РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 17 юли 2013 година
относно държавни помощи SA.33726 (11/C) [ex SA.33726 (11/NN)] - предоставени от Италия (отсрочване на плащането на налога в сектора на млякото и млечните продукти в Италия )
(нотифицирано под номер C(2013) 4046)
(само текстът на италиански език е автентичен)
(2013/665/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2 от него,
след като покани заинтересованите страни да представят коментари съгласно горепосочения член и като взе предвид тези коментари,
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРИ
(1)
На 27 февруари 2011 г. влезе в сила законът, преобразуващ наредба - закон № 225 от 29 декември 2010 г. в закон, който предоставя възможност за отсрочване на плащането на транш за налог на мляко и млечни продукти, дължим от италианските млекопроизводители по схемата за плащания на траншове, одобрена с Решение 2003/530/ЕО на Съвета от 16 юли 2003 г. относно съвместимостта с Общия пазар на помощ, която Италианската република възнамерява да предостави на италиански млекопроизводители (1), (2). С писмо от 17 март 2011 г. Комисията поиска от италианските власти допълнителна информация по въпроса.
(2)
Италианските власти изпратиха тази допълнителна информация на Комисията с писмо от 24 юни 2011 г., заведено на 29 юни 2011 г.
(3)
След проверка на информацията, предоставена от италианските власти, и като се има предвид фактът, че отлагането на съответното плащане е било направено без Комисията да бъде уведомена предварително за него или без да е дала разрешение, Комисията е информирала италианските власти с факс от 14 октомври 2011 г. за откриването на процедура за помощ с референтен номер SA.33726 (2011/NN)., за която не е постъпило уведомление.
(4)
С писмо от 11 януари 2012 г. Комисията уведоми Италия за своето решение за откриване на процедура по член 108, параграф 2 от Договора във връзка с гореспоменатото отсрочване и програмата за плащания на траншове, одобрена с Решение 2003/530/ЕО, изменено с допълване на отсрочването, което представлява нова помощ (SA.33726 (11/C)]). С писмото бе поискан коментар от италианските власти относно откриването на процедурата в рамките на един месец.
(5)
Решението на Комисията за откриване на процедурата беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (3). Комисията поиска от заинтересованите страни да представят своите бележки относно въпросната помощ.
(6)
Комисията получи коментари от всички заинтересовани страни и ги предаде на Италия, като ѝ даде възможност за отговор.
(7)
С електронно писмо от 13 февруари 2012 г. Постоянното представителство на Италия в Европейския съюз препрати на Комисията писмо от италианските власти с искане за двумесечно удължаване на срока за коментарите относно откриването на процедурата. Срокът беше удължен със съобщение, изпратено с факс от 21 февруари 2012 г.
(8)
С електронни писма от 26 април 2012 г. и 27 април 2012 г. италианското Постоянно представителство в Европейския съюз изпрати на Комисията отговора на италианските власти във връзка с откриването на процедурата по член 108, параграф 2 от Договора.
(9)
Италианските власти не направиха коментар на бележките на заинтересованите страни.
II. ОПИСАНИЕ
(10)
В член 1 от Решение 2003/530/ЕО се отбелязва следното:
„Помощта, която Италианската република възнамерява да предостави на млекопроизводителите, като сама извърши плащането към Общността на сумата, която те дължат на Общността поради допълнителния налог за млякото и млечните продукти за периода от 1995/1996 г. до 2001/2002 г. и като разреши на тези производители да върнат дълга си посредством разсрочено безлихвено плащане за няколко години, по изключение се приема за съвместима с вътрешния пазар, при условие, че:
-
бъде погасена цялата сума посредством равни годишни траншове,
-
периодът на погасяване не надхвърля 14 години, считано от 1 януари 2004 г.“
(11)
Закон № 10/2011 въвежда в член 1 от наредба-закон № 225 от 29 декември 2010 г. параграф 12 duodecies, предвиждащ отсрочването до 30 юни 2011 г. на плащането на транша от налога за мляко, дължим до 31 декември 2010 г. Разходите за това отсрочване бяха поети от отпусната обща сума от бюджета в размер на 5 млн. EUR, предназначена за различни цели.
(12)
В писмо от 24 юни 2011 г. италианските власти уточниха, че безвъзмездните средства, съответстващи на тази мярка, ще бъдат считани като част от помощта de minimis за Италия, предвидена по Регламент (ЕО) № 1535/2007 на Комисията от 20 декември 2007 г. за прилагане на членове 87 и 88 от Договора за ЕО (4) към помощите de minimis в сектора на производството на селскостопански продукти (5).
III. ОСНОВАНИЯ ЗА ОТКРИВАНЕ НА ОФИЦИАЛНА ПРОЦЕДУРА
(13)
Комисията реши да открие процедура по член 108, параграф 2 от Договора на следните основания:
-
италианските власти изразиха намерението си да причислят безвъзмездните средства, съответстващи на въпросното отсрочване на плащането към системата de minimis, предвидена в Регламент (ЕО) №1535/2007; около приложимостта на този регламент обаче възникнаха не само правни въпроси поради непредставената от италианските власти информация относно това дали ще бъдат спазени горните граници, установени с Регламента, но също така и поради това, че самият Регламент забранява отпускането на помощ de minimis, с която държавната помощ надхвърля разрешения максимум. Тъй като одобрената от Съвета помощ представлява максималната стойност на помощта, която Италия е могла да отпусне на млекопроизводителите, прибавянето към нея на безвъзмездните средства, равностойни на отсроченото плащане, включени в схемата de minimis, означава надхвърляне на максималната помощ, одобрена от Съвета;
-
оттук следва, че Комисията не може да изключи възможността за въпросното отсрочване да включва елемент на помощ (тъй като то е равностойно на безлихвен заем, по-надолу е наричано „свързаната помощ“) - ситуация която не може да бъде оправдана с представената от италианските власти информация в светлината на приложимите правила за държавната помощ в земеделието (Насоки на Общността относно държавната помощ за земеделския и горския сектор 2007-2013 г.) (6);
-
отсрочването е равностойно на нарушение на разпоредбите на Решение 2003/530/ЕО (въз основа на това, че вече не се спазва едно от условията, а именно за равни траншове). Това съответно означава, че цялата система на забавени плащания става нова схема за помощи за тези, които вече са се облагодетелствали от нея (въз основа на това, че тя не е била обхваната от Решение 2003/530/ЕО) - положение, което изглежда не се разрешава от нито една от разпоредбите на горепосочените насоки.
IV. КОМЕНТАРИ НА ИТАЛИАНСКИТЕ ВЛАСТИ ОТНОСНО ОТКРИВАНЕТО НА ОФИЦИАЛНА ПРОЦЕДУРА
(14)
В писмо, изпратено по електронната поща на 26 април 2012 г., италианските власти за първи път докладваха за прилагането на системата на разсрочените плащания на налозите за мляко и млечни продукти, одобрена с Решение 2003/530/ЕО, като поясниха, че по схемата има 11 271 бенефициери. От тях 9 965 (т.е. 88,41 %) са платили навреме своите траншове за налозите, дължими към 31 декември 2010 г.1 291 бенефициери са направили това до изтичането на удължения срок, а 15 не са извършвали никакви плащания поради изключването им от програмата.
(15)
Италианските власти след това поясниха, че за да бъде изчислена безвъзмездната помощ, равняваща се на получената от бенефициерите помощ при отсрочването, се отчита лихвеният процент за периода между 1 януари 2011 г. и датата на реалното плащане на траншовете, които са обект на отсрочване, като е използван тримесечният Euribor към 1 октомври 2010 г., плюс 100 базисни пункта (1,942 %). Резултатът от изчисленията сочи безвъзмездна помощ в размер на между 0,08 EUR и 694,19 EUR. Освен това той показва, че 1 187 от 1 291 бенефициери при отсрочването са се възползвали от помощ в размер на по-малко от 100 EUR. Според властите тези данни показват, че отсрочването на плащането по Закон № 10/2011 не е компрометирало безпроблемното управление на плащанията чрез траншове, което продължава да бъде в съответствие с разпоредбите на Решение 2003/530/ЕО, което се доказва от факта, че само 11,45 % от производителите, участващи във въпросната програма, са се възползвали от отсрочването.
(16)
По тези причини италианските власти потвърждават, както се посочва в писмото от 24 юни 2011 г. (вж. параграф 13 по-горе), че разрешеното отсрочване по отношение на плащането на налога представлява помощ de minimis. Те също така посочват, че са определили, че индивидуалният таван по член 3, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1535/2007 е спазен в пълна степен, както и таванът от 320 505 000 EUR за период от три данъчни години, определен за Италия съгласно същия регламент, както и че безвъзмездните средства, равостойни на отсрочването на плащане, възлизат на общо 50 877,41 EUR. И накрая, те отбелязват, че са били в процес на проверка на спазването на тези тавани, като се вземат под внимание другите схеми за помощ de minimis, разрешени през 2009, 2010 и 2011 г.
(17)
Що се отнася до становището на Комисията, че помощта, одобрена с Решение 2003/530/ЕО, трябва да бъде счетена, като се има предвид нейното естество и извънреден характер, за еднократна максимална помощ, която не може да бъде комбинирана с каквато и да било друга мярка, италианските власти на първо място подчертаха, че с въпросното решение е признато наличието на извънредни обстоятелства, които са мотивирали Съвета да счете помощта за съвместима с член 107 от Договора, ако бъдат изпълнени някои условия. Те също така подчертаха факта, че при извършените проверки е установено, че програмата за плащане на траншове, съответства на разпоредбите на Решение 2003/530/ЕО, тъй като всички производители са направили седмия транш с изключение на 15, които вече са били отпаднали от схемата. Според италианските власти извънредният характер на обстоятелствата, водещи до приемането на Решение 2003/530/ЕО, сам по себе си не създава пречки за достъпа до всякакво друго подпомагане на получателите на одобрената от Съвета помощ. Договорът посочва само споменатите по-горе извънредни обстоятелства без да ограничава по никакъв начин характера на разрешената помощ или подробните правила за нейното прилагане; той само поставя дерогацията от член 107 и разпоредбите по член 109 от Договора в зависимост от единодушно прието решение на Съвета. В този конкретен случай извънредният характер на ситуацията, довела до приемането на Решение 2003/530/ЕО, се отразява в пълна степен в начина, по който въпросно решение е прието, а именно - с единодушие, и се отнася по-скоро до обстоятелствата, изискващи одобряването на помощта, отколкото до самата помощ.
