РЕГЛАМЕНТ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ (ЕС) 2015/262 НА КОМИСИЯТА
от 17 февруари 2015 година
за определяне на правила в съответствие с директиви 90/427/ЕИО и 2009/156/ЕО на Съвета по отношение на методите за идентификация на еднокопитни животни (Регламент за паспорт на еднокопитните животни)
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Директива 90/427/ЕИО на Съвета от 26 юни 1990 г. относно зоотехническите и генеалогичните условия за търговия с еднокопитни животни в Общността (1), и по-специално член 4, параграф 2, букви в) и г), член 6, параграф 2, второ тире и член 8, параграф 1, първа алинея от нея,
като взе предвид Директива 2009/156/ЕО на Съвета от 30 ноември 2009 г. относно ветеринарно-санитарните условия, регулиращи движението и вноса от трети страни на еднокопитни животни (2), и по-специално член 4, параграф 4 от нея,
като има предвид, че:
(1)
В Директива 90/427/ЕИО се определят зоотехническите условия, уреждащи търговията с еднокопитни животни в рамките на Съюза. С нея от държавите членки се изисква да гарантират, че регистрираните еднокопитни животни, които се движат в рамките на Съюза, се придружават от идентификационен документ, издаден от одобрени развъдни организации или асоциации на животновъди, посочени в директивата.
(2)
В Директива 2009/156/ЕО се определят ветеринарно-санитарните условия относно движението и вноса от трети държави на еднокопитни животни. В нея се предвижда, че регистрираните еднокопитни животни трябва да се идентифицират с идентификационен документ, издаден в съответствие с Директива 90/427/ЕИО от международна асоциация или организация, която организира състезания или надбягвания с коне. Еднокопитните животни за разплод и доотглеждане трябва да са идентифицирани по метод, установен от Комисията.
(3)
В Регламент (ЕО) № 504/2008 на Комисията (3), който се прилага от 1 юли 2009 г., се определят правила за идентификацията на еднокопитни животни, които са родени или внесени в Съюза, и се определя какъв е идентификационният документ за еднокопитни животни (паспорт на еднокопитно животно), който е многоцелеви документ, предназначен за нуждите на здравето на животните, общественото здраве, зоотехниката и конния спорт. Като поставя акцент върху идентификационния документ като съществен елемент от системата за идентификация на еднокопитните животни, този регламент само предвижда възможността за включване на информацията, съдържаща се в базите данни на редица органи, издаващи посочените документи, в централна база данни или за създаване на мрежа от техните бази данни и централната база данни.
(4)
Държавите членки срещат затруднения при изпълнението на мерките, предвидени в Регламент (ЕО) № 504/2008. Тези затруднения се отнасят преди всичко до метода на идентификация на еднокопитни животни чрез идентификационния документ.
(5)
Разследванията, проведени от държавите членки, показаха, че идентификационният документ е обект на значителни измами. Основният риск е незаконното повторно въвеждане в хранителната верига на еднокопитни животни, които преди това са били изключени от клане за консумация от човека и лекувани с медицински продукти, които не са разрешени за животни, отглеждани за производство на храни. След приемането на Решение 2000/68/ЕО на Комисията (4) хиляди еднокопитни животни са били безвъзвратно изключени от клане за консумация от човека. Липсата на варианти, различни от доживотното отглеждане на излишни и нежелани еднокопитни животни, които са били изключени от клане за консумация от човека, е довело до занемаряване и изоставяне на животните със сериозни последици за здравето им и за хуманното отношение към тях. Това положение се влошава от настоящата икономическа ситуация, в която в много случаи стопаните не могат да си позволят отглеждането на еднокопитни животни в края на продуктивния им живот. В някои държави членки тези проблеми са стигнали до такива размери, че компетентните органи са започнали програми за клане на излишни еднокопитни животни, които са извън хранителната верига.
(6)
През последните години възникна едно ново явление - незаконната паша - което засяга собствениците на пасища, тъй като така по закон те стават стопани на еднокопитни животни и неволно придобиват отговорности съгласно Регламент (ЕО) № 504/2008. Неясният статут на тези еднокопитни животни може също така да има значение за правилното прилагане на правилата на Съюза в други области.
(7)
Стана ясно, че информацията, записана в базата данни на органа, който издава идентификационния документ, към момента на издаването му бързо остарява. Следователно може да се каже, че е изключително трудно, ако не и напълно неосъществимо, при сертифициране или проверка на самоличността компетентните органи да проверяват дали даден идентификационен документ е автентичен, дали съдържащата се в него информация е актуална и достоверна и дали не е бил неправомерно подправян, най-вече по отношение на статута на животните като предназначени за клане, но също и с цел да се използват по-благоприятни условия за здравето и хуманното отношение към животните при движение на регистрирани еднокопитни животни.
(8)
В повечето държави членки базите данни на различните органи, които издават паспортите, не са свързани една с друга, а по правни и административни причини съществуването на един-единствен орган за издаване на паспорти не е лесно осъществим вариант. Поради това създаването на централна база данни се смята за най-ефективното решение за обмен и синхронизиране на данни между различните участници съгласно директиви 90/427/ЕИО и 2009/156/ЕО, както и необходима мярка за управление на идентификационните документи на еднокопитни животни с цел да се осигурят не само необходимите гаранции за здравето на животните, но също така и да се даде възможност за прилагането на тези разпоредби в законодателството на Съюза за хуманното отношение към животните и за общественото здраве, където точната и надеждната идентификация на еднокопитни животни е важно условие.
(9)
Проучване, проведено от Комисията по повод на събитията от 2013 г. с конското месо, показа, че 23 държави членки са създали централна база данни, а две държави членки имат единна база данни съответно за регистрирани еднокопитни и еднокопитни за разплод и доотглеждане. Три държави членки, представляващи около 20 % от 6,7-те милиона еднокопитни животни в Съюза, нямат централизирана база данни.
(10)
Ето защо е необходимо системата на Съюза за идентификация на еднокопитни животни да се преразгледа, за да се гарантира, че тя е както безопасна, така и лесна за използване от потребителите.
(11)
Вносът на еднокопитни животни в териториите, посочени в приложение I към Регламент (ЕО) № 882/2004 на Европейския парламент и на Съвета (5), е обвързан с условията, определени в съответствие с Директива 2009/156/ЕО, и е разрешен от трети държави, изброени в приложението към Решение 2004/211/ЕО на Комисията (6). Обикновено около 4 000 регистрирани еднокопитни и еднокопитни за разплод и доотглеждане се въвеждат всяка година в Съюза при условията, посочени в Решение 93/197/ЕИО на Комисията (7).
(12)
Когато се прилагат митническите режими, определени в Регламент (ЕС) № 952/2013 на Европейския парламент и на Съвета (8), е необходимо допълнително позоваване на Регламент (ЕИО) № 706/73 на Съвета (9). В Регламент (ЕИО) № 706/73 се предвижда, че от 1 септември 1973 г. правилата на Съюза в областта на ветеринарното законодателство се прилагат и в Англо-нормандските острови и на остров Ман.
(13)
С Решение 96/78/ЕО на Комисията (10) се определят критериите за вписването и регистрацията на еднокопитни животни в племенните книги за развъдни цели. С посоченото решение се изисква, наред с други неща, че за да бъде вписано в главния раздел на племенна книга за своята порода, дадено еднокопитно животно трябва да бъде идентифицирано като неотбито конче до 6-месечна възраст съгласно правилата за водене на племенната книга, според които се изисква най-малкото сертификат за покриване. В интерес на последователността на законодателството на Съюза и лесното му прилагане правилата относно идентификационния документ следва да не възпрепятстват прилагането на правилата относно идентификацията на еднокопитни животни за целите на тяхното вписване в племенните книги.
(14)
Методите за идентификация на еднокопитни животни, предвидени в настоящия регламент, следва да бъдат в съответствие също и с принципите, установени от одобрени в съответствие с Решение 92/353/ЕИО на Комисията (11) развъдни организации. В съответствие с посоченото решение организацията или асоциацията, които водят племенната книга за произхода на породата, следва да определят принципите за идентификация на еднокопитните животни и на разделянето на племенната книга по раздели и на родословията, вписани в племенните книги.
(15)
За да се гарантира високо качество на идентификационните документи и водене на отчетност за всички еднокопитни животни в Съюза, държавите членки следва да гарантират, че системите за идентификация на регистрирани еднокопитни животни, които са вписани или регистрирани в племенните книги, заведени от одобрени или признати развъдни организации или асоциации на животновъди, по отношение на издаването на идентификационните документи отговарят на условията, установени за определянето от компетентния орган на институции, които да издават идентификационни документи за еднокопитни животни за разплод и доотглеждане.
(16)
Определението за еднокопитни животни - изцяло в обхвата на член 2, буква б) от Директива 2009/156/ЕО, следва да бъде в съответствие с таксономията, използвана в законодателството на Съюза, като например допълненията към Регламент (ЕИО) № 3626/82 на Съвета (12) и Регламент (ЕС) № 206/2010 на Комисията (13).
(17)
Тъй като определението за стопанство от Директива 92/35/ЕИО на Съвета (14) включва природни резервати, в които еднокопитни животни живеят на свобода, като така то е по-обхватно от определеното в Директива 2009/156/ЕО, е целесъобразно определението за стопанство в настоящия регламент също да обхваща и природни резервати, в които еднокопитните животни живеят на свобода.
(18)
Ветеринарният контрол, необходим за получаване на ветеринарно-здравните гаранции, изисквани в съответствие с Директива 2009/156/ЕО, може да се осигури само ако стопанството, както е определено в посочената директива, е известно на компетентния орган. Подобни изисквания произтичат от прилагането на раздел I, глава II, част A от приложение I към Регламент (ЕО) № 854/2004 на Европейския парламент и на Съвета (15) във връзка с еднокопитните животни като животни, отглеждани за производство на храни. Като се вземе предвид обаче честото движение на еднокопитни животни в рамките на ЕС, не е целесъобразно да се изгражда система, чрез която еднокопитните животни да се проследяват в реално време. По-скоро за компетентните органи следва да има на разположение данни за идентификация и за тази цел наличието на централна база данни във всяка държава членка е от основно значение за управлението на информацията за еднокопитни животни, които се отглеждат в съответната държава членка.
(19)
Законодателството на Съюза прави разграничение между собствениците и стопаните на животните. Терминът „животновъд“ е определен и използван в Регламент (ЕО) № 1760/2000 на Европейския парламент и на Съвета (16). В Директива 2009/156/ЕО се говори за собственик на животното и животновъд. Комбинирано определение на собственик и на лице, което отглежда животни (стопанин), се съдържа в Директива 92/35/ЕИО. Тъй като според законодателството на Съюза и националното законодателство собственикът на еднокопитно животно не е задължително лицето, което отговаря за еднокопитното животно, целесъобразно е да се уточни, че основно стопанинът, който може да е или да не е и негов собственик, следва да е отговорен за идентификацията на еднокопитните животни в съответствие с настоящия регламент.
(20)
Съгласно законодателството в държавите членки или като изискване на някои издаващи органи е необходимо информацията за собственика на животното да бъде вписана в идентификационния документ, а впоследствие - и в базата данни, водена от издаващия орган. Тази информация за собствеността, а най-вече за промяната в собствеността, може да бъде предоставена със сертификати за собственост или регистрационни карти в различен формат, включително картата carte d'immatriculation, използвана успешно в една от държавите членки.
(21)
В Директива 2008/73/ЕО на Съвета (17) се предвижда държавите членки да съставят и да актуализират списъци на одобрени заведения във ветеринарната и зоотехническата област и да ги предоставят на останалите държави членки и на обществеността. За да бъде улеснен достъпът на останалите държави членки и на обществеността до списъците на одобрените заведения, тези списъци следва да бъдат предоставени в електронен формат от държавите членки посредством информационни интернет страници. Комисията следва да подпомогне държавите членки при осигуряването на достъп на останалите държави членки и на обществеността до тези списъци, като предостави адреса на уебсайта, на който са публикувани препратки към националните информационни интернет страници на държавите членки.
(22)
За да се улесни обменът на информация между държавите членки по електронен път, както и за да се осигури прозрачност и яснота, е важно списъците да бъдат представени по единен начин в целия Съюз. Поради това в Решение 2009/712/ЕО на Комисията (18) са установени образци за оформлението на посочените списъци на информационните интернет страници, създадени от държавите членки.
(23)
В Регламент (ЕО) № 504/2008 се предвижда, че еднокопитни животни не се отглеждат, освен ако не са идентифицирани в съответствие с посочения регламент. На Комисията се е налагало да отговоря на няколко жалби относно популации от домашни коне, които живеят извън стопанствата в условия, несъвместими с условията, които в посочения регламент са описани като полудиви. Поради това е необходимо да се изясни, че еднокопитните животни, живеещи в Съюза, следва да бъдат идентифицирани, а като втора стъпка да се предвиди дерогация, когато това условие не може да бъде изпълнено.
(24)
Еднокопитните животни, които живеят в Съюза, следва да се идентифицират с доживотен идентификационен документ, който съдържа текстово описание и контурна схема на еднокопитното животно и в който са отбелязани индивидуалните белези на животното за целите на удостоверяването на самоличността. Тези белези могат да бъдат както унаследени - като например повече от три завъртока, кестени, цветни петна, редки дефекти на очната пигментация, характерни вдлъбнатини на мускулите, а също и особености в структурата на ириса или ретината, специфични генетични маркери (ДНК профил), така и придобити - като например депигментация от оседлаването, белези от рани, включително от кастрация на жребци, или от жигосване.
(25)
Идентификационни документи следва да се издават само ако са попълнени с необходимите данни за идентификация, които трябва да бъдат записани в базата данни на издаващия орган в съответствие с настоящия регламент.
(26)
Освен това в сертификата за произход, предвиден с Директива 90/427/ЕИО, който следва да се включи в идентификационния документ, следва да е отбелязана цялата необходима информация, за да се гарантира, че еднокопитните животни, които се прехвърлят между различни племенни книги, се вписват в съответния раздел на племенната книга, на чиито критерии отговарят.
(27)
В съответствие с Решение 96/510/ЕО на Комисията (19) родословният и зоотехнически сертификат за регистрирани еднокопитни животни трябва да отговаря на идентификационния документ, определен в Решение 93/623/ЕИО на Комисията (20). Тъй като решения 93/623/ЕО и 2000/68/ЕО са отменени с Регламент (ЕО) № 504/2008, е целесъобразно да се поясни, че всяко позоваване на тези решения следва да се счита за позоваване на настоящия регламент.
(28)
Органите, издаващи идентификационни документи на регистрирани еднокопитни животни, следва да бъдат организациите или асоциациите, които водят или създават племенни книги за регистрирани еднокопитни животни и които са официално одобрени или признати от компетентния орган на дадената държава членка в съответствие с Решение 92/353/ЕИО, или официална агенция на държавата членка, която води племенната книга, в която се вписва или регистрира еднокопитното животно за разплод в съответствие с Решение 96/78/ЕО. Освен това националните клонове на международни организации или асоциации, които организират състезания или надбягвания с коне и са със седалище в държава членка, следва също така да могат да действат като орган за издаване на идентификационни документи на регистрирани коне.
(29)
На държавите членки следва да се предостави повече свобода на преценка по отношение на издаващите органи, които издават идентификационни документи за еднокопитни животни за разплод и доотглеждане. Следва да бъде възможно тези идентификационни документи да бъдат издавани от компетентния орган за стопанството, където се отглежда еднокопитното животно по време на неговата идентификация, или от издаващ орган, който се определя от посочения компетентен орган и се намира под неговия надзор.
(30)
Компетентният орган, отговорен за одобряването или признаването на организациите или асоциации, които създават племенни книги в съответствие с приложението към Решение 92/353/ЕИО, следва да си сътрудничи с компетентния орган, посочен в Регламент (ЕО) № 882/2004, за да се гарантира - при необходимост чрез трансгранично сътрудничество - че идентификационните документи за еднокопитни животни се издават и използват в съответствие с настоящия регламент.
(31)
Тъй като всички еднокопитни животни, родени или внесени в Съюза, следва да бъдат идентифицирани в съответствие с настоящия регламент с единен идентификационен документ, издаден за целия им живот, са необходими специални разпоредби за случаите, когато статутът на животното се променя от „еднокопитно за разплод и доотглеждане“ на „регистрирано еднокопитно животно“ по смисъла на Директива 2009/156/ЕО. Като се имат предвид значителните последици от такава промяна върху движението, търговията с животни, както и вносът в Съюза от трети държави на еднокопитни животни по отношение на приложимите правила за здравеопазване на животните, определени в Директива 2009/156/ЕО, а така също и по отношение на правилата за хуманно отношение към животните, уреждащи такова движение в съответствие с Регламент (ЕО) № 1/2005 на Съвета (21), е необходимо компетентният орган да разполага с единна точка за достъп, а именно централна база данни, за да провери данните за идентификацията на еднокопитните животни, които се изискват при сертифицирането или при официален контрол.
(32)
Държавите членки трябва да са в състояние да въвеждат специални режими за идентификация на еднокопитни животни, отглеждани в диви или полудиви условия в определени зони или територии, включително природни резервати, с оглед спазването на определението за стопанство съгласно Директива 92/35/ЕИО. Всяка дерогация от общото задължение за идентификация на еднокопитни животни обаче следва да бъде предоставена само когато тези определени популации на еднокопитни животни, живеещи в диви или полудиви условия, са ефективно отделени от еднокопитни животни, които се използват като домашни животни, и остават не само извън контрол от човека по отношение на оцеляването и размножаването им, но също и извън обхвата на Директива 98/58/ЕО на Съвета (22), която не се прилага по отношение на животни, които живеят в диви условия.
(33)
За удостоверяването на самоличността на еднокопитното животно идентификационният документ следва да съдържа на първо място изключително достоверно описание на еднокопитното животно, включващо текстово описание на еднокопитното животно и неговите белези, и подробна контурна схема, на която са изобразени индивидуалните и отличителните белези на еднокопитното животно.
(34)
За да се гарантира, че еднокопитните животни са описани правилно в придружаващите ги идентификационни документи, издаващите органи следва да се стремят да следват най-добрите практики и да обучат служителите, натоварени с описанието на животните, като например да следват насоките, предоставени от Международната федерация по конен спорт (Fédération Équestre Internationale) (23) и от Weatherbys (24).
(35)
Белезите на дадено еднокопитно животно и приложените средства за идентификация, които са използвани съвместно за целите на удостоверяването на самоличността, следва не само да установят наличието на недвусмислена връзка между еднокопитното животно и идентификационния му документ, но следва също така да показват, че това еднокопитно животно е минало процеса на идентификация в съответствие с настоящия регламент, така че за едно еднокопитно животно се издава не повече от един идентификационен документ. Електронните идентификатори („транспондери“) за еднокопитни животни вече са навлезли в широка употреба в международен план. Тази технология следва да се използва, за да се осигури ясна връзка между еднокопитното животно и идентификационния му документ, въпреки че следва да се предвидят алтернативни методи, които да се използват за проверка на самоличността на еднокопитните животни, при условие че тези алтернативни методи предлагат еквивалентни гаранции за предотвратяване на многократно издаване на идентификационни документи.
(36)
Транспондерите, използвани за маркиране на еднокопитни животни, и четящите устройства за показване на кода, вградени в транспондера, следва да отговарят на международно приетите стандарти. Тези стандарти предвиждат две различни системи за гарантиране на уникалността на кода на транспондера. По-голямата част от държавите членки са изпълнили Регламент (ЕО) № 504/2008 така, че при тях се използва тризначен буквено-цифров код на държавата и управлението на разпределението на транспондерите се осъществява чрез техните компетентни органи.
(37)
Тази система за гарантиране на уникалността на кода на транспондера следва да бъде интегрирана в проекта на базата данни, поддържана от издаващите органи, и в централната база данни и да се прилага така, че да не се нарушават търговията и вносът в Съюза на еднокопитни животни, които също са маркирани с транспондер, който показва буквено-цифров код в различен вид.
(38)
В Директива 90/425/ЕИО на Съвета (25) се предвижда извършването на ветеринарни проверки на някои животни и продукти при тяхното местоназначение. По-специално, в него се предвижда, че отбелязаните в сертификата или в документа, предвиден в посочената директива, получатели на животните трябва по искане на компетентния орган на държавата членка по местоназначение и в необходимата степен да извършват тези проверки и да уведомяват предварително за пристигането на животни и продукти от друга държава членка, по специално за естеството на пратката и за предвидената дата на пристигане. Това уведомяване не се изисква за регистрирани коне, снабдени с предвидения с Директива 90/427/ЕИО идентификационен документ.
(39)
Въпреки че еднокопитните животни винаги трябва да се придружават от идентификационните си документи в съответствие с настоящото законодателство на Съюза, следва да се предвиди разпоредба, която да допуска дерогация от това изискване, когато изпълнението му е невъзможно или дори нецелесъобразно с оглед на съхраняването на идентификационния документ през целия живот на еднокопитното животно, или когато посоченият документ не е бил издаден, ако животното е било предназначено за клане, преди да достигне необходимата пределна възраст за идентификация.
(40)
На държавите членки следва също така да се позволи да допускат използването на опростен идентификационен документ за еднокопитни животни, които се придвижват в границите на територията им. В различни сфери бяха въведени пластмасови карти с вградени компютърни чипове („карти с чип“) като устройства за запаметяване на данни. Следва да се допусне издаването на такива карти с чип като допълнителна възможност в добавка към идентификационния документ и използването им при определени условия вместо идентификационния документ, придружаващ еднокопитните животни за разплод и доотглеждане по време на тяхното движение в границите на държава членка.
(41)
Необходимо е също така да се вземат предвид случаите, когато оригиналният идентификационен документ, издаден в съответствие с настоящия регламент за целия живот на еднокопитното животно, бъде загубен, вече не се чете или съдържа неточна информация, което обаче не е в резултат от неправомерни действия. Тези разпоредби следва да изключат колкото се може по-обхватно възможността за незаконно притежаване на повече от един идентификационен документ, с цел да се отрази правилно статутът на еднокопитното животно като предназначено за клане за консумация от човека. При наличието на достатъчно информация, която може да се провери, следва да се издаде дубликат на идентификационния документ, който е отбелязан като такъв и в който еднокопитното животно се изключва от клане за консумация от човека. В други случаи следва да бъде издаден заместващ идентификационен документ, на който също е отбелязано, че е заместващ, и в който еднокопитните животни са изключени от клане за консумация от човека и който освен това следва да определя животното като еднокопитно животно за разплод и доотглеждане.
(42)
Тези процедури следва също така да се прилагат за еднокопитни животни, които са представени за идентификация след установения краен срок за първата идентификация, тъй като не могат да бъдат изключени измамни практики и намерение да се получи допълнителен идентификационен документ.
(43)
В някои случаи, когато еднокопитните животни се вписват или регистрират в племенни книги, водени от развъдни организации в трети държави, са необходими специални разпоредби, които позволяват еднокопитното животно да остане регистрирано в племенната книга, като едновременно с това се гарантира неговото изключване от хранителната верига чрез съответните записи в посочения идентификационен документ.
(44)
В съответствие с Директива 2009/156/ЕО идентификационният документ е инструмент за ограничаване на движението на еднокопитни животни, ако в стопанството, където те се държат или отглеждат, има огнище на болест, която задължително се обявява. Поради това е необходимо да се предвиди при наличие на огнища на определени болести валидността на посочения идентификационен документ за целите на движението да се прекрати чрез съответното вписване в идентификационния документ.
(45)
Освен това с Директива 2009/156/ЕО се изисква регистрираните еднокопитни животни, когато те напускат стопанството, да бъдат идентифицирани с идентификационен документ, който трябва да удостоверява по-специално, че еднокопитните животни не идват от стопанство, на което са били наложени определени забрани. С оглед на това е целесъобразно попълването на съответния раздел от образеца на идентификационния документ да бъде задължително по отношение на всички еднокопитни животни, както и съответно да се преформулира.
(46)
При настъпването на смърт на еднокопитно животно, различна от смърт при клане в кланица, идентификационният документ, ако придружава трупа съгласно националното законодателство, следва да бъде върнат на издаващия орган от органа, осъществяващ надзора над обработката на мъртвото животно в съответствие с Регламент (ЕО) № 1069/2009 на Европейския парламент и на Съвета (26) или над кремирането в инсталации за изгаряне с нисък капацитет, посочени в глава III на приложение III към Регламент (ЕС) № 142/2011 на Комисията (27), и следва да се гарантира, че транспондерът или други алтернативни методи, използвани за удостоверяване на самоличността на еднокопитните животни, не могат да бъдат рециклирани.
(47)
За предотвратяване на това транспондерите да навлязат в хранителната верига, месото от еднокопитни животни, от които не е било възможно да се отстрани транспондерът по време на клането, следва да бъде обявено за негодно за консумация от човека в съответствие с раздел II, глава V от приложение I към Регламент (ЕО) № 854/2004. За да се улесни намирането на местоположението на имплантираните транспондери, мястото на имплантиране следва да бъде стандартизирано и отбелязано в идентификационните документи.
(48)
В съответствие с Регламент (ЕО) № 178/2002 на Европейския парламент и на Съвета (28) живите животни, подготвени за пускане на пазара за консумация от човека, се определят като храна. В посочения регламент се предвижда широк обхват на отговорностите на стопанските субекти в областта на храните във всички етапи на производството на храни, включително проследяването на животни за производство на храни.
(49)
Еднокопитните животни за разплод и доотглеждане, както и регистрираните еднокопитни животни на определен етап от живота си могат да станат еднокопитни за клане, както е определено в Директива 2009/156/ЕО. Месо на нечифтокопитни животни, синоним на еднокопитни животни, е определено в точка 1 от приложение I към Регламент (ЕО) № 853/2004 на Европейския парламент и на Съвета (29), в който се определят специфични хигиенни правила за храните от животински произход.
(50)
След изтичането на действието на преходните разпоредби за прилагането на регламенти (ЕО) № 853/2004, (ЕО) № 854/2004 и (ЕО) № 882/2004 в съответствие с Регламент (ЕО) № 2076/2005 на Комисията (30), от 1 януари 2010 г. се прилагат изискванията за информацията относно хранителната верига за еднокопитните животни.
(51)
В Регламент (ЕО) № 853/2004 се предвижда, че предприятието за хранителни продукти, управляващо кланицата, получава, проверява и действа съобразно информацията за хранителната верига, която дава данни за произхода, историята и управлението на животните, предназначени за производство на храни. Компетентният орган може да разреши информацията за домашните еднокопитни животни да бъде изпратена до кланицата едновременно с животните вместо предварително. Поради това идентификационният документ, който придружава еднокопитните животни за клане, следва да стане част от тази информация за хранителната верига.
(52)
В Регламент (ЕО) № 854/2004 се предвижда, че официалният ветеринарен лекар проверява дали стопанският субект в областта на храните изпълнява задължението си да гарантира, че животните, приети за клане за консумация от човека, са надлежно идентифицирани.
(53)
В Регламент (ЕО) № 853/2004 се предвижда стопанските субекти в областта на храните да проверяват паспортите, придружаващи еднокопитните домашни животни, за да се гарантира, че животното е предназначено за клане за консумация от човека, а ако те приемат животното за клане, те предават паспорта му на официалния ветеринарен лекар.
(54)
Като се има предвид специфичното положение на еднокопитните животни, родени като животни от видове, отглеждани за производство на храни, но не винаги отглеждани предимно с тази цел и не във всички случаи отглеждани през целия си живот от стопанските субекти в областта на храните, както е определено в член 3, подточка 3 от Регламент (ЕО) № 178/2002, е необходимо да се предвиди процедура, която да гарантира безпрепятствена връзка от проверките на идентификационния документ от съображения за опазване на общественото здраве до управлението на този документ в съответствие с Директива 2009/156/ЕО. Поради това наличието на централна база данни във всяка държава членка е от съществено значение за проверката на някои данни за и в идентификационния документ, преди да се вземе решение за приемане на дадено животно за клане за консумация от човека. Когато информацията по отношение на изключването от клане за консумация от човека в раздел II на идентификационния документ не съответства на информацията, записана в централната база данни, предимство има информацията, която се съдържа в който и да било от двата източника, въз основата на която дадено еднокопитно животно се изключва от клане за консумация от човека.
