)
оценката е била извършена в съответствие с общоприети стандарти и принципи за оценка в държавата-членка, прилагани към вида на актива, който се апортира.
При нови обстоятелства, които биха изменили значително справедливата стойност на актива към действителната дата на неговото внасяне, се извършва преоценка по инициатива на административния или управителен орган, за която той е отговорен.
За целите на такава преоценка се прилага член 10, параграфи 1, 2 и 3.
При липса на такава преоценка, един или повече акционери, притежаващи общо поне 5 % от записания капитал на дружеството към датата на вземане на решението за увеличаване на капитала, могат да поискат оценка от независим експерт, като в този случай се прилага член 10, параграфи 1, 2 и 3.
Такъв акционер или акционери могат да направят искането до действителната дата на внасяне на актива, при условие че към датата, на която е направено искането, те все още държат поне 5 % от записания капитал на дружеството, както това е било в деня на вземане на решението за увеличаване на капитала.
3. Държавите-членки могат да решат да не прилагат член 10, параграфи 1, 2 и 3, когато по решение на административния или управителен орган активи, различни от посочените в параграф 1 от настоящия член прехвърлими ценни книжа и инструменти на паричния пазар, се внасят като непарична вноска, чиято справедлива стойност се получава за всеки отделен актив от задължителните счетоводни отчети за предходната финансова година, при условие че задължителните счетоводни отчети са били проверени в съответствие с Директива 2006/43/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 17 май 2006 г. относно задължителния одит на годишните счетоводни отчети и консолидираните счетоводни отчети (12).
Втората до петата алинеи на параграф 2 от настоящия член се прилагат mutatis mutandis.
Член 12
1. Когато е внесена непарична вноска, съгласно член 11, без доклад на експерти, предвиден в член 10, параграфи 1, 2 и 3, в допълнение към изискванията по буква з) от член 3 и в едномесечен срок от действителната дата на внасяне на актива, се публикува декларация, съдържаща следното:
а)
описание на непаричната вноска;
б)
нейната стойност, източника на оценяване и ако е необходимо, метода на оценка;
в)
заявление, дали получената стойност отговаря поне на броя, номиналната стойност или, ако липсва номинална стойност, на счетоводната стойност и когато е необходимо, на премията по акциите, които ще бъдат издадени срещу това внасяне на непарична вноска; и
г)
заявление, че не са настъпили нови обстоятелства по отношение на първоначалната оценка.
Това публикуване се осъществява по начин, установен в законите на всяка държава-членка, в съответствие с член 3 от Директива 2009/101/ЕО.
2. Когато е предложено непаричната вноска да бъде без доклада на експерти, по смисъла на член 10, параграфи 1, 2 и 3, във връзка с увеличаване на капитала, предложено съгласно член 29, параграф 2, се публикува съобщение, съдържащо датата на вземане на решението за увеличаване на капитала и информацията, посочена в параграф 1 от настоящия член по начин, предвиден в законите на всяка държава-членка в съответствие с член 3 от Директива 2009/101/ЕО, преди да се осъществи внасянето на непаричната вноска. В този случай, декларацията съгласно параграф 1 от настоящия член се ограничава до заявление, че не са настъпили нови обстоятелства след публикуването на съобщението.
3. Всяка държава-членка предоставя достатъчно гаранции за осигуряване спазването на процедурата, предвидена в член 11 и в настоящия член, когато се прави внасяне на непарична вноска без доклад на експерти, както е посочено в член 10, параграфи 1, 2 и 3.
Член 13
1. Ако преди изтичането на срок, установен от националното право и не по-кратък от две години от датата, на която дружеството е учредено или е получило разрешение да започне дейността си, то придобие актив, който принадлежи на дружество или лице по член 3, буква и) срещу престация не по-малка от една десета от записания капитал, придобиването се проверява, данни за него се публикуват по реда на член 10, параграфи 1, 2 и 3 и то се представя за одобрение от общото събрание.
Членове 11 и 12 се прилагат mutatis mutandis.
Държавите-членки могат да изискват посочените разпоредби да бъдат прилагани и когато активите принадлежат на акционер или на трето лице.
2. Параграф 1 не се прилага към придобиване в хода на обичайната дейност на дружеството, придобиване по искане или под надзора на административен или съдебен орган или на фондова борса.
Член 14
При спазване на разпоредбите за намаляването на записания капитал, акционерите не могат да бъдат освободени от задължението им да изплатят вноските си.
Член 15
До съгласуването на националните закони на по-късен етап държавите-членки предприемат нужните мерки, за да изискат предоставянето на най-малко същите гаранции както посочените в членове 2 - 14, в случай на преобразуване на друг вид дружество в акционерно дружество.
Член 16
Членове 2 - 15 не засягат действието на разпоредбите на държавите-членки относно компетентността и реда за изменение на уставите или учредителните актове.
Член 17
1. Освен в случаите на намаляване на записания капитал, не може да се прави разпределяне между акционерите, когато на последната дата от последната финансова година нетните активи, отразени в годишните доклади на дружеството, са или след такова разпределяне биха спаднали под размера на записания капитал заедно с онези резерви, които не подлежат на разпределяне по закон или според устава.
2. Ако непотърсената част от записания капитал не е включена в активите, отразени в баланса, тази сума се приспада от размера на записания капитал по параграф 1.
3. Размерът на сумите, разпределени между акционерите, не може да надвишава размера на печалбата в края на последната финансова година заедно с пренесената печалба и със сумите, изтеглени от резервите, предназначени за тази цел, намален с пренесените загуби и сумите, отнесени в резерв в съответствие със закона или устава.
4. Изразът „разпределяне“, използван в параграфи 1 и 3, включва по-конкретно изплащането на дивиденти и лихви по акциите.
5. Когато законите на държавите-членки допускат авансово изплащане на междинни дивиденти, се прилагат най-малко следните условия:
а)
съставят се междинни счетоводни доклади, които показват, че средствата за разпределянето са достатъчни;
б)
размерът на средствата, които ще бъдат разпределени, не може да надвишава общата печалба, получена след края на последната финансова година, за която са съставени счетоводни доклади, заедно с пренесената печалба и със сумите, изтеглени от резервите, предназначени за тази цел, и намалени с пренесените загуби и сумите, които трябва да бъдат отнесени в резерв в съответствие с изискванията на закона или устава.
6. Параграфи 1 - 5 не засягат разпоредбите на държавите-членки във връзка с увеличаването на записания капитал чрез капитализиране на резервите.
7. Законите на една държава-членка могат да предвидят дерогации от параграф 1 при инвестиционни дружества с постоянен капитал.
Изразът „инвестиционно дружество с постоянен капитал“ по смисъла на настоящия параграф означава само онези дружества:
a)
чийто изключителен предмет на дейност е инвестирането на средствата им в различни дялове и акции, земя или други активи единствено с цел разпределяне на инвестиционния риск и възползване на техните акционери от резултатите от управлението на техните активи; и
б)
които предлагат собствените си акции за изкупуване от публиката.
Доколкото в законите на държавите-членки е предвидена тази възможност, те са длъжни:
а)
да изискват от тези дружества да включат израза инвестиционно дружество във всички документи, изброени в член 5 от Директива 2009/101/ЕО;
б)
да не позволяват на такова дружество, чиито нетни активи са спаднали под размера по параграф 1, да извършва разпределяне между акционерите, когато в последния ден на последната финансова година общата стойност на активите на дружеството, отразени в годишните му доклади, са или след такова разпределяне биха достигнали сума, по-ниска от един и половина пъти размера на общата стойност на задълженията на дружеството към кредиторите, отразени в годишните доклади; и
в)
да изискват от всяко такова дружество, което извършва разпределяне след спадане на нетните му активи под размера по параграф 1, да включи в годишните си доклади бележка в този смисъл.
Член 18
Всички средства, разпределени в нарушение на член 17, трябва да бъдат върнати от получилите ги акционери, ако дружеството докаже, че тези акционери са знаели за нередовността на извършеното разпределяне или с оглед на обстоятелствата не са могли да не знаят това.
Член 19
1. При сериозни загуби в записания капитал се свиква общо събрание на акционерите в срок, предвиден в законите на държавите-членки, на което се решава дали дружеството да бъде прекратено, или да бъдат предприети други мерки.
2. Държавите-членки не могат да определят като сериозна загуба по смисъла на параграф 1 цифра, която е по-висока от половината от записания капитал.
Член 20
1. Акциите на едно дружество не могат да се записват от самото дружество.
2. Ако акциите на едно дружество са записани от лице, което действа от свое име, но за сметка на дружеството, смята се, че записалият е действал за своя сметка.
3. Лицата и дружествата по член 3, буква и), а при увеличаване на записания капитал - членовете на ръководния или управителния орган, са длъжни да заплатят акциите, записани в нарушение на посочения член.
Законите на една държава-членка могат да предвидят възможност едно лице да бъде освободено от това задължение, ако докаже, че то лично няма вина.
Член 21
1. Без да се засяга принципа на равното третиране на всички акционери, които са в еднакво положение и Директива 2003/6/ЕО, държавите-членки могат да разрешат на дружеството да придобива собствени акции пряко или чрез лице, действащо от свое име, но за сметка на дружеството. Доколкото такова придобиване е разрешено, държавите-членки обвързват това придобиване със следните условия:
а)
разрешението се дава от общото събрание, което определя реда и условията за такова придобиване и по-специално, максималния брой акции, които ще бъдат придобити, срока, за който се дава разрешението, чиято максимална продължителност се определя според националното законодателство, но не повече от пет години и в случай на възмездно придобиване - максималния и минималния размер на насрещната престация. Членовете на административния или управителен орган трябва да се уверят, че при всяко осъществяване на разрешено придобиване се спазват условията, посочени в букви б) и в);
б)
придобиването на акции, включително придобитите от дружеството на предходен етап, които то държи и акции, придобити от лице, действащо от свое име, но за сметка на дружеството, не може да доведе до намаляване на нетните активи под размера, посочен в член 17, параграфи 1 и 2; и
в)
само напълно изплатени акции могат да бъдат включени в трансакцията.
Освен това, държавите-членки могат да обвържат придобиването по смисъла на първа алинея с някое от следните условия:
а)
номиналната стойност или, при липсата на такава, счетоводната стойност на придобитите акции, включително тези, придобити на по-ранен етап от дружеството и държани от него, както и акциите, придобити от лице, действащо от свое име, но за сметка на дружеството, не може да надвишава границата, определена от държавите-членки; посочената граница не може да бъде по-ниска от 10 % от записания капитал;
б)
правомощието на дружеството да придобива собствени акции по смисъла на първа алинея, максималният брой акции, които могат да бъдат придобити, срока, за който се дава това правомощие и максималния или минималния размер на насрещната престация се определят в устава или учредителния акт на дружеството;
в)
дружеството спазва съответните изисквания за информиране и нотификация;
г)
държавите-членки определят дружествата, от които могат да поискат да обезсилят придобити акции, при условие че сума, равна на номиналната стойност на обезсилените акции трябва да бъде включена във фонд, който не може да бъде разпределян между акционерите, освен в случай на намаление на записания капитал; посоченият фонд може да бъде използван само за увеличаване на записания капитал чрез капитализиране на резерви; и
д)
придобиването не засяга удовлетворяването на кредиторите.
2. Законите на една държава-членка могат да предвидят изключения от параграф 1, буква а), първо изречение, когато придобиването на собствени акции е нужно, за да се предотврати сериозно и непосредствено увреждане на дружеството. В такъв случай ръководният или управителният орган уведомява следващото общо събрание за причините и характера на извършеното придобиване, за броя и номиналната стойност, а ако няма номинална стойност - за счетоводната стойност на придобитите акции, за дела от записания капитал, който те представляват, и за престацията срещу тези акции.
3. Държавите-членки могат да решат да не прилагат параграф 1, буква а), първо изречение към акции, придобити от самото дружество или от лице, което действа от свое име, но за сметка на дружеството, с цел разпределяне между служителите на това дружество или служителите на свързано дружество. Тези акции се разпределят в срок 12 месеца след придобиването им.
Член 22
1. Държавите-членки могат да решат да не прилагат член 21 за:
а)
акции, придобити в изпълнение на решение за намаляване на капитала или при обстоятелствата, посочени в член 43;
б)
акции, придобити в резултат на универсално правоприемство;
в)
напълно изплатени акции, придобити безвъзмездно или от банки и други финансови институции въз основа на поръчка за изкупуване;
г)
акции, придобити по силата на юридическо задължение или в резултат на съдебно решение за защита на малцинствените акционери, по-конкретно в случай на сливане, промяна на предмета на дейност или формата на дружеството, прехвърляне на седалището в чужбина или въвеждане на ограничения върху прехвърлянето на акции;
д)
акции, притежавани от акционер, който не ги е изплатил;
е)
акции, придобити с цел обезщетяване на малцинствените акционери в свързани дружества;
ж)
напълно изплатени акции, придобити при принудителна продан на основание съдебно решение за изплащането на дълг на притежателя на акциите към дружеството; и
з)
напълно изплатени акции, емитирани от инвестиционно дружество с постоянен капитал според определението в член 17, параграф 7, втора алинея и придобити по искане на инвеститора от това дружество или от свързано дружество. Прилага се член 17, параграф 7, трета алинея, буква а). Придобиването на посочените акции не може да има за последица намаляването на нетните активи под размера на записания капитал заедно с резервите, чието разпределяне е забранено от закона.