(18)
Италианските власти също така твърдят, че отлагането на плащането представлява помощ de minimis и следователно трябва да бъде счетено като отделна мярка, като се има предвид ниската му популярност сред производителите, ниската стойност на съответните суми и липсата на промени в програмата за плащане на траншове, чиято структура си остава същата - както що се отнася до общия брой на траншовете, така и до крайния срок.
(19)
И накрая, италианските власти още веднъж подчертават, че съгласно наредбата на италианското министерство от 30 юли 2003 г. за прилагане на Решението на Съвета, от участниците в програмата за плащане на вноски се изисква да се откажат от всякакви правни искове по отношение на плащането на дължимите налози, като длъжниците, които не извършват плащания, се изключват от програмата. Италианските власти твърдят, че това условие предполага откриването на процедури за принудително събиране на вземания, което ще накара производителите да подадат нови жалби. Ето защо е уместно да бъдат избягвани правни спорове за възстановяване на много малки суми чрез производства, които струват повече от исканите възстановявания. В тази връзка италианските власти се позовават на член 32, параграф 6 от Регламент (ЕО) № 1290/2005 на Съвета от 21 юни 2005 г. относно финансирането на Общата селскостопанска политика (7), в който се посочва, че при наличието на оправдателна причина, държавите членки могат да вземат решение да не изискват връщане на сумите, ако вече направените или евентуалните разходи по връщането на сумата надхвърлят размера на подлежащата на връщане сума. Според тях тази разпоредба може да бъде приложена по аналогия и за настоящия казус. Във всеки случай подобни разпоредби се предвиждат и в член 25, параграф 4 от Закон № 289/2002 (финансовият закон за 2003 г.) в съответствие с които сумата от 12 EUR се счита за малка сума и не е предмет на възстановяване. От всички възползвали се от отсрочването бенефициери 559 са получили по-малко от тази сума.
(20)
В писмо, изпратено по електронната поща на 26 април 2012 г., италианските власти представиха списък на бенефициерите на отсроченото плащане и сумата на помощта, която всеки един от тях е получил.
V. КОМЕНТАРИ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ ОТНОСНО ОТКРИВАНЕТО НА ПРОЦЕДУРАТА
(21)
На 7 март 2012 г. Комисията получи коментари от трета страна относно откриването на процедурата.
(22)
Заинтересованите страни най-вече искаха да знаят причината, поради която Комисията е ограничила откриването на процедурата до отсрочването на плащането, предвидено съгласно Закон № 10/2011, а не включва в нея и разпоредбите на член 40а от Закон № 122/2010, които предвиждат отсрочване на плащането на траншовете, платени по допълнителна програма за плащане чрез траншове, установена от Закон № 33/2009, и призоваха Комисията съответно да разшири обхвата на процедурата. В тази връзка заинтересованата страна отбелязва, че вече е подадена жалба до Комисията относно разпоредбите на член 40а от Закон № 122/2010, а Комисията е приключила преписката по нея.
(23)
На 10 март 2012 г. Комисията получи коментари от втора заинтересована страна относно откриването на процедурата.
(24)
Въпросната заинтересована страна насочи вниманието на Комисията към разпоредбите на член 1, параграф 4 от Наредба-закон № 16/2012, които разрешават на предприятията, изпитващи финансови затруднения, да плащат дължимите суми посредством редовни траншове. Тя поиска Комисията да се намеси, като отбеляза, че тези мерки не са съвместими с единния пазар.
(25)
На 14 март 2012 г. Комисията получи коментари от още една заинтересована страна относно откриването на процедурата.
(26)
В тези коментари заинтересованата страна се позовава на Наредба-закона № 16/2012, като подчертава произтичащите от нея различия в третирането на земеделските производители, а също така и точността на данните, използвани от AGEA (Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura - италианската разплащателна агенция), за изчисляването на допълнителния налог.
VI. ОЦЕНКА
VI.1. Наличие на помощ
(27)
В съответствие с член 107, параграф 1 от Договора всяка помощ, предоставена от държава членка или чрез ресурси на държава членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с вътрешния пазар
(28)
Въпросната мярка, а именно помощта, свързана с отсрочването на плащането (отпускането на средства, равнозначно на безлихвен заем, вж. параграф 13, второ тире по-горе), а също и новата помощ, произтичаща от нарушаването на Решение 2003/530/ЕО (неплатени лихви за вече направените годишни траншове и все още неплатени главница и лихва за оставащите години до изтичането на срока на плащането чрез траншове, т.е. до 31 декември 2017 г.) (нова помощ, вж. параграф 13, трето тире) попада под следното определение:
(29)
Отговорност за мярката носи държавата, тъй като тя произтича от националното законодателство; тя е финансирана чрез публични средства в смисъл, че с разрешаването на отсрочване на плащане на годишен транш, установено в Решение 2003/530/ЕО, и с утвърждаването на нова помощ чрез това отсрочване, италианската държава се е отказала за определен период от време от парична сума, която е можело да бъде използвана за други цели.
(30)
Тази ситуация облагодетелства някои предприятия, по-специално млекопроизводителните стопанства.
(31)
Тя също може да окаже влияние и върху търговията, като се има предвид пазарната позиция на Италия (8).
(32)
Също така тя има потенциала да наруши условията на конкуренция, тъй като предприятията, които са се възползвали от нея, са си подсигурили предимство (отсрочването не се облага с лихва и следователно е равнозначно на безлихвен заем), което не може да бъде придобито при обичайните пазарни условия и което поставя съответното предприятие в по-облагодетелствана позиция спрямо предприятията, които не ползват отсрочване (9).
(33)
Като се има предвид обаче допълнителната информация, предоставена от италианските власти в отговор на откриването на процедура по член 108, параграф 2 от Договора, трябва да се установи дали въпросната мярка може да бъде счетена за помощ de minimis в съответствие с Регламент (ЕО) 1535/2007 и следователно да не бъде смятана за държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора.
(34)
В писмо, изпратено по електронната поща на 26 април 2012 г., италианските власти поясняват, че лихвата, свързана с отлагането на плащанията, е между 0,08 и 694,19 евро. Те също така заявяват, че направените проверки сочат, че определеният за Италия таван за последните три финансови години не е надхвърлян, но че те все пак ще проверят, дали остава риск индивидуалните тавани да бъдат надхвърлени в случай на натрупване на помощи de minimis за финансовите 2009 г., 2010 г. и 2011 г.
(35)
Комисията може да отбележи със сигурност, че сумата на лихвите, свързани с отсрочването, разглеждани сами по себе си, не надхвърлят сумата от 7 500 EUR по член 3, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1535/2007. Тя също отбелязва, че общата сума, предоставена чрез отсрочването, а именно 50 877,41 EUR, не е довела до надхвърляне на тавана от 320 505 000 EUR, разрешен на Италия в приложението към Регламента. Независимо от това, Комисията не разполага с нова информация, която да покаже, че индивидуалният таван от 7 500 EUR не е надхвърлен в нито един от случаите, също като се вземе предвид цялата помощ de minimis, получена от даден бенефициер за периода от три финансови години, тъй като към 26 април 2012 г. тя не е получила никаква информация от италианските власти, извършващи тези проверки. Тя следователно не може да направи заключението, че индивидуалният таван за помощите е бил спазен във всички случаи, особено като се има предвид, че Комисията трябва да вземе под внимание новата помощ, произтичаща от нарушаването на Решение 2003/530/ЕО. На практика тя трябва да направи цялостна проверка на въпросната мярка (т.е на помощта, получена в резултат на разрешаването на отсрочването, което е равнозначно на отпускането на безлихвен заем, и на новата помощ, която произтича от нарушаването на Решение 2003/530/ЕО): сериозен брой бенефициери (над 1 250) са се възползвали от това отсрочване, а сумата на помощта също включва част от основната сума (т.е. сумата, която съответства на годишните вноски, дължими на 31 декември за годините 2013 г., 2014, 2015, 2016 и 2017 г.) плюс лихвата, която далеч надхвърля лихвата, свързана с отсрочването на плащането, посочена в аргументацията на италианските власти.
(36)
Член 3, параграф 7 от Регламент (ЕО) № 1535/2007 също предвижда, че „помощите de minimis не могат да бъдат кумулирани с държавни помощи за същите приемливи разходи, ако такова кумулиране води до интензитет на помощта, който надхвърля интензитета, определен от правото на Общността за специфичните за всеки отделен случай обстоятелства.“
(37)
В тази връзка Комисията вече даде знак чрез откриването на процедурата по член 108, параграф 2 от Договора, че това отсрочване е в допълнение към одобрената от Съвета помощ, която следва да бъде разглеждана като максималната сума, която може да бъде отпусната при тези обстоятелства.
(38)
Италианските власти също така споделят виждането, че отлагането на плащането следва да бъде счетено като отделна мярка, като се има предвид ниската му популярност сред производителите, ниската стойност на съответните суми и липсата на промени в програмата за плащане на траншове, чиято структура си остава същата - както що се отнася до общия брой на траншовете, така и до крайния срок.