(55)
Директива 96/22/ЕО на Съвета (31) се прилага за селскостопански животни, включително домашни еднокопитни животни, както и диви животни от видовете, които се отглеждат в дивечови стопанства. В член 7 от посочената директива се разрешава търговия с регистрирани еднокопитни животни, на които за зоотехнически цели са предписвани ветеринарномедицински продукти, съдържащи алил тренболон или бета-агонисти, да се извършва преди изтичането на карентния период, в случай че са изпълнени изискванията за регламентиране на предписването и че видът и датата на третирането са записани в сертификата или паспорта, които придружават тези животни.
(56)
Съгласно член 2, буква б) от Регламент (ЕО) № 470/2009 на Европейския парламент и на Съвета (32)„животни, отглеждани за производство на храни“ са животни, които се развъждат, отглеждат, изхранват, колят или улавят с цел произвеждане на храни. В член 16 от посочения регламент се предвижда, че само фармакологичноактивни субстанции, които са класифицирани в съответствие с член 14, параграф 2, буква а), б) или в) от него, могат да бъдат прилагани на животни, отглеждани за производство на храни в рамките на Съюза, при условие че прилагането е в съответствие с Директива 2001/82/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (33).
(57)
В член 6 от Директива 2001/82/ЕО се предвижда, че за целите на прилагането на даден ветеринарномедицински продукт върху един или повече видове продуктивни животни може да не се издава разрешително за пускане на пазара с цел, с изключение когато фармакологичноактивните вещества, които се съдържат в този продукт, са включени в приложения I, II или III към Регламент (ЕИО) № 2377/90. Правилата, предвидени в посочените приложения, към момента са определени в Регламент (ЕС) № 37/2010 на Комисията (34). Чрез дерогация обаче даден ветеринарномедицински продукт, съдържащ фармакологичноактивни вещества, които не са включени в приложения I, II или III към Регламент (ЕИО) № 2377/90, могат да бъдат разрешени за някои животни от семейство еднокопитни, за които в съответствие със законодателството на Съюза относно здравето на животните, е декларирано, че не са предназначени за клане с цел консумация от човека. Тези ветеринарномедицински продукти не трябва да съдържат активни вещества, които са включени в приложение IV към Регламент (ЕИО) № 2377/90, нито да са предназначени за употреба при лечение на състояния, описани подробно в разрешената кратка характеристика на продукта, за които даденият ветеринарномедицински продукт е разрешен за употреба при животни от семейство еднокопитни. Поради това следва да се предвидят разпоредби, че еднокопитното животно може да бъде изключено от клане за консумация от човека по преценка на собственика на животното.
(58)
В член 10, параграфи 2 и 3 от Директива 2001/82/ЕО се предвиждат специални дерогации от член 11 от същата директива по отношение на еднокопитни, засягащи лечението на продуктивни животни с лекарствени продукти, които имат установени максимално допустими граници на остатъчни вещества за видове, различни от целевите видове, или са разрешени за друго състояние, при условие че еднокопитните са идентифицирани в съответствие със законодателството на Съюза и в идентификационния им документ специално е отбелязано, че не са предназначени за клане с цел консумация от човека или че са предназначени за клане с цел консумация от човека, след карентен период от поне шест месеца след лечението на животните с веществата, изброени в Регламент (ЕО) № 1950/2006 (35).
(59)
В съответствие с Директива 2001/82/ЕО държавите членки гарантират, че собствениците или животновъдите, които отглеждат продуктивни животни, могат да представят доказателство за закупуването, притежаването и прилагането на ветеринарномедицински продукти при тези животни в продължение на пет години след тяхното прилагане, включително в случаите, когато животното е заклано по време на петгодишния срок. Поради това за прилагането на това законодателство е необходимо клането на еднокопитно животно да се въвежда незабавно в централната база данни на държавата членка, в която се намира стопанството на животното.
(60)
С оглед на това да се запази контролът над издаването на идентификационни документи, в базата данни, поддържана от издаващия орган, следва да се зададе минимален набор от необходими данни по отношение на издаването на посочените документи.
(61)
Системата за универсалния доживотен номер на еднокопитните (UELN) бе договорена в световен мащаб от най-важните организации за отглеждане на коне и за провеждане на конни надбягвания. Тя бе разработена по инициатива на Световната федерация за отглеждане на състезателни коне (World Breeding Federation for Sport Horses, WBFSH), Международния комитет по племенните книги (the International Stud-Book Committee, ISBC), Световната организация за отглеждане на арабски коне (the World Arabian Horse Organization, WAHO), Европейската конференция на организациите за отглеждане на арабски коне (the European Conference of Arabian Horse Organisations, ECAHO), Международната конференция за отглеждане на англо-арабските коне (Conférence Internationale de l'Anglo-Arabe, CIAA), Международната федерация по конен спорт (Fédération Equestre Internationale, FEI) и Европейския съюз за надпрепусквания с двуколки (Union Européenne du Trot, UET), а информация за тази система може да се получи на уебсайта на UELN (36).
(62)
Системата UELN е подходяща за регистрация както на регистрирани еднокопитни, така и на еднокопитни за разплод и доотглеждане и позволява да бъдат въведени постепенно компютъризирани мрежи, за да се гарантира, че самоличността на животните може да се проверява и занапред в съответствие с член 6 от Директива 90/427/ЕИО, когато става въпрос за регистрирани еднокопитни животни.
(63)
При определяне на кодове за базите данни тези кодове и форматът на записаните идентификационни номера на отделните животни следва по никакъв начин да не противоречат на създадената система UELN. Затова преди да бъдат определени каквито и да било нови кодове за дадена база данни, трябва да се прави справка в списъка на определените кодове UELN.
(64)
В Директива 2009/156/ЕО се изисква официалният ветеринарен лекар да отбелязва идентификационния номер или номера на идентификационния документ на закланото еднокопитно животно, както и да изпрати на компетентния орган по мястото на изпращане - по негово искане - удостоверение, че животното е било заклано. Поради това следва да се изясни, че в тези случаи идентификационните документи трябва да бъдат унищожени на мястото на клане, за да се предотврати неправомерната употреба на идентификационните документи на закланите еднокопитни животни.
(65)
В посочената директива се предвижда също така, че когато регистрирани коне са заклани, което включва умъртвяване, поради борба с болест, идентификационните им документи се връщат на органа, който ги е издал. Тези изисквания следва да се прилагат и за идентификационни документи, издадени за регистрирани еднокопитни животни, различни от регистрирани коне и еднокопитни животни за разплод и доотглеждане.
(66)
За да се гарантира, че базите данни на издаващите органи съдържат актуализирана информация, е необходимо да се установи как се предава информацията за смъртта или загубата на животното в базата данни на органа, издал документа, и в централната база данни в държавата членка, където се намира стопанството, в което се отглежда еднокопитното животно.
(67)
Създаването на съвместим с UELN доживотен номер и използването му при идентифицирането на властите или органите, издали идентификационния документ, би следвало да улеснят спазването на тези изисквания. Когато е възможно, държавите членки следва да използват органите за връзка, които те са определили в съответствие с Регламент (ЕО) № 882/2004.
(68)
Задължителното отбелязване на лицето, което подава заявление за издаване на идентификационен документ, което е - в периода до 12 месеца след раждането на животното - животновъдът и обикновено собственикът на животното, за което се издава идентификационният документ, заедно със задължението издаващият орган да бъде уведомяван за всяка промяна на обичайното пребиваване на еднокопитното животно чрез преместването му в друга държава членка могат да спомогнат за изграждането на верига от информация, с която да се проследи животното, когато е необходимо.
(69)
В съответствие с Регламент (ЕО) № 504/2008 данните за идентификацията се актуализират в идентификационния документ от издаващия орган, който е издал документа. Държавите членки съобщиха за нежеланието от страна на собственици на еднокопитни животни да изпращат по пощата идентификационния документ на издаващите органи за актуализиране на идентификационните данни, най-вече когато издаващият орган се намира в чужбина. Това нежелание се обяснява с опасенията от евентуална загуба на идентификационния документ, което означава, че еднокопитното животно трябва да бъде идентифицирано с дубликат на документа или с идентификационен документ, заместващ оригинала, което изключва животното от клане за консумация от човека и значително намалява стойността му.
(70)
За да се улесни управлението на идентификационния документ за целия живот на животното, е необходимо да се предвидят процедури за регистрацията на идентификационния документ в държавата членка на обичайното пребиваване, особено когато идентификационният документ е бил издаден в различна държава членка. Най-подходящият начин за осъществяване на необходимата комуникация с издаващия орган, извършил първоначалната идентификация, представлява обменът на информация между централните бази данни на съответните държави членки
(71)
Освен това издаващите органи могат да загубят своето одобрение или да не бъдат повече посочени за издаващи органи, макар издадените идентификационни документи да остават валидни документи за целите на здравеопазването на животните и общественото здраве. Поради това е необходимо информацията в идентификационния документ да се подкрепи с база данни, която е достъпна за компетентните органи в областта на здравеопазването на животните, общественото здраве и хуманното отношение към животните.
(72)
Тъй като във всяка държава членка обикновено има повече от един издаващ орган, а еднокопитните животни често се движат между отделните стопанства и между държавите членки, те променят статуса си от „еднокопитни животни за разплод и доотглеждане“ на „регистрирани еднокопитни животни“ или от „животни, отглеждани за производство на храни“ на „животни, които са изключени от клане за консумация от човека“, и тъй като регистрираните еднокопитни животни могат да бъдат идентифицирани от организация, която води племенна книга и е със седалище в друга държава членка, за ефективното изпълнение на директиви 90/427/ЕИО и 2009/156/ЕО е неизбежно, необходимо и целесъобразно във всяка държава членка да се създаде централна база данни, която да съдържа записи на данните за идентификация на всички еднокопитни животни, отглеждани в стопанства в съответната държава членка.
(73)
Би следвало обаче да се даде възможност на държавите членки, които са създали единна база данни за регистрирани еднокопитни животни и друга база данни за еднокопитни животни за отглеждане и разплод, да продължат да поддържат такава система, при условие че базите данни могат да обменят информация помежду си и ветеринарните органи имат пълен достъп до всяка от тях.
(74)
За тази цел централните бази данни в различните държави членки следва да си сътрудничат в съответствие с Директива 89/608/ЕИО на Съвета (37), за да се улесни обменът на данни за животното и издадения му идентификационен документ.
(75)
С оглед на еднаквото прилагане на законодателството на Съюза относно идентификацията на еднокопитни животни в държавите членки и с цел да се гарантира, че то е ясно и прозрачно, Регламент (ЕО) № 504/2008 следва да се отмени и да се замени с настоящия регламент.
(76)
В съответствие с точка 24 от приложението към Регламент (ЕС) № 519/2013 на Комисията (38) еднокопитни животни, които са родени в Хърватия най-късно до 30 юни 2013 г. и които не са идентифицирани в съответствие с Регламент (ЕО) № 504/2008, се идентифицират в съответствие с последния регламент най-късно до 31 декември 2014 г.
(77)
Настоящият регламент следва да се прилага от 1 януари 2016 г., за да се даде време на държавите членки и на стопанските субекти да се адаптират към новите правила. В Гърция, Швеция и Обединеното кралство обаче задължението за изграждане и работа с централна база данни следва да се приложи от 1 юли 2016 г.
(78)
Мерките, предвидени в настоящия регламент, са в съответствие със становището на Постоянния комитет по растенията, животните, храните и фуражите и на Постоянния комитет по зоотехника,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ГЛАВА I
ПРЕДМЕТ, ПРИЛОЖНО ПОЛЕ, ОПРЕДЕЛЕНИЯ И ОБЩИ ПРИНЦИПИ
Член 1
Предмет и приложно поле
1. С настоящия регламент се определят правилата за идентификация на еднокопитни животни:
а)
родени в Съюза; или
б)
допуснати за свободно обращение в Съюза в съответствие с митническия режим, определен в член 5, точка 16, буква а) от Регламент (ЕС) № 952/2013.
2. Настоящият регламент се прилага, без да се засяга Решение 96/78/ЕО.
Член 2
Определения
За целите на настоящия регламент се прилагат следните определения:
а)
„еднокопитни животни“ означава диви или одомашнени нечифтокопитни бозайници от род Equus от семейство Equidae, и техните кръстоски;
б)
„стопанство“ означава селскостопански обект или тренировъчна база или, най-общо казано, всяко помещение или съоръжение, в което еднокопитните животни обичайно са държани или отглеждани, за каквато и да било цел, както и природни резервати, в които еднокопитните животни живеят на свобода;
в)
„стопанин“ означава всяко физическо или юридическо лице, което притежава еднокопитно животно или му е възложено неговото отглеждане, без значение дали получава финансово възнаграждение и дали извършва дейността временно или постоянно, включително по време на превоз, при провеждане на пазари или по време на състезания, надбягвания или културни прояви;
г)
„собственик“ означава физическо или юридическо лице, което притежава еднокопитното животно;
д)
„регистрирани еднокопитни животни“ означава еднокопитни животни, които:
i)
са вписани или регистрирани и отговарят на условията за вписване в племенна книга в съответствие с правилата, определени съгласно член 4, параграф 2, буква б) от Директива 90/427/ЕИО, и идентифицирани посредством идентификационен документ, предвиден в член 8, параграф 1 от посочената директива; или
ii)
са коне, включително понита, регистрирани от международна асоциация или организация, която организира състезания или надбягвания с коне, и са идентифицирани с идентификационен документ, издаден от националния клон на тази асоциация или организация;
е)
„племенна книга“ означава всяка книга, регистър, картотека или информационен носител:
i)
които се водят от официално одобрена или призната от държава членка организация или асоциация или от официален орган на съответната държава членка; както и
ii)
в които еднокопитните животни се вписват или регистрират и отговарят на условията за вписване, като се посочват всички известни техни родственици по възходяща линия;
ж)
„еднокопитни животни за разплод и доотглеждане“ означава еднокопитни животни, различни от посочените в букви д) и з);
з)
„еднокопитни животни за клане“ означава еднокопитни животни, предназначени да бъдат транспортирани директно или транзитно през одобрен събирателен пункт, посочен в член 7 от Директива 2009/156/ЕО, до кланицата за клане;
и)
„компетентен орган“ означава централният орган на държава членка, компетентен да организира официален контрол, или всеки друг орган, на който е предоставена тази компетентност, включително компетентният орган, посочен в член 2, буква з) от Директива 2009/156/ЕО;
й)
„зоотехнически орган“ означава централният орган на държава членка, компетентен за прилагането на Директива 90/427/ЕИО, или всеки друг орган, на който е предоставена тази компетентност, включително органите, посочени в член 2, параграф 1 от Решение № 92/353/ЕИО;
к)
„временно приемане“ означава статусът на регистриран кон, идващ от трета държава и приет в Съюза за период от по-малко от 90 дни в съответствие с решение, прието в съответствие с член 19, буква б) от Директива 2009/156/ЕО;
л)
„постоянно въвеждане“ означава статусът на еднокопитно животно, което е с произход от трета държава и е внесено в Съюза за период от 90 дни или повече;
м)
„маркировка“ означава видима или лесно различима и отличителна характеристика на отделно еднокопитно животно, която е наследена или придобита и е записана за целите на идентификацията;
н)
„транспондер“ означава пасивно радиочестотно идентификационно устройство с възможност само за четене:
i)
което отговаря на стандарт ISO 11784 и което използва технологията Full Duplex (FDX или FDX-B) или Half Duplex (HDX); както и
ii)
което може да бъде прочетено от четящо устройство, съвместимо със стандарт ISO 11785, на минимално разстояние от 12 cm;
о)
„уникален доживотен номер“ означава уникален 15-знаков буквено-цифров код, съдържащ информация за отделното еднокопитно животно и за базата данни и държавата, в които тази информация е записана първоначално в съответствие със системата за кодиране на универсалния доживотен номер на еднокопитни (UELN), и включващ:
i)
шестзнаков идентификационен код, съвместим с UELN, отнасящ се за базата данни, посочена в член 39; следван от
ii)
деветзнаков индивидуален идентификационен номер, определен на еднокопитното животно;
п)
„държава членка, свободна от африканска чума по конете“ означава:
i)
всяка държава членка, на чиято територия през предходните две години не са констатирани клинични, серологични (при неваксинирани еднокопитни животни) или епизоотологични данни за наличие на африканска чума по конете; както и
ii)
в която през предходните 12 месеца не са правени ваксинации срещу тази болест;
р)
„болести, които подлежат на задължително обявяване“ означава болестите, изброени в приложение I към Директива 2009/156/ЕО;
с)
„официален ветеринарен лекар“ означава ветеринарен лекар, определен от компетентния орган на държава членка или на трета държава;
т)
„карта с чип“ означава пластмасово устройство с вграден компютърен чип, което е в състояние да запаметява данни и да ги изпраща по електронен път до съвместими компютърни системи;
у)
„отговарящ ветеринарен лекар“ означава ветеринарен лекар, посочен в член 10, параграф 1 от Директива 2001/82/ЕО.
Член 3
Общи принципи и задължениe за идентифициране на еднокопитните животни
1. Еднокопитните животни, които живеят в някоя от териториите, посочени в приложение I към Регламент (ЕО) № 882/2004, се идентифицират в съответствие с настоящия регламент.
2. Когато стопанинът не е собственик или един от собствениците на еднокопитното животно, той действа в съответствие с настоящия регламент от името на собственика и с неговото съгласие.
3. Държавите членки и издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, буква а) и член 5, параграф 1, буква б), може да изискат собственикът да подава заявление до издаващия орган за получаване на идентификационен документ, както е предвидено в член 11, или за промяна на данни за идентификация в съществуващ идентификационен документ, както е предвидено в член 27.
4. Държавите членки осигуряват, когато е целесъобразно посредством извършване на официален контрол в съответствие с Регламент (ЕО) № 882/2004, стопаните на еднокопитни животни и издаващите органи да изпълняват своите задължения съгласно настоящия регламент.
Член 4
Система на Съюза за идентификация на еднокопитни животни
1. За целите на настоящия регламент системата на Съюза за идентификация на еднокопитни животни включва следните елементи:
а)
единствен доживотен идентификационен документ, който - освен когато от издаващия орган или в настоящия регламент е предвидено друго - остава собственост на издалия го издаващ орган и който съдържа:
i)
текстова част, в която се описва еднокопитното животно и се отбелязват белезите му;
ii)
попълнена контурна схема, в която се отбелязват белезите, отразени в текстовото описание;
iii)
място за служебни записи от оправомощени лица, в които се отбелязват промените в данните за идентификацията;
б)
метод за удостоверяване на самоличността, който:
i)
осигурява недвусмислена връзка между идентификационния документ и еднокопитното животно, за което той е издаден;
ii)
показва, че за еднокопитното животно е минало процес на идентификация;
в)
база данни, в която в съответствие с член 38 се записват идентификационните данни на еднокопитното животно, за което е бил издаден идентификационният документ, и на стопанина, който е подал заявлението за идентификационния документ, и в която в същото време се определя уникалният доживотен номер на животното;
г)
централна база данни, създадена в съответствие с член 39.
2. Дадено еднокопитно животно се счита за идентифицирано в съответствие с настоящия регламент само ако е:
а)
придружено от идентификационен документ, издаден в съответствие с една от следните разпоредби:
i)
член 9 - за еднокопитните животни, родени в Съюза; или
ii)
член 14 - за еднокопитните животни, внесени в Съюза; или
iii)
член 29 или 30, когато го придружава дубликат на идентификационен документ; или
iv)
член 32, когато го придружава идентификационен документ, заместващ оригинала; или
б)
идентифицирано в съответствие със:
i)
член 24 - за дерогации за движение или транспортиране на еднокопитни животни, придружени от временен документ; или
ii)
член 26, параграф 2 - за дерогации за определено движение и транспортиране на еднокопитни животни за клане.
ГЛАВА II
ИДЕНТИФИКАЦИЯ НА ЕДНОКОПИТНИ ЖИВОТНИ, РОДЕНИ В СЪЮЗА
Член 5
Издаващи органи за еднокопитни животни, родени в Съюза
1. Идентификационният документ, предвиден в член 7, се издава от един от следните издаващи органи:
а)
за регистрирани еднокопитни животни, посочени в член 2, буква д), подточка i) от настоящия регламент - от организация или асоциация, официално одобрена или призната в съответствие с член 2, параграф 1 от Решение 92/353/ЕИО, или от официална агенция на държава членка, която води племенната книга, в която животното е вписано или е регистрирано и отговаря на условията за вписване в съответствие с Решение 96/78/ЕО;
б)
за регистрирани коне, посочени в член 2, буква д), подточка ii) - от национален клон на международна организация или асоциация, които организират състезания или надбягвания с коне и са под надзорна на компетентния орган на държавата членка, където се намира съответното им седалище;
в)
за еднокопитни животни за разплод и доотглеждане, посочени в член 2, буква ж), от:
i)
компетентния орган за стопанството, където се отглежда еднокопитното животно към момента на идентификацията му; или
ii)
издаващ орган, определен и под надзора на компетентния орган, посочен в подточка i), на който е възложена тази задача.
2. Компетентният орган определя издаващите органи, посочени в параграф 1, буква в), точка ii), само ако отговарят на следните условия:
а)
трябва да има точно описание на задачите и отговорностите, които се изисква да извършва издаващият орган, и на условията, при които може да ги извършва;
б)
трябва да има доказателство, че издаващият орган:
i)
притежава опита, оборудването и инфраструктурата, необходими за извършването на възложените му задачи;
ii)
има персонал, който е достатъчно на брой и с подходящи квалификация и опит;
iii)
е безпристрастен и не се намира в конфликт на интереси по отношение на изпълнението на възложените му задачи;
iv)
има образец на идентификационен документ, който съответства на изискванията, предвидени в настоящия регламент;
в)
издаващият орган трябва да си сътрудничи тясно с компетентния орган за предотвратяване и - при необходимост - за коригиране на случаите на неспазване на изискванията на настоящия регламент;
г)
между компетентния орган и определения издаващ орган има ефикасна и ефективна координация.
3. Когато компетентният орган има основателни причини да заключи, че издаващият орган участва в действия, които не отговарят на изискванията, определени в настоящия регламент, той проучва тези предполагаеми случаи на неспазване на изискванията. Издаващият орган няма право да издава идентификационни документи, докато проучването не е приключило и случаите на неспазване на изискванията не са отстранени или коригирани.
4. Когато въпреки предприетите в съответствие с параграф 3 мерки даден издаващ орган, посочен в параграф 1, не спази изискванията, определени в настоящия регламент, компетентният орган оттегля разрешението за издаване на идентификационни документи за еднокопитни животни.
След оттеглянето на разрешението за издаване на идентификационни документи компетентният орган осигурява това еднокопитните животни, които са под негова отговорност, да продължат да бъдат идентифицирани в съответствие с настоящия регламент и че идентификационните документи, които са върнати или които се връщат в съответствие с член 34, се вземат на отговорно пазене от посочения компетентен орган или от издаващ орган, на който тази задача е възложена от компетентния орган.
Член 6
Информация по отношение на издаващите органи
1. Държавите членки съставят и актуализират списък на издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, и предоставят този списък на останалите държави членки, на останалите издаващи органи и на обществеността посредством уебсайт, създаден от компетентния орган.
2. Списъкът, посочен в параграф 1:
а)
включва данни за връзка, необходими за изпълнението на изискванията на член 35 и член 37, параграф 4, член 38, параграф 3 и член 40, параграф 1;
б)
съответства на образеца, определен в глава 2, раздел I, буква е) от приложение II към Решение 2009/712/ЕО, и на изискванията, определени в приложение III към посоченото решение;
в)
е пряко достъпен чрез интернет връзката, предоставена на Комисията в съответствие с параграф 3, и е достатъчно разбираем дори за невладеещи съответния език на ниво роден език.
3. С цел да съдейства на държавите членки при осигуряването на достъп до актуализираните списъци, посочени в параграф 1, Комисията създава уебсайт, на който всяка държава членка предоставя пряка връзка към изискваната информация на уебсайта, предвиден в параграф 1.
Член 7
Формат и съдържание на идентификационните документи, издадени за еднокопитни животни, родени в Съюза
1. Еднокопитните животни, родени в Съюза, се идентифицират с помощта на единствен идентификационен документ за еднокопитни животни, издаден за целия живот на еднокопитното животно в съответствие със:
а)
образеца на идентификационен документ, определен в част 1 от приложение I;
б)
допълнителните изисквания, определени в част 2 от посоченото приложение.
2. Издаващите органи гарантират, че идентификационният документ съдържа достатъчен брой страници с форматирани полета за вписването на информацията, изисквана по следните раздели от образеца на идентификационен документ по част 1 от приложение I:
а)
за регистрирани еднокопитни - поне раздели I - IX;
б)
за еднокопитни за разплод и доотглеждане - поне раздели I - IV.
3. Издаващите органи гарантират, че редът и номерирането на разделите в идентификационните документи, посочени в приложение I, част 1, остават непроменени и че за разделите, в които се предвижда възможност за повече вписвания, в идентификационния документ са включени достатъчно на брой страници.
4. Издаващите органи осигуряват надеждното съхранение на празни и попълнени идентификационни документи в своите помещения.
Без да се засяга член 4, параграф 1, буква а), когато процедурният правилник на даден издаващ орган позволява, издаващите органи гарантират, че идентификационните документи, посочени в член 34, параграф 1, буква в), подточка ii) и член 35, са надлежно направени невалидни, за да се предотврати неправомерната употреба на самия документ и на съдържащата се в него информация, преди документът да бъде предаден за спомен на собственика на животното.
5. Компетентният орган заедно със зоотехническия орган може да приема административни процедури, за да се осигури хармонизиране на оформлението на идентификационните документи, издавани под техен надзор от издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, при условие че са спазени общите изисквания по параграфи 1, 2 и 3.
Член 8
Задължения на компетентния орган по отношение на издаването на идентификационни документи за еднокопитни животни, родени в Съюза
Зоотехническият орган и компетентният орган гарантират, че на тяхна територия издаващите органи, които са под тяхната съответна отговорност:
а)
издават идентификационни документи, които отговарят на изискванията, предвидени в член 7, параграфи 1, 2 и 3;
б)
имат необходимите системи за удостоверяване, когато това се изисква от компетентния орган, на това дали идентификационен документ, за който е декларирано, че е издаден от тях:
i)
е уникален, истински и автентичен;
ii)
включва (когато бланките на идентификационните документи се разпечатани и се пазят на склад) сериен номер, отпечатан поне на страниците, съдържащи раздели I, II и III от идентификационния документ.
Член 9
Издаване на идентификационните документи за еднокопитни животни, родени в Съюза
1. Издаващите органи издават само идентификационни документи:
а)
които отговарят на изискванията на член 7, параграфи 1, 2 и 3;
б)
раздел I от които е надлежно попълнен с информацията, която е удостоверена от издаващия орган, посочен в раздел I, част А, точка 11, или от негово име;
в)
раздел IV от които е попълнен, ако това се изисква от националното законодателство или от правилата и правилника на издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1, букви а) и б);
г)
раздел V от които е попълнен в съответствие с параграф 2 от настоящия член.
2. Издаващият орган, посочен в член 5, параграф 1, буква а), идентифицира регистрираните еднокопитни животни, посочени в член 2, буква д), подточка i) в съответствие с правилата за племенната книга, посочени в тази разпоредба, и попълва в раздел V на идентификационния документ информацията от сертификата за произход, посочен в член 8, параграф 1, втора алинея от Директива 90/427/ЕИО и в приложението към него.
