РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 1151/2012 НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 21 ноември 2012 година
относно схемите за качество на селскостопанските продукти и храни
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 43, параграф 2 и член 118, първа алинея от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта на законодателния акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
като взеха предвид становището на Комитета на регионите (2),
в съответствие с обикновената законодателна процедура (3),
като имат предвид, че:
(1)
Качеството и разнообразието на продукцията на Съюза от селско стопанство, рибарство и аквакултури са една от важните му силни страни, които осигуряват конкурентно предимство за земеделските производители от Съюза и допринасят значително за неговото живо културно и кулинарно наследство. Това се дължи на уменията и решимостта на земеделските стопани и производители от Съюза, които са запазили традициите живи, като същевременно отчитат разработването на нови производствени методи и материали.
(2)
Гражданите и потребителите в Съюза все по-често търсят продукти, които са качествени и традиционни. Те също така са загрижени за поддържането на разнообразието на селскостопанското производство в Съюза. Това създава търсене на селскостопански продукти или храни с разпознаваеми специфични характеристики, по-специално свързани с географския им произход.
(3)
Производителите могат да продължат да произвеждат разнообразен асортимент от качествени продукти само ако получават справедливо възнаграждение за своите усилия. За тази цел е необходимо те да могат да информират купувачите и потребителите относно характеристиките на своите продукти в условията на лоялна конкуренция. За това е необходимо също те да могат правилно да идентифицират своите продукти на пазара.
(4)
Прилагането спрямо производителите на схеми за качество, които възнаграждават техните усилия да произвеждат разнообразен асортимент от качествени продукти, може да е от полза за икономиката на селските райони. Това важи в особено голяма степен за по-слабо облагодетелстваните райони, планинските райони и най-отдалечените региони, където секторът на селското стопанство представлява значителна част от икономиката и производствените разходи са високи. По този начин схемите за качество имат възможност да допринесат за политиката за развитие на селските райони, пазарната политика и политиката в подкрепа на доходите в рамките на общата селскостопанска политика (ОСП) и да ги допълнят. По-конкретно те могат да дадат своя принос в райони, в които секторът на селското стопанство е от по-голямо икономическо значение и особено в районите в неблагоприятно положение.
(5)
В приоритетите на политиката „Европа 2020“, определени в съобщението на Комисията, озаглавено „Европа 2020 - Стратегия за интелигентен, устойчив и приобщаващ растеж“, се включват целите за постигане на конкурентоспособна икономика, основана на знания и новаторство, както и насърчаване на икономика с висока трудова заетост, която да доведе до социално и териториално сближаване. Следователно политиката за качество на селскостопанските продукти следва да предостави на производителите правилните инструменти за по-добро идентифициране и популяризиране на тези техни продукти, които имат специфични характеристики, като в същото време предпазва тези производители от нелоялни практики.
(6)
Предвижданият набор от допълващи мерки следва да спазва принципите на субсидиарност и пропорционалност.
(7)
Мерките на политиката за качество на селскостопанските продукти са предвидени в Регламент (ЕИО) № 1601/91 на Съвета от 10 юни 1991 г. относно установяване на общи правила за определянето, описанието и представянето на ароматизирани вина, ароматизирани напитки на винена основа и ароматизирани коктейли от лозаро-винарски продукти (4); Директива 2001/110/ЕО на Съвета от 20 декември 2001 г. относно меда (5), и по-специално член 2 от нея, Регламент (ЕО) № 247/2006 на Съвета от 30 януари 2006 г. за определяне на специфични мерки за селското стопанство в най-отдалечените райони на Съюза (6), и по-специално член 14 от него; Регламент (ЕО) № 509/2006 на Съвета от 20 март 2006. относно селскостопански и хранителни продукти с традиционно специфичен характер (7); Регламент (ЕО) № 510/2006 на Съвета от 20 март 2006 г. относно закрилата на географски указания и наименования за произход на земеделски продукти и храни (8); Регламент (ЕО) № 1234/2007 на Съвета от 22 октомври 2007 г. за установяване на обща организация на селскостопанските пазари и относно специфични разпоредби за някои земеделски продукти (Общ регламент за ООП) (9), и по-специално част II, дял II, глава I, раздел I и раздел Ia, подраздел I от него; Регламент (ЕО) № 834/2007 на Съвета от 28 юни 2007 г. относно биологичното производство и етикетирането на биологични продукти (10); както и Регламент (ЕО) № 110/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 15 януари 2008 г. относно определението, описанието, представянето, етикетирането и защитата на географските указания на спиртните напитки (11).
(8)
Етикетирането на селскостопанските продукти и храни следва да бъде предмет на общите правила, предвидени в Директива 2000/13/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 20 март 2000 г. за сближаване на законодателствата на държавите-членки относно етикетирането, представянето и рекламата на храните (12), и по-специално на разпоредбите, насочени към предпазване от етикетиране, което може да обърка или подведе потребителите.
(9)
Съобщението на Комисията до Европейския парламент, Съвета, Европейския икономически и социален комитет и Комитета на регионите относно политиката за качество на селскостопанските продукти определи постигането на по-голяма съгласуваност и последователност на политиката за качество на селскостопанските продукти като приоритет.
(10)
Схемата за географски указания за селскостопански продукти и храни и схемата за храни с традиционно специфичен характер имат някои общи цели и разпоредби.
