РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА
от 24 юни 2014 година
относно договореностите за прилагане от страна на Съюза на клаузата за солидарност
(2014/415/ЕС)
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 222, параграф 3, първо изречение от него,
като взе предвид съвместното предложение на Европейската комисия и на върховния представител на Съюза по въпросите на външните работи и политиката на сигурност,
като има предвид, че:
(1)
С настоящото решение се урежда прилагането от Съюза на член 222 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС) („клауза за солидарност“). То не се отнася до прилагането от страна на държавите членки на клаузата за солидарност съгласно член 222, параграф 2 от ДФЕС. В съответствие с Декларация (№ 37) по член 222 от Договора за функционирането на Европейския съюз държава членка може да избере най-подходящите средства, за да изпълни задължението си за солидарност към друга държава членка.
(2)
В съответствие с член 222, параграф 1 от ДФЕС Съюзът и неговите държави членки трябва да действат съвместно в дух на солидарност, ако държава членка е обект на терористично нападение или жертва на природно или предизвикано от човека бедствие. Действията на Съюза и на държавите членки следва да бъдат съгласувани и да се допълват взаимно в полза на всяка държава членка, която се позовава на клаузата, както и за да се избегне дублиране на усилията. Тъй като съгласно член 222, параграф 2 от ДФЕС държавите членки координират действията си в рамките на Съвета, за да изпълнят задълженията си за солидарност, е подходящо да се предвидят договорености за координиране в рамките на Съвета по отношение на прилагането от Съюза на клаузата за солидарност.
(3)
Договореностите за координация в рамките на Съвета следва да се основават на договореностите за интегрирана реакция на ЕС при политическа криза (ИРПК), одобрени от Съвета на 25 юни 2013 г., в които се заявява, че ИРПК ще подкрепя и договореностите за прилагане на клаузата за солидарност. Подходящо е Съветът да адаптира договореностите за ИРПК, по-специално в случай на преразглеждане.
(4)
Прилагането на клаузата за солидарност от Съюза следва да почива на съществуващите инструменти, доколкото е възможно, да повишава ефективността чрез засилване на координацията и избягване на дублирането, да функционира при отсъствие на допълнителни ресурси, да осигурява на държавите членки проста и ясна среда за взаимодействие на равнището на Съюза и да зачита компетенциите на всяка институция и служба на Съюза.
(5)
Клаузата за солидарност призовава Съюза да мобилизира всички правни инструменти на негово разположение. Сред инструментите, които имат отношение, са стратегията за вътрешна сигурност на Европейския съюз, механизмът за гражданска защита на Европейския съюз, създаден с Решение № 1313/2013/ЕС на Европейския парламент и на Съвета (1) („механизмът на Съюза“), Решение № 1082/2013/ЕС на Европейския парламент и на Съвета (2) и структурите, изградени в рамките на общата политика за сигурност и отбрана (ОПСО).
(6)
Обхватът на договореностите за прилагане от Съюза на клаузата за солидарност следва да бъде ясно определен.
(7)
По отношение на борбата с тероризма стратегическата рамка за действие на Съюза е зададена в Стратегията на ЕС за борба срещу тероризма. Създадени са различни правни инструменти, като инструменти за засилване на защитата на критични инфраструктури в областта на енергетиката и транспорта (3). Действия бяха предприети вследствие на съобщението на Комисията, озаглавено „Политиката на ЕС за борба с тероризма: главни постижения и бъдещи предизвикателства“, например действия за укрепване на сътрудничеството между правоприлагащите органи, за по-добро предотвратяване на радикализацията, по-специално чрез създаването на Мрежа за осведоменост по въпросите на радикализацията и ограничаването на достъпа на терористи до парични средства, както и до експлозиви (4) и химически, биологични, радиологични и ядрени (ХБРЯ) материали, както и действия за подобряване на сигурността на експлозивите.
(8)
На равнището на Съюза следва да бъде определен механизъм за задействане и механизъм за постепенно отпадане на действието на договореностите по силата на настоящото решение въз основа на политическо искане на високо равнище от засегнатата(ите) държава(и) членка(и) и с подкрепата на единно звено за контакт на равнището на Съюза.
(9)
Чрез договореностите за реагиране на равнището на Съюза следва да се подобри ефективността посредством засилена координация въз основа на съществуващите инструменти.
(10)
Механизмът на Съюза има за цел укрепване на сътрудничеството между държавите членки и Съюза и улесняване на координацията в областта на гражданската защита. С Решение № 1313/2013/ЕС се създава Координационен център за реагиране при извънредни ситуации (КЦРИС), който трябва да осигурява непрекъснат денонощен оперативен капацитет и подпомага държавите членки и Комисията при преследването на целите на механизма на Съюза.