3. В съответствие с принципите на организацията или асоциацията, която е създала племенната книга за произхода на породата на регистрираното еднокопитно животно, раздел V от идентификационния документ съдържа:
а)
пълна родословна информация;
б)
раздела на племенната книга, посочен в член 2 или 3 от Решение 96/78/ЕО;
в)
когато е установено - класа на основния раздел на племенната книга, в която е вписано регистрираното еднокопитно животно.
4. За регистрацията на кон за състезания или надбягвания, както е посочено в член 2, буква д), подточка ii), издаващият орган, посочен в член 5, параграф 1, буква б):
а)
в съответствие с параграф 1, букви а) и б) и с правилата на съответния издаващ орган издава идентификационен документ, който отговаря на разпоредбите в член 7, параграфи 1, 2 и 3; или
б)
признава и валидира идентификационния документ, издаден за този кон в съответствие с параграф 1 от настоящия член; или
в)
издава нов идентификационен документ в съответствие с член 12, параграф 3, буква в).
Член 10
Дерогация по отношение на попълването на информация в раздели I и IV на идентификационния документ
1. Чрез дерогация от член 4, параграф 1, буква а), подточка ii) и член 9, параграф 1, буква б) компетентният орган може да разреши на издаващите органи да не попълват с чертеж информацията, посочена в точки 12 - 18 от контурната схема на идентификационния документ, установен в приложение I, раздел I, част Б, ако са изпълнени следните две условия:
а)
в съответствие с член 18 е имплантиран транспондер или в съответствие с член 21 се прилага еквивалентен разрешен алтернативен метод за удостоверяване на самоличността;
б)
снимка или разпечатка, на които се виждат достатъчно детайли за описването на еднокопитното животно.
2. Издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, букви а) и б), може:
а)
да не се възползват от дерогацията, предоставена в съответствие с параграф 1 от настоящия член;
б)
да адаптират идентификационните документи, издадени в съответствие с параграф 1 от настоящия член, към изискванията, посочени в член 9, параграф 1.
3. Чрез дерогация от член 9, параграф 1, буква в) информацията за собственика може да бъде предоставена под формата на сертификат за собственост или регистрационна карта, заведени в базата данни, създадена в съответствие с член 38, която се отнася до:
а)
уникалния доживотен номер на еднокопитното животно;
б)
номера на идентификационния документ, когато има, и кода на транспондера или разрешения алтернативен метод за удостоверение на самоличността в съответствие с член 21.
Документът за собственост или регистрационната карта, предвидени в първата алинея, се връщат на издаващия орган, ако животното е умряло или е продадено, изгубено, откраднато, заклано или умъртвено.
Член 11
Заявления за издаване на идентификационни документи за еднокопитни животни, родени в Съюза
1. Стопаните подават заявление за идентификационни документи за еднокопитни животни, родени в Съюза, до съответния издаващ орган в държавата членка, където се намира стопанството на еднокопитното животно, и предоставят цялата информация, необходима за спазването на настоящия регламент.
2. Държавите членки определят сроковете за подаване на заявлението, предвидено в параграф 1 от настоящия член, необходими, за да спазят крайния срок за идентификация, предвиден в член 12 и член 13, параграф 1.
3. Чрез дерогация от параграф 1 от настоящия член и в съответствие с член 1 от Решение 96/78/ЕО стопанинът може да подаде заявлението, предвидено в параграф 1 от настоящия член, до съответния издаващ орган, както е посочено в член 5, параграф 1, букви а) и б), чието седалище се намира в държава членка, различна от държавата членка, където е стопанството, в което се намира еднокопитното животно.
Член 12
Срок за идентификация на еднокопитни животни, родени в Съюза
1. Еднокопитни животни, родени в Съюза, се идентифицират с идентификационен документ, издаден в съответствие с член 9, не по-късно от 12 месеца след датата на раждане и във всички случаи преди да напуснат постоянно стопанството на раждане, с изключение на случаите, когато такова движение се извършва в съответствие с член 23, параграф 2, буква в) като неотбито конче до 6-месечна възраст от майката, от която животното е зависимо, или в съответствие с член 26, параграф 2.
2. Чрез дерогация от параграф 1 държавите членки могат да решат да ограничат максимално разрешения срок за идентификация на еднокопитни животни до шест месеца или в рамките на календарната година на раждането.
3. Чрез дерогация от параграфи 1 и 2 по всяко време може да се издаде нов идентификационен документ в съответствие с член 9:
а)
по искане на компетентния орган или от самия компетентен орган, когато съществуващият идентификационен документ не отговаря на изискванията на член 7, параграфи 1, 2 и 3 или когато някои от идентификационните данни, посочени в раздел I, II или V, не са били записани правилно от издаващия орган; или
б)
когато еднокопитно животно за разплод и доотглеждане премине в категорията на регистрирано еднокопитно животно в съответствие с правилата на издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1, буква а), а съществуващият идентификационен документ не може да бъде съответно адаптиран; или
в)
когато конят премине в категорията на регистриран кон или е регистриран като регистриран кон, посочен в член 2, буква д), подточка ii), в съответствие с правилата на издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1, буква б), а съществуващият идентификационен документ не може да бъде съответно адаптиран; или
г)
когато идентификационният документ се издава в съответствие с член 10, параграф 1 и не може да бъдат адаптиран към изискванията на член 9, параграф 1 в съответствие с член 10, параграф 2, буква б); или
д)
в случаите, посочени в член 18, параграфи 4 и 5, а съществуващите идентификационни документи не могат да бъде съответно адаптирани; или
е)
когато идентификационният документ е иззет от компетентния орган във връзка с дадено разследване.
В случаите, описани в първа алинея, съществуващият идентификационен документ се връща на издаващия орган, за да бъде направен невалиден, като превръщането в невалиден на съществуващия идентификационен документ и издаването на нов идентификационен документ се въвежда в базата данни, създадена в съответствие с член 38.
Член 13
Дерогации по отношение на идентификацията на определени еднокопитни животни, живеещи в диви или полудиви условия
1. Чрез дерогация от член 12 компетентният орган може да реши, че еднокопитни животни, съставляващи определени популации, живеещи в диви или полудиви условия в някои райони, които се определят от компетентния орган, се идентифицират с идентификационен документ, издаден в съответствие с член 9 или член 17, параграф 4 само когато те:
а)
са изведени от съответните популации, с изключение на прехвърляне под официален контрол от дадена определена популация в друга; или
б)
се използват като домашни животни.
2. Държавите членки, които имат намерение да се възползват от дерогацията по параграф 1, информират Комисията, като се позовават на настоящия член, за съответните популации и райони, които те са определили в съответствие с параграф 1, преди да се възползват посочената дерогация.
ГЛАВА III
ИДЕНТИФИКАЦИЯ НА ЕДНОКОПИТНИ ЖИВОТНИ, ВНЕСЕНИ В СЪЮЗА
Член 14
Идентификация на еднокопитни животни, внесени в Съюза
Идентификационните документи, издадени в трети държави, се считат за валидни в съответствие с настоящия регламент, ако отговарят на следните условия:
а)
издадени са:
i)
за регистрирани еднокопитни животни - от орган в трета държава, включен в списъка, предвиден в член 3, параграф 1 от Директива 94/28/ЕО, който издава родословни сертификати; или
ii)
за регистриран кон - от национален клон на международна организация или асоциация, които организират състезания или надбягвания с коне и е със седалище в третата държава, в която международната организация или сдружение осъществяват дейност, посочени в член 5, параграф 1, буква б); или
iii)
във всички други случаи - от компетентните органи на третата държава на произход на еднокопитното животно;
б)
отговарят на изискванията на член 7, параграф 2.
Член 15
Заявления за издаване на идентификационни документи за еднокопитни животни, внесени в Съюза
1. Стопанинът на еднокопитното животно подава заявление до съответния издаващ орган, посочен в член 5, параграф 1, според категорията на еднокопитното животно за издаване в съответствие с член 9 на идентификационен документ в съответствие с член 7 или за регистриране на съществуващ идентификационен документ в базата данни, създадена от този издаващ орган в съответствие с член 38 от настоящия регламент, в срок до 30 дни от датата на приключване на митническия режим, определен в член 5, точка 16, буква а) от Регламент (ЕС) № 952/2013, когато:
а)
еднокопитните животни се внасят в Съюза; или
б)
компетентният орган е преобразувал временното въвеждане на регистриран кон в съответствие с решение, прието от Комисията на основание член 19, буква б) от Директива 2009/156/ЕО, в постоянно въвеждане в съответствие с член 19, буква в) от посочената директива.
2. Когато съществуващият идентификационен документ, посочен в параграф 1, не отговаря на изискванията на член 7, параграф 2 и по искане на стопанина издаващият орган:
а)
попълва идентификационния документ, така че той да отговаря на изискванията на член 7, параграф 2;
б)
записва идентификационните данни на еднокопитното животно, както и допълнителната информация в базата данни, създадена в съответствие с член 38.
3. Когато съществуващият идентификационен документ, посочен в параграф 1, не може да бъде изменен, за да се съобрази с изискванията на член 7, параграф 2 от настоящия регламент, той не се счита за валиден за целите на идентификацията в съответствие с настоящия регламент, а еднокопитното животно се идентифицира посредством издаден в съответствие с член 9 нов идентификационен документ, който е в съответствие с изискванията на член 7, параграфи 1, 2 и 3 въз основа на представения идентификационен документ, който трябва да включва поне информацията, посочена в приложението към Директива 90/427/ЕИО.
ГЛАВА IV
ПРОВЕРКИ, ИЗИСКВАНИ ПРЕДИ ИЗДАВАНЕТО НА ИДЕНТИФИКАЦИОННИ ДОКУМЕНТИ, И МЕТОДИ ЗА УДОСТОВЕРЯВАНЕ НА САМОЛИЧНОСТТА
Член 16
Проверка на единствените идентификационни документи, издадени за еднокопитни животни
1. Преди да издаде идентификационен документ, издаващият орган или представляващото го лице предприемат всички необходими мерки, за да:
а)
проверят, че за съответното еднокопитно животно такъв идентификационен документ досега не е бил издаван;
б)
предотвратят неправомерното издаване на повече от един идентификационен документ за едно еднокопитно животно.
2. Мерките, предвидени в параграф 1, включват:
а)
справка в съответната налична документация и налични електронни записи;
б)
преценка за възрастта на еднокопитното животно;
в)
проверка на еднокопитното животно, както е предвидено в член 17, за знаци или маркировки от предишна идентификация.
Член 17
Мерки за установяване на предишна идентификация на еднокопитни животни
1. Мерките за установяване на евентуални знаци или маркировки от предишна идентификация, както е предвидено в член 16, включват поне мерки за установяване на:
а)
имплантирани по-рано транспондери, като се използва четящо устройство, съвместимо със стандарт ISO 11785 и в състояние да разчита поне транспондери HDX и FDX-B, поне когато четящото устройство е в пряк контакт с повърхността на тялото на мястото, където при обичайни обстоятелства се имплантира транспондерът;
б)
клинични признаци, които показват, че предишен имплантиран транспондер или маркировка, приложена по-рано в съответствие с член 21, са били отстранени хирургически или са били променени;
в)
признак или следа, че на еднокопитното животно е прилаган алтернативен метод за удостоверяване на самоличността в съответствие с член 21.
2. Ако след подаването на заявление от стопанина в съответствие с член 11, параграф 1, мерките, предвидени в параграф 1 от настоящия член, докажат наличие на предишен имплантиран транспондер или алтернативен метод за удостоверяване на самоличността, приложени в съответствие с член 21, които показват извършване на предишна идентификация в съответствие с член 9, издаващият орган:
а)
издава дубликат или идентификационен документ, заместващ оригинала, в съответствие с член 29 или член 32 в зависимост от наличната информация;
б)
въвежда тази информация, т.е. номера на транспондера или алтернативния метод за удостоверяване на самоличността, по съответния начин в полетата на формуляра в част А и в контурната схема в част Б на раздел I на идентификационния документ.
3. Когато за еднокопитно животно, родено в Съюза, се потвърди недокументирано отстраняване на транспондер или алтернативен метод за удостоверяване на самоличността, посочени в параграф 1, буква б) от настоящия член, издаващият орган издава идентификационен документ, заместващ оригинала, в съответствие с член 32.
4. Чрез дерогация от параграф 2 от настоящия член компетентният орган може да разреши издаването на идентификационен документ в съответствие с член 9 за еднокопитни животни, живеещи в диви или полудиви условия, посочени в член 13, които носят транспондер, но за които не е издаван идентификационен документ в съответствие с член 13, при условие че по време на имплантирането кодът на транспондера е записан в базата данни на издаващия орган, отговорен за тази популация на еднокопитни животни.
Член 18
Електронни методи за удостоверяване на самоличността
1. Издаващият орган гарантира, че към момента на първата му идентификация в съответствие с член 12 на еднокопитното животно се имплантира транспондер.
2. Транспондерът се имплантира парентерално в асептични условия между тила и най-високата част на гърба (холката) в средата на врата в областта на вратното сухожилие.
Компетентният орган обаче може да разреши имплантирането на транспондера на различно място във врата на еднокопитното животно, при условие че такова имплантиране на различно място не:
а)
противоречи на хуманното отношение към еднокопитното животно;
б)
увеличава риска от изместване на транспондера в сравнение с метода, описан в първата алинея.
3. Държавите членки определят минималната изисквана квалификация за описаната в параграф 2 интервенция или посочват лице („квалифицирано лице“) или професия, на които могат да се възложат подобни дейности.
4. Издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, букви а) и б), могат да изискат еднокопитни животни, които са идентифицирани посредством алтернативен метод за удостоверяване на самоличността, предвиден в член 21, да бъдат маркирани чрез имплантиране на транспондер за целите на вписването или регистрацията на еднокопитни животни в племенни книги или регистрацията на регистрирани коне за състезания.
5. Издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, и компетентният орган могат да изискат еднокопитни животни, които се считат за идентифицирани в съответствие с член 4, параграф 2 и член 43, параграф 1, да бъдат маркирани чрез имплантиране на транспондер за целите на удостоверяването на самоличността в случаите, когато:
а)
транспондери, които са имплантирани и записани по-рано, престанат да функционират;
б)
наследствен или придобит белег, записан като алтернативен метод за удостоверяване на самоличността, посочен в член 21, вече не е подходящ за тази цел; или
в)
компетентният орган счете за необходимо да гарантира удостоверяване на самоличността.
Член 19
Осигуряване на уникалност на кода, показван от транспондер
1. Държавите членки определят правила в съответствие със стандартите, посочени в член 2, буква н), подточка i), за да се осигури уникалността на кодовете, показвани от транспондерите, които са имплантирани от издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, когато те издават идентификационни документи в съответствие с член 9.
2. Правилата, установени в съответствие с параграф 1, се прилагат така, че да не застрашават работата на системата за идентификация, определена от издаващия орган в друга държава членка, който е извършил идентификацията на регистрирано еднокопитно животно в съответствие с настоящия регламент.
Член 20
Записване на кода на транспондера в идентификационния документ
1. Когато даден транспондер е имплантиран в съответствие с член 18, издаващият орган вписва в идентификационния документ следната информация:
а)
в раздел I, част А, точка 5 - поне последните 15 знака на кода, предаван от транспондера и показван от четящото устройство след имплантирането; и където е целесъобразно:
i)
самозалепващ се стикер с баркод, при условие че след това страницата се залепва; или
ii)
разпечатка на този баркод, в който са кодирани поне посочените последни 15 знака от кода, предаван от транспондера;
б)
в точки 12 или 13 на контурната схема в раздел I, част Б, в зависимост от страната, на която е имплантиран транспондерът - мястото, където е имплантиран транспондерът в еднокопитното животно и разчетен след имплантирането;
в)
в точка 19 на контурната схема в раздел I, част Б - подписа на ветеринарния лекар или квалифицираното лице, които са извършили идентификацията, като са попълнили част А, точка 3 и контурната схема в раздел I, част Б и са разчели кода, показван от транспондера след имплантацията му, или на лицето, възпроизвеждащо тази информация за целите на издаването на идентификационен документ в съответствие с правилата на издаващия орган.
2. Чрез дерогация от параграф 1, буква а) от настоящия член, когато дадено еднокопитно животно е маркирано с по-рано имплантиран транспондер, който не отговаря на стандартите по ISO, посочени в член 2, буква н), подточка i), в раздел I, част А, точка 5 на идентификационния документ се вписва името на производителя или на четящото устройство.
Член 21
Разрешаване на алтернативни методи за удостоверяване на самоличността
1. Чрез дерогация от член 18, параграф 1 държавите членки може да разрешат подходящи алтернативни методи за удостоверяване на самоличността на еднокопитни животни, родени в Съюза, включително белези, които отговарят на изискванията на член 4, параграф 1, буква б), и гарантират, че самоличността на еднокопитното животно, вписано в идентификационния документ, може да бъде удостоверена.
2. Държавите членки гарантират, че:
а)
алтернативните методи за удостоверяване на самоличността на еднокопитните животни не се използват като единствено средство за удостоверяване на самоличността в съответствие с настоящия регламент на повечето еднокопитни животни на тяхна територия;
б)
видимата маркировка, поставена на еднокопитни животни за разплод и доотглеждане, не може да бъде обърквана с маркировката, предназначена да бъде ползвана на тяхна територия от издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, буква а), за регистрирани еднокопитни животни;
в)
всеки разрешен алтернативен метод за удостоверяване на самоличността или всяка комбинация от тези методи предлага поне същите гаранции като транспондера, имплантиран в съответствие с член 18;
г)
информацията за алтернативните методи за удостоверяване на самоличността, прилагани за дадено еднокопитно животно, може да бъде описана във формат, който позволява цифровизация, и се съхранява по начин, който позволява търсене в база данни, създадена в съответствие с член 38.
3. Държавите членки, които имат намерение да се възползват от дерогацията, предвидена в параграф 1, предоставят на Комисията, на другите държави членки и на обществеността информация за своите разрешени алтернативни методи за удостоверяване на самоличността посредством уебсайта, посочен в член 6, параграф 1.
Член 22
Задължения на издаващите органи и на стопаните, които използват алтернативни методи за удостоверяване на самоличността
1. Издаващият орган гарантира, че идентификационен документ за еднокопитно животно се издава само ако:
а)
е направена проверка за правилното прилагане на разрешен алтернативен метод за удостоверяване на самоличността, посочен в член 21;
б)
използваният метод за удостоверяване на самоличността е вписан в раздел I, част А, точка 6 или 7 или, когато е приложимо, в раздел XI от идентификационния документ и се записва в базата данни в съответствие с член 38, параграф 1, буква е).
2. Когато се използва алтернативен метод за удостоверяване на самоличността, стопанинът предоставя средствата, осигуряващи достъп до тази информация за идентификацията, и когато е приложимо, поема разноските или понася последиците от забавянето при удостоверяване на самоличността на еднокопитното животно.
ГЛАВА V
ДВИЖЕНИЕ И ТРАНСПОРТ НА ЕДНОКОПИТНИ ЖИВОТНИ
Член 23
Движение и транспорт на регистрирани еднокопитни животни и еднокопитни животни за разплод и доотглеждане
1. Идентификационните документи, издадени за регистрирани еднокопитни животни или за еднокопитни животни за разплод и доотглеждане в съответствие с член 9, параграф 1, член 14, член 29, член 30 или член 32, придружават еднокопитните животни, за които са издадени, по всяко време, включително (когато това се изисква от националното законодателство) по време на транспортирането на труп на еднокопитно животно за преработка в обект, одобрен в съответствие с член 24, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕО) № 1069/2009 или посочен в глава III, буква а), подточка iii) от приложение III към Регламент (ЕС) № 142/2011.
2. Чрез дерогация от параграф 1 не се изисква идентификационният документ да придружава регистрирани еднокопитни животни или еднокопитни животни за разплод и доотглеждане, когато:
а)
се намират в конюшнята или на паша и идентификационният документ може незабавно да се представи от стопанина;
б)
временно яздени, впрегнати, управлявани на въже зад коня или водени на въже:
i)
в близост до стопанството в границите на държавата членка, така че идентификационният документ да може незабавно да се представи; или
ii)
по време на сезонното придвижване на еднокопитните животни до и от регистрирани летни пасбища, при условие че идентификационните документи могат да се представят в стопанството, от което са тръгнали животните;
в)
са неотбити и придружават своята майка или кърмеща кобила;
г)
участват в тренировка или тест за конно състезание или мероприятие, което изисква временно напускане на мястото, където се провежда тренировката, състезанието или мероприятието;
д)
са придвижвани или транспортирани в извънредна ситуация, свързана със самите еднокопитни животни или със стопанството, в което се отглеждат.
Член 24
Дерогации за движение или транспортиране на еднокопитни животни, придружени от временен документ
1. По заявление от стопанина или по искане на компетентния орган издаващият орган издава временен документ, съдържащ най-малко информацията, предвидена в приложение III, който позволява на еднокопитните животни да се придвижват или транспортират в границите на една и съща държава членка за срок, не по-дълъг от 45 дни, докато идентификационният документ се предава на издаващия орган или на компетентния орган с цел да се актуализират идентификационните данни.
2. Еднокопитни животни, придружени от временен документ, както е предвидено в параграф 1, не се придвижват до кланица за клане за консумация от човека.
3. Чрез дерогация от параграф 1, ако през 45-дневния срок, определен в посочения параграф, се наложи еднокопитно животно да бъде транспортирано до друга държава членка или през друга държава членка към трета държава, независимо от статута на регистрацията животното се придружава освен от временния документ, посочен в параграф 1 от настоящия член, и от здравен сертификат в съответствие с приложение III към Директива 2009/156/ЕО.
Член 25
Дерогация за движение с карта с чип
1. Чрез дерогация от член 23, параграф 1 компетентният орган може да разреши движението или транспортирането в границите на една и съща държава членка на регистрирани еднокопитни животни или на еднокопитни животни за разплод и доотглеждане, които не се придружават от идентификационния си документ, при условие че са придружавани от карта с чип, издадена от издаващия орган, издал техния идентификационен документ, и съдържаща информацията, посочена в приложение II.
2. Държавите членки, които се възползват от дерогацията, предвидена в параграф 1 от настоящия член, могат взаимно да си предоставят дерогации, които обхващат движение или транспорт на регистрирани еднокопитни животни или еднокопитни животни за разплод и доотглеждане в границите на своите територии.
Те са длъжни да информират Комисията за своето намерение да предоставят такава дерогация.
Член 26
Движение и транспортиране на еднокопитни животни за клане
1. По време на движението или транспортирането им до кланицата еднокопитните животни за клане се придружават от следните документи:
а)
идентификационния документ, издаден в съответствие с член 9, параграф 1 или член 14; или
б)
дубликата на идентификационния документ, издаден в съответствие с член 29 или член 30, който е обвързан с дерогацията, предвидена в член 31.
2. Чрез дерогация от параграф 1 компетентният орган може да разреши еднокопитни животни за клане, за които не е издаден идентификационен документ в съответствие с член 9, параграф 1, да бъдат транспортирани директно от стопанството, в което са родени, до кланицата в границите на същата държава членка, при условие че:
а)
еднокопитните животни за клане са на възраст под 12 месеца и имат видими зъбни звезди на млечните латерални резци;
б)
е налице непрекъсната проследимост от стопанството на раждане до кланицата;
в)
по време на транспортирането до кланицата еднокопитните животни за клане са маркирани индивидуално в съответствие с член 18 или 21;
г)
пратката е придружена от информация за хранителната верига в съответствие с раздел III от приложение II към Регламент (ЕО) № 853/2004, и в нея трябва да се посочи индивидуалната маркировка, посочена в буква в) от настоящия параграф;
д)
транспондерът или друг физически идентификатор, поставен на еднокопитното животно в съответствие с член 21, се предпазва от последваща неправомерна употреба, като се отстранява, унищожава или ликвидира in situ.
3. Член 34, параграф 1, букви б) и в) не се прилагат при движение или транспортиране на еднокопитни животни за клане в съответствие с параграф 2 от настоящия член.
ГЛАВА VI
УПРАВЛЕНИЕ, ИЗДАВАНЕ НА ДУБЛИКАТИ, ЗАМЕНЯНЕ И ПРЕКРАТЯВАНЕ НА ДЕЙСТВИЕТО НА ИДЕНТИФИКАЦИОННИТЕ ДОКУМЕНТИ
Член 27
Задължения на стопаните по отношение на управлението на идентификационните документи, за да се гарантира непрекъснатост на идентичността през целия живот на еднокопитното животно
1. Стопанинът на еднокопитното животно гарантира, че следните идентификационни данни в идентификационния документ по всяко време са актуални и верни:
а)
статутът на еднокопитното животно по отношение на това дали то отговаря на условията за клане за консумация от човека;
б)
четимият код на транспондера или маркировката, използвана като алтернативен метод за удостоверяване на самоличността, както е предвидено в член 21;
в)
статутът на животното като регистрирано еднокопитно животно или като еднокопитно за разплод и доотглеждане;
г)
информацията за собствеността, когато това се изисква от законодателството на държавата членка, в която се отглежда еднокопитното животно, или от издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1.
2. Независимо от издаващия орган, който е издал идентификационния документ в съответствие с член 9, параграф 1, членове 14, 29 или 32, стопанинът на еднокопитно животно гарантира, че идентификационният документ е подаден пред издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1, според категорията на еднокопитното животно в държавата членка, в която се намира стопанството на еднокопитното животно, за да се предоставят идентификационните данни, посочени в член 38, параграф 1, в срок от 30 дни, считано от:
а)
издаването на идентификационния документ в съответствие с член 9, параграф 1 от издаващ орган извън държавата членка, в която се намира стопанството;
б)
въвеждането на еднокопитното животно в държавата членка, в която се намира стопанството, от друга държава членка, с изключение на
i)
еднокопитни животни, участващи в състезания, надбягвания, изложби, тренировки и теглене за период, не по-дълъг от 90 дни;
ii)
жребци, установени в държавата членка за случния сезон;
iii)
кобили, установени в държавата членка за разплод за период, не по-дълъг от 90 дни;
iv)
еднокопитни животни, настанени във ветеринарно заведение по медицински причини;
v)
еднокопитни животни, предназначени за клане в срок до 10 дни от въвеждането им.
3. Когато е необходимо да се актуализират в идентификационния документ идентификационните данни, посочени в член 38, параграф 1, стопанинът подава идентификационния документ в срок до 30 дни след събитието, което има отражение върху идентификационните данни:
а)
за регистрирани еднокопитни животни, посочени в член 2, буква д), подточка i) - до издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1, буква а), който
i)
е издал идентификационния документ за съответното регистрирано еднокопитно животно; или
ii)
е одобрен в съответствие с Решение 92/353/ЕИО в държавата членка, където се намира стопанството на еднокопитното животно и който е създал племенната книга, в която еднокопитните животни могат да бъдат вписвани или регистрирани в съответствие с Решение 96/78/ЕО; или
б)
за регистрирани коне, посочени в член 2, буква д), подточка ii) - до издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1, буква б), в съответствие с правилата на посочения издаващ орган, издал идентификационния документ за съответния регистриран кон; или
в)
до компетентния орган или до който и да било от издаващите органи, определени в съответствие с настоящия регламент от компетентния орган на държавата членка, където се намира стопанството на еднокопитното животно.