2. Акциите, придобити в случаите по параграф 1, букви б) - ж), трябва да бъдат отчуждени най-късно в срок три години след придобиването им, освен ако номиналната стойност, а ако няма номинална стойност - счетоводната стойност на придобитите акции, включително акциите, които дружеството евентуално е придобило чрез лице, което действа от свое име, но за сметка на дружеството, възлиза на не повече от 10 % от записания капитал.
3. Ако акциите не бъдат отчуждени в срока по параграф 2, те се обезсилват. Законите на една държава-членка могат да поставят обезсилването в зависимост от съответно намаляване на записания капитал. Такова намаляване трябва да бъде предвидено, когато придобиването на акциите, които ще бъдат обезсилени, води до спадане на нетните активи под размера по член 17, параграф 1 и 2.
Член 23
Акциите, придобити в нарушение на членове 21 и 22, се отчуждават в едногодишен срок след придобиването им. Ако те не бъдат отчуждени в този срок, прилага се член 22, параграф 3.
Член 24
1. Когато законите на една държава-членка допускат дружеството да придобива собствени акции само или чрез лице, което действа от свое име, но за сметка на дружеството, те задължително поставят притежаването на тези акции в зависимост най-малко от следните условия:
а)
измежду правата, които дават акциите, правото на глас по собствени акции на дружеството задължително се суспендира;
б)
ако акциите са включени в активите, отразени в баланса, в пасивите се включва резерв със същия размер, който не подлежи на разпределяне.
2. Когато законите на една държава-членка допускат дружеството да придобива собствени акции само или чрез лице, което действа от негово име, но за сметка на дружеството, те трябва да съдържат изискване годишният доклад да посочва най-малко:
а)
причините за придобиванията, извършени през финансовата година;
б)
броя и номиналната стойност, а ако няма номинална стойност - счетоводната стойност на акциите, придобити и отчуждени през финансовата година, и частта от записания капитал, която те представляват;
в)
в случай на възмездно придобиване или отчуждаване - престацията срещу акциите;
г)
броя и номиналната стойност, а ако няма номинална стойност - счетоводната стойност на всички акции, придобити и притежавани от дружеството, и частта от записания капитал, която те представляват.
Член 25
1. Когато държавите-членки разрешават на дружество, пряко или косвено, да дава авансови средства, да отпуска заеми или да предоставя гаранции с цел придобиване на негови акции от трети лица, те трябва да обвържат тези трансакции с условията, определени в алинеи 2-5.
2. Трансакциите се осъществяват на отговорност на административния или управителен орган при справедливи пазарни условия, особено по отношение на лихвата, начислена в полза на дружеството и по отношение на обезпеченията, предоставени на дружество за заемите и авансовите средства, посочени в първа алинея.
Финансовото състояние на третите лица или, в случай на многостранни трансакции, на всеки контрагент се проверява надлежно.
3. Административният или управителен орган представя трансакциите пред общото събрание за предварително одобрение, което процедира съгласно правилата за кворум и мнозинство, определени в член 44.
Административният или управителен орган представят писмен доклад пред общото събрание, посочващ:
a)
мотивите за трансакцията,
б)
интереса, който дружеството има от нея,
в)
условията, при които се осъществява,
г)
рискът, който носи по отношение на ликвидността и платежоспособността на дружеството и
д)
цената, на която третото лице следва да придобие акциите.
Посоченият доклад се внася в регистъра за публикуване в съответствие с член 3 от Директива 2009/101/ЕО.
4. Общата финансова подкрепа, предоставена на трети лица, не може да води до намаляване на нетните активи на дружеството под размера, посочен в член 17, параграфи 1 и 2, като се има предвид също така всяко намаление на нетните активи, което може да възникне в резултат на придобиването от страна на дружеството или за сметка на дружеството на негови акции в съответствие с член 21, параграф 1.
Дружеството включва към пасива в балансовия отчет резерв, който не подлежи на разпределение, в размер съответстващ на общата финансова подкрепа.
5. Когато трето лице придобива чрез финансова подкрепа на дружеството собствени акции от това дружество по смисъла на член 21, параграф 1 или записва акции, издадени при увеличаване на записания капитал, такова придобиване или записване се извършва на справедлива цена.
6. Параграфи 1 - 5 не се прилагат за сделки, сключени от банки или други финансови институции в хода на обичайната им дейност, нито към сделки, осъществени с оглед придобиването на акции от или за служителите на дружеството или служителите на свързано дружество.
Въпреки това посочените трансакции не могат да имат за последица намаляването на нетните активи под размера по член 17, параграф 1.
7. Параграфи 1 - 5 не се прилагат за сделки, осъществени с оглед придобиването на акции в съответствие с член 22, параграф 1, буква з).
Член 26
В случаи когато отделни членове на административен или управителен орган на дружество, което е страна по трансакция, посочена в член 25, параграф 1, или на административен или управителен орган на предприятие-майка по смисъла на член 1 от Седма Директива 83/349/ЕИО на Съвета от 13 юни 1983 г. приета на основание член 50, параграф 2, буква ж) от Договора относно консолидираните счетоводни отчети (13) или самото предприятие-майка, както и физически лица, действащи от свое име, но за сметка на такива членове или такова предприятие, са страни по такава трансакция, държавите-членки предоставят подходящи гаранции трансакцията да не противоречи на интересите на дружеството.
Член 27
1. Приемането на собствени акции на дружеството като обезпечение от самото дружество или чрез лице, което действа от свое име, но за сметка на дружеството, се третира като придобиване по смисъла на член 21, член 22, параграф 1 и членове 24 и 25.
2. Държавите-членки могат да решат да не прилагат параграф 1 за сделки, сключени с банки и други финансови институции в хода на обичайната им дейност.
Член 28
1. Записването, придобиването или притежаването на акции в акционерно дружество от друго дружество по смисъла на член 1 от Директива 2009/101/ЕО, в което акционерното дружество пряко или непряко притежава мнозинството от правата на глас или върху което то може пряко или непряко да упражнява контрол, се смята за извършено от самото акционерно дружество.
Първа алинея се прилага и когато другото дружество се регулира от правото на трета страна и е учредено в правна форма, аналогична на изброените в член 1 от Директива 2009/101/ЕО.
Въпреки това, когато акционерното дружество непряко притежава мнозинство от правата на глас или може непряко да упражнява господстващо влияние, държавите-членки не са длъжни да прилагат първа и втора алинеи, ако предвидят суспендиране на правата на глас, дадени от онези акции на акционерното дружество, които другото дружество притежава.
2. Доколкото не е извършено координиране на националното законодателство относно обединенията на дружества, държавите-членки могат:
а)
да определят случаите, в които едно акционерно дружество се смята за способно да упражнява господстващо влияние върху друго дружество; ако една държава-членка използва тази възможност, нейното национално право задължително трябва да предвижда, че акционерното дружество упражнява господстващо влияние, ако:
-
има право да назначава или освобождава мнозинството от членовете на администриращия, управителния или надзорния орган и същевременно е акционер или съдружник в другото дружество, или
-
е акционер или съдружник в другото дружество и единствено контролира мнозинството от правата на глас на своите акционери или съдружници според споразумение, сключено с другите акционери или съдружници в това дружество.
Държавите-членки не са длъжни да предвиждат други случаи извън посочените в първото и второто тире;
б)
да определят случаите, в които едно акционерно дружество се смята за непряко притежаващо правата на глас или способно непряко да упражнява господстващо влияние;
в)
да посочат обстоятелствата, при които едно акционерно дружество се смята за притежаващо правата на глас.
3. Държавите-членки не са длъжни да прилагат първа и втора алинеи на параграф 1, когато записването, придобиването или притежаването се извършват от името на лице, което е различно от лицето, записващо, придобиващо или притежаващо акциите и което не е нито акционерното дружество, посочено в първа алинея, нито друго дружество, в което акционерното дружество пряко или непряко притежава мнозинството от правата на глас или върху което то може пряко или непряко да упражнява контрол.
4. Държавите-членки не са длъжни да прилагат първа и втора алинеи на параграф 1, когато записването, придобиването или притежаването се осъществяват от другото дружество в качеството му и в хода на дейността му като дилър на ценни книжа по занятие, при условие че то е член на фондова борса, разположена или функционираща в държава-членка, или е одобрено или контролирано от орган на държава-членка, компетентен да упражнява надзор върху професионалните дилъри на ценни книжа, които по смисъла на настоящата директива могат да включват и кредитните институции.
5. Държавите-членки не са длъжни да прилагат първа и втора алинеи на параграф 1, когато акциите на едно акционерно дружество, притежавани от друго дружество, са придобити преди отношението между двете дружества да съответства на критериите, посочени в първа алинея.
Независимо от това, правата на глас, дадени от тези акции, се суспендират и акциите се вземат предвид, когато се определя дали е спазено условието по член 21, параграф 1, буква б).
6. Държавите-членки не са длъжни да прилагат член 22, втора и трета алинеи или член 23, когато акциите на едно акционерно дружество се придобиват от друго дружество, при условие че предвидят:
а)
суспендиране на правата на глас, дадени от акциите на акционерното дружество, които другото дружество притежава, и
б)
задължение на членовете на администриращия или управителния орган на акционерното дружество да изкупят обратно от другото дружество акциите по член 22, втора и трета алинеи, и член 23 на цената, на която ги е придобило другото дружество; тази санкция не се прилага само когато членовете на администриращия или управителния орган на акционерното дружество докажат, че дружеството не е взело никакво участие при записването на въпросните акции или при тяхното придобиване.
Член 29
1. Общото събрание взема решение за всяко увеличаване на капитала. Както решението, така и увеличаването на записания капитал се публикуват по реда, предвиден в законите на всяка държава-членка в съответствие с член 3 от Директива 2009/101/ЕО.
2. Независимо от това уставът, учредителният акт или решението на общото събрание, което трябва да се публикуват в съответствие с правилата на параграф 1, могат да разрешат увеличаване на записания капитал до максимален размер, установен в тях с оглед на максималния размер, предвиден в закона. При нужда решение за увеличаване на записания капитал в рамките на така установения размер се взема от органа на дружеството, овластен да направи това. Това правомощие на съответния орган важи за максимален срок от пет години и може да се поднови един или повече пъти от общото събрание, всеки път за срок не по-дълъг от пет години.
3. Когато има няколко класа акции, решението на общото събрание за увеличаване на капитала по параграф 1 или овластяването да се увеличи капиталът по параграф 2 се гласуват отделно от всеки клас акционери, чиито права се засягат от трансакцията.
4. Този член се прилага към емитирането на всички ценни книжа, които могат да бъдат превърнати в акции или дават право да се запишат акции, но не и към превръщането на тези ценни книжа или упражняването на правото за записване.
Член 30
Най-малко 25 % от номиналната стойност, а ако няма номинална стойност - от счетоводната стойност на акциите, емитирани възмездно при увеличаване на записания капитал, трябва да бъдат заплатени. Когато се предвижда емисионна стойност, по-висока от номиналната, премията се заплаща изцяло.
Член 31
1. Когато при увеличаване на записания капитал акциите се емитират срещу непарична вноска, тя се прави изцяло в петгодишен срок от датата на решението за увеличаване на записания капитал.
2. Вноската по параграф 1 се отразява в доклад, съставен, преди да се извърши увеличаването на капитала, от един или няколко експерти, които са независими от дружеството и са назначени или одобрени от административен или съдебен орган. Тези експерти могат да бъдат физически лица, както и юридически лица и дружества според законите на всяка държава-членка.
Прилагат се член 10, параграфи 2 и 3 и членове 11 и 12.
3. Държавите-членки могат да решат да не прилагат параграф 2 в случай на увеличаване на записания капитал, извършено с оглед осъществяване на сливане, разделяне или публично предложение за изкупуване или замяна на акции и с цел плащане на акционерите на придобиваното дружество, разделяното дружество или на дружеството, обект на публичното предложение за изкупуване или замяна на акции.
Въпреки това, в случай на сливане или разделяне държавите- членки прилагат първа алинея, само ако е изготвен доклад от един или повече независими експерти във връзка с плана за сливане или разделяне.
Ако държавите-членки решат да прилагат параграф 2 в случай на сливане или разделяне, те могат да предвидят, че докладът съгласно настоящия член и докладът от един или повече независими експерти във връзка с плана за сливане или разделяне могат да бъдат изготвени от същия експерт или експерти.
4. Държавите-членки могат да не прилагат параграф 2, ако всички акции, емитирани при увеличаването на записания капитал, се емитират срещу непарични вноски на едно или няколко дружества, при условие че всички акционери в дружеството, което получава вноската, се съгласят да не се съставя експертен доклад и са спазени условията по член 10, параграф 4, букви б) - е).
Член 32
Когато увеличението на капитала не е записано изцяло, капиталът се увеличава само със стойността на записаните акции, ако условията на емисията изрично допускат такава възможност.
Член 33
1. Когато капиталът се увеличава срещу парична вноска, акциите трябва да бъдат предложени за предпочтително изкупуване на акционерите пропорционално на участието им в капитала, представено от вече притежаваните от тях акции.
2. Законите на една държава-членка:
а)
могат да предвидят, че параграф 1 не се прилага към акции, които дават ограничено право на участие в разпределянето по смисъла на член 17 и/или в активите на дружеството при ликвидация; или
б)
могат да допускат, ако записаният капитал на дружество с няколко класа акции, които носят различни права на глас или участие в разпределянето по смисъла на член 17 или в активите при ликвидация, се увеличава чрез емитиране на нови акции само в един от тези класове, правото на предпочтително изкупуване от акционерите от други класове да се упражнява само след упражняването на същото право от акционерите в класа, в който се емитират новите акции.