(39)
Комисията не споделя това виждане. Наистина, ясно е, че отсрочването на плащането е пряко свързано с възстановяването, чието извършване на траншове е предвидено по-подробно в Решение 2003/530/ЕО. В член 1, параграф 1, първо тире от това решение се посочва ясно, че връщането става чрез равни по размер годишни траншове. За отсрочването следователно не може да бъде смятано, че няма никаква връзка със системата на траншовете, установена в Решение 2003/530/ЕО.
(40)
Италианските власти също оспорват факта, че разрешената от Съвета помощ представлява максималната сума, която може да бъде отпускана на млекопроизводителите. Те споделят виждането, че въпросното решение признава наличието на извънредни обстоятелства, водещи до одобрението на програмата за възстановявания на траншове, но този извънреден характер сам по себе си не оправдава лишаването на бенефициерите от всякаква друга помощ, тъй като в Договора само се посочват извънредните обстоятелства, без обаче да се ограничава естеството на разрешената помощ или подробните правила за нейното прилагане. В този конкретен случай извънредният характер на ситуацията, довела до приемането на Решение 2003/530/ЕО на Съвета, се отразява в пълна степен в начина, по който въпросно решение е прието, а именно - с единодушие, и се отнася по-скоро до обстоятелствата, изискващи одобряването на помощта, отколкото до самата помощ.
(41)
Комисията не споделя виждането на италианските власти. Всъщност въпреки че според член 108, параграф 2, трета алинея от Договора „[…] Съветът с единодушие може да реши, че помощта […] се счита за съвместима с вътрешния пазар […], ако такова решение може да бъде оправдано с извънредни обстоятелства“, а в съображение 8 на Решение 2003/530/ЕО се посочва, че съществуват извънредни обстоятелства, които оправдават считането на помощта за съвместима с общия пазар, остава фактът, че самият Съвет, в оперативната част от решението, предвижда, че помощта се смята за съвместима с вътрешния пазар по изключение, а не като се имат предвид извънредните обстоятелства.“ Терминът „извънредно“ ясно указва намерението на Съвета да обърне внимание на отпускането на помощта, като ѝ приписва уникален характер въпреки наличието на извънредни обстоятелства, както се посочва в съображение 8. Въпреки че посоченото от италианските власти единодушие може наистина да показва, че процедурата е извънредна, то не повдига въпроса за уникалния характер на помощта, както е посочено в Решението.
(42)
С оглед на факта, че одобрената от Съвета помощ, като се има предвид нейния уникален характер, представлява максималната допустима сума при дадените обстоятелства, т.е. равностойността помощ в размер на 100 %, добавянето на отсрочване на плащането би довело до автоматичното прилагане на разпоредбите на член 3, параграф 7 от Регламент (ЕО) № 1535/2007, което означава, че предоставеното отсрочване не може да бъде счетено за съответстващо на обхвата на въпросния регламент и следователно представлява държавна помощ. Неговата съвместимост с вътрешния пазар трябва да бъде оценена с оглед на действащите правила в областта на конкуренцията към момента на разрешаването на отсрочването, както и съвместимостта на новата помощ, произтичаща от нарушението на Решение 2003/530/ЕО.
VI.2 Съвместимост на помощта с вътрешния пазар
(43)
Правилата за конкуренция, които са били в сила при разрешаването на отсрочването, се съдържат в Насоки на Общността относно държавните помощи в сектор селско и горско стопанство за периода 2007-2013 г.
(44)
Позицията на италианските власти, изразена в електронно писмо от 26 април 2012 г., се основава на аргумента, че на отсрочването на плащането следва да се гледа като на част от схемата de minimis. Ето защо властите не представят никакво обяснение на съвместимостта на отсрочването на плащането с вътрешния пазар или пък на неговото излизане от обхвата на Решение 2003/530/ЕО в светлината на правилата, изложени в посочените по-горе насоки.
(45)
Комисията следователно не разполага с нова информация, която да разсее съмненията, които е имала при откриването на предвидената в член 108, параграф 2 от Договора процедура. Помощта, свързана с отсрочването на плащанията, а следователно и новата помощ, която е в разрез с Решение 2003/530/ЕО, следователно представляват едностранна помощ, която има за цел единствено да подобри финансовото състояние на производителите без да допринася за развитието на отрасъла. Тя следователно представлява оперативна помощ, която е несъвместима с вътрешния пазар по смисъла на точка 15 от посочените по-горе насоки.
VI.3 Възстановяване
(46)
В съответствие с Договора и със съдебната практика на Съда на ЕС, ако бъде установено, че помощта е несъвместима с вътрешния пазар, Комисията е упълномощена да реши дали съответната държава трябва да отмени или промени помощта (10). Съдебната практика на Съда на ЕС също предвижда, че задължението на държавата да отмени помощ, която Комисията смята за несъвместима с вътрешния пазара, е предназначено за възстановяването на предишно положение. В тази връзка Съдът заявява, че целта е постигната, след като получателят върне отпуснатите му суми, като по този начин то загубва предимството, което е придобил спрямо пазарните конкуренти, и се възстановява ситуацията преди изплащането на помощта (11).
(47)
В съответствие с тази съдебна практика в член 14 от Регламент (ЕО) № 659/1999 от 22 март 1999 година за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (12) се посочва, че когато трябва да бъдат взети неблагоприятни решения за неправомерна помощ, Комисията решава съответната държава членка да вземе всички необходими мерки за възстановяването на помощта от бенефициера (в настоящия казус - всички бенефициери, които са се възползвали от отсрочването на плащането).
(48)
От Италия следователно се изисква да вземе всички необходими мерки за възстановяване на несъвместимата с правилата помощ от всички бенефициери. В съответствие с параграф 42 от Известие на Комисията „Към ефективно прилагане на решения на Комисията, разпореждащи на държавите-членки да възстановят неправомерна и несъвместима държавна помощ“ (13), Италия има на разположение четири месеца от влизането в сила на настоящото решение, за да приложи неговите разпоредби. Необходимо е да се плати лихва за сумите, които ще бъдат възстановени, изчислена въз основа на Регламент (ЕО) No 794/2004 от 21 април 2004 година за изпълнение на Регламент (ЕО) No 659/1999 на Съвета установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (14).
(49)
Настоящото решение се прилага незабавно, по-специално що се отнася до възстановяването на несъвместимите с правилата отпуснати индивидуални помощи.
(50)
Като се има предвид прекалено тесния контекст, при който е била отпусната помощта (помощта е била добавена към програма, която е част от одобрен от Съвета пакет), и обстоятелствата около помощта (нарушаването на Решение 2003/530/ЕО за тези, които са се възползвали от отсрочването на плащането, докато помощта вече е била одобрена по изключение от Решението), следните суми следва да бъдат възстановени от онези страни, които са се възползвали от отсрочването на плащането:
a)
лихва, свързана с отсрочване на плащането на транш за налог, дължим към 31 декември 2010 г., плюс натрупаните лихви по просрочени задължения до датата на възстановяването;
б)
натрупаната лихва по годишните траншове, дължима към 31 декември на 2004 г., 2005 г., 2006 г., 2007 г., 2008 г., 2009 г. (главницата по тези годишни траншове е била платена преди отсрочването на плащането да наруши Решение 2003/530/ЕО) в допълнение към лихвите за просрочените плащания, натрупани до датата на възстановяването;
в)
натрупаните лихви по годишни траншове, дължими към 31 декември 2011 г. и 2012 г. (няма информация, че главницата не е била платена до изтичането на срока), в допълнение към закъснелите плащания, натрупани до датата на възстановяването;
г)
главницата и лихвата, свързани с годишните траншове, дължими към 31 декември на 2013 г., 2014 г., 2015 г., 2016 г. и 2017 г., последната дата от графика за възстановяването в съответствие с Решение 2003/530/ЕО.
(51)
Значението, което отдават италианските власти на ниската стойност на сумите, които следва да бъдат възстановени, и рискът от нови жалби на производителите пред националните съдилища не променят факта, че държавната помощ, която не отговаря на изискванията за прибягване към предвидените член 107 от Договора дерогации и която следователно е несъвместима с вътрешния пазар, следва да бъде върната от бенефициерите с цел възстановяване на условията на конкуренция отпреди отпускането на помощта. Съдебната практика на Съда на ЕС действително показва, че отпадането на неправомерната помощ, която е била обявена за несъвместима с вътрешния пазар, е логичният резултат от неправомерността, тъй като единствената причина за връщането е да се възстанови състоянието отпреди помощта (15). Целта за възстановяването на предишното състояние е постигната, когато неправомерната помощ, която е несъвместима с вътрешния пазар, е изплатена от бенефициера и когато вследствие на това последният е бил лишен от получените предимства спрямо пазарните конкуренти. В такива случаи ситуацията преди отпускането на помощта се смята за възстановена (16).
(52)
Освен това, що се отнася до ниската стойност на сумите за възстановяване, италианските власти изглежда ограничават обхвата на възстановяването само до лихвата, която трябва да бъде добавена към годишното плащане за годината, за която е отсрочването. Възстановяването обаче, което засяга само онези, които реално са се възползвали от отсрочването на плащането, трябва да включва цялата помощ, обявена за несъвместима с вътрешния пазар, в допълнение към дължимата лихва (вж. параграф 50 по-горе).
(53)
И накрая, аргументът, с който производителите биха могли да обжалват пред националните съдилища, не може да бъде счетен за уместен, тъй като съгласно практиката на Съда на ЕС, самата възможност за вътрешни затруднения, дори и непреодолимите, не може да оправдае неизпълнението от страна на държава членка на задължения, произтичащи от правото на Съюза (17).