(11)
Европейската служба за външна дейност (ЕСВД) разполага със структури за експертна помощ по разузнавателни и военни въпроси, както и с мрежата на делегациите, които също могат да допринасят за реагирането при заплахи или бедствия на територията на държавите членки или при кризи, които имат външно измерение. В зависимост от естеството на кризата други структури и агенции на Съюза в областта на общата външна политика и политика за сигурност (ОВППС), включително ОПСО, следва да предоставят, когато е подходящо, принос по силата на съответните разпоредби на правото на Съюза.
(12)
Когато е необходимо и осъществимо с оглед на спешността на въпроса, договореностите за реагиране на равнището на Съюза следва да бъдат допълнени от приемането на правни актове или от изменение на съществуващите актове съгласно съответните разпоредби на Договорите.
(13)
Настоящото решение не се отнася до отбраната. Ако в случай на криза е необходимо да се предприеме действие от областта на ОВППС или на ОПСО, следва да се вземе решение от Съвета съгласно съответните разпоредби на Договорите.
(14)
Настоящото решение не засяга член 42, параграф 7 от Договора за Европейския съюз.
(15)
В съобщението на Комисията, озаглавено „Стратегията за вътрешна сигурност на ЕС в действие: пет стъпки към една по-сигурна Европа“ е поставена целта да се увеличи устойчивостта на Съюза срещу кризи и бедствия чрез редица действия, включително чрез пълно прилагане на клаузата за солидарност. Както се припомня от Съвета в заключенията му от 24 и 25 февруари 2011 г., повишаването на устойчивостта на Европа срещу кризи и бедствия е от решаващо значение за по-нататъшното укрепване на свободата, сигурността и правосъдието в Съюза.
(16)
С цел да осигури на Съюза и на неговите държави членки възможност за ефективно действие, Европейският съвет редовно трябва да прави оценка на заплахите, пред които е изправен Съюзът. При поискване от Европейския съвет следва да бъдат представени доклади относно специфични заплахи.
(17)
В съответствие с член 346, параграф 1, буква а) от ДФЕС нито една държава членка не може да бъде задължавана да предоставя информация, чието разкриване тя счита за противоречащо на основните интереси на нейната сигурност.
(18)
На 22 ноември 2012 г. Европейският парламент прие Резолюция 2012/2223, озаглавена „Клаузите за обща отбрана и солидарност на ЕС: политическо и оперативно измерение“.
(19)
Настоящото решение зачита основните права и спазва принципите, признати от Хартата на основните права на Европейския съюз, и следва да се прилага в съответствие с тези права и принципи.
(20)
Тъй като целта на настоящото решение, а именно прилагането на клаузата за солидарност от страна на Съюза, не може да бъде постигната в достатъчна степен от държавите членки, а може да бъде постигната по-добре на равнището на Съюза, Съюзът може да приеме мерки съгласно принципа на субсидиарност, определен в член 5 от Договора за Европейския съюз. В съответствие с принципа на пропорционалност, определен във въпросния член, настоящото решение не надхвърля необходимото за постигането на тази цел,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Обща цел и предмет
1. С настоящото решение се създават правила и процедури за прилагане от Съюза на разпоредбата на член 222 от ДФЕС („клауза за солидарност“).
2. С цел да се гарантират съгласуваност и взаимно допълване на действията на Съюза и на държавите членки координацията на политическо равнище на реакцията при позоваване на клаузата се извършва от Съвета посредством Договореностите за ИРПК. Подкрепата за прилагането на ИРПК се осигурява от Генералния секретариат на Съвета, Комисията и ЕСВД.
3. Договореностите на равнището на Съюза се основават на съществуващите механизми в Съвета, Комисията, ЕСВД и агенциите на Съюза за предоставяне на информация и подкрепа. Когато е подходящо, върховният представител на Съюза по въпросите на външните работи и политиката на сигурност (ВП) и ЕСВД участват чрез инициативи и предоставяне на съответна информация и подкрепа в границите на сферата на компетентност на ВП.
4. Съответните инструменти на Съюза и договореностите за ИРПК следват предвидените за всеки от тях процедури и могат да бъдат задействани преди задействането и след постепенното отпадане на реакцията по силата на настоящото решение.
5. Чрез договореностите съгласно настоящото решение се подобрява ефективността благодарение на по-добрата координация на реакцията на Съюза и държавите членки.