3. Предложението за предпочтително изкупуване и срокът, в който трябва да се упражни същото право, се публикуват в националния вестник, определен в съответствие с Директива 2009/101/ЕО. Не е задължително законите на държавите-членки да предвиждат публикуване, когато всички акции на дружеството са поименни. В този случай всички акционери на дружеството се уведомяват писмено. Правото на предпочтително изкупуване се упражнява в срок, не по-кратък от 14 дни от датата на публикуване на предложението или от датата на изпращане на писмата на акционерите.
4. Правото на предпочтително изкупуване не може да бъде ограничено или отменено от устава или учредителния акт. Това обаче може да бъде направено с решение на общото събрание. Ръководният или управителният орган трябва да бъде задължен да представи пред събранието писмен доклад, който посочва причините за ограничаването или отмяната на правото на предпочтително изкупуване и обосновава предложената емисионна цена. Общото събрание действа в съответствие с правилата за кворум и мнозинство, установени в член 44. Решението му се публикува по реда, предвиден в законите на всяка държава-членка, в съответствие с член 3 от Директива 2009/101/ЕО.
5. Законите на една държава-членка могат да предвидят, че уставът, учредителният акт или общото събрание, като действа в съответствие с правилата за кворум, мнозинство и публикуване по параграф 4, могат да предоставят правомощието за ограничаване или отмяна на правото на предпочтително изкупуване на дружествения орган, който е овластен да взема решения за увеличаване на записания капитал в рамките на уставния капитал. Посоченото правомощие не може да бъде предоставено за по-дълъг срок от правомощието по член 29, параграф 2.
6. Параграфи 1 - 5 се прилагат към емитирането на всички ценни книжа, които могат да бъдат превръщани в акции или дават правото да се запишат акции, но не и към превръщането на тези ценни книжа или упражняването на правото на записване.
7. Правото на предпочтително изкупуване не се изключва по смисъла на параграфи 4 и 5, когато по силата на решението за увеличаване на записания капитал акциите се емитират в полза на банки или други финансови институции с цел да бъдат предложени на акционерите на дружеството в съответствие с параграфи 1 и 3.
Член 34
Всяко намаляване на записания капитал, освен намаляването с решение на съда, се извършва по решение на общото събрание в съответствие с правилата за кворум и мнозинство, установени в член 44, без да се засяга действието на членове 40 и 41. Решението се публикува по реда, предвиден в законите на всяка държава-членка в съответствие с член 3 от Директива 2009/101/ЕО.
В съобщението за свикване на събранието се посочват най-малко целта на намаляването и начинът на извършването му.
Член 35
Когато има няколко класа акции, решението на общото събрание за намаляване на записания капитал се гласува отделно от всеки клас акционери, чиито права се засягат от операцията.
Член 36
1. В случай на намаляване на записания капитал, кредиторите, чиито вземания предшестват публикуването на решението за намаляване на капитала, ще имат поне правото да получат обезпечение за вземанията, които не са станали дължими към датата на публикуване. Държавите-членки не могат да игнорират това право, освен ако кредиторът не разполага с достатъчни гаранции или тези гаранции не са необходими, с оглед активите на дружеството.
Държавите-членки определят условията за упражняването на правото, предвидено в първа алинея. Във всички случаи, държавите-членки гарантират, че кредиторите имат право да се обърнат към съответен административен или съдебен орган за да получат подходящи гаранции, ако могат да удостоверят, че в резултат на намаляването на записания капитал удовлетворяването на техните вземания е изложено на риск и те не са получили съответни гаранции от дружеството.
2. Законите на държавите-членки също трябва да предвиждат, че намаляването е нищожно или не се извършва плащане на акционерите, докато кредиторите не получат удовлетворение или съдът се произнесе против уважаването на молбата им.
3. Настоящият член се прилага когато намаляването на записания капитал се дължи на пълно или частично освобождаване от изплащане на останалата част от вноските на акционерите.
Член 37
1. Държавите-членки не са длъжни да прилагат член 36 към намаляване на записания капитал, извършено с цел покриване на претърпени загуби или отнасяне на парични суми в резерв, при условие че след тази операция размерът на този резерв е не по-висок от 10 % от намаления записан капитал. Този резерв може да се разпределя между акционерите само при намаляване на записания капитал; той може да се използва само за покриване на претърпени загуби или за увеличаване на записания капитал чрез капитализиране на резерва, доколкото държавите-членки допускат такава операция.
2. В случаите по параграф 1 законите на държавите-членки трябва да предвидят нужните мерки, за да се гарантира, че сумите, получени от намаляването на записания капитал, не могат да се използват за плащания, за разпределяне между акционерите или за освобождаване на акционерите от задължението им да направят вноските си.
Член 38
Записаният капитал не може да се намалява до размер, по-нисък от минималния капитал, предвиден в съответствие с член 6.
Държавите-членки могат да допуснат такова намаляване, ако наред с това предвидят, че решението за намаляване на записания капитал поражда последици само когато той бъде увеличен до размер най-малко равен на предписания минимум.
Член 39
Когато законите на една държава-членка разрешават пълно или частично обратно изкупуване на записания капитал, без той да бъде намаляван, те са длъжни да изискват най-малко спазването на следните условия:
а)
когато уставът или учредителният акт предвиждат обратно изкупуване, решение за последното се взема от общото събрание, което гласува поне в съответствие с обичайните условия за кворум и мнозинство; когато уставът или учредителният акт не предвиждат обратно изкупуване, решение за последното се взема от общото събрание, което действа поне при условията за кворум и мнозинство, установени в член 44; решението се публикува по реда, предписан от законите на всяка държава-членка, в съответствие с член 3 от Директива 2009/101/ЕО;
б)
за целите на обратното изкупуване могат да се използват само суми, предназначени за разпределяне по смисъла на член 17, параграфи 1 - 4;
в)
акционерите, чиито акции се изкупуват обратно, запазват правата си в дружеството, с изключение на правата за изплащане на тяхната вноска и за участие в разпределянето на първоначален дивидент по неизкупените акции.
Член 40
1. Когато законите на една държава-членка допускат дружествата да намаляват записания си капитал чрез принудително обезсилване, те трябва да съдържат изискване да се спазват най-малко следните условия:
а)
принудителното обезсилване трябва да бъде предписано или разрешено от устава или учредителния акт, преди акциите, които ще бъдат обезсилени, да са записани;
б)
когато принудителното обезсилване е разрешено по принцип от устава или учредителния акт, решение за него се взема от общото събрание, освен ако то е единодушно одобрено от засегнатите акционери;
в)
дружественият орган, който взема решение за принудителното обезсилване, определя условията и реда за него, освен ако те не са определени от устава или учредителния акт;
г)
прилага се член 36, освен при напълно изплатени акции, които са предоставени на дружеството безвъзмездно или са обезсилени, като се използват суми, предназначени за разпределяне в съответствие с член 17, параграфи 1 - 4; в тези случаи в резерв се отнася сума, равна на номиналната стойност, а ако няма номинална стойност - на счетоводната стойност на всички обезсилени акции; посоченият резерв може да бъде разпределян между акционерите само при намаляване на записания капитал; той може да се използва само за покриване на претърпени загуби или за увеличаване на записания капитал чрез капитализиране на резерва, доколкото държавите-членки допускат такава операция; и
д)
решението за принудителното обезсилване се публикува по реда, предвиден в законите на всяка държава-членка в съответствие с член 3 от Директива 2009/101/ЕО.
2. В случаите, посочени в параграф 1 от настоящия член, не се прилагат член 34, параграф 1 и членове 35, 37 и 44.
Член 41
1. При намаляване на записания капитал чрез обезсилване на акции, придобити от самото дружество или от лице, което действа от свое име, но за сметка на дружеството, решение за обезсилването винаги се взема от общото събрание.
2. Прилага се член 36, освен ако акциите са напълно изплатени и са придобити безвъзмездно или чрез използване на суми, предназначени за разпределяне в съответствие с член 17, параграфи 1 - 4; в тези случаи в резерв се отнася сума, равна на номиналната стойност, а ако няма номинална стойност - на счетоводната стойност на всички обезсилени акции. Посоченият резерв може да се разпределя между акционерите само при намаляване на капитала. Той може да се използва само за покриване на претърпени загуби или за увеличаване на записания капитал чрез капитализиране на резерва, доколкото законите на държавите-членки допускат такава операция.
3. В случаите посочени в параграф 1 от настоящия член не се прилагат членове 35, 37 и 44.
Член 42
В случаите, посочени от член 39, член 40, параграф 1, буква б) и член 41, параграф 1, когато има няколко класа акции, решението на общото събрание за обратното изкупуване на записания капитал или намаляването му чрез обезсилване на акции се гласува отделно от всеки клас от акционери, чиито права се засягат от операцията.
Член 43
Когато законите на държавите-членки разрешават дружествата да издават акции, подлежащи на обратно изкупуване, те задължително изискват при обратното изкупуване да се спазват най-малко следните условия:
а)
обратното изкупуване трябва да бъде разрешено от устава или учредителния акт на дружеството, преди акциите, подлежащи на изкупуване, да бъдат записани;
б)
акциите трябва да бъдат изцяло изплатени;
в)
условията и редът за обратното изкупуване се предвиждат в устава или в учредителния акт на дружеството;
г)
обратното изкупуване може да се извърши само при използване на суми, предназначени за разпределяне в съответствие с член 17, параграфи 1 - 4, или на приходите от новата емисия, пусната с цел извършване на изкупуването;
д)
сума, равна на номиналната стойност, а ако няма номинална стойност - на счетоводната стойност на всички изкупени акции, се отнася в резерв, който може да се разпределя между акционерите само в случай на намаляване на записания капитал; резервът може да се използва само с цел увеличаване на записания капитал чрез капитализиране на резервите;
е)
буква д) не се прилага към обратно изкупуване чрез приходите от нова емисия, пусната с цел извършване на изкупуването;
ж)
когато се предвижда изплащане на премия на акционерите вследствие на обратно изкупуване, премията може да бъде изплатена само от сумите, предназначени за разпределяне в съответствие с член 17, параграфи 1 - 4, или от резерв, различен от посочения в буква д) от този член, който може да се разпределя между акционерите само при намаляване на записания капитал; посоченият резерв може да се използва само с цел увеличаване на записания капитал чрез капитализиране на резервите, за покриване на разноските по член 3, буква й), за разноските по емитирането на акции или облигации или за изплащане на премия на притежателите на акции или облигации, подлежащи на обратно изкупуване;
з)
съобщението за обратното изкупуване се публикува по реда, предвиден в законите на всяка държава-членка в съответствие с член 3 от Директива 2009/101/ЕО.
Член 44
В законите на държавите-членки се предвижда, че решенията по член 33, параграфи 4 и 5 и членове 34, 35, 39 и 42 се вземат с мнозинство най-малко две-трети от гласовете, давани от представените ценни книжа или представения капитал.
В законите на държавите-членки може да се предвиди, че е достатъчно обикновено мнозинство от гласовете, посочени в първа алинея, когато е представен най-малко половината от записания капитал.
Член 45
1. Държавите-членки могат да дерогират член 9, първа алинея, член 21, параграф 1, буква а), първото изречение и членове 29, 30 и 33, доколкото такива дерогации са необходими за приемането или прилагането на разпоредбите, които имат за цел да насърчат участието на работниците или други групи лица, определени в националното законодателство, в капитала на предприятията.
2. Държавите-членки могат да не прилагат член 21, параграф 1, буква а), първо изречение и членове 34, 35, 40, 41, 42 и 43 към дружества, учредени по особен закон, които емитират едновременно капиталови акции и работнически акции; последните се емитират в полза на служителите на дружеството като общност, представлявана в общото събрание на акционерите от пълномощници с право на глас.
Член 46
За целите на приложението на настоящата директива законите на държавите-членки гарантират равното третиране на всички акционери с еднакво положение.
Член 47
1. Държавите-членки могат да решат да не прилагат член 3, букви ж), и), й) и к) към дружества, съществуващи към датата на влизане в сила на закони, подзаконови актове и административни разпоредби, приети в съответствие с изпълнение на Директива 77/91/ЕИО.
2. Държавите-членки съобщават на Комисията текста на основните разпоредби от националното право, които приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 48
Директива 77/91/ЕИО, изменена с актовете, посочени в приложение II, част А се отменя, без да се засягат задълженията на държавите-членки относно крайните срокове за транспониране в националното право и за прилагане на директивите, които са посочени в приложение II, част Б.
Позоваванията на отмената директива се считат за позовавания на настоящата директива и се четат съгласно таблицата на съответствиетo в приложение III.
Член 49
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 50
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Страсбург на 25 октомври 2012 година.
32012L0030
L 315/74
SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE
25.10.2012.
DIREKTIVA 2012/30/EU EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA
od 25. listopada 2012.
o usklađivanju zaštitnih mehanizama koje, radi zaštite interesa članova i trećih osoba, države članice zahtijevaju od trgovačkih društava u smislu članka 54. drugog stavka Ugovora o funkcioniranju Europske unije, u pogledu osnivanja dioničkih društava te održavanja i promjene njihovog kapitala, a s ciljem ujednačavanja tih zaštitnih mehanizama
(Preinačena)
(Tekst značajan za EGP)
EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 50. stavak 1. i stavak 2. točku (g),
uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
nakon prosljeđivanja nacrta zakonodavnog akta nacionalnim parlamentima,
uzimajući u obzir mišljenje Europskoga gospodarskog i socijalnog odbora (1),
u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom (2),
budući da:
(1)
Druga direktiva Vijeća 77/91/EEZ od 13. prosinca 1976. o koordinaciji zaštitnih mehanizama koje, radi zaštite interesa članica i ostalih, države članice zahtijevaju od trgovačkih društava u smislu članka 54. drugog stavka Ugovora o funkcioniranju Europske unije, s obzirom na osnivanje dioničkih društava te održavanje i promjenu njihovog kapitala, a s ciljem ujednačavanja tih zaštitnih mehanizama (3), bila je u više navrata (4) bitno izmijenjena. Budući da je potrebno izvršiti dodatne izmjene, trebalo bi je preinačiti radi jasnoće.