(54)
Ето защо Италия може да приложи правилата de minimis, приложими към селскостопанския сектор за възстановяването на индивидуалната помощ от страна на бенефициерите, които изпълняват всички изисквания на приложимия регламент de minimis (Регламент (ЕО) № 1535/2007) по времето, когато е била отпусната неправомерната помощ, несъвместима с вътрешния пазар. Параграф 49 от Известие на Комисията „Към ефективно прилагане на решения на Комисията, разпореждащи на държавите членки да възстановят неправомерна и несъвместима държавна помощ“ (18) предвижда, че от държавата членка се изисква подробен анализ на всяка индивидуална помощ, отпусната въз основа на въпросната схема. За да бъде определена точната сума на помощта, която следва да бъде възстановена от всеки отделен бенефициер по схемата, Италия следователно трябва да установи степента, до която помощта е била отпусната за конкретен проект, който към момента на отпускането на помощта е удовлетворявал всички условия на регламента за групово освобождаване или на схема за помощи, одобрена от Комисията. В такива случаи държавите членки могат също да кандидатстват за прилагането по същество на критериите de minimis, приложими към момента на отпускането на неправомерната и несъвместима с вътрешния пазар помощ, която е предмет на решение за възстановяване по член 2 от Регламент (ЕО) № 994/98 от 7 май 1998 година относно о прилагането на членове 92 и 93 от Договора за създаване на Европейската общност към някои категории хоризонтална държавна помощ (19). Съгласно този критерий отпуснатата индивидуална помощ съгласно това решение не представлява помощ за бенефициерите, които към момента на отпускането са отговаряли на условията, посочени в действащия регламент за de minimis (Регламент (ЕО) № 1535/2007).
VI.4 Оценка на коментарите от заинтересованите страни относно други процедури
(55)
Що се отнася до коментарите, направени от първата заинтересована страна (параграф 22), Комисията подчертава, че отлагането на плащането по член 40а от Закон № 122/2010 за транш, платим по допълнителна програма за плащане на траншове, установена от Закон 33/2009, не е обхванато от процедурите по настоящото решение, тъй като той не засяга програмата за допълнителни траншове, установена с Решение 2003/530/ЕО.
(56)
Що се отнася до коментарите, направени от другите две заинтересовани страни относно Наредба-закон № 16/2012 (параграфи 24 и 26), Комисията понастоящем ги проверява. Тя обаче споделя становището, че те трябва да бъдат проверени отделно с оглед на административната ефективност, наред с другото, свързана с факта, че обединяването на двете процедури чрез тяхното разширяване и прилагането на всички съпътстващи административни формалности значително ще отложи закриването на процедурите по настоящото решение.
VII. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(57)
Комисията смята, че Италия е приложила неправомерно отсрочване на въпросното плащане, като е направила неправомерна и помощта, свързана с него (вж. по-горе параграф 13, трето тире), както и новата схема за помощи, определена в нарушение на Решение 2003/530/ЕО (вж. параграф 13, трето тире). Ето защо нито една помощите не може да бъде смятана за съвместима с единния пазар, тъй като италианските власти не са предоставили никаква информация, която да указва съвместимост съгласно правилата за конкуренция, приложими за селскостопанския отрасъл (вж. параграфи 43 до 45). (Те само твърдят, че отсрочването на плащането следва да бъде разглеждано самостоятелно, т.е. без да отчитат въздействието върху Решение 2003/530/ЕО и може да бъде счетено като схема de minimis). Комисията следователно не е в състояние да разсее съмненията, които е имала при откриването на предвидената в член 108, параграф 2 от Договора процедура.
(58)
Несъвместимата помощ следва да бъде възстановена от съответните бенефициери, с други думи - от онези, които вече са се възползвали от въпросното отсрочване,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
1. Отсрочването на плащането на налога за млякото и млечните продукти, дължим към 31 декември 2010 г., въведено с член 1, параграф 12 duodecies от Наредба-закон № 225 от 29 декември 2010 г., със Закон № 10/2011, и неправомерно приложено от Италия в нарушение на член 108, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз, представлява държавна помощ, която е несъвместима с вътрешния пазар.
2. Помощта, произтичаща от неспазването на условията, изложени в Решение 2003/530/ЕО, определена с отсрочването на плащането по член 1 и неправомерно приложена от Италия в нарушение на член 108, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз, е несъвместима с вътрешния пазар.
Член 2
1. От Италия се изисква възстановяване на несъвместимата с вътрешния пазар помощ, посочена в член 1, параграф 1 и параграф 2 по-горе, от страна на бенефициерите, посочени в член 1, параграф 1.
2. Сумите, които следва да бъдат възстановени, се облагат с лихва от датата, на която са били предоставени на разположение на бенефициерите, до датата на тяхното възстановяване.
3. Лихвата се изчислява с натрупване в съответствие с глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004.
4. Възстановяването, което засяга само онези страни, които реално са се възползвали от отсрочването на плащането, посочено в член 1, и които следователно са се възползвали от помощта по член 2, се отнася до следното:
a)
лихва, свързана с отсрочване на плащането на транш за налог, дължим към 31 декември 2010 г., плюс натрупаните просрочени задължения до датата на възстановяването;
б)
натрупаната лихва по годишните траншове, дължима към 31 декември на 2004 г., 2005 г., 2006 г., 2007 г., 2008 г., 2009 г. (главницата за тези годишни траншове бе платена преди отсрочването на плащането в нарушение на решението на Съвета) в допълнение към лихвите за просрочените плащания, натрупани до датата на възстановяването;
в)
натрупаните лихви по годишни траншове, дължими към 31 декември 2011 г. и 2012 г. (няма информация, че главницата не е бил платен до изтичането на срока), в допълнение към просрочените плащания, натрупани до датата на възстановяването;
г)
главницата и лихвата, свързана с годишните траншове, дължими към 31 декември на 2013, 2014, 2015, 2016 и 2017 г., последната дата от графика за възстановяването в съответствие с решението на Съвета.
5. Индивидуалната помощ по схемата, посочена в член 1, не представлява помощ, ако към момента на нейното предоставяне, тя е удовлетворявала условията, посочени в разпоредбите, приети във връзка с член 2 от Регламент (ЕО) № 994/98, приложим към момента на отпускането на помощта.
Член 3
1. Възстановяването на помощта, посочено в член 1, е незабавно и ефективно.
2. Италия гарантира прилагането на настоящото решение в рамките на четири месеца след датата на неговото нотифициране.
Член 4
1. В срок от два месеца от нотифицирането на настоящото решение Италия предоставя следната информация:
а)
списък на бенефициерите, които са получили помощ по схемите по член 1, и сумите получени от всеки от тях по съответната схема;
б)
обща сума (главница и лихва), подлежаща на възстановяване от всеки бенефициер, който е получил помощ, която не може да бъде обхваната от правилото de minimis.
в)
подоробно описание на вече предприетите и предвидени мерки за съобразяване с настоящото решение;
г)
документи, удостоверяващи, че бенефициерите са получили иск за връщане на помощта.
2. Италия информира Комисията относно напредъка по предприетите национални мерки в изпълнението на настоящото решение, докато отпуснатата помощ по посочените в член 1 схеми, бъде възстановена напълно. При искане от страна на Комисията тя предоставя незабавно информация относно мерките, които вече са взети и планирани с оглед изпълнението на настоящото решение. Тя също така предоставя подробна информация относно сумите на помощта и лихвата, която вече е възстановена от бенефициерите.
Член 5
Адресат на настоящото решение е Италианската република.
Съставено в Брюксел на 17 юли 2013 година.
ODLUKA KOMISIJE
оd 17. srpanj 2013.
o državnoj potpori SA.33726 (11/C) [ex SA.33726 (11/NN)] - koju je dodijelila Italija (odgoda plaćanja pristojbe na mlijeko u Italiji)
(priopćeno pod brojem dokumenta C(2013) 4046)
(Vjerodostojan je samo tekst na talijanskom jeziku)
(2013/665/EU)
EUROPSKA KOMISIJA,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije (UFEU), a posebno njegov članak 108. stavak 2. prvi podstavak,
nakon poziva zainteresiranim stranama na podnošenje svojih primjedbi u skladu s tim člankom i uzimajući u obzir te primjedbe,
budući da:
I. POSTUPAK
(1)
Nakon saznanja o stupanju na snagu, 27. veljače 2011., zakona o pretvorbi Zakonodavnog dekreta br. 225 od 29. prosinca 2010. u zakon, kojim je odobrena odgoda plaćanja obroka pristojbe na mlijeko koju plaćaju talijanski proizvođači mlijeka na temelju programa obročnog plaćanja koji je odobren Odlukom Vijeća 2003/530/EZ od 16. srpnja 2003. o spojivosti potpore koju Talijanska Republika namjerava dodijeliti svojim proizvođačima mlijeka s načelima zajedničkog tržišta (1), (2), Komisija je dopisom od 17. ožujka 2011. zatražila od talijanskih tijela dodatne informacije o tom predmetu.
(2)
Talijanska su tijela poslala dodatne informacije Komisiji dopisom od 24. lipnja 2011., evidentiranim 29. lipnja 2011.
(3)
Nakon pregleda informacija koje su dostavila talijanska tijela i uzimajući u obzir činjenicu da je predmetna odgoda plaćanja nastupila bez prethodne prijave Komisiji ili bez njezina odobrenja, Komisija je telefaksom od 14. listopada 2011. obavijestila talijanska tijela o otvaranju spisa za neprijavljenu potporu pod poslovnim brojem SA.33726 (2011/NN).
(4)
Komisija je dopisom od 11. siječnja 2012. obavijestila Italiju o svojoj odluci o pokretanju postupka predviđenog člankom 108. stavkom 2. Ugovora u vezi s prethodno navedenom odgodom i programom obročnog plaćanja koji je odobren Odlukom 2003/530/EZ kako je izmijenjena dodavanjem odgode, što čini novu potporu (SA.33726 (11/C)]), te zatražila od talijanskih tijela da se u roku od mjesec dana očituju o pokretanju postupka.