Член 2
Обхват
1. В случай на терористично нападение или природно или предизвикано от човека бедствие, независимо от това дали е породено на територията на държавите членки или извън нея, настоящото решение се прилага:
а)
на територията на държавите членки, за които се прилагат Договорите, което означава земната площ, вътрешните води и въздушното пространство;
б)
когато засягат инфраструктура (като намиращи се в морето съоръжения за добив на нефт и газ), разположена в териториалните морски води, изключителната икономическа зона или континенталния шелф на държава членка.
Когато използва тези договорености съгласно настоящото решение, и най-вече при мобилизиране на инструментите на негово разположение, Съюзът е обвързан от международното право и не засяга правата на държавите, които не са членки на ЕС.
2. Настоящото решение не се отнася до отбраната.
Член 3
Определения
За целите на настоящото решение се прилагат следните определения:
а)
„бедствие“ означава всяка ситуация, която има или може да има тежки последици за населението, околната среда или имуществото, включително културното наследство;
б)
„терористично нападение“ означава терористично престъпление, както е определено в Рамково решение 2002/475/ПВР на Съвета (5);
в)
„криза“ означава бедствие или терористично нападение, чието въздействие или политическа значимост са толкова съществени, че се налага своевременно координиране на политиката и реакция на политическо равнище от Съюза;
г)
„реакция“ означава всяко действие, предприето в случай на бедствие или терористично нападение, за преодоляване на непосредствените неблагоприятни последици от него.
Член 4
Позоваване на клаузата за солидарност
1. В случай на бедствие или терористично нападение засегнатата държава членка може да се позове на клаузата за солидарност, ако след като е използвала възможностите, предлагани от съществуващите средства и механизми на национално равнище и на равнището на Съюза, прецени, че кризата очевидно надвишава способностите за реагиране, с които разполага.
2. Политическите органи на засегнатата държава членка отнасят своето позоваване до председателството на Съвета. Позоваването се отнася и до председателя на Европейската комисия чрез КЦРИС.
Член 5
Договорености за реакция на равнището на Съюза
1. След като е налице позоваване на клаузата за солидарност, Съветът осигурява политическата и стратегическата насока на реакцията на Съюза на позоваването на клаузата за солидарност, като отчита в пълна степен правомощията на Комисията и на ВП. За тази цел председателството на Съвета незабавно задейства договореностите за ИРПК, в случай че това вече не е направено, и по този начин информира всички държави членки, че има позоваване на клаузата за солидарност.
2. Едновременно с това, в съответствие с член 1, параграф 3, Комисията и ВП:
а)
определят всички инструменти на Съюза, които имат отношение и които най-добре могат да допринесат за реакцията при кризата, включително специфични за сектора, оперативни, политически или финансови инструменти и структури, и предприемат всички необходими мерки, предвидени в тези инструменти;
б)
набелязват военните способности, които могат да допринесат най-съществено за реакцията при кризата с подкрепата на Военния секретариат на ЕС;
в)
определят и предлагат използването на правни инструменти и ресурси, попадащи в сферата на компетентност на агенциите на Съюза, които могат да допринесат най-съществено за реакцията при кризата;
г)
консултират Съвета дали съществуващите инструменти са достатъчно средство за подпомагане на засегната държава членка след позоваването на клаузата за солидарност;
д)
изготвят редовно интегрирани доклади за наблюдение на ситуацията и анализ, за да предоставят информация и да оказват подкрепа за координацията и вземането на решения на политическо равнище в Съвета, в съответствие с член 6 от настоящото решение.
3. Когато е подходящо, в съответствие с член 1, параграф 3, Комисията и ВП представят на Съвета предложение, по-специално по отношение на:
а)
решение относно извънредни мерки, които не са предвидени в действащите инструменти;
б)
искания за военни способности, които надхвърлят съществуващите договорености в областта на гражданската защита; или
в)
мерки в подкрепа на бързата реакция от страна на държавите членки.
4. Посредством договореностите за ИРПК председателството на Съвета осигурява съгласуваност при работата в Съвета и цялостна реакция на политическо равнище на Съюза, включително относно разработването и актуализирането на предложения за действие, при зачитане на правото на инициатива на Комисията и на ВП в техните сфери на компетентност. В тази си дейност председателството се подпомага и получава експертни съвети от Генералния секретариат на Съвета, Комисията, ЕСВД и в случай на терористични нападения от координатора на ЕС за борбата с тероризма. В зависимост от естеството на кризата структурите и агенциите на Съюза в областта на ОВППС/ОПСО предоставят, когато е подходящо, принос по силата на съответните разпоредби на правото на Съюза.