(2)
Usklađivanje predviđeno člankom 50. stavkom 2. točkom (g) Ugovora i u Općem programu za ukidanje ograničavanja slobode osnivanja poduzeća, koje je započelo Prvom direktivom Vijeća 68/151/EEZ od 9. ožujka 1968. o usklađivanju zaštitnih mehanizama koje, radi zaštite interesa članova i drugih, države članice zahtijevaju od trgovačkih društva u smislu članka 58. drugog stavka Ugovora, a s ciljem ujednačavanja takvih zaštitnih mehanizama širom Zajednice (5), posebno je važno u odnosu na dionička društva jer njihove djelatnosti prevladavaju u gospodarstvu država članica i često prelaze njihove nacionalne granice.
(3)
Kako bi se u dioničkim društvima osigurala minimalna jednakovrijedna zaštita, kako za dioničare tako i za vjerovnike, od posebne je važnosti usklađivanje nacionalnih odredaba u vezi s njihovim osnivanjem i održavanjem te u vezi s povećanjem ili smanjivanjem njihovog kapitala.
(4)
U Uniji statut ili akt o osnivanju dioničkog društva moraju svakoj zainteresiranoj osobi omogućiti da sazna osnovne pojedinosti o društvu, uključujući i točan sastav njegova kapitala.
(5)
Potrebne su odredbe Unije za održavanje kapitala, što predstavlja jamstvo vjerovnicima, posebno odredba o zabrani svakog smanjivanja kapitala njegovim dijeljenjem dioničarima u slučaju kada oni na to nemaju pravo i odredba kojom se ograničava pravo društva da stječe vlastite dionice.
(6)
Ograničavanje društva u stjecanju vlastitih dionica ne bi se trebalo primjenjivati samo na stjecanja koja izvrši sâmo društvo nego i na ona koja izvrši bilo koja osoba koja djeluje u svoje ime, a za račun društva.
(7)
Kako bi se spriječilo da dioničko društvo upotrijebi drugo društvo u kojem ima glasačku većinu ili na koje može imati prevladavajući utjecaj za takva stjecanja, ne pridržavajući se s tim povezanih ograničenja, trebalo bi aranžmane kojima se uređuje stjecanje vlastitih dionica društva proširiti i na najvažnije i najučestalije slučajeve u kojima dionice stječu takva druga društva. Takve bi aranžmane trebalo proširiti i na upis dionica u dioničkom društvu.
(8)
Kako bi se spriječilo izbjegavanje ove Direktive, trebalo bi aranžmanima iz uvodne izjave 7. obuhvatiti i društva uređena Direktivom 2009/101/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. rujna 2009. o usklađivanju zaštitnih mjera koje, radi zaštite interesa članova i trećih strana, države članice zahtijevaju za trgovačka društva u smislu članka 48. stavka 2. Ugovora, s ciljem izjednačavanja takvih zaštitnih mjera (6) te društva uređena zakonodavstvima trećih zemalja koja i imaju usporedive pravne oblike.
(9)
Kada je odnos između dioničkog društva i drugog društva poput onog navedenog u uvodnoj izjavi 7. samo neizravan, čini se da bi bilo opravdano ublažiti odredbe koje se primjenjuju kada je taj odnos izravan, tako da se suspenzija glasačkih prava predvidi kao minimalna mjera za postizanje ciljeva ove Direktive.
(10)
Nadalje, opravdano je izuzeti slučajeve u kojima posebna narav profesionalne djelatnosti isključuje mogućnost da se ugrozi ostvarivanje ciljeva ove Direktive.
(11)
Uzimajući u obzir ciljeve članka 50. stavka 2. točke (g) Ugovora, potrebno je da se u zakonodavstvima država članica koja se odnose na povećanje ili smanjivanje kapitala osigura poštovanje i usklađivanje načela jednakog postupanja prema dioničarima koji su u jednakom položaju i načela zaštite vjerovnika čije su tražbine postojale prije odluke o smanjivanju.
(12)
Kako bi se standardizirana zaštita vjerovnika poboljšala u svim državama članicama, vjerovnicima bi trebalo osigurati da pod određenim uvjetima pribjegnu pravosudnim ili upravnim postupcima ako su ugrožene njihove tražbine izazvane smanjivanjem kapitala dioničkog društva.
(13)
Kako bi se osiguralo sprečavanje zlouporabe tržišta, države članice bi za potrebe provedbe ove Direktive trebale voditi računa o odredbama Direktive 2003/6/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 28. siječnja 2003. o trgovanju na temelju povlaštenih informacija i manipuliranju tržištem (zlouporabi tržišta) (7), Uredbe Komisije (EZ) br. 2273/2003 od 22. prosinca 2003. o provedbi Direktive 2003/6/EZ Europskog parlamenta i Vijeća u pogledu izuzeća za programe otkupa i stabilizacije financijskih instrumenata (8) i Direktive Komisije 2004/72/EZ od 29. travnja 2004. o provedbi Direktive 2003/6/EZ Europskog parlamenta i Vijeća u pogledu prihvaćenih tržišnih praksi, definicije povlaštene informacije u odnosu na izvedenice na robu, izrade popisa upućenih osoba, prijavljivanja transakcija osoba na rukovodećim položajima i prijavljivanja sumnjivih transakcija (9).
(14)
S obzirom na presudu Suda od 6. svibnja 2008. u predmetu C-133/06 Parlament protiv Vijeća (10), smatra se potrebnim ponovno napisati članak 6. stavak 3. Direktive 77/91/EEZ kako bi se otklonila postojeća sekundarna pravna osnova te kako bi se predvidjelo ispitivanje i, ako je to potrebno, revidiranje iznosa iz stavka 1. tog članka od strane Europskog parlamenta i Vijeća.
(15)
Ovom se Direktivom ne bi smjele dovoditi u pitanje obveze država članica koje se odnose na rokove za prenošenje u nacionalno pravo i za stupanje na snagu direktiva navedenih u Prilogu II. dijelu B,
DONIJELI SU OVU DIREKTIVU:
Članak 1.
1. Mjere usklađivanja propisane ovom Direktivom primjenjuju se na odredbe utvrđene zakonom i drugim propisima u državama članicama koje se odnose na vrste društava navedene u Prilogu I.
Naziv svakog društva koje ima oblik naveden u Prilogu I. obuhvaća ili je popraćen opisom koji se razlikuje od opisa zahtijevanog za druge vrste društava.
2. Države članice mogu odlučiti da ovu Direktivu ne primjenjuju na investicijska društva s promjenjivim kapitalom i na zadruge osnovane kao jedna od vrsta društava navedenih u Prilogu I. U mjeri u kojoj zakonodavstva država članica koriste ovu mogućnost, od takvih društava zahtijevaju da u sve dokumente navedene u članku 5. Direktive 2009/101/EZ uključe riječi „investicijsko društvo s promjenjivim kapitalom” ili izraz „zadruga”.
Izraz „investicijsko društvo s promjenjivim kapitalom” u smislu ove Direktive znači samo ona društva:
-
čija je isključiva djelatnost investiranje svojih sredstava u različite vrijednosne papire, zemljišta i u drugu imovinu te čija je jedina svrha rasporediti investicijski rizik i sa svojim dioničarima dijeliti korist od rezultata upravljanja njihovom imovinom,
-
koja javnosti nude svoje dionice za upis, i
-
čiji statut predviđa da, u granicama najmanjeg i najvećeg kapitala, u bilo koje vrijeme mogu izdati, otkupiti ili preprodati svoje dionice.
Članak 2.
Statut ili akt o osnivanju društva uvijek sadrži barem sljedeće informacije:
(a)
vrstu i naziv društva;
(b)
djelatnost društva;
(c)
kada društvo nema odobreni kapital, iznos upisanog kapitala;
(d)
kada društvo ima odobreni kapital, iznos odobrenog kapitala i iznos kapitala upisanog prilikom osnivanja društva ili prilikom dobivanja dozvole za početak obavljanja djelatnosti i prilikom bilo koje promjene odobrenog kapitala, ne dovodeći u pitanje članak 2. točku (e) Direktive 2009/101/EZ;
(e)
u mjeri u kojoj nisu zakonski određeni, pravila kojima se uređuje broj i postupak za imenovanje članova tijela odgovornih za zastupanje društva u odnosu na treće osobe, upravljanje i vođenje društva, te nadzor ili kontrola društva i raspodjela ovlasti među tim tijelima;
(f)
trajanje društva, osim u slučaju kada je društvo osnovano na neodređeno vrijeme.
Članak 3.
U statutu ili u aktu o osnivanju ili u posebnom dokumentu koji je objavljen u skladu s postupkom utvrđenim u zakonodavstvu svake države članice u skladu s člankom 3. Direktive 2009/101/EZ, moraju biti navedene barem sljedeće informacije:
(a)
registrirano sjedište;
(b)
nominalna vrijednost upisanih dionica i, najmanje jednom godišnje, njihov broj;
(c)
broj upisanih dionica bez navođenja nominalne vrijednosti, kada se takve dionice mogu izdati prema nacionalnom zakonodavstvu;
(d)
posebni uvjeti, ako postoje, kojima se ograničava prijenos dionica;
(e)
kada postoji više razreda dionica, informacije iz točaka (b), (c) i (d) za svaki razred i prava koja pripadaju dionicama svakog razreda;
(f)
jesu li dionice upisane ili glase na donositelja, kada nacionalno zakonodavstvo predviđa obje vrste i sve odredbe u vezi s preoblikovanjem takvih dionica, osim ako je postupak zakonom propisan;
(g)
iznos upisanog kapitala uplaćenog prilikom osnivanja društva ili prilikom dobivanja odobrenja za početak obavljanja djelatnosti;
(h)
nominalna vrijednost dionica ili, kada nominalna vrijednost ne postoji, broj dionica koje su bile izdane kao nenovčani ulog, zajedno s prirodom toga uloga i imenom osobe koja osigurava taj ulog;
(i)
identitet fizičkih ili pravnih osoba, društava ili poduzeća koji su potpisali ili u ime kojih je bio potpisan statut ili akt o osnivanju ili, ako društvo nije bilo osnovano istodobno, nacrti navedenih dokumenata;
(j)
sveukupan iznos ili barem procjena sveukupnih troškova koje plaća društvo ili su mu zaračunani zbog osnivanja i, prema potrebi, prije nego što je društvo dobilo dozvolu za početak obavljanja djelatnosti; i
(k)
bilo kakve posebne pogodnosti koje su u trenutku osnivanja ili do trenutka dobivanja dozvole za početak obavljanja djelatnosti dodijeljene bilo komu tko je sudjelovao u osnivanju društva ili u poslovima potrebnima za dobivanje takve dozvole.
Članak 4.
1. Kada se zakonodavstvima država članica propisuje da društvo ne smije početi obavljati djelatnosti bez odgovarajuće dozvole, u zakonodavstvu se predviđa i odgovornost za obveze koje je preuzelo društvo ili su preuzete u ime društva u razdoblju prije izdavanja ili odbijanja izdavanja takve dozvole.
2. Stavak 1. ne primjenjuje se na obveze u skladu s ugovorima koje je društvo sklopilo pod uvjetom da mu bude izdana dozvola za početak obavljanja djelatnosti.
Članak 5.
1. Kada se zakonodavstvom države članice zahtijeva da društvo osnuje više nego jedan član, činjenica da su sve dionice u vlasništvu jedne osobe ili da je nakon osnivanja društva broj članova pao ispod zakonom propisanog minimuma ne dovodi automatski do raspuštanja društva.
2. Ako se u slučajevima iz stavka 1. zakonodavstvom države članice dopušta da se društvo likvidira na temelju sudske odluke, nadležni sudac mora imati mogućnost dati društvu odgovarajući rok da se uskladi s propisima.
3. Kada je izdan sudski nalog za likvidaciju društva iz stavka 2., za društvo započinje postupak likvidacije.
Članak 6.
1. Zakonodavstvima država članica zahtijeva se da se za osnivanje društva ili za dobivanje dozvole za početak obavljanja djelatnosti upiše minimalni kapital čiji iznos nije manji od 25 000 EUR.
2. Europski parlament i Vijeće, na prijedlog Komisije u skladu s člankom 50. stavkom 1. i stavkom 2. točkom (g) Ugovora, svakih pet godina preispituju i, ako je to potrebno, revidiraju iznos iz stavka 1. izražen u eurima, a s obzirom na gospodarska i novčana kretanja u Uniji i s obzirom na trendove koji mogućnost izbora vrste društva iz Priloga I. daju samo velikim društvima i društvima srednje veličine.
Članak 7.
Upisani kapital može se sastojati samo od imovine kojoj se može utvrditi gospodarska vrijednost. Međutim, obveza izvođenja rada ili pružanja usluga ne može činiti dio te imovine.
Članak 8.