Член 28
Задължения на издаващите органи по отношение на управлението на идентификационните документи, за да се гарантира непрекъснатост на идентичността през целия живот на еднокопитното животно
Издаващият орган, посочен в член 27, параграф 3:
а)
извършва необходимите актуализации на идентификационните данни в идентификационния документ;
б)
вписва в част В, раздел I от идентификационния документ необходимата информация относно издаващия орган, която трябва да съдържа поне съвместим с UELN номер от базата данни, когато той не е издал първоначалния идентификационен документ в съответствие с член 9, параграф 1;
в)
попълва полетата в раздел IV на идентификационния документ, когато промяната на собствеността се изисква съгласно националното законодателство или правилата на издаващия орган;
г)
вписва или попълва в базата данни, която е създал в съответствие с член 38, записите с идентификационните данни, съдържащи се в подадения идентификационен документ;
д)
подава информацията до централната база данни в съответствие с член 39.
Член 29
Издаване на дубликати на идентификационни документи
1. Дубликат на идентификационен документ се издава от издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1, когато:
а)
оригиналът на идентификационния документ е изгубен и самоличността на животното може да бъде установена най-вече чрез кода, предаван от транспондера, или чрез алтернативен метод за удостоверяване на самоличността в съответствие с член 21; или
б)
животното не е било идентифицирано в сроковете, определени в член 12, член 14 или член 43, параграф 2, при условие че съответният сертификат е налице и биологичната майка или - при ембриотрансфер - приемната майка се идентифицира в съответствие с настоящия регламент; или
в)
компетентният орган има доказателство, че някои идентификационни данни в съществуващия идентификационен документ не отговарят на съответното еднокопитно животно и разпоредбите в член 12, параграф 3, буква а) не могат да бъдат приложени.
2. В случаите, описани в параграф 1, издаващият орган, посочен в член 5, параграф 1, по заявление от стопанина или по искане на компетентния орган:
а)
когато е необходимо, поставя транспондер на животното в съответствие с член 18 или прилага одобрен метод за удостоверяване на самоличността в съответствие с член 21;
б)
издава дубликат на идентификационния документ, който дубликат е ясно обозначен като такъв („дубликат на идентификационен документ“) и съдържа уникалния доживотен номер, вписан в базата данни на издаващия орган, който:
i)
е извършил първата идентификация на животното и е издал изгубения оригинал на идентификационния документ; или
ii)
издава дубликата на идентификационния документ за животното, посочено в параграф 1, буква б);
в)
класифицира еднокопитното животно в част II от раздел II на дубликата на идентификационния документ като непредназначено за клане с цел консумация от човека.
3. Данните за дубликата на идентификационния документ, който дубликат е издаден в съответствие с параграф 2, се вписват, като се отбелязва уникалният доживотен номер в базата данни, както е посочено в член 38, и се изпращат до централната база данни в съответствие с член 39.
4. Когато изгубеният идентификационен документ е бил издаден в съответствие с член 9, параграф 1 от издаващ орган, посочен в член 5, параграф 1, който вече не съществува, дубликатът на идентификационния документ се издава в съответствие с параграф 2 от настоящия член от издаващ орган, посочен в член 5, параграф 1, в държавата членка, където се намира стопанството на еднокопитното животно.
Член 30
Издаване на дубликати на идентификационни документи за еднокопитни животни, внесени в Съюза
Чрез дерогация от член 29, параграф 2, когато изгубеният оригинал на идентификационния документ е издаден от издаващ орган, посочен в член 14, буква а), в трета държава, посоченият издаващ орган в третата държава може издаде нов идентификационен документ, при условие че новият идентификационен документ е:
а)
изпратен от издаващия орган, посочен в член 14, буква а), до издаващия орган, посочен в член 29, параграф 2, където е отбелязан като дубликат на идентификационен документ, животното е класифицирано в съответствие с член 29, параграф 2, буква в) и информацията е вписана в базата данни в съответствие с член 29, параграф 3;
б)
препратен до стопанина или, когато това специално се изисква по закон в държавата членка, в която се намира еднокопитното животно, до собственика от издаващия орган или компетентен орган в държавата членка, където се намира стопанството на еднокопитното животно.
Член 31
Временно преустановяване на статута на еднокопитно животно като животно за клане за консумация от човека
1. Чрез дерогация от член 29, параграф 2, буква в) и член 30 и с изключение на случая, описан в член 43, параграф 2, компетентният орган може да реши временно да преустанови статута на еднокопитното животно като предназначено за клане с цел консумация от човека за период от шест месеца, ако:
а)
стопанинът може да докаже по удовлетворяващ начин в срок от 30 дни от датата на обявяване на загубата на идентификационния документ, че статутът на еднокопитното животно като предназначено за клане с цел консумация от човека не е променен поради медицинско лечение;
б)
заявлението за идентификацията е подадено в съответствие с член 1, параграф 1, второ тире от Решение 96/78/ЕО през първата година от живота на животното, но след изтичането на максималния разрешен срок, посочен в член 12, параграф 2 от настоящия регламент.
2. В случая, описан в параграф 1, компетентният орган вписва датата, от която започва да тече шестмесечният срок на временното преустановяване на статута, в раздел II, част III, първата колона от дубликата на идентификационния документ и попълва третата колона от него.
Член 32
Издаване на идентификационни документи, заместващи оригинала
1. Идентификационен документ, заместващ оригинала, се издава от издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1, когато:
а)
оригиналът на идентификационния документ е изгубен и:
i)
самоличността на животното не може да бъде установена;
ii)
няма свидетелство или доказателство, че за въпросното животно по-рано вече е издаден идентификационен документ от издаващ орган, посочен в член 5, параграф 1;
б)
животното не е било идентифицирано в сроковете, определени в член 12, параграф 1 или 2, член 14 или член 43, параграф 2.
2. В случаите, описани в параграф 1, издаващ орган, посочен в член 5, параграф 1, буква в), отговорен за района, в който се намира стопанството, където е еднокопитното животно, при подаване на заявление от стопанина или по искане на компетентния орган:
а)
имплантира транспондер в животното в съответствие с член 18 или прилага алтернативен метод за удостоверяване на самоличността в съответствие с член 21;
б)
издава идентификационен документ, заместващ оригинала, ясно обозначен като такъв („идентификационен документ, заместващ оригинала“) с посочване на новия уникален доживотен номер, съответстващ на записа в базата данни при издаването на посочения идентификационен документ, заместващ оригинала;
в)
класифицира еднокопитното животно в част II от раздел II на идентификационния документ, заместващ оригинала, като непредназначено за клане с цел консумация от човека.
3. Данните на идентификационния документ, заместващ оригинала, издаден в съответствие с параграф 2 от настоящия член, се вписват, като се отбелязва уникалният доживотен номер в базата данни, както е посочено в член 38, и се изпраща до централната база данни в съответствие с член 39.
Член 33
Временно прекратяване на валидността на идентификационен документ за цели на движение
Официалният ветеринарен лекар прекратява временно валидността за цели на движение на идентификационен документ чрез съответното вписване в раздел III от него, когато еднокопитно животно се отглежда във или произхожда от стопанство, което:
а)
е под забрана, посочена в член 4, параграф 5 от Директива 2009/156/ЕО; или
б)
се намира в държава членка, която не е държава членка, свободна от африканска чума по конете, или в част от територията на държава членка, която в съответствие с член 5, параграф 2 от Директива 2009/156/ЕО се счита за заразена с африканска чума по конете.
ГЛАВА VII
СМЪРТ НА ЕДНОКОПИТНИ ЖИВОТНИ И ЕДНОКОПИТНИ ЖИВОТНИ, ПРЕДНАЗНАЧЕНИ ЗА КЛАНЕ С ЦЕЛ КОНСУМАЦИЯ ОТ ЧОВЕКА, И ДОКУМЕНТИРАНЕ НА ЛЕЧЕНИЕТО
Член 34
Задължения на официалния ветеринарен лекар и на компетентния орган при клане или смърт на еднокопитни животни
1. При клане или смърт на еднокопитно животно се предприемат следните мерки:
а)
транспондерът се предпазва от последваща неправомерна употреба, като се отстранява, унищожава или ликвидира in situ;
б)
идентификационният документ се прави невалиден поне чрез означаване „невалиден“ върху всички страници с печат, който не може да бъде подправен, или чрез перфорация на всички страници с подходящ диаметър, не по-малък от стандартната перфорация чрез перфоратор;
в)
по отношение на уникалния доживотен номер на еднокопитното животно:
i)
идентификационният документ се унищожава под официален контрол в кланицата, в която животното е заклано, като до издаващия орган се изпраща удостоверение за това или директно, или чрез контактната точка, посочена в член 36, параграф 2, с което той се уведомява за датата на клане на животното в кланицата и за датата на унищожаване на идентификационния документ; или
ii)
идентификационният документ, който е направен невалиден, се връща на издаващия орган, посочен или в точка 11 от част А на раздел I на идентификационния документ, или в част В от този раздел, като документът е актуализиран в съответствие с член 28, буква б), или директно, или чрез контактната точка, посочена в член 36, параграф 2, заедно с информация за датата, на която животното е заклано или умъртвено с цел борба със заболяванията.
2. Мерките, предвидени в параграф 1, се извършват от или под надзора на:
а)
официалния ветеринарен лекар:
i)
при клане или убиване с цел борба със заболяванията в съответствие с член 4, параграф 4, буква а), втора алинея от Директива 2009/156/ЕО; или
ii)
след клане в съответствие с член 7, параграф 3 от Директива 2009/156/ЕО; или
б)
компетентния орган, определен в член 3, параграф 10 от Регламент (ЕО) № 1069/2009, при обезвреждане или преработка на трупа, който е придружен от идентификационния документ в съответствие с националното законодателство, посочено в член 23, параграф 1 от настоящия регламент, във:
i)
обект, одобрен в съответствие с член 24, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕО) № 1069/2009; или
ii)
инсталации за изгаряне с нисък капацитет, посочени в глава III, буква а), подточка iii) от приложение III към Регламент (ЕС) № 142/2011.
3. Когато, в съответствие с параграф 1, буква а) от настоящия член, транспондерът не може да бъде изваден от еднокопитно животно, заклано с цел консумация от човека, официалният ветеринарен лекар обявява месото или частта от месото, в която се намира транспондерът, за негодно за консумация от човека в съответствие с раздел II, глава V, параграф 1, буква н) от приложение I към Регламент (ЕО) № 854/2004.
Член 35
Задължение на стопанина и на издаващия орган при смърт или загуба на еднокопитно животно
1. Във всички случаи на смърт или загуба (включително кражба) на еднокопитно животно, които не са посочени в член 34, стопанинът връща идентификационния документ на съответния издаващ орган, посочен в раздел I, част А или актуализиран в съответствие с член 28, буква б) в част В от раздел I на идентификационния документ в срок до 30 дни след смъртта или загубата на животното.
2. Издаващият орган, получил информация относно смърт или загуба на еднокопитно животно в съответствие с член 34 или параграф 1 от настоящия член, действа в съответствие с член 28, букви г) и д).
Член 36
Задължения на държавите членки да осигурят обмен на информация след настъпването на смърт на еднокопитно животно
1. Държавите членки прилагат процедури за връщане на направения невалиден идентификационен документ до издаващия орган, както е предвидено в член 34, параграф 1, буква в), подточка ii).
2. Държавите членки могат да осигурят контактна точка за получаване на удостоверенията, посочени в член 34, параграф 1, буква в), подточка i), или на идентификационните документи, посочени в член 34, параграф 1, буква в), подточка ii), за по-нататъшно разпращане до съответните издаващи органи на своята територия.
Тази контактна точка може да бъде орган за връзка, посочен в член 35 от Регламент (ЕО) № 882/2004.
3. Когато е приложимо в съответствие с параграф 2, данните за контактната точка, които могат да бъдат включени в централната база данни, предвидена в член 39, се предоставят на другите държави членки и на обществеността на уебсайта, посочен в член 6, параграф 1.
Член 37
Еднокопитни животни, предназначени за клане с цел консумация от човека, и документиране на лечението
1. Дадено еднокопитно животно се счита за предназначено за клане с цел консумация от човека, освен в случаите, когато в съответствие с настоящия регламент то необратимо е обявено за непредназначено за тази цел в част II от раздел II на идентификационния документ чрез:
а)
подпис на собственика по негова собствена преценка, заверен от издаващия орган; или
б)
подписи на стопанина и на отговорния ветеринарен лекар, който действа в съответствие с член 10, параграф 2 от Директива 2001/82/ЕО; или
в)
вписването, направено от издаващия орган, при издаването на дубликат на идентификационен документ в съответствие с член 29 или 30 или идентификационен документ, заместващ оригинала, в съответствие с член 32.
2. Преди всяко лечение в съответствие с член 10, параграф 2 от Директива 2001/82/ЕО или лечение чрез употреба на лекарствен продукт, разрешен в съответствие с член 6, параграф 3 от посочената директива, отговорният ветеринарен лекар, посочен в член 10, параграф 1 от Директива 2001/82/ЕО, удостоверява статута на еднокопитното животно като:
а)
предназначено за клане с цел консумация от човека, което е общият случай; или
б)
непредназначено за клане с цел консумация от човека, както е установено в част II от раздел II на идентификационния документ.
3. Когато лечението, посочено в параграф 2 от настоящия член, не е разрешено за еднокопитни животни, предназначени за клане с цел консумация от човека, отговорният ветеринарен лекар, посочен в член 10, параграф 1 от Директива 2001/82/ЕО, осигурява това, че в съответствие с дерогацията, предвидена в член 10, параграф 2 от Директива 2001/82/ЕО, преди лечението съответното еднокопитно животно необратимо се обявява за непредназначено за клане с цел консумация от човека чрез:
а)
попълване и подписване на част II от раздел II от идентификационния документ; както и
б)
обявяване за невалидна част III от раздел II на идентификационния документ в съответствие с инструкциите, предвидени в част III от раздел II.
4. След предприемането на мерките, предвидени в параграф 3, стопанинът на еднокопитното животно подава идентификационния документ до издаващ орган в държавата членка, където се намира стопанството на животното, или предоставя информация онлайн, когато има осигурен такъв достъп до базата данни, в срок от 14 дни, считано от датата на подписа в част II от раздел II на идентификационния документ.
5. Чрез дерогация от параграф 4 държава членка може да приема мерки, за да гарантира, че отговорният ветеринарен лекар уведомява за мерките, предприети в съответствие с параграф 3, в срок до 14 дни от датата на подписване на част II от раздел II на идентификационния документ:
а)
или директно издаващия орган, посочен в параграф 4, и предоставя информацията, необходима на издаващия орган да актуализира базата данни, създадена в съответствие с член 39; или
б)
директно централната база данни, създадена в съответствие с член 39, когато е гарантирано, че информацията е включена в база данни, създадена в съответствие с член 38 от издаващия орган, посочен в параграф 4.
6. При нужда от лечение на еднокопитно животно при условията, посочени в член 10, параграф 3 от Директива 2001/82/ЕО, отговорният ветеринарен лекар вписва в част III от раздел II на идентификационния документ необходимите данни относно лекарствения продукт, който съдържа вещества, изброени в Регламент (ЕО) № 1950/2006 като вещества от съществено значение за лечението на еднокопитни животни,, или вещества, които носят допълнителна клинична полза за това лечение.
Отговорният ветеринарен лекар вписва датата на последния предписан прием на лекарствения продукт и в съответствие с член 11, параграф 4 от Директива 2001/82/ЕО информира стопанина за датата, на която изтича карентният период, установен в съответствие с член 10, параграф 3 от посочената директива.
ГЛАВА VIII
ЗАПИСИ И САНКЦИИ
Член 38
База данни
1. Когато издава идентификационен документ или регистрира по-рано издадени идентификационни документи, издаващият орган записва в своята база данни поне следната информация относно еднокопитното животно:
а)
уникален доживотен номер;
б)
вид;
в)
пол;
г)
цвят;
д)
датата (дд/мм/гггг) на раждане, заявена от стопанина, посочен в буква и);
е)
ако е приложимо, поне последните 15 знака от кода, предаван от транспондерa, или предавания от радиочестотно идентификационно устройство код, което не е съобразено със стандарт ISO 11784, заедно с информация за изискваното четящо устройство за прочит на информацията, или алтернативен метод за удостоверяване на самоличността в съответствие с член 21;
ж)
държавата на раждане, обявена от стопанина, посочен в буква и);
з)
дата на издаване и на всяко изменение на идентификационния документ;
и)
името и адреса на стопанина, подал заявлението, посочено в член 11, параграф 1, член 15, параграф 1, член 29, параграф 2 или член 32, параграф 2, или, когато е приложимо, подал идентификационния документ, както е посочено в член 27, параграф 3;
й)
статут на регистрирано еднокопитно животно или на еднокопитно животно за разплод и доотглеждане;
к)
име на животното (името, което животното е получило при раждането, и където е приложимо, търговското име), както е обявено от стопанина, посочен в буква и);
л)
известен статут на животното като непредназначено за клане с цел консумация от човека;
м)
сериен номер, когато такъв сериен номер се отбелязва в идентификационния документ, посочен в член 9, параграфи 1 и 3, и информация за нови идентификационни документи, дубликати или идентификационни документи, заместващи оригинала, издадени в съответствие с член 12, параграф 3, член 29, член 30 или член 32;
н)
държавата, в която се намира стопанството на еднокопитното животно, както е обявено от стопанина, посочен в буква и);
о)
съобщената дата на смъртта или загубата на животното, обявена от стопанина, посочен в буква и), или датата на клане.
2. Издаващият орган съхранява информацията, посочена в параграф 1 от настоящия член, като запис в своята база данни в продължение на най-малко 35 години или за срок от минимум две години, считано от датата на известяване на смъртта на еднокопитното животно в съответствие с член 34.
3. Не по-късно от 15 дни, считано от датата на вписване на информацията, посочена в параграф 1 от настоящия член, издаващият органът, посочен в същия параграф, предава информацията, посочена в букви а) - й) и л) - о) от него, до централната база данни, създадена в съответствие с член 39, в държавата членка:
а)
където издаващият орган е одобрен, признат или определен или където се намира седалището му в съответствие с член 5, параграф 1;
б)
където е родено еднокопитното животно.
Член 39
Създаване на централна база данни
1. Държавите членки създават централна база данни за целите на настоящия регламент.
2. Чрез дерогация от параграф 1 не се изисква централна база данни в държавите членки, които имат единна база данни за регистрирани еднокопитни животни и единна база данни за еднокопитни животни за разплод и доотглеждане, при условие че:
а)
двете бази данни могат ефективно да обменят информация помежду си и могат да си сътрудничат с централните бази данни в съответствие с член 40 с цел актуализиране на идентификационните данни за еднокопитни животни, когато техният статут се променя на регистрирани еднокопитни животни или на еднокопитни животни за разплод и доотглеждане;
б)
компетентният орган има достъп до тези бази данни.
3. Държавите членки предоставят наименованието, адреса и информацията за връзка със своите централни бази данни на разположение на другите държави членки и на обществеността на уебсайта, предвиден в член 6, параграф 1.
Член 40
Експлоатация и сътрудничество на централните бази данни
1. Всяка държава членка гарантира, че издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, включват информацията, посочена в член 28, буква д) и член 38, параграф 1, отнасяща се до еднокопитни животни, идентифицирани на нейна територия, в централна база данни или че базите данни на издаващите органи на нейната територия са свързани в мрежа с тази централна база данни.
2. Държавите членки си сътрудничат при експлоатацията на своите централни бази данни в съответствие с Директива 89/608/ЕИО и гарантират, че:
а)
в съответствие с член 28 от настоящия регламент от централната база данни се предава информация - с посочване на уникалния доживотен номер - за всяко изменение на идентификационните данни, посочени в член 38, параграф 1, до централната база данни на държавата членка, в която е издаден идентификационният документ;
б)
на компетентните органи на останалите държави членки се предоставя безплатен достъп до минимална информация, съдържаща се в централната база данни, за да направят справка дали там е записан даден код на транспондер, уникален доживотен номер или номер на паспорт.
Член 41
Санкции
Държавите членки определят правилата относно санкциите, приложими при нарушение на разпоредбите на настоящия регламент, и вземат всички необходими мерки, за да гарантират тяхното прилагане. Предвидените санкции трябва да бъдат ефективни, пропорционални и възпиращи. Държавите членки съобщават на Комисията съдържанието на посочените разпоредби най-късно до 1 януари 2016 г. и незабавно я уведомяват за всяко последващо изменение, което ги засяга.
ГЛАВА IX
ПРЕХОДНИ И ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 42
Отмяна
Регламент (ЕО) № 504/2008 се отменя, считано от 1 януари 2016 г.
Позоваванията на отменения регламент се считат за позовавания на настоящия регламент.
Член 43
Преходни разпоредби
1. Чрез дерогация от член 4, параграф 2 за идентифицирани в съответствие с настоящия регламент се считат следните еднокопитни животни:
а)
еднокопитните животни, родени най-късно до 30 юни 2009 г. и идентифицирани до тази дата в съответствие с решения 93/623/ЕИО или 2000/68/ЕО, при условие че идентификационните документи, издадени за посочените еднокопитни животни:
i)
са регистрирани в съответствие с член 21, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 504/2008 най-късно до 31 декември 2009 г.; както и
ii)
съдържат раздел, съответстващ на раздел IX от образеца на идентификационен документ, установен в приложението към Решение 93/623/ЕО, а част III-А от идентификационния документ е попълнена, ако е въведена информация в част III-Б от него;
б)
еднокопитните животни, родени най-късно до 30 юни 2009 г., които обаче не са идентифицирани до тази дата в съответствие с решения 93/623/ЕИО или 2000/68/ЕО, при условие че са идентифицирани в съответствие с Регламент (ЕО) № 504/2008 най-късно до 31 декември 2009 г.;
в)
еднокопитните животни, идентифицирани в съответствие с Регламент (ЕО) № 504/2008 до 31 декември 2015 г.
2. Еднокопитните животни, които са родени в Съюза или са внесени в Съюза от трета държава след 30 юни 2009 г. и които не са идентифицирани в съответствие с Регламент (ЕО) № 504/2008 до 31 декември 2015 г., се идентифицират в съответствие с член 29 или 32 от настоящия регламент, в зависимост от наличната информация за самоличността им, и в част II от раздел II от дубликата на идентификационния документ се класифицират като непредназначени за клане с цел консумация от човека.
3. Чрез дерогация от член 13, параграф 2 държавите членки, които са предоставили дерогации в съответствие с член 7 от Регламент (ЕО) № 504/2008 преди 1 януари 2016 г. и съответно са уведомили за тях Комисията преди тази дата, не се изисква да уведомяват повторно Комисията за тях.
4. Държавите членки, които не са създали предвидената в член 39 централизирана база данни, създават централна база данни в съответствие с член 39 и осигуряват тя да започне да функционира в съответствие с член 40 най-късно до 30 юни 2016 г.
Член 44
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след деня на публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Той се прилага от 1 януари 2016 г. В държавите членки, които до 1 януари 2016 г. не са създали работеща централна база данни, член 39 обаче се прилага от 1 юли 2016 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 17 февруари 2015 година.
PROVEDBENA UREDBA KOMISIJE (EU) 2015/262
оd 17. veljače 2015.
o utvrđivanju pravila u skladu s direktivama Vijeća 90/427/EEZ i 2009/156/EZ s obzirom na metode za identifikaciju kopitara (Uredba o putovnici za kopitare)
(Tekst značajan za EGP)
EUROPSKA KOMISIJA,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije,
uzimajući u obzir Direktivu Vijeća 90/427/EEZ od 26. lipnja 1990. o zootehničkim i genealoškim uvjetima koji uređuju trgovinu kopitarima unutar Zajednice (1), a posebno njezin članak 4. stavak 2. točke (c) i (d), članak 6. stavak 2. drugu alineju i članak 8. stavak 1. prvi podstavak,
uzimajući u obzir Direktivu Vijeća 2009/156/EZ od 30. studenoga 2009. o uvjetima zdravlja životinja kojima se uređuje premještanje i uvoz kopitara iz trećih zemalja (2), a posebno njezin članak 4. stavak 4.,
budući da:
(1)
Direktivom 90/427/EEZ utvrđuju se zootehnički uvjeti kojima se uređuje trgovina kopitarima unutar Zajednice. Države članice moraju osigurati da registrirani kopitari koji se premještaju imaju identifikacijski dokument koji izdaju odobrene uzgojne organizacije ili udruženja uzgajivača iz te Direktive.
(2)
Direktivom 2009/156/EZ utvrđuju se uvjeti zdravlja životinja kojima se uređuje premještanje i uvoz kopitara iz trećih zemalja. Predviđeno je da se registrirani kopitari identificiraju identifikacijskim dokumentom koji je izdan u skladu s Direktivom 90/427/EEZ ili od strane međunarodnog udruženja ili organizacije koje se bavi konjima za natjecanja ili utrke. Kopitari za uzgoj i proizvodnju identificiraju se metodom koju utvrđuje Komisija.
(3)
Uredbom Komisije (EZ) br. 504/2008 (3), koja se primjenjuje od 1. srpnja 2009., utvrđuju se pravila za identifikaciju kopitara koji su rođeni u Uniji ili su uvezeni u Uniju te se utvrđuje identifikacijski dokument (putovnica za kopitare) za kopitare kao višenamjenski dokument koji služi zdravlju životinja i ljudi te potrebama zootehnike i konjičkog sporta. S naglaskom na identifikacijskom dokumentu kao sastavnom dijelu sustava identifikacije kopitara, Uredbom se propisuje mogućnost da se podaci iz baza podataka brojnih tijela izdavatelja uvrste u središnju bazu podataka ili da se njihove baze podataka umreže sa središnjom bazom podataka.
(4)
Države članice naišle su na poteškoće u provedbi mjera previđenih Uredbom (EZ) br. 504/2008. Te se poteškoće uglavnom odnose na metodu identifikacije kopitara s pomoću identifikacijskog dokumenta.
(5)
Države članice provele su istrage u kojima se otkrilo da je identifikacijski dokument podložan znatnim prijevarama. Glavni rizik predstavlja protuzakonito ponovno uvođenje u prehrambeni lanac kopitara koji su prethodno isključeni iz klanja radi prehrane ljudi i liječeni medicinskim proizvodima koji nisu odobreni za životinje namijenjene proizvodnji hrane. Nakon donošenja Odluke Komisije 2000/68/EZ (4) tisuće kopitara nepovratno je isključeno iz klanja radi prehrane ljudi. Nedostatak alternativa doživotnom držanju suvišnih i neželjenih kopitara koji su isključeni iz klanja radi prehrane ljudi doveo je do zanemarivanja i napuštanja s teškim posljedicama za zdravlje i dobrobit životinja. To se stanje pogoršalo trenutačnom gospodarskom situacijom zbog čega je u mnogim slučajevima držanje kopitara pri kraju njihovog produktivnog života postalo preskupo. U određenim državama članicama problem je poprimio takve razmjere da su nadležna tijela pokrenula programe za klanje suvišnih kopitara izvan prehrambenog lanca.
(6)
Tijekom posljednjih godina pojavila se nedozvoljena ispaša na privatnom zemljištu kao novi fenomen koji utječe na vlasnike pašnjaka s obzirom na to da su pravno time postali vlasnici kopitara i nenamjerno stekli odgovornost u skladu s Uredbom (EZ) br. 504/2008. Nejasan status tih kopitara mogao bi također biti relevantan za ispravnu primjenu pravila Unije u drugim područjima.
(7)
Pokazalo se da podaci evidentirani u bazi podataka tijela izdavatelja u trenutku izdavanja identifikacijskog dokumenta brzo zastarijevaju. Stoga je nadležnim tijelima iznimno teško, ako ne i posve nemoguće, u kontekstu certificiranja ili kontrole identiteta provjeriti je li identifikacijski dokument autentičan ili ne, jesu li podaci u njemu aktualni i prihvatljivi te je li bilo neovlaštenih izmjena, osobito u vezi sa statusom životinja koji se odnosni na namjenu za klanje, ali također i kako bi se iskoristili povoljniji uvjeti povezani sa zdravljem i dobrobiti životinja za premještanje registriranih kopitara.