5. Председателството на Съвета информира председателя на Европейския съвет и председателя на Европейския парламент относно позоваването на клаузата за солидарност, както и за други важни събития.
6. При позоваване на клаузата за солидарност КЦПИС действа като централна, денонощно действаща точка за контакт на равнището на Съюза с компетентните органи на държавите членки и други заинтересовани страни, без да се засягат поетите отговорности в рамките на Комисията и от ВП, нито съществуващите информационни мрежи. КЦПИС ще подпомогне изготвянето на интегрирани доклади за наблюдение на ситуацията и анализ в сътрудничество със Ситуационната зала на ЕС и други кризисни центрове на Съюза в съответствие с член 6 от настоящото решение.
Член 6
Интегрирани доклади за наблюдение на ситуацията и анализ
Интегрираните доклади за наблюдение на ситуацията и анализ се изготвят в съответствие с конкретните нужди на политическо равнище на Съюза, набелязани от председателството на Съвета, и дават възможност за стратегически преглед на ситуацията в рамките на Съвета съобразно договореностите за ИРПК. В такива доклади се включва валидиран принос, направен на доброволен принцип от държавите членки, Комисията, ЕСВД и от съответните агенции на Съюза, както и от съответните международни организации. В случай на позоваване, което е свързано с терористични нападения, оценката на разузнавателните данни и информацията на разузнавателните служби се разглеждат отделно посредством съществуващите канали за това.
Член 7
Постепенно отпадане
Постепенното отпадане на реакцията по силата на настоящото решение следва процедурата, предвидена в член 4, параграф 2. Веднага щом прецени, че е отпаднала необходимостта от активиране на клаузата за солидарност, държавата членка, която се е позовала на клаузата, съобщава за това.
Член 8
Оценка на заплахите на равнището на Съюза
1. За да прави редовна оценка на заплахите, пред които е изправен Съюзът, Европейският съвет може да поиска от Комисията, ВП и агенциите на Съюза да представят доклади относно специфични заплахи, когато е подходящо.
2. Освен ако Европейският съвет е предвидил друго, тези доклади се основават единствено на съществуващите оценки на заплахите, обобщени от съответните институции, органи и агенции на Съюза в рамките на действащите договорености, както и на информацията, предоставена на доброволен принцип от държавите членки, като се избягва дублиране на усилията. Когато е подходящо, в изготвянето на такива доклади участва и координаторът на ЕС за борбата с тероризма. В съответствие с член 346, параграф 1, буква а) от ДФЕС нито една държава членка не може да бъде задължавана да предоставя информация, чието разкриване тя счита за противоречащо на основните интереси на нейната сигурност.
Член 9
Преглед
1. Договореностите в настоящото решение подлежат на периодичен преглед съобразно идентифицираните потребности и във всички случаи в рамките на 12 месеца след прекратяването на позоваването, за да се гарантира, че са формулирани съответните изводи и се предприемат подходящи мерки. Прегледът се извършва от Съвета въз основа на съвместен доклад, изготвен от Комисията и от ВП.
2. Настоящото решение може да бъде преразгледано, когато е подходящо. В този случай и в съответствие с член 222, параграф 3 от ДФЕС Съветът се подпомага от Комитета по политика и сигурност и от постоянния комитет за оперативно сътрудничество в областта на вътрешната сигурност.
3. Когато е подходящо, Съветът може да адаптира договореностите за ИРПК, по-специално за да отговори на потребностите, набелязани от Съвета в контекста на прегледа или след преразглеждане на настоящото решение.
Член 10
Финансови последици
Финансовите ресурси, необходими за прилагането на настоящото решение, се мобилизират в рамките на договорените ограничения за годишни разходи и в съответствие с обхвата на действащите правни инструменти на Съюза, при зачитане на годишните тавани, установени в многогодишната финансова рамка.
Член 11
Влизане в сила
Настоящото решение влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Съставено в Люксембург на 24 юни 2014 година.
ODLUKA VIJEĆA
od 24. lipnja 2014.
o aranžmanima Unije za provedbu klauzule solidarnosti
(2014/415/EU)
VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 222. stavak 3. prvu rečenicu,
uzimajući u obzir zajednički prijedlog Europske komisije i Visokog predstavnika Unije za vanjske poslove i sigurnosnu politiku,
budući da:
(1)
Ova se Odluka odnosi na provedbu od strane Unije članka 222. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU) („klauzula solidarnosti”). Ona se ne odnosi na provedbu klauzule solidarnosti od strane država članica u skladu s člankom 222. stavkom 2. UFEU-a. U skladu s Izjavom (br. 37.) o članku 222. Ugovora o funkcioniranju Europske unije, država članica može odabrati najprimjerenije sredstvo za ispunjenje svoje obveze solidarnosti prema drugoj državi članici.