Dionice nije moguće izdati po cijeni koja je niža od njihove nominalne vrijednosti ili, u slučajevima kada nominalna vrijednost ne postoji, koja je niža od njihove knjigovodstvene vrijednosti.
Međutim, onima koji obvezu plasiranja dionica imaju u okviru obavljanja svojeg zanimanja države članice mogu omogućiti da plaćaju manje od pune cijene za dionice koje su upisali tijekom navedene transakcije.
Članak 9.
Dionice izdane kao protuvrijednost za ulog moraju biti uplaćene u trenutku osnivanja društva ili u trenutku dobivanja dozvole za početak obavljanja djelatnosti po vrijednosti od najmanje 25 % njihove nominalne vrijednosti ili, kada nominalna vrijednost ne postoji, njihove knjigovodstvene vrijednosti.
Međutim, kada su dionice izdane kao protuvrijednost za nenovčani ulog u trenutku osnivanja društva ili u trenutku dobivanja dozvole za početak obavljanja djelatnosti, moraju biti uplaćene u cijelosti u roku od pet godina od tog trenutka.
Članak 10.
1. O svakom se nenovčanom ulogu prije osnivanja društva ili prije dobivanja dozvole za početak obavljanja djelatnosti sastavlja izvješće, koje priprema jedan ili više neovisnih stručnjaka koje imenuje ili potvrđuje upravno ili pravosudno tijelo. Takvi stručnjaci, prema zakonodavstvu svake države članice, mogu biti fizičke osobe, kao i pravne osobe, društva ili poduzeća.
2. Izvješće stručnjakâ iz stavka 1. sadrži barem opis svake od stvari koje čine ulog, u njemu se navode upotrijebljene metode vrednovanja i utvrđuje odgovaraju li vrijednosti dobivene uporabom navedenih metoda barem broju i nominalnoj vrijednosti ili, kada nominalna vrijednost ne postoji, knjigovodstvenoj vrijednosti i prema potrebi, visini premijske vrijednosti dionica.
3. Izvješće stručnjakâ objavljuje se na način utvrđen zakonodavstvom svake države članice, u skladu s člankom 3. Direktive 2009/101/EZ.
4. Države članice mogu odlučiti da ne primjenjuju ovaj članak kada je 90 % nominalne vrijednosti ili, kada nominalna vrijednost ne postoji, knjigovodstvene vrijednosti, svih dionica izdano jednom društvu ili više društava za nenovčani ulog i kada su ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
s obzirom na društvo koje prima takav ulog, osobe iz članka 3. točke (i) sporazumjele su se da izvješće stručnjakâ nije potrebno;
(b)
takav je sporazum objavljen kako je predviđeno u stavku 3.;
(c)
društva koja daju takav ulog raspolažu rezervama koje se po zakonu ili statutu ne smiju raspodijeliti i čija je nominalna vrijednost ili, kada nominalna vrijednost ne postoji, knjigovodstvena vrijednost, barem jednaka vrijednosti dionica koje su izdane za nenovčani ulog;
(d)
društva koja daju takav ulog jamče, do iznosa navedenog u točki (c), za dugove društva primatelja koji nastanu između trenutka izdavanja dionica za nenovčani ulog i godine dana od objave godišnjeg financijskog izvještaja društva za financijsku godinu u kojoj je takav ulog dan; svaki prijenos tih dionica u tom je razdoblju zabranjen;
(e)
jamstvo iz točke (d) objavljeno je, kako je predviđeno u stavku 3.; i
(f)
društva koja daju takav ulog polažu iznos koji je jednak iznosu iz točke (c) u rezervu, koja se ne smije raspodjeljivati do tri godine od objave godišnjeg financijskog izvještaja društva primatelja za financijsku godinu u kojoj je takav ulog dan ili, ako je potrebno, do kasnijeg datuma namirenja svih tražbina u vezi s jamstvom iz točke (d), koja su podnesena u navedenom razdoblju.
5. Države članice mogu odlučiti da ne primjenjuju ovaj članak na novo društvo koje nastane spajanjem ili dijeljenjem u slučaju kada jedan ili više neovisnih stručnjaka pripremi izvješće o nacrtu uvjeta spajanja ili dijeljenja.
Kada države članice odluče primijeniti ovaj članak na slučajeve iz prvog podstavka, mogu odrediti da izvješće iz ovog članka i izvješće jednog ili više neovisnih stručnjaka o nacrtu uvjeta spajanja ili dijeljenja može sastaviti isti stručnjak ili isti stručnjaci.
Članak 11.
1. Države članice mogu odlučiti da ne primjenjuju članak 10. stavke 1., 2. i 3. ove Direktive u slučaju kada se, po odluci upravnog ili upravljačkog tijela, prenosivi vrijednosni papiri, kako su definirani u članku 4. stavku 1. točki 18. Direktive 2004/39/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 21. travnja 2004. o tržištima financijskih instrumenata (11), ili instrumenti tržišta novca, kako su definirani u članku 4. stavku 1. točki 19. navedene direktive, unose kao nenovčani ulog, a ti su vrijednosni papiri ili instrumenti tržišta novca vrednovani po ponderiranoj prosječnoj cijeni po kojoj se na jednom ili više uređenih tržišta, kako su definirana u članku 4. stavku 1. točki 14. te direktive, njima trgovalo u dostatnom razdoblju, koje treba odrediti nacionalnim zakonodavstvom, prije stvarnog datuma unosa odgovarajućeg nenovčanog uloga.
Međutim, u slučaju kada su na cijenu utjecale izvanredne okolnosti koje bi mogle značajno promijeniti vrijednost imovine na stvarni datum njezinog unosa, uključujući i one situacije u kojima tržište takvih prenosivih vrijednosnica ili instrumenata novčanog tržišta postane nelikvidno, provodi se revalorizacija na inicijativu i pod odgovornošću nadležnog upravnog ili upravljačkog tijela.
Za potrebe takve revalorizacije primjenjuje se članak 10. stavci 1., 2. i 3.
2. Države članice mogu odlučiti da ne primjenjuju članak 10. stavke 1., 2. i 3. u slučaju kada se, po odluci upravnog ili upravljačkog tijela, imovina, koju ne čine prenosivi vrijednosni papiri ni instrumenti tržišta novca iz stavka 1. ovog članka, unosi kao nenovčani ulog, a čija je fer vrijednost već bila predmet procjene ovlaštenog neovisnog stručnjaka i kada su ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
fer vrijednost određena je za datum najviše šest mjeseci prije stvarnog datuma unosa imovine; i
(b)
vrednovanje je bilo izvršeno u skladu s opće prihvaćenim standardima vrednovanja i načelima države članice koja se primjenjuju na vrstu imovine koja se unosi.
U slučaju novih kvalifikacijskih okolnosti, koje bi značajno promijenile fer vrijednost imovine na stvarni datum njezinog unosa, provodi se revalorizacija na inicijativu i u okviru odgovornosti upravnog ili upravljačkog tijela.
Za potrebe takve revalorizacije primjenjuje se članak 10. stavci 1., 2. i 3.
U slučaju da takva revalorizacija izostane, jedan ili više dioničara koji na dan donošenja odluke o povećanju kapitala u vlasništvu imaju ukupno najmanje 5 % upisanog kapitala društva mogu zahtijevati da vrednovanje izvrši neovisan stručnjak, pri čemu se primjenjuje članak 10. stavci 1., 2. i 3.
Takav dioničar odnosno takvi dioničari mogu podnijeti zahtjev sve do stvarnog datuma unosa imovine, pod uvjetom da u trenutku podnošenja zahtjeva imaju još uvijek u vlasništvu ukupno barem 5 % upisanog kapitala društva na dan donošenja odluke o povećanju kapitala.
3. Države članice mogu odlučiti da ne primjenjuju članak 10. stavke 1., 2. i 3., u slučaju kada se, po odluci upravnog ili upravljačkog tijela, imovina, koju ne čine prenosivi vrijednosni papiri ni instrumenti tržišta novca iz stavka 1. ovog članka, unosi kao nenovčani ulog, a čija se fer vrijednost izvodi iz pojedine imovine iz zakonskog izvještaja prethodne financijske godine, pod uvjetom da su zakonski izvještaji bili predmet revizije u skladu s Direktivom 2006/43/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 17. svibnja 2006. o zakonskim revizijama godišnjih financijskih izvještaja i konsolidiranih financijskih izvještaja (12).
Drugi do peti podstavak stavka 2. ovog članka primjenjuju se mutatis mutandis.
Članak 12.
1. U slučaju kada do nenovčanog uloga iz članka 11. dođe bez izvješća stručnjakâ iz članka 10. stavaka 1., 2. i 3., dodatno zahtjevima određenima u članku 3. točki (h) i u roku od mjesec dana od stvarnog datuma unosa imovine, objavljuje se izjava koja sadrži sljedeće podatke:
(a)
opis nenovčanog uloga prilikom izdavanja;
(b)
njegova vrijednost, izvor vrednovanja te, prema potrebi, metoda vrednovanja;
(c)
izjava o tome odgovara li pristigla vrijednosti barem broju, nominalnoj vrijednosti ili, kada nominalna vrijednost ne postoji, knjigovodstvenoj vrijednosti dionica te, prema potrebi, premiji na dionice koje će se izdati za te uloge; i
(d)
izjava o tome da se nisu pojavile nove kvalifikacijske okolnosti u vezi s prvotnim vrednovanjem.
Objava se provodi na način predviđen zakonodavstvom svake države članice u skladu s člankom 3. Direktive 2009/101/EZ.
2. Kada se nenovčani ulog predlaže bez izvješća stručnjakâ iz članka 10. stavaka 1., 2. i 3., u vezi s povećanjem kapitala koje je predloženo u skladu s člankom 29. stavkom 2., obavijest koja sadrži datum donošenja odluke i informacije iz stavka 1. ovog članka objavljuje se na način utvrđen zakonodavstvom svake države članice u skladu s člankom 3. Direktive 2009/101/EZ, prije nego što unos imovine kao nenovčani ulog ima učinak. U tom slučaju, izjava iz stavka 1. ovog članka ograničena je na izjavu o tome da se od objave navedene obavijesti nisu pojavile nove kvalifikacijske okolnosti.
3. Svaka država članica osigurava odgovarajuće zaštitne mehanizme kojima se jamči osigurava usklađenost s postupkom iz članka 11. i iz ovog članka, u slučaju kada se nenovčani ulog unosi bez izvješća stručnjaka iz članka 10. stavaka 1., 2. i 3.
Članak 13.
1. Ako društvo, prije isteka roka utvrđenog nacionalnim pravom od najmanje dvije godine od trenutka kada je bilo osnovano ili je dobilo dozvolu za početak obavljanja djelatnosti, stekne bilo kakva sredstva koja pripadaju osobi ili društvu ili poduzeću iz članka 3. točke (i), kao ulog koji iznosi najmanje jednu desetinu upisanog kapitala, to se stjecanje preispituje i detalji o njemu objavljuju se na način kako je predviđeno člankom 10. stavcima 1., 2. i 3. te se podnosi glavnoj skupštini na odobrenje.
Članci 11. i 12. primjenjuju se mutatis mutandis.
Države članice mogu zahtijevati da se navedene odredbe primjenjuju i kada imovina pripada dioničaru ili nekoj drugoj osobi.
2. Stavak 1. ne primjenjuje se na stjecanja izvršena u okviru uobičajenog poslovanja društva, ni na stjecanja izvršena prema odredbi ili pod nadzorom upravnih ili pravosudnih tijela kao ni na stjecanja na burzi.
Članak 14.
Podložno odredbama koje se odnose na smanjenje upisanog kapitala, dioničari ne mogu biti oslobođeni obveze uplate svojih uloga.
Članak 15.
Do naknadnog usklađivanja nacionalnih zakonodavstava, države članice donose mjere potrebne za osiguravanje barem onakvih zaštitnih mehanizama kakvi su utvrđeni u člancima od 2. do 14. u slučaju preoblikovanja društva neke druge vrste u dioničko društvo.
Članak 16.
Člancima od 2. do 15. ne dovode se u pitanje odredbe država članica o nadležnosti i postupku u vezi s izmjenama statuta ili akta o osnivanju.
Članak 17.
1. Osim kada je riječ o slučajevima smanjivanja upisanog kapitala, nije moguće izvršiti nikakve isplate dioničarima kada je neto imovina kako je navedena u godišnjim financijskim izvještajima društva na zaključni dan posljednje financijske godine manja od iznosa upisanog kapitala uvećanog za one rezerve koje se prema statutu ili zakonu ne smiju raspodjeljivati, ili bi nakon takve raspodjele postala manja.
2. Kada iznos neuplaćenog dijela upisanog kapitala nije uključen u imovinu prikazanu u bilanci, taj se iznos odbija od iznosa upisanog kapitala iz stavka 1.
3. Iznos isplata dioničarima ne smije prelaziti iznos dobiti na kraju posljednje financijske godine uvećane za prenesenu dobit i iznose povučene iz rezervi na raspolaganju u tu svrhu, te umanjene za prenesene gubitke i iznose koji se u skladu sa zakonom i statutom, unose u rezerve.
4. Izraz „isplata”, upotrijebljen u stavcima 1. i 3., uključuje prije svega isplate dividendi i kamata u vezi s dionicama.