(5)
Odluka Komisije o pokretanju postupka objavljena je u Službenom listu Europske unije (3). Komisija je pozvala zainteresirane strane da iznesu svoje primjedbe o predmetnoj potpori.
(6)
Komisija je primila primjedbe zainteresiranih strana koje je proslijedila Italiji, davši joj priliku da na njih odgovori.
(7)
Stalno predstavništvo Italije pri Europskoj uniji elektroničkom je poštom 13. veljače 2012. dostavilo Komisiji dopis talijanskih tijela u kojem se traži produljenje roka za dostavljanje primjedbi o pokretanju postupka za dva mjeseca. To je produljenje roka odobreno porukom poslanom telefaksom od 21. veljače 2012.
(8)
Elektroničkom poštom od 26. travnja 2012. i 27. travnja 2012. Stalno predstavništvo Italije pri Europskoj uniji dostavilo je Komisiji odgovor talijanskih tijela na pokretanje postupka iz članka 108. stavka 2. Ugovora.
(9)
Talijanska se tijela nisu očitovala na primjedbe zainteresiranih strana.
II. OPIS
(10)
U članku 1. Odluke 2003/530/EZ navodi se da:
„Potpora koju Talijanska Republika namjerava dodijeliti proizvođačima mlijeka tako što će sama izvršiti plaćanje Zajednici iznosa koji oni duguju Zajednici na temelju dodatne pristojbe na mlijeko i mliječne proizvode za razdoblje od 1995./1996. do 2001./2002. i tako što će tim proizvođačima dozvoliti otplatu njihova duga odgođenim plaćanjem u razdoblju od nekoliko godina bez kamata iznimno se smatra spojivom s načelima zajedničkog tržišta pod uvjetom da:
-
proizvođači otplate iznos u cijelosti u jednako velikim godišnjim obrocima,
-
rok otplate nije dulji od 14 godina, počevši od 1. siječnja 2004.”
(11)
Zakonom br. 10/2011 se u članak 1. Zakonodavnog dekreta br. 225 od 29. prosinca 2010. uvodi stavak 12.k kojim se predviđa odgoda do 30. lipnja 2011. plaćanja obroka pristojbe na mlijeko s dospijećem 31. prosinca 2010. Trošak ove odgode stavljen je na teret ukupnog iznosa dodijeljenih sredstava od 5 milijuna EUR kojime se pokriva više potreba.
(12)
Talijanska su tijela u svojem dopisu od 24. lipnja 2011. obrazložila da bi ekvivalent potpore za ovu mjeru bio uvršten u potporu male vrijednosti predviđenu Uredbom (EZ) br. 1535/2007 od 20. prosinca 2007. o primjeni članaka 87. i 88. Ugovora o EZ-u (4) na potpore male vrijednosti u sektoru poljoprivredne proizvodnje (5).
III. RAZLOZI POKRETANJA FORMALNOG POSTUPKA
(13)
Komisija je odlučila pokrenuti postupak predviđen člankom 108. stavkom 2. Ugovora zbog sljedećih razloga:
-
talijanska su tijela izrazila svoju namjeru da ekvivalent dodijeljene potpore za predmetnu odgodu plaćanja uvrste u sustav potpore male vrijednosti predviđen Uredbom (EZ) br. 1635/2007; međutim, ne samo što su postojala pravna pitanja oko primjenjivosti te Uredbe, s obzirom na to da talijanska tijela nisu pružila nijednu informaciju o tome jesu li se poštovali uvjeti o gornjim granicama pojedinačne i nacionalne potpore utvrđenim Uredbom, već je i samom Uredbom zabranjena dodjela pomoći male vrijednosti kojom se državna potpora povisuje iznad dozvoljenog maksimalnog iznosa. Budući da je potpora koju je odobrilo Vijeće predstavljala maksimalni iznos koji je Italija mogla dodijeliti svojim proizvođačima mlijeka, dodavanje ekvivalenta odgode plaćanja koja je uključena u program potpore male vrijednosti znači prekoračenje maksimalnog iznosa potpore koju je odobrilo Vijeće;
-
iz toga slijedi da Komisija nije mogla isključiti mogućnost predmetne odgode koja uključuje sastavni dio potpore (s obzirom na to da je jednaka ekvivalentu beskamatne pozajmice, dalje u tekstu „povezana potpora”), što se ne može opravdati nijednom informacijom koju su dostavila talijanska tijela u svjetlu pravila koja se primjenjuju na državnu potporu u poljoprivrednom sektoru (Smjernice Zajednice o državnoj potpori u sektoru poljoprivrede i šumarstva od 2007. do 2013.) (6);
-
odgoda predstavlja kršenje Odluke 2003/530/EZ (na temelju toga da se više ne poštuje jedno od njezinih pravila, odnosno pravilo o jednako velikim obrocima). To stoga znači da cijeli sustav postupnih plaćanja postaje nov program potpore za one koji su se koristili njegovim pogodnostima (na temelju toga da nije bio obuhvaćen Odlukom 2003/530/EZ), što se ne čini dopuštenim na temelju nijedne odredbe iz prethodno navedenih smjernica.
IV. PRIMJEDBE TALIJANSKIH TIJELA O POKRETANJU FORMALNIH POSTUPAKA
(14)
Talijanska su tijela u svojem dopisu poslanom e-poštom 26. travnja 2012. prvi put izvijestila o primjeni sustava postupnih plaćanja pristojbi na mlijeko odobrenih Odlukom Vijeća 2003/530/EZ, objasnivši da je programom obuhvaćen 11 271 korisnik. Njih 9 965 (odnosno 88,41 % od ukupnog broja) na vrijeme je platilo svoje obroke pristojbi s dospijećem 31. prosinca 2010. Do roka odgode to je učinio 1 291 korisnik, a 15 ih nije izvršilo nikakva plaćanja, zbog čega su isključeni iz programa.
(15)
Talijanska su tijela nadalje objasnila da je za potrebe izračuna ekvivalenta potpore koju su primili korisnici odgode uzeta u obzir kamata za razdoblje od 1. siječnja 2011. do datuma stvarnog plaćanja obroka koji su bili predmet odgode, koristeći tromjesečnu stopu Euribor od 1. listopada 2010. plus 100 osnovnih bodova (1,942 %). Iz rezultata tog izračuna proizašao je ekvivalent potpore u iznosu između 0,08 EUR i 694,19 EUR te se pokazalo da je od 1 291 korisnika odgode njih 1 187 koristilo pogodnosti potpore u iznosu manjem od 100,00 EUR. Prema tijelima, ti iznosi ukazuju na to da se odgodom plaćanja iz Zakona br. 10/2011 nije narušilo uredno funkcioniranje programa obročnog plaćanja koje je i dalje u skladu s odredbama Odluke 2003/530/EZ, što dokazuje činjenica da je samo 11,45 % proizvođača uključenih u program iskoristilo pogodnosti odgode.
(16)
Zbog tih razloga talijanska tijela potvrđuju, kao što je navedeno u dopisu od 24. lipnja 2011. (vidi gornji stavak 13.), da odgoda dodijeljena u vezi s plaćanjem pristojbe predstavlja potporu male vrijednosti. Istaknula su i da su utvrdila da se u cijelosti poštovala pojedinačna gornja granica iz članka 3. stavka 2. Uredbe (EZ) br. 1535/2007, kao i gornja granica od 320 505 000 EUR za razdoblje od tri fiskalne godine za Italiju određena istom Uredbom, i da je ekvivalent odgode plaćanja bio jednak ukupnom iznosu od 50 877,41 EUR. Naposljetku su naveli da su bili u postupku provjere toga jesu li poštovane dotične gornje granice, uzimajući u obzir druge programe potpore male vrijednosti koje su dodijeljene tijekom 2009., 2010. i 2011.
(17)
Što se tiče stajališta Komisije da se trebalo smatrati da potpora odobrena Odlukom 2003/530/EZ, s obzirom na njezinu prirodu i iznimnost, predstavlja pojedinačni maksimalni iznos koji se ne može kumulirati ni s jednom drugom mjerom, talijanska su tijela prvo naglasila da se predmetnom odlukom priznalo postojanje iznimnih okolnosti koje su Vijeće dovele do toga da potporu smatra spojivom s člankom 107. Ugovora, što podliježe ispunjenju određenih uvjeta. Naglasila su i činjenicu da se izvršenim provjerama pokazalo da je program obročnog plaćanja u skladu s odredbama Odluke 2003/530/EZ s obzirom na to da su svi proizvođači izvršili plaćanje sedmog obroka, osim 15 proizvođača koji su već bili isključeni iz programa. Prema njihovom mišljenju, iznimna priroda okolnosti koja je dovela do prihvaćanja Odluke 2003/530/EZ sama po sebi primateljima potpore koju je odobrilo Vijeće ne onemogućuje pristup bilo kojim drugim pogodnostima. U Ugovoru se upućuje samo na prethodno navedene iznimne okolnosti bez ikakvoga ograničavanja prirode odobrene potpore ili detaljnih pravila njezine provedbe; njime je samo utvrđeno da je odstupanje od članka 107. i uredaba iz članka 109. Ugovora podložno prihvaćanju jednoglasnom odlukom Vijeća. U ovom konkretnom slučaju, iznimnost koja je dovela do prihvaćanja Odluke 2003/530/EZ potpuno se ogleda u načinu na koji je predmetna odluka prihvaćena, odnosno jednoglasno, i odnosi se više na okolnosti zbog kojih je potrebno prihvaćanje potpore nego na samu potporu.