(2)
Prema članku 222. stavku 1. UFEU-a Unija i države članice zajednički djeluju u duhu solidarnosti ako je neka država članica meta terorističkog napada, žrtva prirodne nepogode ili nesreće izazvane ljudskim djelovanjem. Trebalo bi težiti usklađenosti i komplementarnosti djelovanja Unije i djelovanja država članica u korist bilo koje države članice koja se poziva na klauzulu solidarnosti te kako bi se izbjeglo udvostručavanje napora. S obzirom na to da se države članice trebaju međusobno koordinirati u Vijeću kako bi ispunile vlastite obveze solidarnosti u skladu s člankom 222. stavkom 2. UFEU-a, prikladno je imati aranžmane za koordinaciju u Vijeću u odnosu na provedbu klauzule solidarnosti od strane Unije.
(3)
Aranžmani za koordinaciju u Vijeću trebali bi se oslanjati na integrirane aranžmane EU-a za politički odgovor na krize (IPCR) koje je odobrilo Vijeće 25. lipnja 2013., a koji navode da IPCR također treba poduprijeti aranžmane za provedbu klauzule solidarnosti. Primjereno je da Vijeće prilagodi aranžmane za IPCR, posebno u slučaju preispitivanja.
(4)
Provedba klauzule solidarnosti od strane Unije trebala bi se oslanjati na postojeće instrumente u mjeri u kojoj je to moguće, trebala bi povećati učinkovitost jačanjem koordinacije i izbjegavanjem udvostručavanja, funkcionirati bez dodatnih resursa, osiguravati jednostavne i jasne dodirne točke za države članice na razini Unije te poštovati nadležnosti dodijeljene svakoj instituciji i službi Unije.
(5)
Klauzula solidarnosti poziva Uniju da pokrene sve instrumente kojima raspolaže. Relevantni instrumenti uključuju Strategiju unutarnje sigurnosti Europske unije, Mehanizam Europske unije za civilnu zaštitu uspostavljen Odlukom br. 1313/2013/EU Europskog parlamenta i Vijeća (1) („Mehanizam Unije”), Odluku br. 1082/2013/EU Europskog parlamenta i Vijeća (2) i strukture razvijene u okviru zajedničke sigurnosne i obrambene politike (ZSOP).
(6)
Područje primjene aranžmana Unije za provedbu klauzule solidarnosti trebalo bi jasno definirati.
(7)
Što se tiče borbe protiv terorizma, strateški okvir djelovanja Unije je Strategija Europske unije za borbu protiv terorizma. Uspostavljeni su razni instrumenti, poput instrumenata koji jačaju zaštitu kritične infrastrukture u energetici i transportu (3). Također su poduzeta djelovanja nakon Komunikacije Komisije pod nazivom „Protuteroristička politika EU-a: glavna postignuća i budući izazovi”, primjerice djelovanja kojima se poboljšava suradnja između tijela kaznenog progona, jača sprečavanje radikalizacije, posebno uspostavom Mreže za osvješćivanje o radikalizaciji, i teroristima ograničuje pristup sredstvima kao i eksplozivima (4) te kemijskim, biološkim, radiološkim i nuklearnim materijalima, kao i djelovanja kojima se poboljšava sigurnost eksploziva.
(8)
Trebalo bi definirati mehanizam pozivanja i mehanizam postupnog ukidanja za aranžmane u okviru ove Odluke na razini Unije, na temelju političkog zahtjeva na visokoj razini dotične države članice i uz potporu jedinstvene ulazne točke na razini Unije.
(9)
Aranžmanima odgovora na razini Unije trebala bi se poboljšati učinkovitost pojačanom koordinacijom na temelju postojećih instrumenata.
(10)
Cilj je Mehanizma Unije jačanje suradnje između država članica i Unije te olakšavanje koordinacije u području civilne zaštite. Odlukom br. 1313/2013/EU uspostavljen je Koordinacijski centar za odgovor na hitne situacije („ERCC”) koji osigurava operativni kapacitet 24 sata dnevno 7 dana u tjednu te je na raspolaganju državama članicama i Komisiji za ostvarivanje ciljeva Mehanizma Unije.