(8)
U većini država članica baze podataka različitih tijela koja izdaju putovnice nisu međusobno povezane, a iz pravnih i administrativnih razloga jedinstveno tijelo za izdavanje putovnica nije moguće. Stoga se uspostava središnje baze podataka smatra najučinkovitijim rješenjem za razmjenu i usklađivanje podataka među različitim akterima u skladu s direktivama 90/427/EEZ i 2009/156/EZ koliko je potrebno za upravljanje identifikacijskim dokumentima kopitara kako bi se zajamčilo zdravlje životinja koje se zahtijeva, ali i omogućila primjena odredbi o dobrobiti životinja i javnom zdravlju iz zakonodavstva Unije za koje je preduvjet točna i pouzdana identifikacija kopitara.
(9)
Istraga koju je provela Komisija u kontekstu događaja s konjskim mesom 2013. pokazala je da su 23 države članice uspostavile središnju bazu podataka, a dvije države članice imaju jedinstvenu bazu podataka za registrirane kopitare odnosno za kopitare za uzgoj i proizvodnju. Tri države članice koje čine oko 20 % od 6,7 milijuna kopitara u Uniji nemaju centraliziranu bazu podataka.
(10)
Stoga je potrebno preispitati sustav Unije za identifikaciju kopitara kako bi se osiguralo da je siguran, ali i jednostavan za korištenje.
(11)
Uvoz kopitara na područja navedena u Prilogu I. Uredbi (EZ) br. 882/2004 Europskog parlamenta i Vijeća (5) podliježe uvjetima utvrđenima u skladu s Direktivom 2009/156/EZ te je odobren iz trećih zemalja navedenih u Prilogu Odluci Komisije 2004/211/EZ (6). Obično se svake godine u Uniju uveze oko 4 000 registriranih kopitara i kopitara za uzgoj i proizvodnju pod uvjetima utvrđenima u Odluci Komisije 93/197/EEZ (7).
(12)
Kada se primjenjuju carinski postupci utvrđeni u Uredbi (EU) br. 952/2013 Europskog parlamenta i Vijeća (8), potrebno je uz to uputiti na Uredbu Vijeća (EEZ) br. 706/73 (9). Uredbom (EEZ) br. 706/73 propisuje se da se od 1. rujna 1973. pravila Unije po pitanju veterinarskih propisa primjenjuju na Kanalske otoke i otok Man.
(13)
Odlukom Komisije 96/78/EZ (10) utvrđuju se kriteriji za upis i registraciju registriranih uzgojno valjanih kopitara u matične knjige. Tom se Odlukom, među ostalim, zahtijeva da kopitar, kako bi se upisao u glavni odjeljak matične knjige svoje pasmine, mora biti identificiran kao ždrijebe uz majku u skladu s pravilima matične knjige, za što treba zahtijevati barem potvrdu o pripustu. Radi dosljednosti zakonodavstva Unije i lakše primjene, pravila koja se odnose na identifikacijski dokument ne bi smjela dovoditi u pitanje primjenu pravila o identifikaciji kopitara u svrhu njihova upisa u matične knjige.
(14)
Metode identifikacije kopitara utvrđene u ovoj Uredbi trebale bi biti u skladu i s načelima uzgojnih organizacija odobrenih u skladu s Odlukom Komisije 92/353/EEZ (11). U skladu s tom Odlukom, na organizaciji ili udruženju koja održava matičnu knjigu podrijetla pasmine je da uspostavi načela za identifikaciju kopitara i za podjelu matične knjige u razrede, kao i o rodoslovlju koje se unosi u matičnu knjigu.
(15)
Kako bi se osigurala visoka kvaliteta identifikacijskih dokumenata i evidencije svih kopitara u Uniji, države članice trebale bi osigurati da ti sustavi identifikacije registriranih kopitara upisanih ili registriranih u matičnim knjigama koje uspostavljaju odobrene ili priznate uzgojne organizacije ili udruženja uzgajivača, u pogledu izdavanja identifikacijskih dokumenata, ispunjavaju uvjete utvrđene za imenovanje tijela za izdavanje identifikacijskih dokumenata za kopitare za uzgoj i proizvodnju od strane nadležnog tijela.
(16)
Definicija „kopitara” iz članka 2. točke (b) Direktive 2009/156/EZ trebala bi biti u skladu s taksonomijom korištenom u zakonodavstvu Unije, kao primjerice u dodacima Uredbi Vijeća (EEZ) br. 3626/82 (12) i Uredbi Komisije (EU) br. 206/2010 (13).
(17)
Budući da definicija gospodarstva utvrđena u Direktivi Vijeća 92/35/EEZ (14) uključuje prirodne rezervate u kojima kopitari žive slobodno te je stoga šira od one utvrđene u Direktivi 2009/156/EZ, definicija gospodarstva utvrđena u ovoj Uredbi trebala bi također obuhvatiti prirodne rezervate u kojima kopitari žive slobodno.
(18)
Veterinarski nadzor potreban kako bi se osigurala jamstva koja se odnose na zdravlje životinja potrebna u skladu s Direktivom 2009/156/EZ, može se osigurati samo ako je gospodarstvo kako je definirano u toj Direktivi poznato nadležnom tijelu. Slični zahtjevi proizlaze iz primjene dijela A odjeljka I. poglavlja II. Priloga I. Uredbi (EZ) br. 854/2004 Europskog parlamenta i Vijeća (15) u vezi s kopitarima kao životinjama za proizvodnju hrane. Međutim uzimajući u obzir učestalost premještanja kopitara, nije primjereno uspostavljati sustav kojim bi kopitari trebali biti sljedivi u realnom vremenu. Štoviše, identifikacijski podaci trebali bi biti dostupni nadležnom tijelu i stoga je korisno da svaka država članica ima središnju bazu podataka u kojoj se upravlja podacima o kopitarima koji se drže u dotičnoj državi članici.
(19)
Zakonodavstvo Unije razlikuje vlasnike i posjednike životinja. Pojam „posjednik” životinja definiran je i koristi se u Uredbi (EZ) br. 1760/2000 Europskog parlamenta i Vijeća (16). Suprotno tome, Direktiva 2009/156/EZ odnosi se na vlasnika ili uzgajivača životinja. Kombinirana definicija vlasnika i posjednika predviđena je u Direktivi 92/35/EEZ. Budući da prema zakonodavstvu Unije i nacionalnom zakonodavstvu vlasnik kopitara nije nužno i osoba koja je odgovorna za kopitara, primjereno je jesno odrediti da bi prvenstveno posjednik kopitara, koji može i ne mora biti vlasnik, trebao biti odgovoran za identifikaciju kopitara u skladu s ovom Uredbom.
(20)
U skladu sa zakonodavstvom država članica ili zahtjevima određenih tijela izdavatelja, podaci o vlasniku životinje unose se identifikacijski dokument te time i u bazu podataka koji vodi tijelo izdavatelj. Ti podaci o vlasništvu i osobito o promjeni vlasništva mogu se dostaviti u različitim oblicima potvrda o vlasništvu ili potvrda o registraciji, uključujući „carte d'immatriculation” koja se uspješno primjenjuje u jednoj državi članici.
(21)
Direktivom Vijeća 2008/73/EZ (17) predviđeno je da države članice sastavljaju i ažuriraju popise odobrenih objekata u području veterine i zootehnike te ih stavljaju na raspolaganje drugim državama članicama i javnosti. Kako bi države članice i javnost imali lakši pristup popisima odobrenih objekata, države članice trebale bi popise dati na raspolaganje u elektroničkom obliku na informativnim internetskim stranicama. Komisija bi državama članicama trebala pomoći da ti popisi budu dostupni drugim državama članicama i javnosti tako da im osigura internetsku adresu na mrežnoj stranici na kojoj će se navesti poveznice na nacionalne informativne internetske stranice država članica.
(22)
Kako bi se olakšala razmjena informacija elektroničkim sredstvima među državama članicama i osigurala transparentnost i razumljivost, važno je da se popisi sastavljaju u obrascu koji će biti jedinstven u cijeloj Uniji. Stoga se Odlukom Komisije 2009/712/EZ (18) utvrđuje izgled obrazaca za prethodno navedene popise na informativnim internetskim stranicama koje uspostavljaju države članice.
(23)
Uredbom (EZ) br. 504/2008 predviđeno je da se kopitari ne drže ako nisu identificirani u skladu s tom Uredbom. Komisija je morala odgovoriti na nekoliko pritužbi u vezi s populacijama domaćih konja koje su živjele izvan gospodarstava u uvjetima koji nisu bili u skladu s onima koji su toj Uredbi opisani kao poludivlji. Stoga je potrebno jasno odrediti da se kopitari koji žive u Uniji moraju identificirati, a kao drugi korak potrebno je predvidjeti izuzeće kada se taj uvjet ne može ispuniti.
(24)
Kopitari koji žive u Uniji trebali bi se identificirati doživotnim identifikacijskim dokumentom koji sadržava tekstualni i dijagramski opis kopitara te podatke o individualnim oznakama životinje u svrhu provjere identiteta. Te oznake mogu biti naslijeđene, kao što su više od tri zvrka, rudimenti, bijele oznake, rijetki pigmentacijski poremećaji na oku, posebne depresije mišića, ali i strukture s mnoštvom detalja kao što su šarenica ili mrežnica, posebne genetske oznake (DNK profil) ili mogu biti stečene poput depigmentacije zbog rana od sedla i ožiljaka, uključujući one od kastracije pastuha, ili žigosanja.
(25)
Identifikacijski dokumenti ne bi se trebali izdavati ako nisu ispunjeni s potrebnim identifikacijskim podacima koji se evidentiraju u bazi podataka tijela izdavatelja u skladu s ovom Uredbom.
(26)
Nadalje, u potvrdi o podrijetlu propisanoj Direktivom 90/427/EEZ koja se treba uvrstiti u identifikacijski dokument, trebalo bi navesti sve potrebne podatke kako bi se osiguralo da kopitari koji se premještaju iz jedne matične knjige u drugu, budu uneseni u razred matične knjige prema kriterijima kojima udovoljavaju.
(27)
U skladu s Odlukom Komisije 96/510/EZ (19), rodovnik i zootehnički certifikati za registrirane kopitare moraju biti u skladu s identifikacijskim dokumentom kako je utvrđeno u Odluci Komisije 93/623/EEZ (20). Budući da su Odluke 93/623/EEZ i 2000/68/EZ stavljene izvan snage Uredbom (EZ) br. 504/2008, potrebno je jasno odrediti da bi se svako upućivanje na te Odluke trebalo tumačiti kao upućivanje na ovu Uredbu.
(28)
Tijela koja izdaju identifikacijske dokumente za registrirane kopitare trebala bi biti organizacije ili udruge koje vode ili uspostavljaju matične knjige za registrirane kopitare i koje je službeno odobrilo ili priznalo nadležno tijelo države članice u skladu s Odlukom 92/353/EEZ, ili službena agencija države članice koja vodi matičnu knjigu u koju je upisan ili registriran uzgojno valjani kopitar u skladu s Odlukom 96/78/EZ. Nadalje, nacionalni ogranci međunarodnih organizacija ili udruženja koja se bave konjima za natjecanja ili utrke i koja imaju svoja sjedišta u državi članici također bi trebali imati mogućnost djelovanja kao tijelo koje izdaje identifikacijske dokumente za registrirane konje.
(29)
Države članice trebale bi imati veću slobodu u vezi s tijelima izdavateljima koja izdaju identifikacijske dokumente za kopitare za uzgoj i proizvodnju. Trebalo bi biti moguće da te identifikacijske dokumente izdaje tijelo nadležno za gospodarstvo na kojem se drži kopitar u trenutku njegove identifikacije ili tijelo izdavatelj koje imenuje i nadzire to nadležno tijelo.
(30)
Nadležno tijelo odgovorno za odobravanje ili priznavanje organizacija ili udruženja koja uspostavljaju matične knjige u skladu s Prilogom Odluci 92/353/EEZ, trebalo bi surađivati s nadležnim tijelom iz Uredbe (EZ) br. 882/2004 kako bi se osiguralo, ako je potrebno i prekograničnom suradnjom, da se identifikacijski dokumenti za kopitare izdaju i koriste u skladu s ovom Uredbom.
(31)
Budući da bi svi kopitari rođeni u Uniji ili uvezeni u Uniju trebali biti identificirani u skladu s ovom Uredbom s pomoću jedinstvenog identifikacijskog dokumenta koji se izdaje za cijeli njihov životni vijek, potrebne su posebne odredbe u slučajevima u kojima se status životinje kao „kopitara za uzgoj i proizvodnju” mijenja u „registrirani kopitar” u smislu Direktive 2009/156/EZ. S obzirom na dalekosežne posljedice takve promjene na premještanje, trgovanje i uvoz kopitara u Uniju iz trećih zemalja u pogledu primjenjivih pravila o zdravlju životinja utvrđenih u Direktivi 2009/156/EZ, ali i u pogledu pravila o dobrobiti životinja kojima se uređuje takvo premještanje u skladu s Uredbom Vijeća (EZ) br. 1/2005 (21), nadležno tijelo trebalo bi imati jedinstveno mjesto pristupa, odnosno središnju bazu podataka kako bi se provjeravali identifikacijski podaci kopitara potrebni za certificiranje ili službene kontrole.
(32)
Države članice trebale bi radi usklađenosti s definicijom gospodarstva utvrđenom u Direktivi 92/35/EEZ imati mogućnost uvođenja posebnih režima za identifikaciju kopitara koji kao divlji ili poludivlji lutaju određenim područjima ili teritorijima, uključujući prirodne rezervate. Međutim, svako takvo izuzeće od opće obveze identifikacije kopitara trebalo bi odobriti samo ako su te definirane populacije kopitara koji žive u divljim ili poludivljim uvjetima stvarno odvojene od kopitara u bilo kojem obliku za domaću uporabu te ne ostaju samo izvan ljudske kontrole u pogledu preživljavanja i razmnožavanja, već i izvan područja primjene Direktive Vijeća 98/58/EZ (22) koja se ne primjenjuje na životinje koje žive u divljini.
(33)
Kako bi se provjerio identitet kopitara, identifikacijski dokument mora u prvom redu sadržavati kvalitetan opis kopitara koji se sastoji od tekstualnog opisa kopitara i njegovih oznaka te od detaljnog dijagramskog opisa na kojem su prikazana individualna i razlikovna obilježja kopitara.
(34)
Kako bi se osiguralo da su kopitari ispravno opisani u svojim pratećim identifikacijskim dokumentima, tijela izdavatelji trebala bi nastojati slijediti najbolje prakse i obučavati djelatnike zadužene za opis životinja, na primjer postupajući po smjernicama koje daju Fédération Équestre Internationale (23) i Weatherbys (24).
(35)
Oznake kopitara koje se zajedno sa sredstvima identifikacije, koja se na njega primjenjuju, koriste za potrebe provjere identiteta, ne bi trebale biti samo nedvojbena veza između kopitara i njegova identifikacijskog dokumenta, već i dokaz da je taj kopitar bio podvrgnut postupku identifikacije u skladu s ovom Uredbom tako da se za svaku životinju izdaje samo jedan identifikacijski dokument. Elektronički identifikatori (transponderi) za kopitare već su u širokoj uporabi na međunarodnoj razini. Ta bi se tehnologija trebala koristiti kako bi se osigurala tijesna veza između kopitara i njegova identifikacijskog dokumenta, iako bi trebalo utvrditi i alternativne metode provjere identiteta kopitara, pod uvjetom da se tim alternativnim metodama osiguravaju jednaka jamstva za sprečavanje višestrukog izdavanja identifikacijskih dokumenata.
(36)
Transponderi koji se upotrebljavaju za označivanje kopitara i uređaji za očitavanje kôda ugrađenog u transponder trebali bi biti u skladu s međunarodno dogovorenim standardima. Tim su standardima predviđena dva različita sustava za osiguravanje jedinstvenosti kôda transpondera. Većina država članica provodi Uredbu (EZ) br. 504/2008 na način da koristi troznamenkasti alfanumerički kôd zemlje i upravlja distribucijom transpondera preko svojih nadležnih tijela.
(37)
Sustav za osiguravanje jedinstvenosti kôda transpondera trebalo bi uključiti u dizajniranje baza podataka koje vodi tijelo izdavatelj i središnju bazu podataka te provoditi tako da se ne ugrožava trgovina i uvoz kopitara u Uniju označenih transponderom koji ima alfanumerički kôd drugačijeg dizajna.
(38)
Direktivom Vijeća 90/425/EEZ (25) predviđeni su veterinarski pregledi koji se provode kod određenih životinja i proizvoda na njihovom odredištu. Posebno je predviđeno da primatelji koji su navedeni u potvrdi ili dokumentu propisanom tom Direktivom, moraju na zahtjev nadležnog tijela odredišne države članice i, koliko je potrebno za provedbu tih pregleda, unaprijed prijaviti dolazak životinja i proizvoda iz druge države članice, a posebno vrstu pošiljke i očekivani datum dolaska. To obavješćivanje nije potrebno za registrirane konje koji imaju identifikacijski dokument predviđen Direktivom 90/427/EEZ.
(39)
Iako u skladu s važećim zakonodavstvom Unije kopitare uvijek moraju pratiti identifikacijski dokumenti, potrebno je predvidjeti odstupanje od toga zahtjeva kada je nemoguće ili čak nepraktično zadržati identifikacijski dokument tijekom cijelog životnog vijeka kopitara ili ako takav dokument nije izdan zbog klanja životinje prije no što dosegne propisanu maksimalnu dob za identifikaciju.
(40)
Državama članicama bi također trebalo dopustiti i da omoguće uporabu pojednostavnjenog identifikacijskog dokumenta za kopitare koji se premještaju unutar njihova državnog područja. Plastične kartice s umetnutim računalnim čipovima (pametne kartice) uvedene su u raznim područjima kao naprave za pohranu podataka. Trebalo bi omogućiti izdavanje takvih pametnih kartica dodatno uz identifikacijski dokument te da se pod određenim uvjetima koriste umjesto identifikacijskog dokumenta koji prati registrirane kopitare ili kopitare za uzgoj i proizvodnju tijekom njihova premještanja unutar države članice.
(41)
Također je potrebno predvidjeti postupke za slučajeve kada se izvorni identifikacijski dokument izdan za kopitara doživotno u skladu s ovom Uredbom izgubi, nije više čitljiv ili sadržava netočne informacije koje nisu uzrokovane nezakonitim postupanjem. Te odredbe trebale bi koliko je god to moguće isključiti nezakonito posjedovanje više od jednog identifikacijskog dokumenta kako bi se ispravno opisao status kopitara kao namijenjenog klanju radi prehrane ljudi. Ako su dostupni dostatni i provjerljivi podaci, potrebno je izdati duplikat identifikacijskog dokumenta koji je i označen kao takav i kojim se općenito isključuje kopitara iz klanja radi prehrane ljudi. U ostalim slučajevima potrebno je izdati zamjenski identifikacijski dokument jednako označen kao takav i kojim se kopitar isključuje iz klanja radi prehrane ljudi te kojim bi se uz to životinja trebala definirati kao kopitar za uzgoj i proizvodnju.
(42)
Ti se postupci primjenjuju i na kopitare za koje se identifikacija traži nakon roka utvrđenog za prvu identifikaciju jer se ne mogu isključiti prijevare i namjera da se ishodi dodatni identifikacijski dokument.
(43)
U određenim slučajevima kada su kopitari upisani ili registrirani za upis u matične knjige koje vode uzgojne organizacije u trećim zemljama, potrebne su posebne odredbe kojima se kopitaru omogućuje da ostane registriran u toj matičnoj knjizi, a da se istodobno odgovarajućim upisima u taj identifikacijski dokument osigura njegovo isključenje iz prehrambenog lanca.
(44)
U skladu s Direktivom 2009/156/EZ, identifikacijski dokument je instrument kojim se ograničava premještanje kopitara u slučaju da na gospodarstvu na kojem su držani ili uzgajani izbije bolest koja se obvezno prijavljuje. Stoga je u slučaju izbijanja određenih bolesti potrebno poništiti valjanost tog identifikacijskog dokumenta u svrhu premještanja tako da se u identifikacijski dokument unese odgovarajući zapis.
(45)
Uz to, Direktivom 2009/156/EZ zahtijeva se da se registrirani kopitari kada napuštaju svoje gospodarstvo identificiraju s pomoću identifikacijskog dokumenta kojim se posebno mora potvrditi da kopitari ne dolaze s gospodarstva za koje su izdane određene zabrane. Stoga je primjereno da predmetni odjeljak u predlošku identifikacijskog dokumenta bude obvezan za sve kopitare te da se u skladu s time preformulira.
(46)
Ako je nastupila smrt kopitara na neki drugi način osim klanjem u klaonici, tijelo koje nadzire postupanje s mrtvom životinjom ili kremiranje u spalionicama niskog kapaciteta iz poglavlja III. Priloga III. Uredbi Komisije (EU) br. 142/2011 (26), trebalo bi identifikacijski dokument, ako prati trup u skladu s nacionalnim zakonodavstvom, vratiti tijelu izdavatelju u skladu s Uredbom (EZ) br. 1069/2009 Europskog parlamenta i Vijeća (27) te bi trebalo osigurati da se transponder ili bilo koja alternativna metoda primijenjena za provjeru identiteta kopitara ne mogu ponovno primijeniti.
(47)
Kako bi se spriječilo da transponderi uđu u prehrambeni lanac, meso kopitara iz kojih nije bilo moguće ukloniti transponder u trenutku klanja trebalo bi označiti neprikladnim za prehranu ljudi u skladu s poglavljem V. odjeljka II. Priloga I. Uredbi (EZ) br. 854/2004. Kako bi se olakšao pronalazak implantiranih transpondera, mjesto implantacije trebalo bi standardizirati i evidentirati u identifikacijskim dokumentima.
(48)
U skladu s Uredbom (EZ) br. 178/2002 Europskog parlamenta i Vijeća (28) žive životinje pripremljene za stavljanje na tržište za prehranu ljudi definiraju se kao hrana. Tom Uredbom predviđene su dalekosežne odgovornosti subjekta u poslovanju hranom u svim fazama proizvodnje hrane, uključujući sljedivost životinja koje se koriste za proizvodnju hrane.
(49)
Kopitari za uzgoj i proizvodnju te registrirani kopitari mogu u određenoj fazi svojeg životnog vijeka postati kopitari za klanje kako je definirano u Direktivi 2009/156/EZ. Meso lihoprstih papkara (sinonim za kopitare) definirano je u točki 1. Priloga I. Uredbi (EZ) br. 853/2004 Europskog parlamenta i Vijeća (29) kojom se utvrđuju određena higijenska pravila za hranu životinjskog podrijetla.
(50)
Nakon što su prijelazni aranžmani za provedbu uredbi (EZ) br. 853/2004, (EZ) br. 854/2004 i (EZ) br. 882/2004 istekli u skladu s Uredbom Komisije (EZ) br. 2076/2005 (30), od 1. siječnja 2010. primjenjuju se zahtjevi u pogledu informacija o prehrambenom lancu za kopitare.
(51)
Uredbom (EZ) br. 853/2004 predviđeno je da voditelj klaonice mora zaprimiti, provjeriti i djelovati na temelju informacija o prehrambenom lancu koje uključuju pojedinosti o podrijetlu i povijesti životinja namijenjenih proizvodnji hrane te postupanju s njima. Nadležno tijelo može dopustiti da se informacije o prehrambenom lancu za domaće lihoprste papkare šalju u klaonicu u isto vrijeme kada i životinje, umjesto da se šalju unaprijed. Stoga bi identifikacijski dokument koji prati kopitare za klanje trebao biti sastavni dio tih informacija o prehrambenom lancu.
(52)
Uredbom (EZ) br. 854/2004 predviđeno je da službeni veterinar mora provjeriti ispunjava li subjekt u poslovanju s hranom svoju obvezu prema kojoj mora osigurati da su životinje koje prihvati na klanje radi prehrane ljudi pravilno označene.
(53)
Uredbom (EZ) br. 853/2004 predviđeno je da subjekti u poslovanju s hranom moraju provjeriti putovnice koje prate domaće lihoprste papkare kako bi se uvjerili da je životinja namijenjena klanju radi prehrane ljudi te ako prihvate životinju za klanje, putovnicu moraju dati službenom veterinaru.
(54)
S obzirom na specifičnu situaciju kopitara koji su rođeni kao životinje za proizvodnju hrane, ali koji se ne uzgajaju uvijek primarno u tu svrhu i u većini slučajeva ih tijekom njihova životna vijeka ne drže subjekti u poslovanju s hranom kako je definirano u članku 3. točki 3. Uredbe (EZ) br. 178/2002, potrebno je propisati postupak kojim se osigurava nesmetano povezivanje provjera identifikacijskog dokumenta radi javnog zdravlja i upravljanja tim dokumentom u skladu s Direktivom 2009/156/EZ. Stoga je korisno da svaka država članica ima središnju bazu podataka za provjeru određenih podataka o identifikacijskom dokumentu i u njemu prije nego što se donese odluka o prihvaćanju životinje na klanje radi prehrane ljudi. U slučaju da se podaci u pogledu isključenja od klanja radi prehrane ljudi u odjeljku II. identifikacijskog dokumenta ne slažu s podacima evidentiranima u središnjoj bazi podataka, prednost bi trebali imati oni podaci koji dovode do isključenja kopitara iz klanja radi prehrane, neovisno o tome nalaze li se u identifikacijskom dokumentu ili središnjoj bazi podataka.
(55)
Direktiva Vijeća 96/22/EZ (31) primjenjuje se na korisne životinje, uključujući domaće lihoprste papkare te na divlje životinje onih vrsta koje su uzgojene na gospodarstvu. Člankom 7. te Direktive omogućuje se trgovina registriranim kopitarima, kojima su za zootehničke potrebe davani veterinarsko-medicinski proizvodi koji sadržavaju alil trenbolon ili beta-agoniste, prije isteka razdoblja karencije pod uvjetom da su ispunjeni uvjeti za primjenu te da su vrsta i datum liječenja upisani u potvrdu ili putovnicu koja prati te životinje.
(56)
Člankom 2. točkom (b) Uredbe (EZ) br. 470/2009 Europskog parlamenta i Vijeća (32) životinje koje se koriste za proizvodnju hrane definirane su kao „životinje koje se rasplođuju, uzgajaju, drže, kolju ili prikupljaju u svrhu proizvodnje hrane”. Člankom 16. te Uredbe predviđeno je da se jedino farmakološki djelatne tvari koje su klasificirane u skladu s člankom 14. stavkom 2. točkama (a), (b) ili (c) te Uredbe mogu primjenjivati unutar Zajednice na životinjama koje se koriste za proizvodnju hrane, pod uvjetom da je ta primjena u skladu s Direktivom 2001/82/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (33).
(57)
Člankom 6. Direktive 2001/82/EZ predviđeno je da se veterinarsko-medicinski proizvod može odobriti za stavljanje u promet u svrhu njegove primjene na životinjama jedne ili više vrsta koje se koriste za proizvodnju hrane, ako su farmakološki djelatne tvari koje sadržava navedene u prilozima I., II. ili III. Uredbi (EEZ) br. 2377/90. Pravila utvrđena u tim prilozima sada su utvrđena u Uredbi Komisije (EU) br. 37/2010 (34). Međutim, iznimno se veterinarsko-medicinski proizvod koji sadržava farmakološki djelatne tvari koje nisu navedene u prilozima I., II. ili III. Uredbi (EEZ) br. 2377/90 smije odobriti za određene životinje iz porodice kopitara koje su u skladu sa zakonodavstvom Unije o zdravlju životinja prijavljene kao životinje koje nisu namijenjene za klanje radi prehrane ljudi. Takvi veterinarsko-medicinski proizvodi ne smiju uključivati niti djelatne tvari navedene u Prilogu IV. Uredbi (EEZ) br. 2377/90 niti biti namijenjeni za uporabu u liječenju oboljenja navedenih u odobrenom sažetku svojstava proizvoda za koja je veterinarsko-medicinski proizvod odobren za životinje iz porodice kopitara. U skladu s time trebalo bi predvidjeti da se kopitar može isključiti iz klanja radi prehrane ljudi po odluci vlasnika životinje.