(18)
Talijanske su vlasti tvrdile i da odgoda plaćanja predstavlja potporu male vrijednosti i da se stoga treba smatrati izdvojenom mjerom, s obzirom na niski stupanj njezina korištenja među proizvođačima, niske vrijednosti predmetnih iznosa i odsustvo promjena u programu obročnog plaćanja čija je struktura ostala ista, i što se tiče ukupnog broja obroka i što se tiče datuma isteka.
(19)
Naposljetku, talijanska su tijela još jednom navela da su, u skladu s talijanskim Ministarskim dekretom od 30. srpnja 2003. o provedbi Odluke Vijeća, sudionici u programu obročnog plaćanja dužni odreći se svih pravnih radnji u vezi s plaćanjem dospjelih pristojbi, a dužnici koji ne izvrše plaćanje isključeni su iz programa. Talijanska tijela ističu da bi ovo stanje uključivalo pokretanje postupaka prisilnog povrata, što bi dovelo do novih žalbi proizvođača. Stoga bi bilo razumno izbjeći pravne sporove za povrat vrlo niskih iznosa putem postupaka čiji je trošak veći od iznosa sredstava koje je potrebno povući. S tim u vezi, talijanska tijela upućuju na članak 32. stavak 6. Uredbe (EZ) br. 1290/2005 od 21. lipnja 2005. o financiranju zajedničke poljoprivredne politike (7), u kojem je navedeno da u opravdanim slučajevima države članice mogu odlučiti ne provoditi postupke povrata ako već nastali troškovi ili troškovi koji će vjerojatno nastati prekoračuju iznos povrata. Prema njihovu mišljenju, ova bi se odredba trebala analogijom primijeniti na ovaj slučaj. U svakom slučaju, slične su odredbe utvrđene člankom 25. stavkom 4. Zakona br. 289/2002 (financijski zakon iz 2003.), u skladu s kojime se iznos od 12 EUR smatra niskim iznosom koji ne podliježe povratu. Što se tiče korisnika odgode, njih 559 je primilo pomoć u iznosu manjem od 12 EUR.
(20)
Talijanska su tijela u dopisu poslanom elektroničkom poštom 26. travnja 2012. dostavila popis korisnika odgode i iznos potpore koji je primio svaki od njih.
V. PRIMJEDBE ZAINTERESIRANIH STRANA O POKRETANJU FORMALNIH POSTUPAKA
(21)
Komisija je 7. ožujka 2012. primila primjedbe treće strane o pokretanju postupka.
(22)
Zainteresirana je strana u osnovi htjela znati zašto je Komisija ograničila pokretanje postupka na odgodu plaćanja predviđenog Zakonom br. 10/2011 i nije ga proširila na odredbe članka 40.a Zakona br. 122/2010, kojime se predviđa odgoda plaćanja obroka plaćenih u okviru dodatnog programa obročnog plaćanja utvrđenog Zakonom br. 33/2009 te je pozvala Komisiju da proširi područje primjene postupka na odgovarajući način. S tim u vezi, zainteresirana je strana iznijela tvrdnju da je primjedba koja se odnosi na odredbe članka 40.a Zakona br. 122/2010 već bila podnesena Komisiji i da je Komisija zatvorila predmet.
(23)
Komisija je 10. ožujka 2012. primila primjedbe druge zainteresirane strane o pokretanju postupka.
(24)
Dotična zainteresirana strana skrenula je pozornost Komisije na odredbe članka 1. stavka 4. Zakonodavnog dekreta br. 16/2012, kojime se poduzećima s financijskim poteškoćama omogućuje plaćanje dospjelih iznosa u redovnim obrocima. Ona je zatražila intervenciju Komisije ističući da te mjere nisu spojive s načelima jedinstvenog tržišta.
(25)
Komisija je 14. ožujka 2012. primila primjedbe još jedne zainteresirane strane o pokretanju postupka.
(26)
U tim je primjedbama zainteresirana strana uputila i na Zakonodavni dekret br. 16/2012 ističući posljedičnu razliku u postupanju prema pojedinim poljoprivrednicima, kao i točnost podataka koje je koristila AGEA (Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura - talijanska agencija za plaćanja) za potrebe izračuna dodatne pristojbe.
VI. OCJENA
VI.1. Postojanje potpore
(27)
U skladu s člankom 107. stavkom 1. Ugovora, za svaku potporu koju dodijeli država članica ili koja se dodjeljuje putem državnih sredstava u bilo kojem obliku kojim se narušava ili prijeti da će narušiti tržišno natjecanje stavljanjem određenih poduzetnika ili proizvodnje određene robe u povoljniji položaj smatra se da je nespojiva s unutarnjim tržištem u mjeri u kojoj utječe na trgovinu među državama članicama.
(28)
Predmetna mjera, to jest potpora povezana s odgodom plaćanja (dodjela ekvivalenta beskamatne pozajmice, vidi gornji stavak 13. drugu alineju), ali i nova potpora koja proizlazi iz povrede odredaba Odluke 2003/530/EZ (neplaćena kamata na već plaćene godišnje obroke te glavnica i kamate koji još nisu plaćeni u odnosu na preostale godine do isteka obročnog plaćanja, odnosno do 31. prosinca 2017.) (nova potpora, vidi stavak 13. treću alineju) obuhvaćena je sljedećom definicijom:
(29)
Mjera se pripisuje državi jer proizlazi iz nacionalnog zakona; financira se iz javnih sredstava tako da si je talijanska država, dodjelom odgode plaćanja godišnjeg obroka utvrđenog Odlukom 2003/530/EZ i stvaranjem nove potpore putem te odgode, uskratila za određeno razdoblje iznos novca koji je mogao biti korišten u druge svrhe.
(30)
Ovom se situacijom određeni poduzetnici dovode u povoljniji položaj, posebno poljoprivredna gospodarstva koja se bave proizvodnjom mlijeka.
(31)
Ona može utjecati i na trgovinu, s obzirom na položaj Italije na tržištu (8).
(32)
Isto tako, može narušiti tržišno natjecanje, s obzirom na to da su si poduzetnici koji su je iskoristili osigurali prednost (odgoda ne stvara kamate i stoga je istovjetna beskamatnoj pozajmici) koja se nije mogla steći u okviru redovnih tržišnih uvjeta i koja je dotičnom poduzetniku omogućila povoljniji konkurentni položaj u usporedbi s poduzetnicima koji tu potporu nisu primili (9).
(33)
Međutim, u svjetlu dodatnih informacija koje su talijanska tijela dostavila u odgovoru na pokretanje postupka iz članka 108. stavka 2. Ugovora, postoji potreba za utvrđivanjem mogu li se predmetne mjere smatrati potporom male vrijednosti u skladu s Uredbom (EZ) br. 1535/2007, i stoga ne smatrati državnom pomoći u smislu članka 107. stavka 1. Ugovora.
(34)
Talijanska su tijela u svojem dopisu poslanom elektroničkom poštom 26. travnja 2012. objasnila da je kamata povezana s odgodom plaćanja iznosila između 0,08 EUR i 694,19 EUR. Također su navela da se provedenim provjerama pokazalo da nije prekoračena granična vrijednost utvrđena za Italiju tijekom razdoblja od tri fiskalne godine, ali da bi unatoč tomu trebali provjeriti je li i dalje postojao rizik od prekoračenja pojedinačne granične vrijednosti u slučaju kumulirane potpore male vrijednosti za fiskalne godine 2009., 2010. i 2011.
(35)
Komisija može sa sigurnošću utvrditi da iznos kamate koja se odnosi na odgodu, uzet izdvojeno, ne premašuje 7 500 EUR predviđenih člankom 3. stavkom 2. Uredbe (EZ) br. 1636/2007. Također utvrđuje da ukupna potpora dodijeljena odgodom, odnosno 50 877,41 EUR, nije dovela do premašivanja granične vrijednosti od 320 505 000 EUR, koliko je dopušteno Italiji iz Priloga Uredbi. Unatoč tome, Komisija nema nove informacije koje ukazuju na to da granična vrijednosti od 7 500 EUR nije prekoračena ni u jednom slučaju, uzimajući u obzir i svu potporu male vrijednosti koju je isti korisnik primio u razdoblju od tri fiskalne godine, zato što do 26. travnja 2012. nije primila nijednu informaciju od talijanskih tijela koja su uključena u provođenje tih provjera. Stoga ne može zaključiti da se pojedinačna granična vrijednost potpore poštivala u svim slučajevima, posebno zato što Komisija treba također uzeti u obzir novu pomoć koja proizlazi iz povrede odredaba Odluke 2003/530/EZ. Doista, treba proučiti predmetnu mjeru u cijelosti (odnosno potporu koja se odnosi na dodjelu odgode, dodjelu ekvivalenta beskamatne pozajmice i nove potpore koja proizlazi iz povrede odredaba Odluke 2003/530/EZ): znatan broj korisnika (više od 1 250) koristilo je pogodnosti ove odgode, a iznos potpore uključuje i dio glavnice (odnosno ono što odgovara godišnjim obrocima s dospijećem 31. prosinca 2013., 2014., 2015., 2016. i 2017.) plus kamata koja daleko premašuje kamatu koja se odnosi na odgodu plaćanja i koju su talijanska tijela uzela u obzir u potporu svojim tvrdnjama.
(36)
U članku 3. stavku 7. Uredbe (EZ) br. 1535/2007 navodi se i da se „potpore male vrijednosti ne zbrajaju s državnim potporama u vezi istih prihvatljivih troškova ako bi takvo zbrajanje dovelo do iznosa potpore koji premašuje iznos koji je utvrđen pravilima Zajednice u specifičnim okolnostima svakog slučaja.”
(37)
U tom pogledu, Komisija je pokretanjem postupka predviđenog člankom 108. stavkom 2. Ugovora već ukazala na to da je ova odgoda bila dodatak potpori koju je odobrilo Vijeće i koja bi se trebala smatrati maksimalnim iznosom koji se može dodijeliti u ovom kontekstu.