(11)
Europska služba za vanjsko djelovanje (ESVD) ima na raspolaganju strukture s obavještajnim i vojnim stručnim znanjem, kao i mrežu delegacija koje također mogu doprinijeti odgovoru na prijetnje ili katastrofe na državnom području država članica ili na krize koje imaju vanjsku dimenziju. Ovisno o krizi, ostale strukture i agencije Unije u području zajedničke vanjske i sigurnosne politike (ZVSP) uključujući ZSOP trebale bi osigurati, prema potrebi, doprinose u skladu s relevantnim odredbama prava Unije.
(12)
Kada je to potrebno i izvedivo s obzirom na žurnost, aranžmani odgovora na razini Unije trebali bi se nadopuniti donošenjem pravnih akata ili izmjenom postojećih akata u skladu s relevantnim odredbama Ugovorâ.
(13)
Ova odluka neće imati obrambene implikacije. U slučaju da kriza zahtijeva djelovanje ZVSP-a i ZSOP-a, odluku bi trebalo donijeti Vijeće u skladu s relevantnim odredbama Ugovorâ.
(14)
Ovom Odlukom ne dovodi se u pitanje članak 42. stavak 7. Ugovora o Europskoj uniji.
(15)
Komunikacijom Komisije pod nazivom „Strategija unutarnje sigurnosti EU-a na djelu: pet koraka prema sigurnijoj Europi” za cilj je postavljeno jačanje otpornosti Unije na krize i katastrofe nizom djelovanja, uključujući potpunim iskorištavanjem klauzule solidarnosti. Kako podsjeća Vijeće u svojim zaključcima od 24. i 25. veljače 2011., jačanje otpornosti Europe na krize i katastrofe od ključne je važnosti za daljnje jačanje slobode, sigurnosti i pravde u Uniji.
(16)
Europsko vijeće treba redovito procjenjivati prijetnje s kojima se suočava Unija kako bi se Uniji i njezinim državama članicama omogućilo učinkovito djelovanje. Na zahtjev Europskog vijeća trebalo bi izraditi izvješća o određenim prijetnjama.
(17)
U skladu s člankom 346. stavkom 1. točkom (a) UFEU-a nijedna država članica nije obvezna davati informacije ako smatra da bi njihovo otkrivanje bilo suprotno osnovnim interesima njezine sigurnosti.
(18)
Europski parlament 22. studenoga 2012. usvojio je rezoluciju 2012/2223 pod nazivom „Klauzule o uzajamnoj obrani i solidarnosti EU-a: političke i operativne dimenzije”.
(19)
Ovom Odlukom poštuju se temeljna prava i načela priznata u Povelji Europske unije o temeljnim pravima i trebala bi se primjenjivati u skladu s tim pravima i načelima.
(20)
S obzirom na to da cilj ove Odluke, to jest provedbu klauzule solidarnosti od strane Unije, ne mogu dostatno ostvariti države članice, nego se zbog opsega i učinaka djelovanja on na bolji način može ostvariti na razini Unije, Unija može donijeti mjere u skladu s načelom supsidijarnosti utvrđenim u članku 5. Ugovora o Europskoj uniji. U skladu s načelom proporcionalnosti utvrđenim u tom članku, ova Odluka ne prelazi ono što je potrebno za ostvarivanje tog cilja,
DONIJELO JE OVU ODLUKU:
Članak 1.
Opći cilj i predmet
1. Ovom se Odlukom utvrđuju pravila i postupci za provedbu od strane Unije članka 222. UFEU-a („klauzula solidarnosti”).
2. Kako bi se osigurala usklađenost i komplementarnost djelovanja Unije i država članica, Vijeće na političkoj razini provodi koordinaciju odgovora na pozivanje na klauzulu, koristeći aranžmane za IPCR. Potporu djelovanju aranžmana za IPCR pružaju Glavno tajništvo Vijeća, Komisija i ESVD.
3. Aranžmani na razini Unije temelje se na postojećim mehanizmima u Vijeću, Komisiji, ESVD-u i agencijama Unije za pružanje informacija i potpore. Gdje je relevantno, Visoki predstavnik Unije za vanjske poslove i sigurnosnu politiku (VP) i ESVD doprinose poduzimanjem inicijativa i pružanjem relevantnih informacija i potpore u području nadležnosti VP-a.
4. Relevantni instrumenti Unije i aranžmani za IPCR slijede vlastite postupke i mogu biti aktivni prije pozivanja i nakon postupnog ukidanja odgovora u okviru ove Odluke.
5. Aranžmani iz ove Odluke poboljšavaju učinkovitost pojačanom koordinacijom između odgovora Unije i država članica.
Članak 2.