5. Kada zakonodavstvo države članice dopušta isplatu privremenih dividendi, primjenjuju se najmanje sljedeći uvjeti:
(a)
sastavlja se privremena bilanca u kojoj je iskazano da su sredstva koja su namijenjena za isplatu dovoljna;
(b)
iznos koji treba isplatiti ne smije prelaziti ukupnu dobit ostvarenu od kraja posljednje financijske godine za koju su sastavljeni godišnji financijski izvještaji, uvećanu za prenesenu dobit i iznose povučene iz rezervi na raspolaganju u tu svrhu i umanjenu za prenesene gubitke i iznose koji se na temelju zahtjeva iz zakona ili statuta stavljaju u rezerve.
6. Stavci od 1. do 5. ne utječu na odredbe država članica u vezi s povećanjem upisanog kapitala kapitalizacijom rezervi.
7. Zakonodavstvom država članica može se predvidjeti odstupanje od stavka 1. kada je riječ o investicijskim društvima s fiksnim kapitalom.
Izraz „investicijsko društvo s fiksnim kapitalom” u smislu ovog stavka znači samo sljedeća društva:
(a)
čija je isključiva djelatnost investiranje svojih sredstava u različite vrijednosne papire, zemljišta i u drugu imovinu te čija je jedina svrha rasporediti investicijski rizik i sa svojim dioničarima dijeliti korist od rezultata upravljanja njihovom imovinom; i
(b)
koja javnosti nude svoje dionice za upis.
U mjeri u kojoj zakonodavstva država članica iskoriste tu mogućnost, ona:
(a)
zahtijevaju od takvih društava da izraz „investicijsko društvo” uključe u sve dokumente navedene u članku 5. Direktive 2009/101/EZ;
(b)
ne dopuštaju da takva društva u kojima neto imovina padne ispod razine iznosa navedenog u stavku 1. izvršavaju isplatu dioničarima ako je na završni dan posljednje financijske godine ukupna imovina iz godišnjih financijskih izvještaja manja, ili bi nakon takve raspodjele postala manja, od jednog i pol iznosa ukupnih obveza iz godišnjih financijskih izvještaja koje društvo ima prema vjerovnicima; i
(c)
zahtijevaju od svakog takvog društva koje izvršava isplatu dioničarima kada njegova neto imovina padne ispod razine iznosa iz stavka 1. da u svoje godišnje financijske izvještaje uključi odgovarajuću napomenu.
Članak 18.
Svaki iznos koji su dioničari primili, a isplaćen je u suprotnosti s člankom 17. dioničari moraju vratiti ako društvo dokaže da su navedeni dioničari znali za nepravilnost izvršene isplate ili su, s obzirom na okolnosti, to trebali znati.
Članak 19.
1. U slučaju ozbiljnog gubitka upisanog kapitala mora se u roku propisanom zakonodavstvima država članica sazvati glavnu skupštinu dioničara i preispitati treba li društvo likvidirati ili je potrebno donijeti druge mjere.
2. Iznos gubitka koji se u smislu stavka 1. smatra ozbiljnim gubitkom u zakonodavstvima država članica ne smije biti određen kao iznos koji je viši od polovine upisanog kapitala.
Članak 20.
1. Društvo ne može upisati vlastite dionice.
2. Ako je dionice društva upisala osoba koja djeluje u svoje ime, a za račun društva, smatra se da je dioničar upisao dionice za svoj račun.
3. Osobe ili društva ili poduzeća iz članka 3. točke (i) ili, u slučaju povećanja upisanog kapitala, članovi upravnog ili upravljačkog tijela dužni su uplaćivati uloge za dionice koje su upisane u suprotnosti s ovim člankom.
Međutim, u zakonodavstvu države članice može se predvidjeti da se svaka takva osoba može osloboditi te obveze ako dokaže da joj je ne može pripisati nikakav oblik krivnje.
Članak 21.
1. Ne dovodeći u pitanje načelo jednakog postupanja prema svim dioničarima koji su u jednakom položaju ni Direktivu 2003/6/EZ, države članice mogu dopustiti društvu stjecanje vlastitih dionica, bilo da to čini kao društvo ili da to čini osoba koja djeluje u svoje ime, a za račun društva. Države članice, u granicama dopuštenih stjecanja, za takva stjecanja propisuju sljedeće uvjete:
(a)
glavna skupština daje ovlaštenje u kojem se određuju uvjeti za takvo stjecanje, a posebno najveći broj dionica koje se mogu steći, trajanje razdoblja za koje se ovlaštenje izdaje, koje ne može biti dulje od razdoblja određenog nacionalnim zakonodavstvom, a koje pak ne prelazi pet godina te, u slučaju stjecanja za vrijednost, najveći i najmanji ulog. Članovima upravnog ili upravljačkog tijela dostavlja se dokaz da su u trenutku ovlaštenog stjecanja poštovani uvjeti iz točaka (b) i (c);
(b)
stjecanja, uključujući dionice koje je društvo steklo prethodno i koje posjeduje, te dionice koje stekne osoba koja djeluje u svoje ime, a za račun društva, ne smiju imati učinak smanjenja neto imovine ispod iznosa iz članka 17. stavaka 1. i 2.; i
(c)
u transakciju se mogu uključiti samo u cijelosti plaćene dionice.
Nadalje, države članice mogu odrediti da za stjecanja u smislu prvog podstavka vrijede neki ili svi sljedeći uvjeti:
(a)
da nominalna vrijednost ili, kada ona ne postoji, knjigovodstvena vrijednost stečenih dionica, uključujući dionice koje je društvo steklo prethodno i koje posjeduje, te dionice koje je stekla osoba koja djeluje u svoje ime, a za račun društva, ne smije prelaziti granicu koju odrede države članice; ta granica ne smije biti niža od 10 % upisanog kapitala;
(b)
da su u statutu ili u aktu o osnivanju društva određene ovlasti društva za stjecanje vlastitih dionica u smislu prvog podstavka, najveći mogući broj dionica koje društvo može steći, trajanje razdoblja za koje se ovlasti daju i najveći i najniži ulog;
(c)
da društvo ispunjava odgovarajuće zahtjeve u pogledu izvješćivanja i objavljivanja;
(d)
da se od nekih društava koja odrede države članice može zahtijevati da ponište stečene dionice pod uvjetom da se iznos, jednak nominalnoj vrijednosti poništenih dionica, mora uključiti u rezervu koja se ne može raspodijeliti među dioničarima, osim u slučaju smanjivanja upisanog kapitala; ta se rezerva može upotrijebiti samo za povećanje upisanog kapitala putem kapitalizacije rezervi; i
(e)
da stjecanje ne dovodi u pitanje namirenje tražbina vjerovnika.
2. U zakonodavstvima država članica može se predvidjeti odstupanje od stavka 1. točke (a) prve rečenice u slučaju kada je stjecanje vlastitih dionica društva potrebno za sprečavanje ozbiljne i izravne štete za društvo. U takvom slučaju upravno ili upravljačko tijelo mora obavijestiti sljedeću glavnu skupštinu dioničara o razlozima i naravi ostvarenog stjecanja, o broju i nominalnoj vrijednosti ili, kada nominalna vrijednost ne postoji, o knjigovodstvenoj vrijednosti stečenih dionica, o udjelu upisanog kapitala koji predstavljaju i o ulogu za te dionice.
3. Države članice mogu odlučiti da ne primjenjuju stavak 1. točku (a) prvu rečenicu na dionice koje stekne društvo sâmo ili osoba koja djeluje u svoje ime, a za račun društva, za raspodjelu zaposlenicima društva ili zaposlenicima s društvom povezanog društva. Takve dionice moraju se raspodijeliti u roku od 12 mjeseci od njihova stjecanja.
Članak 22.
1. Države članice mogu odlučiti da ne primjenjuju članak 21. na:
(a)
dionice stečene prilikom izvršavanja odluke o smanjivanju kapitala ili u okolnostima iz članka 43.;
(b)
dionice stečene kao rezultat univerzalnog pravnog sljedništva;
(c)
u cijelosti uplaćene dionice koje su stečene nenaplatno ili ako stjecanjem banke i druge financijske institucije kupuju dionice komisiono;
(d)
dionice stečene na temelju zakonskih obveza ili kao posljedica sudske odluke za zaštitu manjinskih dioničara, posebno u slučaju spajanja, promjene djelatnosti ili oblika društva, prijenosa registriranog sjedišta u inozemstvo ili uvođenja ograničenja prilikom prijenosa dionica;
(e)
dionice stečene od dioničara koji ih nisu uplaćivali;
(f)
dionice stečene radi nadoknade štete manjinskim dioničarima u povezanim društvima;
(g)
u cijelosti uplaćene dionice koje su stečene u okviru postupka prisilne prodaje na temelju sudskog naloga, radi plaćanja obveze koju je vlasnik dionica imao prema društvu; i
(h)
u cijelosti uplaćene dionice koje je izdalo investicijsko društvo s fiksnim kapitalom, kako je definirano u članku 17. stavku 7. drugom podstavku, a to društvo ili s njim povezano društvo steklo je te dionice na zahtjev investitora. Primjenjuje se članak 17. stavak 7. treći podstavak točka (a). Navedena stjecanja ne smiju prouzročiti smanjivanje neto imovine ispod razine iznosa upisanog kapitala uvećanog za rezerve čija je raspodjela zakonski zabranjena.
2. Međutim, dionice stečene u slučajevima iz stavka 1. točaka od (b) do (g) moraju se prodati u roku od najviše tri godine od stjecanja, osim ako nominalna vrijednost ili, kada nominalna vrijednost ne postoji, knjigovodstvena vrijednost stečenih dionica, uključujući dionice koje je društvo možda steklo preko osobe koja djeluje u svoje ime, a za račun društva, ne prelazi 10 % upisanog kapitala.
3. Ako se dionice ne prodaju unutar razdoblja iz stavka 2., moraju se poništiti. Zakonodavstvom države članice poništavanje se može uvjetovati odgovarajućim smanjivanjem upisanog kapitala. Takvo smanjivanje mora biti propisano u slučaju kada stjecanje dionica koje trebaju biti poništene za posljedicu ima padanje vrijednosti neto imovine ispod iznosa određenog člankom 17. stavcima 1. i 2.
Članak 23.
Dionice stečene suprotno odredbama članaka 21. i 22. prodaju se u roku od godinu dana od njihova stjecanja. Ako u tom razdoblju ne budu prodane, primjenjuje se članak 22. stavak 3.
Članak 24.
1. U slučaju kada zakonodavstvo države članice dopušta da društvo stječe vlastite dionice, bilo sâmo ili preko osobe koja djeluje u svoje ime, a za račun društva, tim se zakonodavstvom propisuje da držanje tih dionica u svakom trenutku podliježe najmanje sljedećim uvjetima:
(a)
među pravima koja proizlaze iz dionica u svakom se slučaju suspendiraju glasačka prava koja proizlaze iz vlastitih dionica društva;
(b)
ako su dionice uključene u imovinu iskazanu u bilanci, u obveze se uključuje rezerva u jednakom iznosu, koja nije raspoloživa za raspodjelu.
2. U slučaju kada zakonodavstvo države članice dopušta da društvo stječe vlastite dionice, bilo sâmo ili preko osobe koja djeluje u svoje ime, a za račun društva, zakonodavstvom se propisuje da u godišnjem izvještaju bude navedeno barem sljedeće:
(a)
razlozi stjecanja izvršenih tijekom financijske godine;
(b)
broj i nominalna vrijednost ili, kada nominalna vrijednost ne postoji, knjigovodstvena vrijednost dionica stečenih i prodanih tijekom financijske godine i udio upisanog kapitala koji predstavljaju;
(c)
u slučaju naplatnog stjecanja ili otuđenja, vrijednost uloga za dionice;
(d)
broj i nominalna vrijednost ili, kada nominalna vrijednost ne postoji, knjigovodstvena vrijednost svih dionica koje društvo stekne i drži i udio upisanog kapitala koji one predstavljaju.
Članak 25.
1. U slučaju kada države članice dopuštaju da društvo, izravno ili neizravno, predujmi novčana sredstva ili odobri zajmove ili pruži jamstvo radi stjecanja dionica trgovačkog društva od strane treće strane, one propisuju da se na takve transakcije primjenjuju uvjeti iz stavaka od 2. do 5.
2. Transakcije se izvršavaju u okviru odgovornosti upravnog ili upravljačkog tijela pod fer tržišnim uvjetima, posebno u vezi s kamatama koje društvo dobiva i u vezi s jamstvom koje se društvu izda za posudbe i predujmove iz stavka 1.
Kreditna sposobnost treće strane ili, u slučaju višestranih transakcija, svih strana koje sudjeluju, prethodno se na odgovarajući način ispituje.
3. Upravno ili upravljačko tijelo transakcije podnosi na prethodno odobrenje glavnoj skupštini dioničara, pri čemu glavna skupština postupa u skladu s pravilima o kvorumu i većini utvrđenima u članku 44.
Upravno ili upravljačko tijelo glavnoj skupštini dioničara podnosi pisano izvješće u kojem navodi:
(a)
razloge za transakciju;
(b)
interes društva za provedbu takve transakcije;
(c)
uvjete pod kojima se transakcija provodi;
(d)
rizike transakcije u vezi s likvidnošću i platnom sposobnošću društva; i
(e)
cijenu po kojoj treća strana stječe dionice.
Navedeno izvješće dostavlja se u registar za objavu, u skladu s člankom 3. Direktive 2009/101/EZ.
4. Ukupna financijska pomoć dodijeljena trećim stranama ni u kojem trenutku ne rezultira smanjenjem neto imovine ispod razine iznosa određenog člankom 17. stavcima 1. i 2., uzimajući u obzir i eventualno smanjenje neto imovine do kojeg je moglo doći prilikom stjecanja vlastitih dionica od strane društva ili za račun društva u skladu s člankom 21. stavkom 1.