(38)
Talijanske vlasti smatraju i da se odgoda plaćanja mora smatrati samostalnom mjerom, s obzirom na niski stupanj korištenja među proizvođačima, niske vrijednosti predmetnih iznosa i činjenicu da nisu napravljene nikakve promjene u programu obročnog plaćanja čija je struktura ostala ista, i što se tiče ukupnog broja obroka i što se tiče datuma isteka.
(39)
Komisija ne dijeli to mišljenje. Naime, jasno je da je odgoda plaćanja izravno povezana s nadoknadom, čije je obročno plaćanje detaljno predviđeno Odlukom 2003/530/EZ. U članku 1. stavku 1. prvoj alineji te Odluke jasno je navedeno da će otplata „biti […] u jednako velikim godišnjim obrocima”. Stoga se ne može smatrati da je odgoda potpuno nepovezana sa sustavom obroka utvrđenim Odlukom 2003/530/EZ.
(40)
Talijanska tijela osporavaju i činjenicu da je potpora koju je odobrilo Vijeće maksimalan iznos koji se može dodijeliti proizvođačima mlijeka. Oni smatraju da se predmetnom odlukom priznalo postojanje iznimnih okolnosti koje su dovele do odobrenja programa obročne otplate, ali da ta iznimnost sama po sebi ne opravdava to da korisnici nemaju mogućnost nijedne druge podrške, s obzirom na to da se Ugovor samo odnosi na iznimne okolnosti ne ograničavajući prirodu odobrene potpore ili detaljna pravila njezine provedbe. U ovom specifičnom slučaju, iznimnost koja je dovela do prihvaćanja Odluke Vijeća 2003/530/EZ potpuno se ogleda u načinu na koji je dotična odluka prihvaćena, odnosno jednoglasno, i odnosi se više na okolnosti koje zahtijevaju prihvaćanje potpore nego na samu potporu.
(41)
Komisija se ne slaže s talijanskim tijelima. Iako je u članku 108. stavku 2. trećem podstavku Ugovora određeno da „[…] Vijeće može jednoglasno odlučiti da se potpora […] smatra spojivom s unutarnjim tržištem […] ako iznimne okolnosti opravdavaju takvu odluku“ i također je uvodnom izjavom 8. Odluke 2003/530/EZ određeno da „[…] postoje iznimne okolnosti koje opravdavaju smatranje potpore […] spojivom sa zajedničkim tržištem”,ostaje činjenica da je samo Vijeće, u operativnom dijelu Odluke, utvrdilo da se potpora treba „iznimno“ smatrati spojivom s unutarnjim tržištem, a ne „uzimajući u obzir iznimne okolnosti“. Izraz „iznimno“ jasno ukazuje na namjeru Vijeća da privuče pozornost na dodjelu potpore, pridodajući joj jedinstvenu prirodu, unatoč postojanju iznimnih okolnosti kako je navedeno u uvodnoj izjavi 8. Iako upućivanje na jednoglasnu odluku od strane talijanskih tijela može zaista ukazivati na to da je postupak bio izniman, ono ne dovodi u pitanje jedinstvenu prirodu potpore iz Odluke.
(42)
S obzirom na činjenicu da je zbog svoje jedinstvene prirode potpora koju je odobrilo Vijeće bio maksimalno dopustiv iznos u tom danom kontekstu, odnosno ekvivalent potpore na 100 %, dodavanje odgode plaćanja bi za nužnu posljedicu imalo automatsku primjenu odredaba članka 3. stavka 7. Uredbe (EZ) br. 1535/2007, što znači da se ne može smatrati da je ekvivalent odgode obuhvaćen područjem primjene te Uredbe, i stoga predstavlja državnu potporu. Njezina spojivost s unutarnjim tržištem mora se ocijeniti u svjetlu pravila o tržišnom natjecanju na snazi u vrijeme dodjele odgode, isto kao i usklađenost nove pomoći koja proizlazi iz povrede odredaba Odluke 2003/530/EZ.
VI.2 Spojivost potpore s unutarnjim tržištem
(43)
Pravila tržišnog natjecanja koja su se primjenjivala u vrijeme dodjele odgode sadržana su u smjernicama zajednice za državnu potporu u sektoru poljoprivrede i šumarstva od 2007. do 2013.
(44)
Položaj talijanskih tijela u njihovu dopisu poslanom elektroničkom poštom 26. travnja 2012. temeljio se na obrazloženju da se odgoda plaćanja treba smatrati dijelom programa potpora male vrijednosti. Tijela stoga nisu dostavila nijedno objašnjenje o spojivosti odgode plaćanja s unutarnjim tržištem, ili nove potpore koja je izvan okvira Odluke 2003/530/EZ s obzirom na pravila utvrđenih prethodno navedenim smjernicama.
(45)
Komisija stoga nema nove informacije s kojima bi otklonila sumnje koje je imala kada je pokrenula postupak iz članka 108. stavka 2. Ugovora. Potpora povezana s odgodom plaćanja i, stoga, nova pomoć uspostavljena povredom odredaba Odluke 2003/530/EZ predstavlja stoga jednostranu potporu koja je bila namijenjena samo poboljšanju financijske situacije proizvođača bez doprinosa razvoju sektora. Ona je stoga potpora tekućem poslovanju koja je nespojiva s unutarnjim tržištem u smislu točke 15. prethodno navedenih smjernica.
VI.3 Povrat
(46)
U skladu s Ugovorom i sudskom praksom Europskog suda, ako se utvrdi da je potpora nespojiva s unutarnjim tržištem, Komisija je ovlaštena odlučiti mora li dotična država ukinuti ili izmijeniti potporu (10). U sudskoj praksi Europskog suda također se navodi da je dužnost države da ukine potporu koju Komisija smatra nespojivom s unutarnjim tržištem namijenjena ponovnoj uspostavi prethodno postojećeg stanja. U tom kontekstu, Sud je proglasio da je ovaj cilj postignut nakon što je primatelj vratio iznose koji su mu dodijeljeni i tako izgubio prednost koju je ostvario nad konkurencijom i stoga ponovno uspostavio stanje koje je postojalo prije plaćanja potpore (11).
(47)
U skladu sa sudskom praksom, u članku 14. Uredbe Vijeća (EZ) br. 659/1999 od 22. ožujka 1999. o utvrđivanju detaljnih pravila za primjenu članka 93. Ugovora o EZ-u (12) navodi se da u slučaju kada se u slučajevima nezakonite potpore donesu negativne odluke, Komisija donosi odluku kojom se od dotične države članice zahtijeva da poduzme sve potrebne mjere kako bi od korisnika povukla sredstva potpore (u ovom slučaju, od svih korisnika koji su iskoristili pogodnosti odgode plaćanja).
(48)
Italija je stoga dužna poduzeti sve potrebne mjere za povrat sredstava nespojive potpore od korisnika. U skladu sa stavkom 42. Obavijesti Komisije „Za učinkovito provođenje odluka Komisije kojima se od država članica zahtijeva povrat nezakonite i nespojive državne pomoći” (13), Italija ima četiri mjeseca od stupanja na snagu ove Odluke da provede njezine odredbe. Na iznose koje treba povući plaćaju se kamate, izračunate na temelju Uredbe Komisije (EZ) br. 794/2004 od 21. travnja 2004. o provedbi Uredbe Vijeća (EZ) br. 659/1999 o utvrđivanju detaljnih pravila za primjenu članka 93. Ugovora o EZ-u (14).
(49)
Ova se odluka odmah provodi, posebno u vezi s povratom cjelokupne dodijeljene nespojive pojedinačne potpore.
(50)
S obzirom na vrlo specifičan kontekst u kojem je dodijeljena potpora (potpora je dodana programu koji čini paket koji je odobrilo Vijeće) i posljedice potpore (kršenje Odluke 2003/530/EZ za korisnike pogodnosti odgode plaćanja dok je potpora već, iznimno, bila odobrena Odlukom), potrebno je u vezi s onim stranama koje su iskoristile pogodnosti odgode plaćanja vratiti sljedeće:
a)
kamatu povezanu s odgodom plaćanja obroka pristojbe s dospijećem 31. prosinca 2010., plus sve obračunate zatezne kamate do datuma povrata;
b)
obračunate kamate na godišnje obroke s dospijećima 31. prosinca 2004., 2005., 2006., 2007., 2008. i 2009. godine (glavnica za te godišnje obroke plaćena je prije odgode plaćanja koje je dovelo do povrede odredaba Odluke 2003/530/EC), plus sve obračunate zatezne kamate do datuma povrata;
c)
obračunate kamate na godišnje obroke s dospijećima 31. prosinca 2011. i 2012. godine (nijedna informacija pokazuje da glavnica nije plaćena do roka plaćanja), plus sve obračunate zatezne kamate do datuma povrata;
d)
glavnica i kamata povezana s godišnjim obrocima s dospijećima 31. prosinca 2013., 2014., 2015., 2016. i 2017., što je posljednji datum u rasporedu povrata utvrđen u skladu s Odlukom 2003/530/EZ.
(51)
Važnost koju su talijanska tijela pridodala niskoj vrijednosti iznosa za povrat i rizik od toga da će se proizvođači žaliti nacionalnim sudovima ne mijenja činjenicu da korisnici trebaju vratiti državnu pomoć koja ne ispunjava uvjete koji se traže za korištenje pogodnosti odstupanja iz članka 107. Ugovora i koja je stoga nespojiva s unutarnjim tržištem, kako bi se ponovno uspostavilo konkurentno stanje koje je postojalo prije dodjele potpore. Naime, sudska praksa Europskog suda ukazuje da je uklanjanje nezakonite potpore koja je proglašena nespojivom s jedinstvenim tržištem logični rezultat takve nezakonitosti, s obzirom na to da je jedina svrha povrata ponovna uspostava prethodno postojećeg stanja (15). Cilj ponovne uspostave prethodno postojećeg stanja postiže se nakon što je korisnik vratio nezakonitu potporu koja je nespojiva s unutarnjim tržištem i nakon što mu je uskraćena prethodno postojeća prednost nad konkurencijom. U takvim slučajevima, situacija koja je postojala prije dodjele potpore je stoga ponovno uspostavljena (16).