Područje primjene
1. U slučaju terorističkog napada ili prirodne nepogode ili nesreće izazvane ljudskim djelovanjem, bez obzira na to jesu li nastali na državnom području država članica ili izvan njega, ova se Odluka primjenjuje:
(a)
na državnom području država članica na koje se primjenjuju Ugovori, to jest kopnu, unutarnjim vodama, teritorijalnom moru i zračnom prostoru;
(b)
kada zahvaća infrastrukturu (poput priobalnih naftnih i plinskih postrojenja) koja se nalazi u teritorijalnom moru, isključivom gospodarskom pojasu ili epikontinentalnom pojasu države članice.
Pri korištenju aranžmana u okviru ove Odluke, a posebno pri mobiliziranju instrumenata s kojima raspolaže, Unija je obvezana međunarodnim pravom i ne zadire u prava država koje nisu države članice.
2. Ova Odluka nema obrambene implikacije.
Članak 3.
Definicije
Za potrebe ove Odluke primjenjuju se sljedeće definicije:
(a)
„katastrofa” znači svaka situacija koja ima ili može imati ozbiljne učinke na ljude, okoliš ili imovinu, uključujući kulturnu baštinu;
(b)
„teroristički napad” znači kazneno djelo terorizma prema definiciji iz Okvirne odluke Vijeća 2002/475/PUP (5);
(c)
„kriza” znači katastrofa ili teroristički napad tako širokog učinka ili političkog značaja da zahtijeva pravodobno usklađivanje politike i odgovor na političkoj razini Unije;
(d)
„odgovor” znači svako djelovanje poduzeto u slučaju katastrofe ili terorističkog napada radi uklanjanja njegovih neposrednih štetnih posljedica.
Članak 4.
Pozivanje na klauzulu solidarnosti
1. U slučaju katastrofe ili terorističkog napada pogođena država članica može se pozvati na klauzulu solidarnosti ako, nakon što je iskoristila mogućnosti koje joj nude postojeća sredstva i alati na nacionalnoj razini i na razini Unije, smatra da kriza jasno nadilazi kapacitete za odgovor koji su joj na raspolaganju.
2. Politička tijela pogođene države članice upućuju svoje pozivanje predsjedništvu Vijeća. Pozivanje se upućuje i predsjedniku Europske komisije putem ERCC-a.
Članak 5.
Aranžmani odgovora na razini Unije
1. Nakon pozivanja na klauzulu solidarnosti Vijeće osigurava političko i strateško usmjeravanje odgovora Unije na pozivanje na klauzulu solidarnosti, u potpunosti vodeći računa o nadležnosti Komisije i VP-a. U tu svrhu predsjedništvo Vijeća odmah aktivira aranžmane za IPCR, ako već nisu u uporabi, te na taj način obavješćuje sve države članice o pozivanju na klauzulu solidarnosti.
2. Istodobno, te u skladu s člankom 1. stavkom 3., Komisija i VP:
(a)
utvrđuju sve relevantne instrumente Unije koji na najbolji način mogu doprinijeti odgovoru na krizu, uključujući sektorske, operativne, političke ili financijske instrumente i strukture te poduzimaju sve potrebne mjere predviđene tim instrumentima;
(b)
utvrđuju vojne kapacitete koji na najbolji način mogu doprinijeti odgovoru na krizu uz potporu Vojnog stožera EU-a;
(c)
utvrđuju i predlažu upotrebu instrumenata i resursa koji su pod nadležnošću agencija Unije i koji na najbolji način mogu doprinijeti odgovoru na krizu;
(d)
savjetuju Vijeće o tome jesu li postojeći instrumenti dovoljni za pomoć pogođenoj državi članici nakon pozivanja na klauzulu solidarnosti;
(e)
izrađuju redovna integrirana izvješća o svijesti o situaciji i analizi radi obavješćivanja i potpore koordinaciji i donošenju odluka na političkoj razini u Vijeću, u skladu s člankom 6. ove Odluke.
3. Prema potrebi, te u skladu s člankom 1. stavkom 3., Komisija i VP podnose prijedloge Vijeću, a posebno u pogledu:
(a)
odluka o izvanrednim mjerama koje nisu predviđene postojećim instrumentima;
(b)
zahtjeva za vojne kapacitete koji nadilaze postojeće aranžmane o civilnoj zaštiti; ili
(c)
mjera koje podupiru brzi odgovor država članica.