(58)
Člankom 10. stavcima 2. i 3. Direktive 2001/82/EZ predviđena su posebna odstupanja za kopitare iz članka 11. te Direktive povezana s liječenjem životinja koje se koriste za proizvodnju hrane medicinskim proizvodima za koje je uspostavljena najviša granična vrijednost ostataka za vrste koje nisu ciljana vrsta ili koji su odobreni za drukčije bolesti, pod uvjetom da su ti kopitari identificirani u skladu sa zakonodavstvom Unije i da je u njihovim identifikacijskim dokumentima posebno naznačeno da nisu namijenjeni za klanje radi prehrane ljudi ili da su namijenjeni za klanje radi prehrane ljudi nakon razdoblja karencije od najmanje šest mjeseci nakon što su liječeni tvarima navedenima u Uredbi Komisije (EZ) br. 1950/2006 (35).
(59)
U skladu s Direktivom 2001/82/EZ države članice moraju osigurati da vlasnici ili posjednici životinja koje se koriste za proizvodnju hrane mogu dostaviti dokaz o kupnji, posjedovanju i primjeni veterinarsko-medicinskih proizvoda na takve životinje tijekom pet godina nakon primjene, također i ako je životinja tijekom petogodišnjeg razdoblja zaklana. Stoga je za primjenu tog zakonodavstva potrebno klanje kopitara odmah unijeti u središnju bazu podataka države članice u kojoj je smješteno gospodarstvo ili životinja.
(60)
Radi održavanja kontrole nad izdavanjem identifikacijskih dokumenata, u bazi podataka koju vodi tijelo izdavatelj potrebno je evidentirati minimalni skup ključnih podataka koji se odnose na izdavanje takvih dokumenata.
(61)
Diljem svijeta vodeće organizacije za uzgoj konja i njihova natjecanja dogovorile su sustav jedinstvenog životnog broja kopitara (UELN). On je uveden na inicijativu Svjetske federacije za uzgoj sportskih konja (WBFSH), Međunarodnog povjerenstva za vođenje matičnih knjiga (ISBC), Svjetske organizacije za uzgoj arapskih konja (WAHO), Europske konferencije organizacija za uzgoj arapskih konja (ECAHO), Međunarodne konferencije za uzgoj anglo-arapskih konja (CIAA), Međunarodne konjičke federacije (FEI) te Europske kasačke unije (UET), a informacije o tom sustavu mogu se pronaći na internetskim stranicama o UELN-u (36).
(62)
Sustav UELN prikladan je za registraciju i registriranih kopitara i kopitara za uzgoj i proizvodnju te omogućuje postupno uvođenje računalnih mreža kako bi se osiguralo da se u slučaju registriranih kopitara identitet životinja i dalje može provjeravati u skladu sa člankom 6. Direktive 90/427/EEZ.
(63)
Kada se bazama podataka dodjeljuju kôdovi, ti kôdovi i format evidentiranih identifikacijskih brojeva pojedinačnih životinja ni na koji način ne bi trebali biti u suprotnosti s uspostavljenim sustavom UELN. Stoga se prije dodjeljivanja bilo kakvog novog kôda bazi podataka treba pretražiti popis dodijeljenih UELN kôdova.
(64)
Direktivom 2009/156/EZ zahtijeva se da službeni veterinar evidentira identifikacijski broj ili broj identifikacijskog dokumenta zaklanog kopitara te da nadležnom tijelu u mjestu slanja na njegov zahtjev proslijedi uvjerenje da je životinja zaklana. Stoga je potrebno jasno odrediti da se u takvim slučajevima identifikacijski dokumenti moraju uništiti na mjestu kako bi se spriječilo krivotvorenje identifikacijskih dokumenata zaklanih kopitara.
(65)
Tom se Direktivom također predviđa da se nakon klanja registriranih konja, uključujući i usmrćivanje u svrhu kontrole bolesti, njihovi identifikacijski dokumenti vrate tijelu koje ih je izdalo. Ti bi se zahtjevi trebali primjenjivati i na identifikacijske dokumente koji su izdani za druge registrirane kopitare osim za registrirane konje i kopitare za uzgoj i proizvodnju.
(66)
Kako bi se osiguralo da baze podataka tijela izdavatelja sadržavaju ažurirane podatke, potrebno je uspostaviti protok informacija o uginuću ili gubitku životinja u bazi podataka tijela koje je izdalo dokument te u središnjoj bazi podataka u državi članici u kojoj je smješteno gospodarstvo na kojem je boravio kopitar.
(67)
Evidentiranje životnog broja koji je podudaran sa sustavom UELN i njegova primjena radi identifikacije vlasti ili tijela koje su izdale identifikacijski dokument trebalo bi olakšati udovoljavanje tim zahtjevima. Ako je moguće, države članice trebale bi koristiti tijela za suradnju koja su imenovale u skladu s Uredbom (EZ) br. 882/2004.
(68)
Obveznim evidentiranjem podnositelja zahtjeva za identifikacijski dokument koji je u razdoblju kraćem od 12 mjeseci nakon rođenja životinje uzgajivač, a obično i vlasnik životinje za koju se izdaje identifikacijski dokument, zajedno s obvezom obavješćivanja tijela izdavatelja o svakoj promjeni uobičajenog boravišta kopitara preseljenjem u drugu državu članicu može se uspostaviti lanac informacija kojim se slijedi životinje ako je potrebno.
(69)
U skladu s Uredbom (EZ) br. 504/2008 identifikacijske podatke mora u identifikacijskom dokumentu ažurirati tijelo izdavatelj koje je izdalo dokument. Države članice izvijestile su da vlasnici kopitara nisu skloni slanju identifikacijskog dokumenta tijelima izdavateljima radi ažuriranja identifikacijskih podataka poštom, osobito ako je tijelo izdavatelj smješteno u inozemstvu. Razlog tome je strah od gubitka identifikacijskog dokumenta, a time i od identificiranja kopitara duplikatom ili zamjenskim identifikacijskim dokumentom kojim se životinja isključuje iz klanja radi prehrane ljudi i znatno se smanjuje vrijednost životinje.
(70)
Kako bi se olakšalo upravljanje identifikacijskim dokumentom tijekom cijelog životnog vijeka životinje potrebno je uvesti postupke registracije identifikacijskog dokumenta u državi članici uobičajenog boravišta, osobito ako je identifikacijski dokument izdan u drugoj državi članici. Potrebna komunikacija s tijelom izdavateljem koje je provelo početnu identifikaciju najbolje se ostvaruje razmjenom informacija između središnjih baza podataka dotičnih država članica.
(71)
Osim toga, tijela izdavatelji mogu izgubiti odobrenje za rad ili imenovanje, dok izdani identifikacijski dokumenti ostaju važeći dokumenti u svrhu osiguravanja zdravlja životinja i ljudi. Stoga je potrebno podatke iz identifikacijskog dokumenta osigurati bazom podataka kojoj mogu pristupiti nadležna tijela u području zdravlja ljudi i životinja i dobrobiti životinja.
(72)
Budući da u svakoj državi članici obično postoji više od jednog tijela izdavatelja, kopitari se često premještaju između gospodarstava i država članica, mijenjaju status iz „kopitari za uzgoj i proizvodnju” u „registrirani kopitari” ili iz životinja za proizvodnju hrane u životinje koje su isključene iz klanja radi prehrane ljudi i budući da registrirane kopitare može identificirati organizacija koja vodi matičnu knjigu sa sjedištem u drugoj državi članici, za učinkovitu provedbu direktiva 90/427/EEZ i 2009/156/EZ neizbježno je, potrebno i primjereno u svakoj državi članici uspostaviti središnju bazu podataka koja sadržava evidenciju o identifikacijskim podacima svih kopitara koji se drže na gospodarstvima smještenima u dotičnoj državi članici.
(73)
Međutim, onim državama članicama koje su uspostavile jedinstvenu bazu podataka za registrirane kopitare i još jednu za kopitare za uzgoj i proizvodnju bilo bi dopušteno i dalje voditi takav sustav pod uvjetom da baze podataka mogu komunicirati i da veterinarska tijela imaju pristup svakoj od njih u cijelosti.
(74)
U tu svrhu središnje baze podataka u različitim državama članicama trebale bi surađivati u skladu s Direktivom Vijeća 89/608/EEZ (37) kako bi se olakšala razmjena podataka povezanih sa životinjom i s identifikacijskim dokumentom koji je za nju izdan.
(75)
U svrhu jednoobrazne primjene zakonodavstva Unije o identifikaciji kopitara u državama članicama i radi osiguravanja njegove jasnoće i transparentnosti, potrebno je staviti izvan snage Uredbu (EZ) br. 504/2008 te je zamijeniti ovom Uredbom.
(76)
U skladu s točkom 24. Priloga Uredbi Komisije (EU) br. 519/2013 (38) kopitari koji su rođeni u Hrvatskoj do 30. lipnja 2013. i nisu identificirani u skladu s Uredbom (EZ) br. 504/2008, identificiraju se u skladu s potonjom Uredbom najkasnije do 31. prosinca 2014.
(77)
Ova bi se Uredba trebala primjenjivati od 1. siječnja 2016. kako bi države članice i subjekti imali vremena za prilagodbu novim pravilima. Međutim, uvjet uspostave i rada središnje baze podataka trebao bi se u Grčkoj, Švedskoj i Ujedinjenoj Kraljevini primjenjivati od 1. srpnja 2016.
(78)
Mjere predviđene ovom Uredbom u skladu su s mišljenjem Stalnog odbora za bilje, životinje, hranu i hranu za životinje te Stalnog odbora za zootehniku,
DONIJELA JE OVU UREDBU:
POGLAVLJE I.
PREDMET, PODRUČJE PRIMJENE, DEFINICIJE, OPĆA NAČELA
Članak 1.
Predmet i područje primjene
1. Ovom Uredbom predviđena su pravila za identifikaciju kopitara:
(a)
rođenih u Uniji; ili
(b)
stavljenih u slobodni promet u Uniji u skladu s carinskim postupkom definiranim u članku 5. stavku 16. točki (a) Uredbe (EU) br. 952/2013.
2. Ova Uredba primjenjuje se ne dovodeći u pitanje Odluku 96/78/EZ.
Članak 2.
Definicije
Za potrebe ove Uredbe primjenjuju se sljedeće definicije:
(a)
„kopitari” znači divlji ili udomaćeni sisavci s kopitima koji pripadaju svim vrstama roda Equus porodice Equidae, te njihovim križancima;
(b)
„gospodarstvo” znači poljoprivredni ili sportski objekt, staja ili bilo koji prostor ili objekt u kojem se obično drže ili uzgajaju kopitari, bez obzira na namjenu, te prirodni rezervati u kojima kopitari žive slobodno;
(c)
„posjednik” znači svaka fizička ili pravna osoba koja posjeduje kopitare ili je odgovorna za njihovo držanje, uz financijsku naknadu ili bez nje, bilo na trajnoj ili privremenoj osnovi, uključujući tijekom prijevoza, na sajmovima ili tijekom natjecanja, utrka ili kulturnih događanja;
(d)
„vlasnik” znači fizička ili pravna osoba/osobe koje imaju vlasništvo nad kopitarom;
(e)
„registrirani kopitari” znači svi kopitari koji su:
i.
upisani ili registrirani i prihvatljivi za upis u matičnu knjigu u skladu s pravilima utvrđenima u skladu s člankom 4. stavkom 2. točkom (b) Direktive 90/427/EEZ i identificirani s pomoću identifikacijskog dokumenta propisanog u članku 8. stavku 1. te Direktive; ili
ii.
konji, uključujući ponije, registrirani u međunarodnom udruženju ili organizaciji koja se bavi konjima za natjecanja ili utrke i identificirani s pomoću identifikacijskog dokumenta koji je izdao nacionalni ogranak tog udruženja ili organizacije;
(f)
„matična knjiga” znači knjiga, upisnik, datoteka ili medij s podacima:
i.
koju vodi bilo organizacija ili udruženje, službeno odobreni ili priznati od strane države članice ili koje vodi službena agencija predmetne države članice; i
ii.
u koju su kopitari upisani ili registrirani i prihvatljivi su za upis uz navođenje svih njihovih predaka koji su poznati;
(g)
„kopitari za uzgoj i proizvodnju” znači kopitari osim onih navedenih u točkama (e) i (h);
(h)
„kopitari za klanje” znači kopitari namijenjeni za prijevoz u klaonicu na klanje, bilo izravno ili putem nekog odobrenog sabirnog centra u smislu članka 7. Direktive 2009/156/EZ;
(i)
„nadležno tijelo” znači središnje tijelo države članice nadležne za organizaciju službenih kontrola ili bilo koje drugo tijelo kojem je dana nadležnost, uključujući nadležno tijelo iz članka 2. točke (h) Direktive 2009/156/EZ;
(j)
„zootehničko tijelo” znači središnje tijelo države članice nadležne za provedbu Direktive 90/427/EEZ ili bilo koje drugo tijelo kojem je dana nadležnost, uključujući tijela iz članka 2. stavka 1. Odluke 92/353/EEZ;
(k)
„privremeni ulazak” znači status registriranog konja koji potječe iz treće zemlje i kojem je dozvoljen ulaz u Uniju na razdoblje kraće od 90 dana na temelju Odluke donesene u skladu s člankom 19. točkom (b) Direktive 2009/156/EZ;
(l)
„trajni ulazak” znači status kopitara koji potječe iz treće zemlje i uvezen je u Uniju na razdoblje od 90 dana ili više;
(m)
„oznaka” znači svako vidljivo ili potencijalno vidljivo i razlikovno obilježje pojedinog kopitara koje je prirođeno ili stečeno te evidentirano u svrhu identifikacije;
(n)
„transponder” znači samoočitavajuća pasivna naprava s radijskom frekvencijom:
i.
koja je u skladu sa standardom ISO 11784 i primjenom dupleksne (FDX ili FDX-B) ili poludupleksne (HDX) tehnologije; i
ii.
koja se može očitati napravom za očitavanje koja je kompatibilna sa standardom ISO 11785, na minimalnoj odaljenosti od 12 cm;
(o)
„jedinstveni životni broj” znači jedinstvena 15-znamenkasta alfanumerička oznaka koja sadržava podatke o pojedinom kopitaru, bazi podataka i zemlji u kojoj su ti podaci po prvi put evidentirani u skladu sa sustavom kodiranja jedinstvenim životnim brojem kopitara (UELN), a koji se sastoji od:
i.
šesteroznamenkastog identifikacijskog kôda kompatibilnog sa sustavom UELN za bazu podataka iz članka 39.; nakon čega slijedi
ii.
devetoznamenkasti individualni identifikacijski broj dodijeljen kopitaru;
(p)
„država članica slobodna od konjske kuge” znači:
i.
svaka država članica u kojoj nije bilo kliničkih, seroloških (kod necijepljenih kopitara) ili epidemioloških dokaza konjske kuge na predmetnom državnom području u prethodne dvije godine; i
ii.
u kojoj nije bilo cijepljenja protiv te bolesti tijekom prethodnih 12 mjeseci;
(q)
„bolesti kopitara koje se obvezno prijavljuju” znači bolesti navedene u Prilogu I. Direktivi 2009/156/EZ;
(r)
„službeni veterinar” znači veterinar kojeg odredi nadležno tijelo države članice ili treće zemlje;
(s)
„pametna kartica” znači plastična naprava s umetnutim računalnim čipom koji može pohranjivati podatke i elektroničkim ih putem prenositi u kompatibilne računalne sustave;
(t)
„odgovorni veterinar” znači veterinar iz članka 10. stavka 1. Direktive 2001/82/EZ.
Članak 3.
Opća načela i obveza identifikacije kopitara
1. Kopitari koji žive na jednom od područja navedenih u Prilogu I. Uredbi (EZ) br. 882/2004 identificiraju se u skladu s ovom Uredbom.
2. Ako posjednik nije vlasnik ili jedan od vlasnika kopitara postupa u skladu s ovom Uredbom u ime vlasnika i u suglasnosti s njime.
3. Države članice i tijela izdavatelji iz članka 5. stavka 1. točke (a) i članka 5. stavka 1. točke (b) mogu zahtijevati da zahtjev tijelu izdavatelju za dobivanje identifikacijskog dokumenta kako je predviđeno u članku 11. ili za izmjenu identifikacijskih podataka u postojećem identifikacijskom dokumentu kako je predviđeno u članku 27. mora podnijeti vlasnik.
4. Države članice osiguravaju, ako je potrebno službenim kontrolama u skladu s Uredbom (EZ) br. 882/2004, da posjednici kopitara i tijela izdavatelji ispunjavaju svoje obveze na temelju ove Uredbe.
Članak 4.
Sustav Unije za identifikaciju kopitara
1. U smislu ove Uredbe sustav Unije za identifikaciju kopitara obuhvaća sljedeće elemente:
(a)
jedinstveni doživotni identifikacijski dokument koji ostaje u vlasništvu tijela izdavatelja koje ga je izdalo, osim ako je tijelo izdavatelj predvidjelo drugačije ili je predviđeno ovom Uredbom, i sadržava:
i.
tekstualni opis kopitara i evidentiranje njegovih oznaka;
ii.
ispunjeni dijagram opis s ucrtanim oznakama koje su evidentirane tekstualno;
iii.
prostor za ovlaštene unose o izmjenama identifikacijskih podataka;
(b)
metodu provjere identiteta kojom se:
i.
osigurava nedvosmislena veza između identifikacijskog dokumenta i kopitara za kojeg je izdan;
ii.
pokazuje da je kopitar već prošao postupak identifikacije;
(c)
središnju bazu podataka u kojoj se u skladu s člankom 38. evidentiraju identifikacijski podaci povezani s kopitarom za koji je izdan identifikacijski dokument i s posjednikom koji je podnio zahtjev za identifikacijski dokument i kojom se istodobno životinji dodjeljuje jedinstveni životni broj;
(d)
središnju bazu podataka uspostavljenu u skladu s člankom 39.
2. Kopitar se smatra identificiranim u skladu s ovom Uredbom samo ako:
(a)
ga prati identifikacijski dokument izdan u skladu s jednom od sljedećih odredbi:
i.
članak 9. za kopitare rođene u Uniji; ili
ii.
članak 14. za kopitare uvezene u Uniju; ili
iii.
članak 29. ili 30. kada ga prati duplikat identifikacijskog dokumenta; ili
iv.
članak 32. kada ga prati zamjenski identifikacijski dokument; ili
(b)
je identificiran u skladu s:
i.
člankom 24. za izuzeća premještanja ili prijevoza kopitara koje prati privremeni dokument; ili
ii.
člankom 26. stavkom 2. za izuzeća određenih premještanja i prijevoza kopitara za klanje.
POGLAVLJE II.
IDENTIFIKACIJA KOPITARA ROĐENIH U UNIJI
Članak 5.
Tijela izdavatelji za kopitare rođene u Uniji
1. Identifikacijski dokument propisan člankom 7. izdaje jedno od sljedećih tijela izdavatelja:
(a)
za registrirane kopitare iz članka 2. točke (e) podtočke i. ove Uredbe organizacija ili udruženje službeno odobreno ili priznato u skladu s člankom 2. stavkom 1. Odluke 92/353/EEZ ili službena agencija države članice koja vodi matičnu knjigu u koju je kopitar upisan ili registriran te je prihvatljiv za upis u skladu s Odlukom 96/78/EZ;
(b)
za registrirane konje iz članka 2. točke (e) podtočke ii. nacionalni ogranak međunarodne organizacije ili udruženja koji se bavi konjima za natjecanja ili utrke, a koji nadzire nadležno tijelo države članice u kojoj ima sjedište:
(c)
za kopitare za uzgoj i proizvodnju iz članka 2. točke (g):
i.
tijelo nadležno za gospodarstvo na kojem se kopitar drži u trenutku njegove identifikacije; ili
ii.
tijelo izdavatelj koje imenuje i nadzire nadležno tijelo iz točke (i) kojem je ta zadaća povjerena.
2. Nadležno tijelo imenuje tijela izdavatelje iz stavka 1. točke (c) podtočke ii. samo ako su u skladu sa sljedećim uvjetima:
(a)
mora postojati točan opis zadaća i dužnosti koje je tijelo izdavatelj dužno obavljati te uvjeta u kojima ih smije obavljati;
(b)
mora postojati dokaz da tijelo izdavatelj:
i.
ima stručna znanja, opremu i infrastrukturu potrebnu za obavljanje zadaća koje su mu povjerene;
ii.
ima dovoljan broj odgovarajuće kvalificiranog i iskusnog osoblja;
iii.
je nepristrano i da nije u sukobu interesa s obzirom na izvršavanje zadaća koje su mu povjerene;
iv.
ima predložak identifikacijskog dokumenta koji je u skladu sa zahtjevima propisanima ovom Uredbom;
(c)
tijelo izdavatelj mora blisko surađivati s nadležnim tijelom kako bi se spriječili, i ako je potrebno, otklonili svi slučajevi neispunjavanja zahtjeva ove Uredbe;
(d)
postoji djelotvorna i učinkovita koordinacija između nadležnog tijela i imenovanog tijela izdavatelja.
3. Ako nadležno tijelo na temelju osnovane sumnje zaključi da je tijelo izdavatelj uključeno u postupke koji nisu u skladu sa zahtjevima utvrđenima u ovoj Uredbi, dužno je istražiti takve sumnjive nesukladnosti. Tijelo izdavatelj ne smije izdavati identifikacijske dokumente do završetka istrage i dok se ne isključe ili otklone svi slučajevi nesukladnosti.
4. Ako se unatoč mjerama provedenima u skladu sa stavkom 3., tijelo izdavatelj iz stavka 1. ne pridržava zahtjeva utvrđenih u ovoj Uredbi, nadležno tijelo oduzima odobrenje za izdavanje identifikacijskih dokumenata za kopitare.
Nakon oduzimanja odobrenja za izdavanje identifikacijskih dokumenata nadležno tijelo osigurava da se kopitari u njegovoj nadležnosti i dalje identificiraju u skladu s ovom Uredbom i da identifikacijske dokumente koje su vraćeni ili se trebaju vratiti u skladu s člankom 34. zadrži to nadležno tijelo ili tijelo izdavatelj kojem je nadležno tijelo povjerilo tu zadaću.
Članak 6.
Informacije o tijelima izdavateljima
1. Države članice sastavljaju i ažuriraju popis tijela izdavatelja iz članka 5. stavka 1. i daju taj popis na raspolaganje drugim državama članicama, drugim tijelima izdavateljima i javnosti na internetskim stranicama nadležnog tijela.
2. Popis iz stavka 1.:
(a)
uključuje podatke za kontakt potrebne za ispunjavanje zahtjeva iz članka 35. i članka 37. stavka 4., članka 38. stavka 3. i članka 40. stavka 1.;
(b)
u skladu je s predloškom utvrđenim u poglavlju 2. odjeljku I. točki (f) Priloga II. Odluci 2009/712/EZ i zahtjevima utvrđenima u Prilogu III. toj Odluci;
(c)
izravno je dostupan putem internetske poveznice dostavljene Komisiji u skladu sa stavkom 3. i dovoljno je razumljiv neizvornim govornicima.
3. Kako bi se državama članicama pomoglo da osiguraju dostupnost ažuriranih popisa iz stavka 1., Komisija uspostavlja internetsku stranicu na koju svaka država članica stavlja izravnu poveznicu na potrebne informacije na internetskim stranicama predviđenima u stavku 1.
Članak 7.
Format i sadržaj identifikacijskih dokumenata izdanih za kopitare rođene u Uniji
1. Kopitari rođeni u Uniji identificiraju se s pomoću jedinstvenog identifikacijskog dokumenta za kopitare izdanog za čitav životni vijek kopitara u skladu s:
(a)
predloškom identifikacijskog dokumenta utvrđenom u dijelu 1. Priloga I.;
(b)
dodatnim zahtjevima utvrđenima u dijelu 2. tog Priloga.
2. Tijela izdavatelji osiguravaju da identifikacijski dokument sadržava dovoljan broj stranica s poljima za unos podataka traženih u sljedećim odjeljcima navedenima u predlošku identifikacijskog dokumenta utvrđenom u dijelu 1. Priloga I.:
(a)
u slučaju registriranih kopitara, barem odjeljci I. do IX.;
(b)
u slučaju kopitara za uzgoj i proizvodnju, barem odjeljci I. do IV.
3. Tijela izdavatelji osiguravaju da redoslijed i numeriranje odjeljaka u identifikacijskim dokumentima kako je utvrđeno u dijelu 1. Priloga I. ostanu neizmijenjeni te da za te odjeljke u kojima se nalazi prostor za višestruke unose u identifikacijskom dokumentu postoji dovoljan broj stranica.
4. Tijela izdavatelji odgovorna su za sigurno postupanje s praznim i popunjenim identifikacijskim dokumentima u svojim prostorijama.
Ako poslovnik tijela izdavatelja to omogućuje, ne dovodeći u pitanje članak 4. stavak 1. točku (a), tijelo izdavatelj osigurava da se identifikacijski dokumenti iz članka 34. stavka 1. točke (c) podtočke ii. i članka 35. djelotvorno ponište kako bi se spriječilo bilo kakva zloupotreba samog dokumenta i podataka koje sadržava prije nego što se dokument preda vlasniku za uspomenu na životinju.
5. Nadležno tijelo zajedno sa zootehničkim tijelom može donijeti administrativne postupke kako bi se osigurala usklađenost izgleda identifikacijskih dokumenata koje su izdala tijela izdavatelji iz članka 5. stavka 1. pod njihovim nadzorom, pod uvjetom da se poštuju opći zahtjevi iz stavaka 1., 2. i 3.
Članak 8.
Obveze nadležnog tijela u pogledu izdavanja identifikacijskih dokumenata za kopitare rođene u Uniji
Zootehničko tijelo i nadležno tijelo osiguravaju da na njihovom državnom području tijela izdavatelji pod njihovom nadležnosti:
(a)
izdaju identifikacijske dokumente koji su u skladu sa zahtjevima predviđenima u članku 7. stavcima 1., 2. i 3.;
(b)
imaju potrebne sustave kojima, na zahtjev nadležnog tijela, provjeravaju je li identifikacijski dokument koji izdaju:
i.
jedinstven, vjerodostojan i autentičan;
ii.
te uključuje li, ako na zalihama postoje tiskani prazni identifikacijski dokumenti, serijski broj barem na stranicama koje sadržavaju odjeljke I., II. i III. identifikacijskog dokumenta.
Članak 9.
Izdavanje identifikacijskih dokumenata za kopitare rođene u Uniji
1. Tijela izdavatelji izdaju samo one identifikacijske dokumente koji:
(a)
su u skladu sa zahtjevima članka 7. stavaka 1., 2. i 3.;
(b)
imaju odjeljak I. ispravno popunjen podacima provjerenima od strane tijela izdavatelja ili u njegovo ime kako je navedeno u točki 11. dijela A odjeljka I.;
(c)
imaju popunjen odjeljak IV. ako to zahtijeva nacionalno zakonodavstvo ili pravila i propisi tijela izdavatelja iz članka 5. stavka 1. točaka (a) i (b);
(d)
imaju popunjen odjeljak V. u skladu sa stavkom 2. ovog članka.
2. Tijelo izdavatelj iz članka 5. stavka 1. točke (a) identificira registrirane kopitare iz članka 2. točke (e) podtočke i. u skladu s pravilima matične knjige iz te odredbe i u odjeljku V. identifikacijskog dokumenta unosi podatke u potvrdu o podrijetlu iz članka 8. stavka 1. drugog podstavka Direktive 90/427/EEZ i njezinog Priloga.