(52)
Nadalje, u pogledu niske vrijednosti iznosa za povrat, čini se da talijanska tijela ograničavaju područje primjene povrata samo na kamate koje se pridodaju godišnjem plaćanju za godinu koja podliježe odgodi. Međutim, povrat koji pogađa samo one koji su zaista iskoristili pogodnosti odgode plaćanja mora obuhvaćati svu pomoć proglašenu nespojivom, uza sve dospjele kamate (pogledajte gornji stavak 50.).
(53)
Naposljetku, objašnjenje da bi se proizvođači mogli žaliti nacionalnim sudovima ne može se smatrati bitnim, jer prema sudskoj praksi Europskog suda, samom mogućnošću nastanka unutarnjih poteškoća, čak i onih nepremostivih, ne može se opravdati nepoštivanje obveza države članice iz prava Unije (17).
(54)
Stoga bi Italija mogla primijeniti pravila male vrijednosti koja se primjenjuju na sektor poljoprivrede za povrat pojedinačnih potpora od korisnika koji su ispunili sve uvjete uredbe koja se odnosi na potpore male vrijednosti (Uredba (EZ) br. 1535/2007) i koja je bila primjenjiva u vrijeme dodjele nezakonite potpore koja je nespojiva s unutarnjim tržištem. Člankom 49. Obavijesti Komisije „Za učinkovito provođenje odluka Komisije kojima se od država članica zahtijeva povrat nezakonite i nespojive državne pomoći“ (18) navodi se da će država članica biti dužna provesti detaljnu analizu svake pojedinačne pomoći dodijeljene na temelju predmetnog programa. Kako bi se odredio točan iznos potpore koju je svaki pojedini korisnik iz programa dužan vratiti, Italija će stoga trebati odrediti mjeru u kojoj je pomoć dodijeljena pojedinom projektu koji je u vrijeme dodjele ispunjavao sve uvjete iz uredbe o skupnom izuzeću ili iz programa potpore koju je odobrila Komisija. U takvim slučajevima, države članice također mogu primijeniti materijalne kriterije male vrijednosti koja su bila važeća u vrijeme dodjele nezakonite i nespojive potpore koja je predmet odluke o povratu u skladu s člankom 2. Uredbe (EZ) br. 994/98 od 7. svibnja 1998. o primjeni članaka 92. i 93. Ugovora o osnivanju Europske zajednice na određene kategorije horizontalnih državnih potpora (19). U skladu s tim kriterijem, pojedinačna potpora dodijeljena na temelju te mjere ne predstavlja potporu za korisnike koji su u vrijeme dodjele ispunjavali uvjete određene važećom Uredbom o potporama male vrijednosti (Uredba (EZ) br. 1535/2007).
VI.4 Ocjena primjedbi zainteresiranih strana o drugim postupcima
(55)
Što se tiče primjedbi koje je iznijela prva zainteresirana strana (stavak 22.), Komisija upozorava da odgađanje plaćanja u skladu s člankom 40.a Zakona br. 122/2010 jednog obroka koji se plaća na temelju dodatnog programa za obročno plaćanje iz Zakona br. 33/2009, nije pokriveno postupkom na temelju ove Odluke, s obzirom na to da se ne odnosi na dodatni program obročnog plaćanja utvrđen Odlukom 2003/530/EZ.
(56)
Što se tiče primjedbi koje su iznijele ostale dvije zainteresirane strane o Zakonodavnom dekretu br. 16/2012 (stavci 24. i 26.), Komisija trenutno ispituje predmetne primjedbe. Međutim, mišljenja je da se trebaju ispitati odvojeno radi administrativne učinkovitosti koja se, između ostalog, odnosi na činjenicu da bi se spajanjem dva postupka proširenjem postupka i primjena svih odnosnih administrativnih formalnosti znatno odgodilo zaključivanje postupka na temelju ove Odluke.
VII. ZAKLJUČAK
(57)
Komisija utvrđuje da je Italija nezakonito provela predmetnu odgodu plaćanja, s čime je nezakonita postala i potpora na koju se odnosi (vidi gornji stavak 13. drugu alineju) i nov program potpore koji je određen povredom Odluke 2003/530/EZ (vidi stavak 13. treću alineju). Stoga se nijedna potpora ne može smatrati spojivom s jedinstvenim tržištem jer talijanska tijela nisu dostavila nijednu informaciju koja bi ukazala na spojivost na temelju pravila tržišnog natjecanja koja se primjenjuju na sektor poljoprivrede (vidi stavke od 43. do 45.). (Oni su samo objasnili da se odgoda plaćanja treba razmotriti izdvojeno, odnosno ne uzimajući u obzir učinak na Odluku 2003/530/EZ i da bi se mogla smatrati programom potpore male vrijednosti). Komisija stoga nije mogla ukloniti sumnje koje je izrazila pokretanjem postupka iz članka 108. stavka 2. Ugovora.
(58)
Odgovarajući korisnici trebaju vratiti nespojivu potporu s kamatama, drugim riječima, oni koji su zaista iskoristili predmetnu odgodu plaćanja.
DONIJELA JE OVU ODLUKU:
Članak 1.
1. Odgoda plaćanja pristojbe na mlijeko s dospijećem 31. prosinca 2010., uvedena stavkom 12.k članka 1. Zakonodavnog dekreta br. 225 od 29. prosinca 2010. Zakonom br. 10/2011 koju je nezakonito provela Italija, protivno članku 108. stavku 3. Ugovora o funkcioniranju Europske unije, predstavlja državnu pomoć koja je nespojiva s unutarnjim tržištem.
2. Potpora koja je proizašla iz povrede uvjeta utvrđenih Odlukom 2003/530/EZ, određena odgodom plaćanja iz članka 1. i koju je Italija nezakonito primijenila protivno članku 108. stavku 3. Ugovora o funkcioniranju Europske unije, nespojiva je s unutarnjim tržištem.
Članak 2.
1. Italija je dužna vratiti nespojivu potporu iz prethodnog članka 1. stavaka 1. i 2. od korisnika odgode iz članka 2. stavka 1.
2. Iznosi za povrat uključuju kamate od datuma njihovog stavljanja na raspolaganje korisnicima do dana njihovog povrata.
3. Kamatna stopa izračunava se na temelju složenog kamatnog računa u skladu s poglavljem V. Uredbe (EZ) br. 794/2004.
4. Povrat sredstava koji se odnosi samo na one strane koje su zaista iskoristile pogodnosti odgode plaćanja iz članka 1. i koje su stoga iskoristile pogodnosti potpore iz članka 2. primjenjuje se na sljedeće:
a)
kamatu povezanu s odgodom plaćanja obroka pristojbe s dospijećem 31. prosinca 2010., plus sve obračunate zatezne kamate do datuma povrata;
b)
obračunate kamate na godišnje obroke s dospijećima 31. prosinca 2004., 2005., 2006., 2007, 2008. i 2009. (glavnica za te godišnje obroke plaćena je prije odgode plaćanja koje je dovelo do povrede odredaba Odluke Vijeća), plus sve obračunate zatezne kamate do datuma povrata;
b)
obračunate kamate na godišnje obroke s dospijećima 31. prosinca 2011. i 2012. godine (nijedna informacija pokazuje da glavnica nije plaćena do roka plaćanja), plus sve obračunate zatezne kamate do datuma povrata;
d)
glavnica i kamata povezana s godišnjim obrocima s dospijećima 31. prosinca 2013., 2014., 2015., 2016. i 2017., što je posljednji datum u rasporedu povrata utvrđen u skladu s Odlukom Vijeća.
5. Individualna potpora dodijeljena na temelju programa iz članka 1. ne predstavlja potporu ako je u vrijeme njezine dodjele ispunjavala uvjete utvrđene uredbom donesenom u skladu s člankom 2. Uredbe (EZ) br. 994/98, koja je bila primjenjiva u vrijeme dodjele potpore.
Članak 3.
1. Povrat sredstava potpore iz članka 1. neposredan je i učinkovit.
2. Italija osigurava da se Odluka provede u roku od četiri mjeseca od datuma njezine obavijesti.
Članak 4.
1. U roku od 2 mjeseca od obavijesti o ovoj Odluci, Italija dostavlja sljedeće informacije:
a)
popis korisnika koji su primili potporu na temelju programa iz članka 1. i cijeli iznos koji je svaki od njih primio na temelju dotičnog programa;
b)
ukupni iznos potpore (glavnica i kamate) koji treba vratiti od svakog korisnika koji je primio potporu koja se ne može obuhvatiti pravilom male vrijednosti;
c)
detaljni opis već poduzetih i planiranih mjera u svrhu usklađivanja s ovom Odlukom;
d)
dokumenti iz kojih je razvidno da je korisnicima naložen povrat sredstava potpore.
2. Italija redovito obavješćuje Komisiju o napretku nacionalnih mjera poduzetih za provedbu ove Odluke dok se u cijelosti ne vrate sredstva potpore dodijeljene na temelju programa iz članka 1. Ona na zahtjev Komisije odmah dostavlja informacije o već poduzetim i planiranim mjerama u svrhu usklađivanja s ovom Odlukom. Također pruža detaljne informacije koje se odnose na iznose potpore i kamate koji su već vraćeni od korisnika.
Članak 5.
Ova je Odluka upućena Talijanskoj Republici.
Sastavljeno u Bruxellesu 17. srpanj 2013.