4. Koristeći aranžmane za IPCR, predsjedništvo Vijeća osigurava usklađenost postupanja u Vijeću i sveukupnog odgovora na političkoj razini Unije, uključujući u pogledu izrade i ažuriranja prijedlogâ za djelovanje, pritom poštujući pravo inicijative Komisije i VP-a u okviru njihovih područja nadležnosti. Pri tome predsjedništvo podupiru i savjetuju Glavno tajništvo Vijeća, Komisija i ESVD te, u slučaju terorističkih napada, koordinator EU-a za borbu protiv terorizma. Ovisno o krizi, strukture i agencije Unije u području ZVSP-a/ZSOP-a osiguravaju, prema potrebi, doprinose u skladu s relevantnim odredbama prava Unije.
5. Predsjedništvo Vijeća obavješćuje predsjednika Europskog vijeća i predsjednika Europskog parlamenta o pozivanju na klauzulu solidarnosti i o svim glavnim događajima.
6. Nakon pozivanja na klauzulu solidarnosti ERCC djeluje kao neprekidna središnja kontaktna točka na razini Unije s nadležnim tijelima država članica i drugim dionicima, ne dovodeći u pitanje postojeće odgovornosti unutar Komisije i VP-a te postojeće informacijske mreže. ERCC olakšava izradu integriranih izvješća o svijesti o situaciji i analizi (ISAA), u suradnji sa Situacijskom sobom EU-a i drugim kriznim centrima Unije, u skladu s člankom 6. ove Odluke.
Članak 6.
Integrirana izvješća o svijesti o situaciji i analizi
Izvješća ISAA prilagođena su potrebama političke razine Unije koju određuje predsjedništvo Vijeća i omogućuju, unutar Vijeća, strateški pregled stanja, u skladu s aranžmanima za IPCR. Takva izvješća objedinjuju potvrđene doprinose koje su dobrovoljno stavile na raspolaganje države članice, Komisija, ESVD i relevantne agencije Unije, kao i relevantne međunarodne organizacije. U slučaju pozivanja u pogledu terorističkih napada, obavještajne analize i kratka izvješća obrađuju se zasebno kroz postojeće kanale.
Članak 7.
Postupno ukidanje
Postupno ukidanje odgovora u okviru ove Odluke slijedi isti postupak kako je predviđeno u članku 4. stavku 2. Kada država članica koja se pozvala na klauzulu solidarnosti smatra da više nema potrebe da pozivanje ostane aktivno, ona to naznačuje bez odgode.
Članak 8.
Procjena prijetnje na razini Unije
1. Radi redovne procjene prijetnji s kojima se suočava Unija Europsko vijeće može zatražiti od Komisije i VP-a te agencija Unije, prema potrebi, da izrade izvješća o određenim prijetnjama.
2. Osim ako Europsko vijeće drukčije odredi, sva takva izvješća temelje se samo na raspoloživim procjenama prijetnji koje su sastavile relevantne institucije, tijela i agencije Unije prema postojećim aranžmanima te na informacijama koje su dobrovoljno osigurale države članice, uz izbjegavanje udvostručavanja napora. Koordinator EU-a za borbu protiv terorizma prema potrebi se povezuje s pripremom takvih izvješća. U skladu s člankom 346. stavkom 1. točkom (a) UFEU-a nijedna država članica nije obvezna davati informacije ako smatra da bi njihovo otkrivanje bilo suprotno osnovnim interesima njezine sigurnosti.
Članak 9.
Preispitivanje
1. Aranžmani u okviru ove Odluke periodički se preispituju u skladu s utvrđenim potrebama, a u svakom slučaju u roku od 12 mjeseci od prestanka pozivanja kako bi se osiguralo da se izvuku relevantne pouke i da ih se sagleda. To se preispitivanje provodi u Vijeću na temelju zajedničkog izvješća koje pripremaju Komisija i VP.
2. Prema potrebi, ova se Odluka može izmijeniti. U takvim slučajevima i u skladu s člankom 222. stavkom 3 UFEU-a, Vijeću pomažu Politički i sigurnosni odbor i Stalni odbor za operativnu suradnju u području unutarnje sigurnosti.
3. Prema potrebi, Vijeće može prilagoditi aranžmane za IPCR, posebno kao odgovor na potrebe koje je utvrdilo Vijeće u kontekstu preispitivanja ili nakon izmjene ove Odluke.
Članak 10.
Financijske implikacije
Svi financijski resursi potrebni za provedbu ove Odluke mobiliziraju se u okviru dogovorenih ograničenja godišnjih izdataka i u skladu s područjem primjene postojećih instrumenata Unije, istodobno poštujući godišnje gornje granice višegodišnjeg financijskog okvira.
Članak 11.
Stupanje na snagu
Ova Odluka stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Sastavljeno u Luxembourgu 24. lipnja 2014.