3. U skladu s načelima organizacije ili udruženja koje je uspostavilo matičnu knjigu podrijetla pasmine registriranog kopitara, odjeljak V. identifikacijskog dokumenta sadržava:
(a)
potpune podatke o rodoslovlju;
(b)
odjeljak matične knjige iz članaka 2. ili 3. Odluke 96/78/EZ;
(c)
ako postoji, razred glavnog odjeljka matične knjige u koju je upisan registrirani kopitar.
4. Za registraciju konja za natjecanja ili utrke iz članka 2. točke (e). podtočke ii., tijelo izdavatelj iz članka 5. stavka 1. točke (b):
(a)
izdaje u skladu sa stavkom 1. točkama (a) i (b) i pravilima tog tijela izdavatelja identifikacijski dokument usklađen s odredbama u članku 7. stavcima 1., 2. i 3.; ili
(b)
priznaje i ovjerava identifikacijski dokument izdan za tog konja u skladu sa stavkom 1. ovog članka; ili
(c)
izdaje novi identifikacijski dokument u skladu s člankom 12. stavkom 3. točkom (c).
Članak 10.
Izuzeće od unosa određenih podataka u odjeljcima I. i IV. identifikacijskog dokumenta
1. Odstupajući od članka 4. stavka 1. točke (a) podtočke ii. i članka 9. stavka 1. točke (b), nadležno tijelo može odobriti tijelima izdavateljima da ne ucrtavaju podatke iz točaka 12. do 18. dijagramskog opisa identifikacijskog dokumenta utvrđenog u dijelu B odjeljku I. Priloga I., pod uvjetom da su ispunjena sljedeća dva uvjeta:
(a)
transponder je implantiran u skladu s člankom 18. ili se primjenjuje istovjetna odobrena alternativna metoda provjere identiteta u skladu s člankom 21.;
(b)
na fotografiji ili ispisu prikazano je dovoljno detalja za prikaz kopitara.
2. Tijela izdavatelji iz članka 5. stavka 1. točke (a) i (b) mogu:
(a)
ne koristiti se izuzećem odobrenim u skladu sa stavkom 1. ovog članka;
(b)
prilagoditi identifikacijske dokumente izdane u skladu sa stavkom 1. ovog članka zahtjevima utvrđenima u članku 9. stavku 1.
3. Odstupajući od članka 9. stavka 1. točke (c), podaci o vlasniku mogu se dostaviti u obliku potvrde o vlasništvu ili potvrde o registraciji evidentirane u bazi podataka uspostavljenoj u skladu s člankom 38. koji se odnosi na:
(a)
jedinstveni životni broj kopitara;
(b)
broj identifikacijskog dokumenta i, ako je primjenjivo, kôd transpondera ili odobrenu alternativnu metodu provjere identiteta u skladu s člankom 21.
Potvrda o vlasništvu ili potvrda o registraciji predviđena u prvom podstavku vraća se tijelu izdavatelju ako je životinja uginula ili je prodana, izgubljena, ukradena, zaklana ili usmrćena.
Članak 11.
Zahtjevi za identifikacijske dokumente za kopitare rođene u Uniji
1. Posjednici podnose zahtjev za identifikacijske dokumente za kopitare rođene u Uniji odgovarajućem tijelu izdavatelju u državi članici u kojoj je smješteno gospodarstvo kopitara te dostavljaju sve podatke potrebne za poštovanje ove Uredbe.
2. Države članice određuju rokove za podnošenje zahtjeva predviđenog u stavku 1. ovog članka potrebne kako bi se poštovao rok za identifikaciju predviđen u članku 12. i članku 13. stavku 1.
3. Odstupajući od stavka 1. ovog članka u skladu s člankom 1. Odluke 96/78/EZ, posjednik može podnijeti zahtjev predviđen u stavku 1. ovog članka odgovarajućem tijelu izdavatelju, kako je navedeno u članku 5. stavku 1. točkama (a) i (b), koje ima sjedište u državi članici osim u državi članici u kojoj je smješteno gospodarstvo kopitara.
Članak 12.
Rok za identifikaciju kopitara rođenih u Uniji
1. Kopitari rođeni u Uniji identificiraju se identifikacijskom dokumentom izdanim u skladu s člankom 9. najkasnije 12 mjeseci nakon datuma i u svakom slučaju prije trajnog napuštanja gospodarstva rođenja, osim ako se premještanje provodi u skladu s člankom 23. stavkom 2. točkom (c) kao ždrijebe uz majku o kojoj ždrijebe ovisi ili u skladu s člankom 26. stavkom 2.
2. Odstupajući od stavka 1., države članice mogu odlučiti ograničiti maksimalno dopušteno razdoblje za identificiranje kopitara na šest mjeseci ili na kalendarsku godinu rođenja.
3. Odstupajući od stavaka 1. i 2., novi identifikacijski dokument može se izdati u skladu s člankom 9. u svakom trenutku:
(a)
na zahtjev nadležnog tijela ili od strane samog nadležnog tijela ako postojeći identifikacijski dokument nije u skladu sa zahtjevima članka 7. stavaka 1., 2. i 3. ili ako tijelo izdavatelj nije ispravno upisalo određene identifikacijske podatke utvrđene u odjeljcima I., II. ili V.; ili
(b)
ako kopitar za uzgoj i proizvodnju postane registrirani kopitar u skladu s pravilima tijela izdavatelja iz članka 5. stavka 1. točke (a) i postojeći identifikacijski dokument ne može se tome prilagoditi; ili
(c)
ako konj postane ili je registriran kako registrirani konj iz točke (e) podtočke ii. članka 2. u skladu s pravilima tijela izdavatelja iz članka 5. stavka 1. točke (b) i postojeći identifikacijski dokument ne može se tome prilagoditi; ili
(d)
ako je identifikacijski dokument izdan u skladu s člankom 10. stavkom 1. i ne može se prilagoditi zahtjevima članka 9. stavka 1. u skladu s člankom 10. stavkom 2. točkom (b); ili
(e)
u slučajevima iz članka 18. stavka 4. i 5. ako se postojeći identifikacijski dokument ne može na odgovarajući način prilagoditi; ili
(f)
ako nadležno tijelo oduzme identifikacijski dokument u okviru istrage.
U slučajevima opisanima u prvom podstavku postojeći se identifikacijski dokument predaje tijelu izdavatelju na poništenje, a poništenje postojećeg identifikacijskog dokumenta i izdavanje novog identifikacijskog dokumenta evidentira se u bazi podataka uspostavljenoj u skladu s člankom 38.
Članak 13.
Izuzeća koja se odnose na identifikaciju određenih kopitara koji žive u divljim ili poludivljim uvjetima
1. Odstupajući od članka 12., nadležno tijelo može odlučiti da se kopitari, koji pripadaju određenoj populaciji koja živi u divljim ili poludivljim uvjetima na određenim područjima koje definira nadležno tijelo, identificiraju identifikacijskim dokumentom izdanim u skladu s člankom 9. ili člankom 17. stavkom 4. samo ako su:
(a)
uklonjeni iz takvih populacija, isključujući premještaj pod službenim nadzorom iz jedne određene populacije u drugu; ili
(b)
privedeni domaćoj uporabi.
2. Države članice koje se namjeravaju koristiti izuzećem predviđenim u stavku 1. obavješćuju Komisiju, uz upućivanje na ovaj članak, o populacijama i predmetnim područjima koja su odredile u skladu sa stavkom 1. prije korištenja tim izuzećem.
POGLAVLJE III.
IDENTIFIKACIJA KOPITARA UVEZENIH U UNIJU
Članak 14.
Identifikacija kopitara uvezenih u Uniju
Identifikacijski dokumenti izdani u trećim zemljama smatraju se valjanima u skladu s ovom Uredbom pod uvjetom da ispunjavaju sljedeće uvjete:
(a)
izdani su:
i.
u slučaju registriranog kopitara od strane tijela u trećoj zemlji navedenog na popisu predviđenom u članku 3. stavku 1. Direktive 94/28/EZ koje izdaje rodovnike; ili
ii.
u slučaju registriranog konja od strane nacionalnog ogranka međunarodne organizacije ili udruženja koje se bavi konjima za natjecanja ili utrke sa sjedištem u trećoj zemlji međunarodne organizacije ili udruženja iz članka 5. stavka 1. točke (b); ili
iii.
u svim drugim slučajevima od strane nadležnog tijela u trećoj zemlji podrijetla kopitara;
(b)
u skladu su sa svim zahtjevima iz članka 7. stavka 2.
Članak 15.
Zahtjevi za identifikacijske dokumente za kopitare uvezene u Uniju
1. Posjednik kopitara tijelu izdavatelju iz članka 5. stavka 1. nadležnom za predmetnu kategoriju kopitara podnosi zahtjev za izdavanje u skladu s člankom 9. identifikacijskog dokumenta u skladu s člankom 7. ili za upis postojećeg identifikacijskog dokumenta u bazu podataka koju uspostavlja tijelo izdavatelj u skladu s člankom 38. ove Uredbe, u roku od 30 dana od datuma završetka carinskog postupka definiranog u članku 5. stavku 16. točki (a) Uredbe (EU) br. 952/2013, ako:
(a)
se kopitari uvoze u Uniju; ili
(b)
je nadležno tijelo privremeni ulazak registriranog konja u skladu s Odlukom koju donosi Komisija na temelju članka 19. točke (b) Direktive 2009/156/EZ, promijenilo u trajni ulazak u skladu s točkom (c) člankom 19. te Direktive.
2. Ako postojeći identifikacijski dokument iz stavka 1. nije u skladu sa zahtjevima članka 7. stavka 2., tijelo izdavatelj na zahtjev posjednika:
(a)
popunjava identifikacijski dokument tako da bude u skladu sa zahtjevima članka 7. stavka 2.;
(b)
evidentira identifikacijske podatke o životinji te dopunske podatke u bazi podataka uspostavljenoj u skladu s člankom 38.
3. Ako se postojeći identifikacijski dokument iz stavka 1. ne može izmijeniti tako da bude u skladu sa zahtjevima članka 7. stavka 2. ove Uredbe, ne smatra se valjanim za potrebe identifikacije u skladu s ovom Uredbom te se kopitar identificira izdavanjem novog identifikacijskog dokumenta u skladu s člankom 9. koji ispunjava zahtjeve iz članka 7. stavaka 1., 2. i 3., na temelju podnesenog identifikacijskog dokumenta u kojem moraju biti navedeni barem oni podaci koji su utvrđeni u Prilogu Direktivi 90/427/EEZ.
POGLAVLJE IV.
PROVJERE POTREBNE PRIJE IZDAVANJA IDENTIFIKACIJSKIH DOKUMENATA I METODE PROVJERE IDENTITETA
Članak 16.
Provjera jedinstvenih identifikacijskih dokumenata koji se izdaju kopitarima
1. Prije izdavanja identifikacijskog dokumenta tijelo izdavatelj ili osoba koja djeluje u njegovo ime poduzima sve odgovarajuće mjere kako bi se:
(a)
provjerilo je li za dotičnog kopitara već izdan takav identifikacijski dokument;
(b)
spriječilo nezakonito izdavanje više identifikacijskih dokumenata za pojedinog kopitara.
2. Mjere predviđene u stavku 1. uključuju:
(a)
pregledavanje odgovarajuće dokumentacije i dostupnih elektroničkih evidencija;
(b)
procjenu dobi kopitara;
(c)
provjeru kopitara kako je predviđeno u članku 17. u pogledu znakova ili oznaka koje ukazuju na bilo kakvu prethodnu identifikaciju.
Članak 17.
Mjere za otkrivanje prethodnih identifikacija kopitara
1. Mjere za otkrivanje mogućih znakova ili oznaka koje upućuju na prethodnu identifikaciju, kako je predviđeno u članku 16., uključuju barem mjere za otkrivanje:
(a)
bilo kakvih prethodno implantiranih transpondera, uporabom naprave za očitavanje koja je u skladu s normom ISO 11785 i koja može očitavati HDX i FDX-B transpondere barem kad je naprava u izravnom doticaju s površinom tijela na mjestu gdje se u uobičajenim okolnostima transponder implantira;
(b)
bilo kakvih kliničkih znakova koji upućuju na to da su prethodno implantirani transponder ili prethodno primijenjena oznaka u skladu s člankom 21. kirurški uklonjeni ili izmijenjeni;
(c)
bilo kakvih znakova ili naznaka da je na kopitara primijenjena alternativna metoda provjere identiteta u skladu s člankom 21.
2. Ako se, nakon zahtjeva posjednika u skladu s člankom 11. stavkom 1., mjerama predviđenima u stavku 1. ovog članka otkrije postojanje prethodno implantiranog transpondera ili bilo kakve alternativne metode provjere identiteta primijenjene u skladu s člankom 21. koja upućuje na to da je provedena prethodna identifikacija u skladu s člankom 9., tijelo izdavatelj:
(a)
izdaje duplikat ili zamjenski identifikacijski dokument u skladu s člankom 29. ili 32. ovisno o dostupnim podacima;
(b)
unosi podatke tj. broj transpondera ili alternativnu metodu provjere identiteta na odgovarajući način u polja na obrascu u dijelu A i dijagramski opis u dijelu B odjeljka I. identifikacijskog dokumenta.
3. Ako se za kopitara rođenog u Uniji potvrdi nedokumentirano uklanjanje transpondera ili alternativna metoda provjere identiteta iz stavka 1. točke (b) ovog članka, tijelo izdavatelj izdaje zamjenski identifikacijski dokument u skladu s člankom 32.
4. Odstupajući od stavka 2. ovog članka, nadležno tijelo može odobriti izdavanje identifikacijskog dokumenta u skladu s člankom 9. za kopitare koji žive u divljim ili poludivljim uvjetima iz članka 13. koji nose transponder, ali za koje u skladu s člankom 13. nije izdan identifikacijski dokument, pod uvjetom da je u trenutku implantacije kôd transpondera evidentiran u bazi podataka tijela izdavatelja nadležnog za tu populaciju kopitara.
Članak 18.
Elektroničke metode provjere identiteta
1. Tijelo izdavatelj osigurava da se u trenutku prve identifikacije u skladu s člankom 12. transponder implantira u kopitara.
2. Transponder se implantira parenteralno pod aseptičnim uvjetima između glave i grebena na sredini vrata na području nuhalnog ligamenta.
Međutim, nadležno tijelo može odobriti implantaciju transpondera na drugom mjestu na vratu kopitara pod uvjetom da se takvom alternativnom implantacijom:
(a)
ne ugrožava dobrobit kopitara;
(b)
ne povećava rizik od pomicanja transpondera u usporedbi s metodom iz prvog podstavka.
3. Države članice utvrđuju minimalne kvalifikacije potrebne za zahvat predviđen u stavku 2. ili određuju osobu („kvalificirana osoba”) odnosno zanimanje kojem se takvi zahvati povjeravaju.
4. Tijela izdavatelji iz članka 5. stavka 1. točaka (a) i (b) mogu zahtijevati da se kopitari koji su identificirani korištenjem alternativne metode provjere identiteta predviđene u članku 21. moraju označiti implantacijom transpondera u svrhu upisa ili registracije kopitara u matične knjige ili registracije registriranih konja za natjecanja.
5. Tijela izdavatelji iz članka 5. stavka 1. i nadležno tijelo mogu zahtijevati da se kopitari, koji se smatraju identificiranima u skladu s člankom 4. stavkom 2. i člankom 43. stavkom 1., moraju označiti implantacijom transpondera u svrhu provjere identiteta u slučajevima kada:
(a)
su prethodno implantirani i evidentirani transponderi prestali raditi;
(b)
prirođena ili stečena oznaka evidentirana kao alternativna metoda provjere identiteta iz članka 21. više nije prikladna u tu svrhu; ili
(c)
nadležno tijelo smatra da je potrebno osigurati provjeru identiteta.
Članak 19.
Upravljanje jedinstvenošću kôda koji prikazuje transponder
1. Države članice utvrđuju pravila u skladu sa standardima iz članka 2. točke (n) podtočke i. kako bi se osigurala jedinstvenost kôdova prikazanih na transponderima koje implementiraju tijela izdavatelji iz članka 5. stavka 1. kada izdaju identifikacijske dokumente u skladu s člankom 9.
2. Pravila utvrđena u skladu sa stavkom 1. primjenjuju se bez ugrožavanja sustava identifikacije utvrđenog od strane tijela izdavatelja u drugoj državi članici koje je provelo identifikaciju registriranog kopitara u skladu s ovom Uredbom.
Članak 20.
Evidentiranje kôda transpondera u identifikacijskom dokumentu
1. Kada se transponder implantira u skladu s člankom 18. tijelo izdavatelj u identifikacijski dokument unosi sljedeće podatke:
(a)
u točki 5. dijela A odjeljka I. najmanje 15 znamenaka kôda koji odašilje transponder i prikazuje čitač nakon implantacije; i, ako je primjereno:
i.
samoljepljivu naljepnicu s linijskim kôdom pod uvjetom da se stranica nakon toga zapečati; ili
ii.
ispis tog linijskog kôda koji kodira barem tih posljednjih 15 znamenki kôda koji odašilje transponder;
(b)
u točkama 12. ili 13. dijagramskog opisa u dijelu B odjeljka I., ovisno o strani na kojoj je transponder implantiran, mjesto na kojem je transponder implantiran u kopitara i očitan nakon implantacije;
(c)
u točki 19. dijagramskog opisa u dijelu B odjeljka I., potpis veterinara ili kvalificirane osobe koja je provela identifikaciju popunjavanjem točke 3. u dijelu A i dijagramskog opisa u dijelu B odjeljka I. i očitala kôd prikazan transponderom nakon implantacije, ili osobe koja se koristi ovim podacima u svrhu izdavanja identifikacijskog dokumenta u skladu s pravilima tijela izdavatelja.
2. Odstupajući od stavka 1. točke (a) ovog članka, ako je kopitar označen prethodno implantiranim transponderom koji ne udovoljava normama ISO iz članka 2. točke (n) podtočke i., naziv proizvođača ili sustava za očitavanje unosi se u točku 5. dijela A odjeljka I. identifikacijskog dokumenta.
Članak 21.
Odobrenje alternativnih metoda provjere identiteta
1. Odstupajući od članka 18. stavka 1., države članice mogu odobriti prikladne alternativne metode provjere identiteta kopitara rođenih u Uniji, uključujući oznake, kojima se ispunjavaju zahtjevi članka 4. stavka 1. točke (b) i osigurava da se identitet kopitara evidentiran u identifikacijskom dokumentu može provjeriti.
2. Države članice osiguravaju:
(a)
da se alternativne metode provjere identiteta kopitara ne koriste kao jedini način provjere identiteta većine kopitara koji se identificiraju u skladu s ovom Uredbom na njihovu državnom području;
(b)
da se vidljive oznake koje se stavljaju na kopitare za uzgoj i proizvodnju ne mogu zamijeniti s onima koje na njihovu državnom području upotrebljavaju tijela izdavatelji iz članka 5. stavka 1. točke (a) za registrirane kopitare;
(c)
da svaka odobrena alternativna metoda provjere identiteta ili svaka kombinacija tih metoda daje najmanje ista jamstva kao i transponder implantiran u skladu s člankom 18.;
(d)
da se informacije o alternativnoj metodi provjere identiteta koja se primjenjuje na pojedinog kopitara mogu opisati u formatu koji se može digitalizirati i pohraniti na način da se mogu pretraživati u bazi podataka uspostavljenoj u skladu s člankom 38.
3. Države članice koje se namjeravaju koristiti izuzećem predviđenim u stavku 1. daju informacije o odobrenim alternativnim metodama provjere identiteta na raspolaganje Komisiji, ostalim državama članicama i javnosti na internetskim stranicama iz članka 6. stavka 1.
Članak 22.
Obveze tijela izdavatelja i posjednika koji se koriste alternativnim metodama provjere identiteta
1. Tijelo izdavatelj osigurava da se za kopitara ne izdaje nikakav identifikacijski dokument osim:
(a)
ako je provjerena ispravna primjena odobrene alternativne metode provjere identiteta iz članka 21.;
(b)
ako je primijenjena metoda provjere identiteta unesena u točku 6. ili 7. u dijelu A odjeljka I. ili, ako je primjenjivo, u odjeljku XI. identifikacijskog dokumenta i evidentirana u bazi podataka u skladu s člankom 38. stavkom 1. točkom (f).
2. Ako se primjenjuje alternativna metoda provjere identiteta, posjednik osigurava načine pristupanja tim identifikacijskim podacima ili, ako je primjenjivo, snosi troškove ili se suočava s kašnjenjem provjere identiteta kopitara.
POGLAVLJE V.
PREMJEŠTANJE I PRIJEVOZ KOPITARA
Članak 23.
Premještanje i prijevoz registriranih kopitara i kopitara za uzgoj i proizvodnju
1. Identifikacijski dokumenti izdani za registrirane kopitare ili za kopitare za uzgoj i proizvodnju u skladu s člankom 9. stavkom 1., člancima 14., 29., 30. ili 32. u svakom trenutku prate te kopitare za koje su izdani, uključujući, ako je propisano nacionalnim zakonodavstvom, tijekom prijevoza trupla kopitara za preradu u objektu odobrenom u skladu s člankom 24. stavkom 1. točkom (a) Uredbe (EZ) br. 1069/2009 ili navedenom u poglavlju III. točki (a) podtočki iii. Priloga III. Uredbi (EU) br. 142/2011.
2. Odstupajući od stavka 1., identifikacijski dokument ne mora pratiti registrirane kopitare ili kopitare za uzgoj i proizvodnju ako:
(a)
su u staji ili na paši, a identifikacijski dokument posjednik može bez odlaganja pokazati;
(b)
se privremeno jašu, voze, tjeraju ili vode:
i.
u blizinu gospodarstva unutar države članice tako da se identifikacijski dokument može pokazati bez odlaganja; ili
ii.
tijekom premještanja kopitara radi ispaše na registrirane ljetne pašnjake i s njih pod uvjetom da se identifikacijski dokumenti mogu pokazati na gospodarstvu s kojega se krenulo na ispašu;
(c)
su neodbijeni od sise i nalaze se uz majku ili kobilu koja ih doji;
(d)
sudjeluju u treningu ili testiranju za konjičko natjecanje ili događaj radi kojega privremeno napuštaju mjesto treninga, održavanja natjecanja ili događaja;
(e)
se premještaju ili prevoze u hitnoj situaciji koja se odnosi na same kopitare ili na gospodarstvo na kojem borave.
Članak 24.
Izuzeće premještanja ili prijevoza kopitara koje prati privremeni dokument
1. Po podnošenju zahtjeva posjednika ili na zahtjev nadležnog tijela tijelo izdavatelj izdaje privremeni dokument u kojem su navedeni barem podaci predviđeni u Prilogu III., čime se omogućuje premještanje ili prijevoz kopitara unutar iste države članice u razdoblju od najviše 45 dana tijekom kojeg se identifikacijski dokument nalazi kod tijela izdavatelja ili nadležnog tijela u svrhu ažuriranja identifikacijskih podataka.
2. Kopitari koje prati privremeni dokument, kako je predviđeno u stavku 1., ne smiju se premještati u klaonicu na klanje radi prehrane ljudi.
3. Odstupajući od stavka 1., ako se tijekom razdoblja od 45 dana navedenog u tom stavku kopitar mora prevesti u drugu državu članicu ili kroz drugu državu članicu u treću zemlju, uz privremeni dokument iz stavka 1. ovog članka, bez obzira na njegov registracijski status, popraćen je zdravstvenim certifikatom u skladu s Prilogom III. Direktivi 2009/156/EZ.
Članak 25.
Izuzeća za premještanja s pametnom karticom
1. Odstupajući od članka 23. stavka 1., nadležno tijelo može odobriti premještanje ili prijevoz registriranih kopitara ili kopitara za uzgoj i proizvodnju unutar iste države članice bez identifikacijskog dokumenta, pod uvjetom da su popraćeni pametnom karticom koju je izdalo isto tijelo izdavatelj koje je izdalo i njihov identifikacijski dokument i koja sadržava podatke utvrđene u Prilogu II.
2. Države članice koje se koriste izuzećem predviđenim u stavku 1. ovog članka mogu u okviru svojih vlastitih državnih područja jedna drugoj dodijeliti izuzeća koja obuhvaćaju premještanje ili prijevoz registriranih kopitara ili kopitara za uzgoj i proizvodnju.
One izvješćuju Komisiju o svojoj nakani da dodijele takva izuzeća.
Članak 26.
Premještanje i prijevoz kopitara za klanje
1. Kopitare za klanje dok se premještaju ili prevoze u klaonicu prati sljedeće:
(a)
identifikacijski dokument izdan u skladu s člankom 9. stavkom 1. ili člankom 14.; ili
(b)
duplikat identifikacijskog dokumenta u skladu s člankom 29. ili 30. koji je podlijegao izuzeću predviđenom u članku 31.
2. Odstupajući od stavka 1. nadležno tijelo može odobriti da se kopitar za klanje za kojeg nije izdan identifikacijski dokument u skladu s člankom 9. stavkom 1., prevozi izravno s gospodarstva rođenja do klaonice unutar iste države članice pod uvjetom:
(a)
da je kopitar za klanje mlađi od 12 mjeseci i da ima vidljive zubne zvijezde na privremenim lateralnim sjekutićima;
(b)
da postoji neprekinuta sljedivost od gospodarstva rođenja do klaonice;
(c)
da je tijekom prijevoza do klaonice kopitar za klanje pojedinačno označen u skladu s člancima 18. ili 21.;
(d)
da je pošiljka popraćena podacima o prehrambenom lancu u skladu s odjeljkom III. Priloga II. Uredbi (EZ) br. 853/2004 koji moraju sadržavati upućivanje na pojedinačno označivanje iz točke (c) ovog stavka;
(e)
da se transponder ili bilo kakav fizički identifikator stavljen na kopitara u skladu s člankom 21. zaštiti od naknadne nezakonite uporabe, posebno od ponovnog stavljanja u uporabu, uništavanja ili odbacivanja in situ.
3. Članak 34. stavak 1. točke (b) i (c) ne primjenjuju se u slučaju premještanja ili prijevoza kopitara za klanje u skladu sa stavkom 2. ovog članka.
POGLAVLJE VI.
UPRAVLJANJE, IZDAVANJE DUPLIKATA, ZAMJENA I PONIŠTENJE VALJANOSTI IDENTIFIKACIJSKIH DOKUMENATA
Članak 27.
Obveze posjednika u pogledu upravljanja identifikacijskim dokumentima kako bi se osigurao kontinuitet identiteta tijekom životnog vijeka kopitara
1. Posjednik kopitara osigurava da su sljedeći identifikacijski podaci u identifikacijskom dokumentu u svakom trenutku ažurirani i točni:
(a)
status kopitara u pogledu njegove prihvatljivosti za klanje radi prehrane ljudi;
(b)
čitljivi kôd transpondera ili oznaka primijenjena kao alternativna metoda provjere identiteta kako je predviđeno u članku 21.;
(c)
status registriranog kopitara ili kopitara za uzgoj i proizvodnju;
(d)
podaci o vlasništvu, ako to zahtijeva zakonodavstvo države članice u kojoj kopitar boravi ili tijelo izdavatelj iz članka 5. stavka 1.