Društvo u obvezu u bilanci uključuje i rezervu u iznosu ukupne financijske pomoći, koja rezerva nije raspoloživa za raspodjelu.
5. Kada treća strana putem financijske pomoći društva stekne vlastite dionice društva u smislu članka 21. stavka 1. ili upiše dionice izdane u postupku povećanja upisanog kapitala, takvo stjecanje ili upis obavlja se po fer cijeni.
6. Stavci od 1. do 5. ne primjenjuju se na transakcije sklopljene s bankama i drugim financijskim institucijama u okviru tekućih poslova, ni na poslove sklopljene radi stjecanja dionica od strane zaposlenika društva ili za zaposlenike društva ili zaposlenike povezanog društva.
Međutim, te transakcije ne smiju imati učinak smanjenja neto imovine ispod razine iznosa određenog člankom 17. stavkom 1.
7. Stavci od 1. do 5. ne primjenjuju se na transakcije obavljene radi stjecanja dionica društva kako je opisano u članku 22. stavku 1. točki (h).
Članak 26.
U slučajevima kada su pojedini članovi upravnog ili upravljačkog tijela društva koje je strana u transakciji iz članka 25. stavka 1. ili članovi upravnog ili upravljačkog tijela matičnog poduzeća u smislu članka 1. Sedme direktive Vijeća 83/349/EZ od 13. lipnja 1983. na temelju članka 50. stavka 2. točke (g) Ugovora o konsolidiranim financijskim izvještajima (13) ili sâmo takvo matično poduzeće ili pojedinci koji djeluju u svoje ime, a za račun članova takvih tijela ili za račun takvog poduzeća strane u takvoj transakciji, države članice putem odgovarajućih zaštitnih mehanizama osiguravaju da takva transakcija nije u suprotnosti s interesima društva.
Članak 27.
1. Prihvaćanje, bilo od strane samog društva ili preko osobe koja djeluje u svoje ime, a za račun društva, vlastitih dionica društva kao jamstva, smatra se stjecanjem za potrebe članka 21., članka 22. stavka 1. i članaka 24. i 35.
2. Države članice mogu odlučiti da ne primjenjuju stavak 1. na transakcije sklopljene s bankama i drugim financijskim institucijama u okviru tekućih poslova.
Članak 28.
1. Upis, stjecanje ili posjedovanje dionica u dioničkom društvu od strane drugog društva u smislu članka 1. Direktive 2009/101/EZ, u kojem dioničko društvo, izravno ili neizravno, ima većinu glasačkih prava ili na koje može, izravno ili neizravno, izvršiti prevladavajući utjecaj, smatra se kao da je izvršilo sâmo dioničko društvo.
Prvi podstavak primjenjuje se i kada drugo društvo podliježe pravu treće zemlje, a njegov pravni oblik usporediv je s oblicima navedenim u članku 1. Direktive 2009/101/EZ.
Međutim, u slučaju kada dioničko društvo neizravno drži većinu glasačkih prava ili neizravno može izvršavati prevladavajući utjecaj, države članice ne moraju primjenjivati prvi i drugi podstavak ako predvide suspenziju glasačkih prava povezanih s dionicama u dioničkom društvu kojima raspolaže drugo društvo.
2. U slučaju neusklađenosti nacionalnog zakonodavstva o skupini društava, države članice mogu:
(a)
definirati slučajeve u kojima se smatra da dioničko društvo izvršava prevladavajući utjecaj na drugo društvo; ako država članica iskoristi tu mogućnost, u njezinom se nacionalnom pravu u svakom slučaju mora osigurati da se prevladavajući utjecaj može izvršavati ako dioničko društvo:
-
ima pravo imenovati ili razriješiti većinu članova upravnog, upravljačkog ili nadzornog tijela, a istodobno je i dioničar ili član drugog društva, ili
-
dioničar je ili član drugog društva i ima isključiv nadzor nad većinom glasačkih prava dioničara ili članova društva u skladu sa sporazumom zaključenim s drugim dioničarima ili članovima navedenog društva.
Države članice nisu obvezne predvidjeti nikakve druge slučajeve osim onih iz prve i druge alineje;
(b)
definirati slučajeve u kojima se smatra da dioničko društvo neizravno raspolaže glasačkim pravima ili da je sposobno neizravno izvršavati prevladavajući utjecaj;
(c)
detaljno navesti okolnosti u kojima se smatra da dioničko društvo raspolaže glasačkim pravima.
3. Države članice ne moraju primjenjivati stavak 1. prvi i drugi podstavak ako se upis, stjecanje ili držanje izvršava račun osobe koja nije osoba koja upisuje, stječe ili drži dionice, a nije ni dioničko društvo iz stavka 1. ni drugo društvo u kojem dioničko društvo ima, izravno ili neizravno, većinu glasačkih prava ili na koje može, izravno ili neizravno, izvršiti prevladavajući utjecaj.
4. Države članice ne moraju primjenjivati stavak 1. prvi i drugi podstavak ako upis, stjecanje ili držanje dionica izvršava drugo društvo kao profesionalni burzovni posrednik za trgovanje vrijednosnim papirima u okviru svojih djelatnosti, pod uvjetom da je član burze koja je smještena ili djeluje unutar države članice ili da ga potvrdi ili nadzire tijelo države članice nadležno za nadzor profesionalnih burzovnih posrednika za vrijednosne papire u koje, u smislu ove Direktive, mogu biti uključene i kreditne institucije.
5. Države članice ne moraju primjenjivati stavak 1. prvi i drugi podstavak ako su dionice u dioničkom društvu koje drži drugo društvo stečene prije nego što je odnos između oba društva ispunjavao mjerila utvrđena stavkom 1.
Međutim, glasačka prava pridružena tim dionicama suspendiraju se, a dionice se uzimaju u obzir samo kada se utvrdi da je ispunjen uvjet utvrđen u članku 21. stavku 1. točki (b).
6. Države članice ne moraju primjenjivati članak 22. stavak 2. ili 3. ili članak 23. ako dionice u dioničkom društvu kupi drugo društvo, pod uvjetom da predvide:
(a)
suspenziju glasačkih prava pridruženih tim dionicama koje u dioničkom društvu drži drugo društvo; i
(b)
da su članovi upravnog ili upravljačkog tijela dioničkog društva obvezni otkupiti od drugog društva dionice iz članka 22. stavaka 2. i 3. i članka 23. po jednakoj cijeni po kojoj ih je kupilo drugo društvo; ta se sankcija ne primjenjuje samo ako članovi upravnog ili upravljačkog tijela dioničkog društva dokažu da društvo nije imalo nikakvu ulogu prilikom upisa odnosno stjecanja dotičnih dionica.
Članak 29.
1. O svakom povećanju kapitala odlučuje glavna skupština dioničara. Ta odluka i povećanje upisanog kapitala objavljuju se na način utvrđen zakonodavstvom svake države članice, u skladu s člankom 3. Direktive 2009/101/EZ.
2. Unatoč tomu, u statutu ili u aktu o osnivanju ili odlukom glavne skupštine dioničara, o čemu se odluka mora objaviti u skladu s pravilima iz stavka 1., može se odobriti povećanje upisanog kapitala do najvećeg mogućeg iznosa koji se određuje tako da se vodi računa o zakonski propisanom najvećem iznosu. Kada je to primjereno, odluku o povećanju upisanog kapitala u granicama određenog iznosa donosi za to ovlašteno tijelo društva. Takva ovlast tijela vrijedi najviše pet godina i može se jednom ili više puta produljiti na glavnoj skupštini dioničara, svaki put za razdoblje koje nije dulje od pet godina.
3. Kada postoji više razreda dionica, odluka glavne skupštine dioničara u vezi s povećanjem kapitala iz stavka 1. ili u vezi s odobrenjem povećanja kapitala iz stavka 2. podliježe zasebnom glasovanju najmanje za svaki razred dioničara na čija prava utječe takva transakcija.
4. Ovaj se članak primjenjuje na izdavanje svih vrijednosnih papira koje se mogu pretvoriti u dionice ili iz kojih proizlazi pravo na upis dionica, ali ne i na pretvorbu takvih vrijednosnih papira niti na ostvarivanje prava na upis.
Članak 30.
Dionice izdane za ulog tijekom povećanja upisanog kapitala moraju biti uplaćene najmanje u iznosu 25 % njihove nominalne vrijednosti ili, kada nominalna vrijednost ne postoji, knjigovodstvene vrijednosti. Ako je predviđena viša emisijska vrijednost dionica, ona mora biti plaćena u cijelosti.
Članak 31.
1. Dionice izdane prilikom povećanja kapitala za nenovčani ulog moraju biti u cijelosti uplaćene u roku od pet godina od odluke o povećanju upisanog kapitala.
2. Ulozi iz stavka 1. navode se u posebnom izvješću koje prije povećanja kapitala sastavlja jedan ili više stručnjaka, koji su neovisni o društvu, a imenovalo ih je ili potvrdilo upravno ili pravosudno tijelo. Takvi stručnjaci, u skladu s propisima svake države članice, mogu biti fizičke osobe, pravne osobe, društva ili poduzeća.
Primjenjuje se članak 10. stavci 2. i 3. i članci 11. i 12.
3. Države članice mogu odlučiti da ne primjenjuju stavak 2. u slučaju kada se upisani kapital poveća radi spajanja društva, dijeljenja ili javne ponude za kupovanje ili zamjenu dionica, te radi isplate dioničarima društva koje se preuzima, dijeli ili koje je predmet javne ponude za kupovanje ili zamjenu dionica.
U slučaju spajanja ili dijeljenja države članice ipak primjenjuju prvi podstavak samo ako jedan ili više neovisnih stručnjaka pripremi izvješće o načinu spajanja ili dijeljenja.
Ako se države članice odluče za primjenu stavka 2. u slučaju spajanja ili dijeljenja, one mogu odlučiti da izvješće iz ovog članka i izvješće jednog ili više neovisnih stručnjaka o nacrtu spajanja ili dijeljenja, pripremi isti stručnjak ili isti stručnjaci.
4. Države članice mogu odlučiti da ne primjenjuju stavak 2. ako su prilikom povećanja upisanog kapitala sve dionice bile izdane za nenovčane uloge jednom ili više društava, pod uvjetom da su svi dioničari društva koji primaju uloge dali suglasnost da nije potrebno sastavljati izvješće stručnjaka i da su ispunjeni uvjeti iz članka 10. stavka 4. točaka od (b) do (f).
Članak 32.
Kada povećanje kapitala nije u cijelosti upisano, kapital se povećava za iznos primljenih upisa samo ako je tako predviđeno u uvjetima za izdavanje.
Članak 33.
1. Prilikom svakog povećanja kapitala gotovinskim ulozima, dionice se moraju na temelju prava prvokupa ponuditi dioničarima, razmjerno udjelu koji njihove dionice predstavljaju u kapitalu.
2. U zakonodavstvu države članice:
(a)
stavak 1. ne mora se primjenjivati na dionice koje nose ograničeno pravo sudjelovanja u isplatama u smislu članka 17. i/ili u raspodjeli imovine društva u slučaju likvidacije; ili
(b)
može se dopustiti da se upisani kapital društva koji ima više razreda dionica koje nose različita prava u pogledu glasovanja ili sudjelovanja u isplatama u smislu članka 17. ili u raspodjeli imovine u slučaju likvidacije, poveća izdavanjem novih dionica samo u jednom od tih razreda, a pravo prvokupa dioničara drugih razreda ostvaruje se tek nakon što navedeno pravo ostvare dioničari razreda u kojem se izdaju nove dionice.
3. Svaka ponuda za upis na temelju prava prvokupa i razdoblje u kojem navedeno pravo treba ostvariti objavljuju se u službenom listu države članice određenom u skladu s Direktivom 2009/101/EZ. Međutim, u zakonodavstvu države članice ne mora se predvidjeti takva objava kada su sve dionice društva registrirane. U takvom slučaju, svi dioničari društva moraju biti obaviješteni u pisanom obliku. Pravo prvokupa mora se ostvariti u razdoblju koje nije kraće od 14 dana od dana objave ponude ili od dana kada su dioničarima otpremljena pisma.
4. Pravo prvokupa ne može se ograničiti ili oduzeti statutom ili aktom o osnivanju. Međutim, to se može učiniti odlukom glavne skupštine dioničara. Od upravnog ili upravljačkog tijela zahtijeva se da podnese skupštini dioničara pisano izvješće u kojem navodi razloge ograničavanja ili oduzimanja prava prvokupa i opravdava predloženu cijenu izdavanja. Glavna skupština dioničara odlučuje u skladu s pravilima o kvorumu i većini utvrđenima člankom 44. Njezina se odluka objavljuje na način utvrđen zakonodavstvom svake države članice, u skladu s člankom 3. Direktive 2009/101/EZ.
5. Zakonodavstvom države članice može se odrediti da statut, akt o osnivanju ili glavna skupština dioničara, koja djeluje u skladu s pravilima o kvorumu, većini i objavi iz stavka 4., mogu tijelu društva koje je ovlašteno odlučivati o povećanju upisanog kapitala u granicama odobrenog kapitala dati ovlast da ograniči ili oduzme pravo prvokupa. Predmetnu ovlast nije moguće dodijeliti za razdoblje dulje od ovlasti iz članka 29. stavka 2.