2. Neovisno o tijelu izdavatelju koje je izdalo identifikacijski dokument u skladu s člankom 9. stavkom 1., člancima 14., 29. ili 32., posjednik kopitara osigurava da se dokumentacijski dokument preda tijelu izdavatelju iz članka 5. stavka 1., nadležnom za kategoriju kopitara u državi članici u kojoj je smješteno gospodarstvo kopitara, kako bi dostavilo identifikacijske podatke iz članka 38. stavka 1. u roku od 30 dana od:
(a)
izdavanja identifikacijskog dokumenta u skladu s člankom 9. stavkom 1. od strane tijela izdavatelja izvan države članice u kojoj je smješteno gospodarstvo;
(b)
uvođenja kopitara u državu članicu u kojoj je smješteno gospodarstvo iz druge države članice, osim
i.
kopitara koji sudjeluju u natjecanjima, utrkama, sajmovima, treninzima i vuči u razdoblju od najviše 90 dana;
ii.
pastuha koji se nalaze u državi članici u sezoni rasploda;
iii.
kobila koje se nalaze u državi članici radi rasploda u razdoblju od najviše 90 dana;
iv.
kopitara smještenih u veterinarskom objektu iz medicinskih razloga;
v.
kopitara namijenjenih za klanje u roku od 10 dana od njihova uvođenja.
3. Ako se ukaže potreba za ažuriranjem identifikacijskih podataka iz članka 38. stavka 1. u identifikacijskom dokumentu, posjednik predaje identifikacijski dokument u roku od 30 dana od događaja koji je utjecao na identifikacijske podatke:
(a)
u slučaju registriranih kopitara iz članka 2. točke (e). podtočke i. tijelu izdavatelju iz članka 5. stavka 1. točke (a) koje
i.
je izdalo identifikacijski dokument za dotičnog registriranog kopitara; ili
ii.
je odobreno u skladu s Odlukom 92/353/EEZ u državi članici u kojoj je smješteno gospodarstvo kopitara i koje je uspostavilo matičnu knjigu u koju se kopitar može upisati i registrirati u skladu s Odlukom 96/78/EZ; ili
(b)
u slučaju registriranih konja iz članka 2. točke (e) podtočke ii. tijelu izdavatelju iz članka 5. stavka 1. točke (b) u skladu s pravilima tog tijela izdavatelja koje je izdalo identifikacijski dokument za dotičnog registriranog konja; ili
(c)
nadležnom tijelu ili bilo kojem tijelu izdavatelju koje je u skladu s ovom Uredbom odredilo nadležno tijelo države članice u kojoj je smješteno gospodarstvo kopitara.
Članak 28.
Obveze tijela izdavatelja u pogledu upravljanja identifikacijskim dokumentima kako bi se osigurao kontinuitet identiteta tijekom životnog vijeka kopitara
Tijelo izdavatelj iz članka 27. stavka 3.:
(a)
provodi potrebno ažuriranje identifikacijskih podataka u identifikacijskom dokumentu;
(b)
unosi u dio C odjeljka I. identifikacijskog dokumenta potrebne podatke o tijelu izdavatelju koji moraju sadržavati barem broj baze podataka kompatibilan s jedinstvenim životnim brojem kopitara (UELN), ako prvotno nije izdalo identifikacijski dokument u skladu s člankom 9. stavkom 1.;
(c)
popunjava polja u odjeljku IV. identifikacijskog dokumenta gdje nacionalno zakonodavstvo ili pravila tijela izdavatelja zahtijevaju promjenu vlasništva;
(d)
unosi ili popunjava u bazi podataka koju je uspostavilo u skladu s člankom 38. identifikacijske podatke navedene u predanom identifikacijskom dokumentu;
(e)
šalje informacije u središnju bazu podataka u skladu s člankom 39.
Članak 29.
Izdavanje duplikata identifikacijskih dokumenata
1. Duplikat identifikacijskog dokumenta izdaje tijelo izdavatelj iz članka 5. stavka 1. ako:
(a)
je izvorni identifikacijski dokument izgubljen i može se utvrditi identitet životinje, osobito s pomoću kôda kojeg odašilje transponder ili alternativne metode provjere identiteta skladu s člankom 21.; ili
(b)
životinja nije identificirana u roku određenom u članku 12., članku 14. ili članku 43. stavku 2., pod uvjetom da je potvrda o pripustu dostupna i da je biološka majka ili u slučaju prijenosa embrija kobila koja je doji identificirana u skladu s ovom Uredbom; ili
(c)
nadležno tijelo ima dokaz da određeni identifikacijski podaci u postojećem identifikacijskom dokumentu ne odgovaraju pripadajućem kopitaru i ne mogu se primijeniti odredbe članka 12. stavka 3. točke (a).
2. U slučajevima opisanima u stavku 1. tijelo izdavatelj iz članka 5. stavka 1. na zahtjev posjednika ili na zahtjev nadležnog tijela:
(a)
na životinju, ako je potrebno, primjenjuje transponder u skladu s člankom 18. ili odobrenu metodu provjere identiteta u skladu s člankom 21.;
(b)
izdaje duplikat identifikacijskog dokumenta jasno označen kao takav („duplikat identifikacijskog dokumenta”) s uputom na jedinstveni životni broj evidentiran u bazi podataka tijela izdavatelja koje:
i.
je provelo prvu identifikacijsku životinje i izdalo izgubljeni izvorni identifikacijski dokument; ili
ii.
izdaje duplikat identifikacijskog dokumenta za životinju iz stavka 1. točke (b);
(c)
klasificira kopitara u dio II. odjeljka II. duplikata identifikacijskog dokumenta kako kopitara koji nije namijenjen klanju radi prehrane ljudi.
3. Podaci iz duplikata identifikacijskog dokumenta izdanog u skladu sa stavkom 2. unose se s uputom na jedinstveni životni broj u bazu podataka u skladu s člankom 38. i prosljeđuju se u središnju bazu podataka u skladu s člankom 39.
4. Ako je izgubljeni identifikacijski dokument izdalo u skladu s člankom 9. stavkom 1. tijelo izdavatelj iz članka 5. stavka 1. koje više ne postoji, duplikat identifikacijskog dokumenta izdaje u skladu sa stavkom 2. ovog članka tijelo izdavatelj iz članka 5. stavka 1. u državi članici u kojoj je smješteno gospodarstvo kopitara.
Članak 30.
Izdavanje duplikata identifikacijskih dokumenata za kopitare uvezene u Uniju
Odstupajući od članka 29. stavka 2. ako je izgubljeni identifikacijski dokument izdalo tijelo izdavatelj iz članka 14. točke (a) u trećoj zemlji, novi identifikacijski dokument može izdati to tijelo izdavatelj u trećoj zemlji ako je novi identifikacijski dokument:
(a)
tijelo izdavatelj iz članka 14. točke (a) poslalo tijelu izdavatelju iz članka 29. stavka 2., pri čemu je označen kao duplikat identifikacijskog dokumenta, životinja se klasificira u skladu s člankom 29. stavka 2. točke (c) i podaci se unose u bazu podataka u skladu s člankom 29. stavkom 3.;
(b)
tijelo izdavatelj ili nadležno tijelo u državi članici u kojoj je smješteno gospodarstvo kopitara proslijedilo posjedniku ili, ako se izričito zahtijeva propisima države članice u kojoj se nalazi kopitar, vlasniku.
Članak 31.
Suspenzija statusa kopitara za klanje radi prehrane ljudi
1. Odstupajući od članka 29. stavka 2. točke (c) i članka 30. i osim u slučaju opisanom u članku 43. stavku 2., nadležno tijelo može odlučiti suspendirati status kopitara kao životinje namijenjene klanju radi prehrane ljudi na razdoblje od šest mjeseci ako:
(a)
posjednik može u roku od 30 dana od navedenog datuma gubitka identifikacijskog dokumenta na zadovoljavajući način dokazati da status kopitara kao životinje namijenjene klanju radi prehrane ljudi nije ugrožen nikakvim liječenjem;
(b)
je zahtjev za identifikaciju podnesen u skladu s člankom 1. stavkom 1. drugom alinejom Odluke 96/78/EZ tijekom prve godine života, ali nakon što je isteklo maksimalno dopušteno razdoblje iz članka 12. stavka 2. ove Uredbe.
2. U slučaju opisanom u stavku 1. nadležno tijelo unosi datum početka šestomjesečnog razdoblja suspenzije u prvi stupac dijela III. odjeljka II. duplikata identifikacijskog dokumenta te popunjava njegov treći stupac.
Članak 32.
Izdavanje zamjenskih identifikacijskih dokumenata
1. Zamjenski identifikacijski dokument izdaje tijelo izdavatelj iz članka 5. stavka 1. ako:
(a)
je izvorni identifikacijski dokument izgubljen i:
i.
ne može se utvrditi identitet životinje;
ii.
nema naznaka niti dokaza da je za tu životinju identifikacijski dokument prethodno izdalo tijelo izdavatelj iz članka 5. stavka 1.;
(b)
životinja nije identificirana u roku utvrđenom u članku 12. stavcima 1. ili 2., članku 14. ili članku 43. stavku 2.
2. U slučajevima opisanima u stavku 1., tijelo izdavatelj iz članka 5. stavka 1. točke (c) nadležno za područje na kojem je smješteno gospodarstvo kopitara na zahtjev posjednika ili na zahtjev nadležnog tijela:
(a)
implantira transponder u životinju u skladu s člankom 18. ili primjenjuje alternativnu metodu provjere identiteta u skladu s člankom 21.;
(b)
izdaje zamjenski identifikacijski dokument jasno označen kao takav („zamjenski identifikacijski dokument”) s uputom na novi jedinstveni životni broj koji odgovara podacima u bazi podataka o izdavanju tog zamjenskog identifikacijskog dokumenta;
(c)
kopitara klasificira u dio II. odjeljka II. zamjenskog identifikacijskog dokumenta kao kopitara koji nije namijenjen klanju radi prehrane ljudi.
3. Podaci iz zamjenskog identifikacijskog dokumenta izdanog u skladu sa stavkom 2. ovog članka unose se s uputom na jedinstveni životni broj u bazu podataka kako je navedeno u članku 38. i prosljeđuju se u središnju bazu podataka u skladu s člankom 39.
Članak 33.
Poništenje valjanosti identifikacijskog dokumenta u svrhu premještanja životinja
Službeni veterinar poništava valjanost identifikacijskog dokumenta radi premještanja životinja odgovarajućim unosom u odjeljak III. tog dokumenta ako se kopitar drži na gospodarstvu ili dolazi s gospodarstva koje:
(a)
podliježe zabrani iz članka 4. stavka 5. Direktive 2009/156/EZ; ili
(b)
se nalazi u državi članici koja nije država članica slobodna od konjske kuge ili na dijelu državnog područja države članice koje se u skladu s člankom 5. stavkom 2. Direktive 2009/156/EZ smatra zaraženim konjskom kugom.
POGLAVLJE VII.
UGINUĆE KOPITARA I KOPITARI NAMIJENJENI KLANJU RADI PREHRANE LJUDI TE EVIDENCIJA DAVANJA LIJEKOVA
Članak 34.
Obveze službenog veterinara i nadležnog tijela u slučaju klanja ili uginuća kopitara
1. Kod klanja ili uginuća kopitara poduzimaju se sljedeće mjere:
(a)
transponder se zaštićuje od naknadne nezakonite uporabe, posebno njegova ponovnog stavljanja u uporabu, uništavanja ili odbacivanja in situ;
(b)
identifikacijski dokument smatra se nevažećim barem tako da se na svim stranicama otisne nekrivotvorivi pečat „nije važeći” ili da se kroz sve stranice probuši rupa odgovarajućeg promjera i da nije manja od rupa standardne bušilice;
(c)
s uputom na jedinstveni životni broj kopitara:
i.
identifikacijski dokument uništava se pod službenim nadzorom u klaonici u kojoj je životinja zaklana i tijelu izdavatelju dostavlja se izravno ili putem kontaktne točke iz članka 36. stavka 2. potvrda kojom se obavješćuje o datumu klanja životinje u klaonici i o datumu uništenja identifikacijskog dokumenta; ili
ii.
poništeni identifikacijski dokument vraća se tijelu izdavatelju navedenom u točki 11. u dijelu A odjeljka I. identifikacijskog dokumenta ili u dijelu C tog odjeljka nakon ažuriranja u skladu s člankom 28. točkom (b), izravno ili putem kontaktne točke iz članka 36. stavka 2. zajedno s informacijama o datumu klanja ili usmrćivanja životinje u svrhu kontrole bolesti.
2. Mjere predviđene stavkom 1. provodi ili nadzire:
(a)
službeni veterinar:
i.
u slučaju klanja ili usmrćivanja u svrhu kontrole bolesti u skladu s člankom 4. stavkom 4. drugim podstavkom točkom (a) Direktive 2009/156/EZ; ili
ii.
nakon klanja u skladu s člankom 7. stavkom 3. Direktive 2009/156/EZ; ili
(b)
nadležno tijelo definirano u članku 3. stavku 10. Uredbe (EZ) br. 1069/2009 u slučaju zbrinjavanja ili obrade trupa koji je bio popraćen identifikacijskim dokumentom u skladu s nacionalnim zakonodavstvom iz članka 23. stavka 1. ove Uredbe, u:
i.
objektu odobrenom u skladu s člankom 24. stavkom 1. točkom (a) Uredbe (EZ) br. 1069/2009; ili
ii.
spalionici niskog kapaciteta iz točke (a) podtočke iii. poglavlja III. Priloga III. Uredbi (EU) br. 142/2011.
3. Ako se, kako se propisuje stavkom 1. točkom (a) ovog članka, transponder ne može izvaditi iz tijela kopitara koji je zaklan radi prehrane ljudi, službeni veterinar proglašava meso ili dio mesa koji sadržava transponder neprikladnim za prehranu ljudi u skladu s poglavljem V. stavkom 1. točkom (n) odjeljka II. Priloga I. Uredbi (EZ) br. 854/2004.
Članak 35.
Obveze posjednika i tijela izdavatelja u slučaju uginuća ili gubitka kopitara
1. U svim slučajevima uginuća ili gubitka kopitara, uključujući krađu, koji nisu navedeni u članku 34., posjednik u roku od 30 dana od uginuća ili gubitka kopitara vraća identifikacijski dokument odgovarajućem tijelu izdavatelju navedenom u dijelu A odjeljka I. ili ažuriranom u skladu s članku 28. točkom (b) u dijelu C odjeljka I. identifikacijskog dokumenta.
2. Tijelo izdavatelj koje je obaviješteno o uginuću ili gubitku kopitara u skladu s člankom 34. ili stavkom 1. ovog članka postupa u skladu s člankom 28. točkama (d) i (e).
Članak 36.
Obveze država članica da osiguraju protok informacija nakon uginuća kopitara
1. Države članice provode postupke vraćanja nevažećih identifikacijskih dokumenata tijelu izdavatelju kako je predviđeno u članku 34. stavku 1. točki (c) podtočki ii.
2. Države članice mogu uspostaviti kontaktnu točku za zaprimanje potvrde iz članka 34. stavka 1. točke (c) podtočke i. ili identifikacijskih dokumenata iz članka 34. stavka 1. točke (c) podtočke ii. na daljnje prosljeđivanje predmetnim tijelima izdavateljima na njihovu državnom području.
Kontaktna točka može biti tijelo za veze iz članka 35. Uredbe (EZ) br. 882/2004.
3. Ako je primjenjivo u skladu sa stavkom 2., pojedinosti o kontaktnoj točki koje se mogu unijeti u središnju bazu podataka predviđenu člankom 39., stavljaju se na raspolaganje drugim državama članicama i javnosti putem internetskih stranica iz članka 6. stavka 1.
Članak 37.
Kopitari namijenjeni klanju radi prehrane ljudi te evidencija davanja lijekova
1. Kopitar se smatra namijenjenim klanju radi prehrane ljudi osim ako je, u skladu s ovom Uredbom, u dijelu II. odjeljka II. identifikacijskog dokumenta neopozivo utvrđeno da nije za tu namjenu na temelju:
(a)
potpisa vlasnika po njegovu vlastitom nahođenju, potvrđenog od strane tijela izdavatelja; ili
(b)
potpisa posjednika i nadležnog veterinara koji postupa u skladu s člankom 10. stavkom 2. Direktive 2001/82/EZ; ili
(c)
upisa tijela izdavatelja kada izdaje duplikat identifikacijskog dokumenta u skladu s člancima 29. ili 30. ili zamjenski identifikacijski dokument u skladu s člankom 32.
2. Prije bilo kakvog liječenja u skladu s člankom 10. stavkom 2. Direktive 2001/82/EZ ili bilo kakvog liječenja uporabom medicinskog proizvoda koji je odobren u skladu s člankom 6. stavkom 3. te Direktive, nadležni veterinar iz članka 10. stavka 1. Direktive 2001/82/EZ utvrđuje status kopitara kao:
(a)
životinje koja je namijenjena klanju radi prehrane ljudi, što je polazišni slučaj; ili
(b)
životinje koja nije namijenjena klanju radi prehrane ljudi kako je utvrđeno u dijelu II. odjeljka II. identifikacijskog dokumenta.
3. Ako liječenje iz stavka 2. ovog članka za kopitara koji je namijenjen klanju radi prehrane ljudi nije dopušteno, nadležni veterinar iz članka 10. stavka 1. Direktive 2001/82/EZ osigurava da se u skladu s odstupanjem predviđenim člankom 10. stavkom 2. Direktive 2001/82/EZ dotični kopitar prije liječenja neopozivo proglasi životinjom koja nije namijenjena klanju radi prehrane ljudi tako da:
(a)
popuni i potpiše dio II. odjeljak II. identifikacijskog dokumenta; i
(b)
poništi dio III. odjeljka II. identifikacijskog dokumenta u skladu s uputama propisanima u dijelu III. odjeljku II.
4. Nakon što su poduzete mjere previđene u stavku 3., posjednik kopitara predaje identifikacijski dokument tijelu izdavatelju u državi članici u kojoj je smješteno gospodarstvo kopitara ili dostavlja informacije internetom, ako je uspostavljen takav pristup bazi podataka, u roku od najviše 14 dana od datuma potpisa u dijelu II. odjeljka II. identifikacijskog dokumenta.
5. Odstupajući od stavka 4., država članica može donijeti mjere kojima se osigurava da nadležni veterinar mjere provedene u skladu sa stavkom 3. u roku od 14 dana od datuma potpisa u dijelu II. odjeljka II. identifikacijskog dokumenta:
(a)
prijavljuje izravno tijelu izdavatelju iz stavka 4. i dostavlja informacije potrebne tijelu izdavatelju za ažuriranje baze podataka uspostavljene u skladu s člankom 39.; ili
(b)
unosi izravno u središnju bazu podataka uspostavljenu u skladu s člankom 39., ako je tijelo izdavatelj iz stavka 4. osiguralo da su informacije unesene i u bazu podataka uspostavljenu u skladu s člankom 38.
6. Ako se kopitar treba liječiti pod uvjetima iz članka 10. stavka 3. Direktive 2001/82/EZ, nadležni veterinar u dio III. odjeljka II. identifikacijskog dokumenta unosi potrebne pojedinosti o medicinskom proizvodu koji sadržava tvari koje su ključne ili koje donose dodanu kliničku korist za liječenje kopitara navedene u Uredbi (EZ) br. 1950/2006.
Nadležni veterinar upisuje datum posljednje primjene lijeka, kako je propisano, te djelujući u skladu s člankom 11. stavkom 4. Direktive 2001/82/EZ obavješćuje posjednika o datumu isteka razdoblja karencije utvrđenog u skladu s člankom 10. stavkom 3. te Direktive.
POGLAVLJE VIII.
EVIDENCIJE I SANKCIJE
Članak 38.
Baza podataka
1. Kada se izdaje identifikacijski dokument ili registrira prethodno izdani identifikacijski dokument, tijelo izdavatelj u svojoj bazi podataka evidentira barem sljedeće podatke koji se odnose na kopitara:
(a)
jedinstveni životni broj;
(b)
vrsta;
(c)
spol;
(d)
boja;
(e)
datum (dd/mm/gggg) rođenja kako ga je prijavio posjednik iz točke (i);
(f)
ako je primjenjivo, barem posljednjih 15 znamenki kôda koji odašilje transponder ili kôda koji odašilje identifikacijska naprava s radiofrekvencijom koja ne udovoljava standardu ISO 11784 uz podatke o potrebnom sustavu za očitavanje ili o alternativnoj metodi provjere identiteta primijenjenoj u skladu s člankom 21.;
(g)
država rođenja kako ju je prijavio posjednik iz točke (i);
(h)
datum izdavanja i svake izmjene identifikacijskog dokumenta;
(i)
ime i adresa posjednika koji je podnio zahtjev iz članka 11. stavka 1., članka 15. stavka 1., članka 29. stavka 2. ili članka 32. stavka 2. ili, ako je primjenjivo, predao identifikacijski dokument kako je navedeno u članku 27. stavku 3.;
(j)
status registriranog kopitara ili kopitara za uzgoj i proizvodnju;
(k)
ime životinje (odnosno ime po rođenju i, ako je primjenjivo, komercijalno ime) kako ga je prijavio posjednik iz točke (i);
(l)
poznati status životinje kao životinje koja nije namijenjena klanju radi prehrane ljudi;
(m)
serijski broj ako se takav serijski broj primjenjuje na identifikacijski dokument iz članka 9. stavka 1. i stavka 3. te svi podaci o novom, duplikatu ili zamjenskom identifikacijskom dokumentu izdanom u skladu s člankom 12. stavkom 3., člankom 29., člankom 30. ili člankom 32.;
(n)
zemlja u kojoj je smješteno gospodarstvo kopitara kako je prijavio posjednik iz točke (i);
(o)
prijavljeni datum uginuća ili gubitka životinje kako je prijavio posjednik iz točke (i) ili datum klanja.
2. Tijelo izdavatelj pohranjuje podatke iz stavka 1. ovog članka u svojoj bazi podataka najmanje 35 godina ili najmanje dvije godine od datuma obavijesti o uginuću kopitara u skladu s člankom 34.
3. Najkasnije 15 dana od datuma evidentiranja podataka iz stavka 1. ovog članka, tijelo izdavatelj iz tog stavka dostavlja informacije iz točaka (a) do (j) i (l) do (o) tog članka u središnju bazu podataka uspostavljenu u skladu s člankom 39. u državi članici:
(a)
u kojoj je tijelo izdavatelj odobreno, priznato ili imenovano ili ima sjedište u skladu s člankom 5. stavkom 1.;
(b)
u kojoj je kopitar rođen.
Članak 39.
Uspostavljanje središnje baze podataka
1. Države članice uspostavljaju središnju bazu podataka za potrebe ove Uredbe.
2. Odstupajući od stavka 1., središnja baza podataka nije potrebna u onim državama članicama koje imaju jedinstvenu bazu podataka za registrirane kopitare i jedinstvenu bazu podataka za kopitare za uzgoj i proizvodnju, pod uvjetom:
(a)
da obje baze podataka mogu učinkovito međusobno komunicirati i surađivati sa središnjim bazama podataka u skladu s člankom 40. kako bi se ažurirali identifikacijski podaci za kopitare kojima se mijenja status u registrirane kopitare ili kopitare za uzgoj i proizvodnju;
(b)
da nadležno tijelo ima izravan pristup svakoj od tih baza podataka.
3. Države članice omogućuju pristup nazivu, adresi i podacima za kontakt svojih središnjih baza podataka drugim državama članicama i javnosti na internetskim stranicama predviđenima u članku 6. stavku 1.
Članak 40.
Funkcioniranje i suradnja središnjih baza podataka
1. Svaka država članica osigurava da tijela izdavatelji iz članka 5. stavka 1. unose podatke iz članka 28. točke (e) i članka 38. stavka 1. povezane s kopitarima identificiranima na njezinu državnom području u središnju bazu podataka ili da su baze podataka tijela izdavatelja na njezinu državnom području umrežene s tom središnjom bazom podataka.
2. Države članice surađuju pri upravljanju svojim središnjim bazama podataka u skladu s Direktivom 89/608/EEZ i osiguravaju:
(a)
da u skladu s člankom 28. ove Uredbe, središnja baza podataka šalje, uz uputu na jedinstveni životni broj, svaku izmjenu identifikacijskih podataka iz članka 38. stavka 1. u središnju bazu podataka države članice u kojoj je izdan identifikacijski dokument;
(b)
da se nadležnim tijelima drugih država članica odobri besplatan pristup minimalnim podacima pohranjenima u središnjoj bazi podataka kako bi provjerila je li evidentiran kôd transpondera, jedinstveni životni broj ili broj putovnice.
Članak 41.
Sankcije
Države članice utvrđuju pravila o sankcijama koje se primjenjuju na povrede odredaba ove Uredbe i poduzimaju sve potrebne mjere kako bi osigurale njihovu provedbu. Propisane sankcije moraju biti učinkovite, razmjerne i odvraćajuće. Države članice obavješćuju Komisiju o tim odredbama do 1. siječnja 2016., a o naknadnim izmjenama koje se na njih odnose obavješćuju je bez odlaganja.
POGLAVLJE IX.
PRIJELAZNE I ZAVRŠNE ODREDBE
Članak 42.
Stavljanje izvan snage
Uredba (EZ) br. 504/2008 stavlja se izvan snage s učinkom od 1. siječnja 2016.
Upućivanja na Uredbu stavljenu izvan snage smatraju se upućivanjima na ovu Uredbu.
Članak 43.
Prijelazne odredbe
1. Odstupajući od članka 4. stavka 2., sljedeći kopitari smatraju se identificiranima u skladu s ovom Uredbom:
(a)
kopitari koji su rođeni najkasnije do 30. lipnja 2009. te su do toga datuma identificirani u skladu s Odlukom 93/623/EEZ ili 2000/68/EZ, ako su identifikacijski dokumenti izdani za te kopitare:
i.
registrirani u skladu s člankom 21. stavkom 1. Uredbe (EZ) br. 504/2008 najkasnije do 31. prosinca 2009.; i
ii.
sadržavaju odjeljak koji odgovara odjeljku IX. predloška identifikacijskog dokumenta utvrđenog u Prilogu Odluci 93/623/EEZ te je popunjen dio III.-A identifikacijskog dokumenta ako su upisani podaci u njegovu dijelu III.-B;
(b)
kopitari koji su rođeni najkasnije do 30. lipnja 2009., ali nisu identificirani do tog datuma u skladu s Odlukom 93/623/EEZ ili 2000/68/EZ, pod uvjetom da su identificirani u skladu s Uredbom (EZ) br. 504/2008 najkasnije do 31. prosinca 2009.;
(c)
kopitari koji su identificirani u skladu s uredbom (EZ) br. 504/2008 do 31. prosinca 2015.
2. Kopitari rođeni u Uniji ili uvezeni u Uniju iz treće zemlje nakon 30. lipnja 2009. i nisu identificirani u skladu s Uredbom (EZ) br. 504/2008 do 31. prosinca 2015. identificiraju se u skladu s člankom 29. ili 32. ove Uredbe ovisno o tome koji su podaci o njihovom identitetu dostupni, te se klasificiraju u dio II. odjeljka II. duplikata identifikacijskog dokumenta kao kopitari koji nisu namijenjeni klanju radi prehrane ljudi.
3. Odstupajući od članka 13. stavka 2., države članice koje su odobrile odstupanja u skladu s člankom 7. Uredbe (EZ) br. 504/2008 prije 1. siječnja 2016. i o tome su obavijestile Komisiju prije tog datuma, ne moraju o tome ponovno obavješćivati Komisiju.
4. Države članice koje nisu uspostavile središnju bazu podataka kako je predviđeno u članku 39. uspostavljaju središnju bazu podataka u skladu s člankom 39. i osiguravaju da je operativna u skladu s člankom 40. najkasnije do 30. lipnja 2016.
Članak 44.
Stupanje na snagu
Ova Uredba stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Primjenjuje se od 1. siječnja 2016. Međutim, u onim državama članicama koje do 1. siječnja 2016. nisu uspostavile operativnu središnju bazu podataka, članak 39. primjenjuje se od 1. srpnja 2016.
Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u svim državama članicama.
Sastavljeno u Bruxellesu 17. veljače 2015.