6. Stavci od 1. do 5. primjenjuju se na izdavanje svih vrijednosnih papira koje se mogu pretvoriti u dionice ili koji nose pravo na upis dionica, ali ne i na pretvorbu tih vrijednosnih papira niti na ostvarivanje prava na upis.
7. Pravo prvokupa ne isključuje se za potrebe stavaka 4. i 5. u slučaju kada se dionice, u skladu s odlukom o povećanju upisanog kapitala, izdaju bankama ili drugim financijskim institucijama zato da budu ponuđene dioničarima društva u skladu sa stavcima 1. i 3.
Članak 34.
O svakom smanjivanju upisanog kapitala, osim onom u okviru sudske odluke, mora odlučiti barem glavna skupština dioničara koja djeluje u skladu s pravilima o kvorumu i većini utvrđenima člankom 44., ne dovodeći u pitanje članke 40. i 41. Takva se odluka objavljuje na način utvrđen zakonodavstvom svake države članice u skladu s člankom 3. Direktive 2009/101/EZ.
U obavijesti o sazivanju skupštine mora se navesti barem svrha smanjivanja i postupak po kojem će se smanjivanje izvršiti.
Članak 35.
Kada postoji više razreda dionica, odluka glavne skupštine dioničara u vezi sa smanjivanjem upisanog kapitala podliježe zasebnom glasovanju najmanje za svaki razred dioničara na čija prava utječe takva transakcija.
Članak 36.
1. U slučaju smanjivanja upisanog kapitala, barem vjerovnici čije su tražbine starijeg datuma nego što je to objava odluke o smanjivanju imaju pravo dobiti jamstva za tražbine koje do datuma predmetne objave nisu dospjele. Države članice takva prava ne smiju isključiti osim ako vjerovnik ima odgovarajuća jamstva ili ako takva jamstva nisu potrebna s obzirom na imovinu društva.
Države članice utvrđuju uvjete za ostvarivanje prava iz prvog podstavka. U svakom slučaju, države članice osiguravaju da su vjerovnici ovlašteni pri odgovarajućem upravnom ili pravosudnom tijelu zatražiti odgovarajuća jamstva, pod uvjetom da mogu vjerodostojno dokazati da je zbog smanjivanja upisanog kapitala ugrožena sigurnost njihovih tražbina i da od samog društva nisu dobili odgovarajuću zaštitu.
2. Zakonodavstvom država članica također se određuje barem to da je smanjivanje ništavo ili da nije moguće izvršiti nikakvo plaćanje u korist dioničara sve dok vjerovnici nisu namireni ili dok sud ne odluči da se njihovi zahtjevi ne odobravaju.
3. Ovaj se članak primjenjuje u slučaju kada je smanjivanje upisanog kapitala prouzročeno potpunim ili djelomičnim neispunjavanjem plaćanja dugovanog iznosa za uloge dioničara.
Članak 37.
1. Države članice ne trebaju primjenjivati članak 36. na smanjivanje upisanog kapitala čija je svrha pokrivanje nastalih gubitaka ili uključivanje gotovinskih iznosa u rezervu, pod uvjetom da nakon takve transakcije iznos predmetne rezerve nije veći od 10 % smanjenog upisanog kapitala. Osim u slučaju smanjivanja upisanog kapitala, predmetna se rezerva ne smije raspodijeliti dioničarima; ona se može upotrijebiti samo za pokrivanje nastalih gubitaka ili za povećanje upisanog kapitala kapitalizacijom takve rezerve, u mjeri u kojoj države članice dopuštaju takvu transakciju.
2. U slučajevima iz stavka 1., zakonodavstvima država članica moraju se barem predvidjeti potrebne mjere potrebne za kako bi se osiguralo da se predmetni iznosi dobiveni od smanjivanja upisanog kapitala ne smiju upotrijebiti za isplate i raspodjele dioničarima ili za oslobađanje dioničara od obveze da uplaćuju svoje uloge.
Članak 38.
Upisani kapital ne smije se smanjivati na iznos manji od minimalnog kapitala utvrđenog u skladu s člankom 6.
Međutim, države članice mogu dopustiti takvo smanjivanje ako istodobno propišu da odluka o smanjivanju upisanog kapitala može proizvoditi učinke samo kada je upisani kapital povećan na iznos koji je barem jednak propisanom minimumu.
Članak 39.
Kada se zakonodavstvom države članice dopušta potpuni ili djelomični otkup upisanog kapitala bez njegovog smanjivanja, tim se zakonodavstvom zahtijeva barem se da poštuju sljedeći uvjeti:
(a)
kada se statutom ili aktom o osnivanju predviđa otkup, odluku o tome donosi glavna skupština dioničara koja glasuje barem prema uobičajenim uvjetima o kvorumu i većini; kada se statutom ili aktom o osnivanju ne predviđa otkup, odluku o tome donosi glavna skupština dioničara koja djeluje barem prema uvjetima o kvorumu i većini utvrđenima u članku 44.; odluka se mora objaviti na način propisan zakonodavstvom svake države članice, u skladu s člankom 3. Direktive 2009/101/EZ;
(b)
za otkup se mogu upotrijebiti samo ona sredstva koja su na raspolaganju za raspodjelu u smislu članka 17. stavaka od 1. do 4.;
(c)
dioničari čije su dionice otkupljene zadržavaju svoja prava u društvu, osim prava na isplatu svojih uloga i prava na sudjelovanje u raspodjeli inicijalne dividende za neotkupljene dionice.
Članak 40.
1. Kada se zakonodavstvom države članice društvima dopušta da smanjuju upisani kapital obveznim povlačenjem dionica, tim se zakonodavstvom zahtijeva se da se poštuju barem sljedeći uvjeti:
(a)
obvezno povlačenje mora biti propisano ili odobreno u statutu ili aktu o osnivanju prije upisa dionica koje će biti povučene;
(b)
u slučaju kada je obvezno povlačenje odobreno samo statutom ili aktom o osnivanju, odluku o tome donosi glavna skupština dioničara, osim u slučaju da to jednoglasno odobre dotični dioničari;
(c)
tijelo društva koje odlučuje o obveznom povlačenju određuje i uvjete i način tog povlačenja, u slučaju kada to već nije određeno statutom ili aktom o osnivanju;
(d)
primjenjuje se članak 36., osim ako su dionice u cijelosti bile plaćene i stavljene društvu na raspolaganje besplatno ili ako su povučene uporabom sredstava namijenjenih za raspodjelu u skladu s člankom 17. stavcima od 1. do 4.; u predmetnim slučajevima se iznos jednak nominalnoj vrijednosti ili, kada ona ne postoji, knjigovodstvenoj vrijednosti svih povučenih dionica mora uključiti u rezervu; osim u slučaju smanjivanja upisanog kapitala, predmetna rezerva se ne smije raspodijeliti dioničarima; ona se može upotrijebiti samo za pokrivanje nastalih gubitaka ili za povećanje upisanog kapitala kapitalizacijom takve rezerve, u mjeri u kojoj države članice dopuštaju takvu transakciju; i
(e)
odluka o obveznom povlačenju dionica objavljuje se na način utvrđen zakonodavstvom svake države članice, u skladu s člankom 3. Direktive 2009/101/EZ.
2. Članak 34. stavak 1. i članci 35., 37. i 44. ne primjenjuju se na slučajeve iz stavka 1. ovog članka.
Članak 41.
1. U slučaju smanjivanja upisanog kapitala povlačenjem dionica koje je steklo društvo sâmo ili putem osobe koja djeluje u svoje ime a za račun društva, o povlačenju mora uvijek odlučivati glavna skupština dioničara.
2. Primjenjuje se članak 36., osim ako su dionice u cijelosti plaćene i stečene besplatno ili uporabom sredstava namijenjenih za raspodjelu u skladu s člankom 17. stavcima od 1. do 4.; u predmetnim slučajevima se iznos jednak nominalnoj vrijednosti ili, kada ona ne postoji, knjigovodstvenoj vrijednosti svih povučenih dionica mora uključiti u rezervu. Osim u slučaju smanjivanja upisanog kapitala, predmetna rezerva se ne smije raspodijeliti dioničarima. Ona se može upotrijebiti samo za pokrivanje nastalih gubitaka ili za povećanje upisanog kapitala kapitalizacijom takve rezerve, u mjeri u kojoj države članice dopuštaju takvu transakciju.
3. Članci 35., 37. i 44. ne primjenjuju se na slučajeve iz stavka 1. ovog članka.
Članak 42.
U slučajevima iz članka 39., članka 40. stavka 1. točke (b) i članka 41. stavka 1., kada postoji nekoliko razreda dionica, odluka glavne skupštine dioničara u vezi s otkupom upisanog kapitala ili u vezi s njegovim smanjivanjem putem povlačenja dionica podliježe zasebnom glasovanju najmanje za svaki razred dioničara na čija prava utječe takva transakcija.
Članak 43.
Kada se zakonodavstvom države članice dopušta da društva izdaju dionice koje se mogu otkupiti, tim se zakonodavstvom zahtijeva da se prilikom otkupa takvih dionica poštuju barem sljedeći uvjeti:
(a)
otkup mora biti dopušten statutom ili aktom o osnivanju društva prije upisa dionica koje je moguće otkupiti;
(b)
dionice moraju biti u cijelosti plaćene;
(c)
uvjeti i način otkupa moraju biti propisani u statutu ili aktu o osnivanju društva;
(d)
otkup se može provesti samo uporabom sredstava namijenjenih za raspodjelu, u skladu s člankom 17. stavcima od 1. do 4. ili prihoda novog izdavanja čija je namjena bila izvođenje takvog otkupa;
(e)
iznos jednak nominalnoj vrijednosti ili, kada ona ne postoji, knjigovodstvenoj vrijednosti svih otkupljenih dionica mora se uključiti u rezervu koju nije moguće raspodijeliti dioničarima, osim u slučaju smanjivanja upisanog kapitala; ona se može upotrijebiti samo za povećanje upisanog kapitala kapitalizacijom rezerve;
(f)
točka (e) ne primjenjuje se na otkup uporabom prihoda novog izdavanja čija je namjena provođenje takvog otkupa;
(g)
kada je predviđeno da se kao posljedica otkupa dioničarima isplaćuje premija, premija se može isplatiti samo iz iznosa koji je namijenjen za raspodjelu u skladu s člankom 17. stavcima od 1. do 4. ili iz rezerve koja nije rezerva iz točke (e) ovog članka i ne može se raspodijeliti dioničarima, osim u slučaju smanjivanja upisanog kapitala; predmetna rezerva može se upotrijebiti samo za povećanje upisanog kapitala kapitalizacijom rezerva ili za pokrivanje troškova iz članka 3. točke (j) ili troškova izdavanja dionica ili dužničkih vrijednosnih papira ili za plaćanje premije vlasnicima otkupljenih dionica ili dužničkih vrijednosnih papira;
(h)
obavijest o otkupu objavljuje se na način utvrđen zakonodavstvom svake države članice, u skladu s člankom 3. Direktive 2009/101/EZ.
Članak 44.
Zakonodavstvom država članice propisuje se da se odluke iz članka 33. stavaka 4. i 5. i članaka 34., 35., 39. i 42. moraju donijeti najmanje dvotrećinskom većinom glasova povezanih s vrijednosnim papirima ili zastupljenim upisanim kapitalom.
Međutim, zakonodavstvima država članica može se propisati da je obična većina glasova iz prvog stavka dovoljna kada je zastupljena najmanje polovica upisanog kapitala.
Članak 45.
1. Države članice mogu odstupiti od članka 9. prvog stavka, od članka 21. stavka 1. točke (a) prve rečenice i od članaka 29., 30. i 33., u mjeri u kojoj su takva odstupanja potrebna za donošenje ili primjenu odredaba namijenjenih poticanju zaposlenika ili drugih skupina osoba definiranih u nacionalnom pravu na sudjelovanje u kapitalu poduzeća.
2. Države članice mogu odlučiti da ne primjenjuju članak 21. stavak 1. točku (a) prvu rečenicu i članke 34., 35., 40., 41., 42. i 43. na društva koja su osnovana posebnim zakonom i koja izdaju dviju vrste dionica, i kapitalne i radničke, s tim da se ove posljednje izdaju zaposlenicima društva kao tijelu, koje na glavnoj skupštini dioničara zastupaju predstavnici s pravom glasa.
Članak 46.
Za potrebe provedbe ove Direktive, zakonodavstvom država članica osigurava se jednako postupanje sa svim dioničarima koji su u jednakom položaju.
Članak 47.
1. Države članice mogu odlučiti da ne primjenjuju članak 3. točke (g), (i), (j) i (k) na društva koja već postoje na dan stupanja na snagu zakona i drugih propisa donesenih radi usklađivanja s Direktivom 77/91/EEZ.
2. Države članice Komisiji dostavljaju tekst glavnih odredaba nacionalnog prava koje donesu u području na koje se odnosi ova Direktiva.
Članak 48.
Direktiva 77/91/EZ, kako je izmijenjena aktima navedenima u Prilogu II. dijelu A, stavlja se izvan snage, ne dovodeći u pitanje obveze država članica u vezi s rokovima za prenošenje u nacionalno pravo i primjenu direktiva navedenih u Prilogu II. dijelu B.
Upućivanja na direktivu stavljenu izvan snage smatraju se upućivanjima na ovu Direktivu i čitaju se u skladu s korelacijskom tablicom u Prilogu III.
Članak 49.
Ova Direktiva stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Članak 50.
Ova je Direktiva upućena državama članicama.
Sastavljeno u Strasbourgu 25. listopada 2012.