(11)
От известно време Съюзът се стреми към подход, който има за цел да опрости регулаторната рамка по отношение на ОСП. Този подход следва да се приложи и за регламентите в областта на политиката за качество на селскостопанските продукти, без това да поставя под въпрос специфичните характеристики на тези продукти.
(12)
Някои регламенти, които са част от политиката за качество на селскостопанските продукти, наскоро бяха преразгледани, но все още не се прилагат в своята цялост. В резултат на това те не следва да бъдат включени в настоящия регламент. Все пак те биха могли да бъдат включени на по-късен етап, след като законодателството бъде приложено в своята цялост.
(13)
С оглед на горепосочените съображения следните разпоредби следва да бъдат обединени в единна правна рамка, която включва новите или актуализирани разпоредби на регламенти (ЕО) № 509/2006 и (ЕО) № 510/2006, както и онези разпоредби от регламенти (ЕО) № 509/2006 и (ЕО) № 510/2006, които се запазват.
(14)
От съображения за яснота и прозрачност Регламент (ЕО) № 509/2006 и Регламент (ЕО) № 510/2006 следва да бъдат съответно отменени и заменени с настоящия регламент.
(15)
Приложното поле на настоящия регламент следва да се ограничи до селскостопанските продукти, предназначени за консумация от човека, изброени в приложение I към Договора, и до списък на продукти извън обхвата на това приложение, които са тясно свързани със селскостопанското производство или с икономиката на селските райони.
(16)
Правилата, предвидени в настоящия регламент, следва да се прилагат без да се засяга съществуващото законодателство на Съюза по отношение на вина, ароматизирани вина, спиртни напитки, продукти на биологичното земеделие или най-отдалечените райони.
(17)
Обхватът на наименованията за произход и географските указания следва да се ограничи до продукти, за които съществува вътрешноприсъща връзка между характеристиките на продукта или храната и географския произход. Включването в настоящата схема само на определени видове шоколад като захарни изделия е неправилно и следва да бъде коригирано.
(18)
Конкретните цели на защитата на наименованията за произход и географските указания са да се осигурят справедливи приходи за земеделските стопани и производители съобразно качествата и характеристиките на даден продукт или начина му на производство и да се предостави ясна информация за продукти със специфични характеристики, свързани с географския произход, като с това ще се даде възможност на потребителите да правят по-информиран избор при покупка.
(19)
Осигуряването на еднакво спазване на цялата територия на Съюза на правата на интелектуална собственост, свързани със защитените наименования в Съюза, е приоритетна цел, която може да бъде постигната по-ефективно на равнището на Съюза.
(20)
Рамка на Съюза, която защитава наименованията за произход и географските указания, като предвижда включването им в регистър, спомага за разработването на тези инструменти, тъй като произтичащият от това по-еднакъв подход обезпечава лоялна конкуренция между производителите на продукти, които притежават такива указания, и повишава доверието на потребителите към продуктите. Следва да се предвиди разпоредба за разработването на наименования за произход и географски указания на равнището на Съюза и за насърчаване на създаването на механизми за защитата им в трети държави в рамките на Световната търговска организация (СТО) или на многостранни и двустранни споразумения, като по този начин се допринесе за признаването на качеството на продуктите и на техния производствен модел за фактор, който носи добавена стойност.
(21)
В резултат на опита, придобит от прилагането на Регламент (ЕИО) № 2081/92 на Съвета от 14 юли 1992 г. относно закрилата на географски указания и наименования за произход на земеделски продукти и храни (13) и Регламент (ЕО) № 510/2006, е необходимо да бъде намерено решение на някои въпроси, да се изяснят и опростят някои правила и да се рационализират процедурите, свързани с тази схема.
(22)
С оглед на съществуващата практика двата различни инструмента за обозначаване на връзката между продукта и неговия географски произход, а именно - защитеното наименование за произход и защитеното географско указание -, следва да бъдат допълнително определени и запазени. Без да се променя концепцията на тези инструменти, следва да се приемат някои промени в определенията, за да се вземе предвид в по-голяма степен определението за географски указания, заложено в Споразумението за свързаните с търговията аспекти на правата върху интелектуална собственост, и за да бъдат направени по-прости и по-ясни за разбиране от операторите.
(23)
Селскостопански продукт или храна с такова географско означение следва да отговаря на определени условия, посочени в спецификацията, например конкретни изисквания, които имат за цел опазване на природните ресурси или ландшафта на производствения район или по-хуманно отношение към селскостопанските животни.
(24)
За да получат защита на териториите на държавите-членки, наименованията за произход и географските указания следва да бъдат регистрирани само на равнището на Съюза. От датата на заявлението за такава регистрация на равнището на Съюза държавите-членки следва да могат да предоставят временна закрила на национално равнище без да се засяга вътрешната търговия в Съюза или международната търговия. Закрилата, предоставена от настоящия регламент след регистрация, следва да бъде на разположение в еднаква степен за наименования за произход и географски указания на трети държави, които отговарят на съответните критерии и се ползват със закрила в своята страна на произход.
(25)
Процедурата по регистрация на равнището на Съюза следва да дава възможност на всяко физическо или юридическо лице със законен интерес от държава-членка, различна от държавата-членка на подаване на заявлението, или от трета държава, да упражнява правата си чрез уведомяване за своето възражение.
(26)
Вписването в регистъра на защитените наименования за произход и защитените географски указания следва също да предоставя информация на потребителите и на участниците в търговията.
(27)
Съюзът договаря международни споразумения, включително такива, които се отнасят до закрилата на наименования за произход и географски указания, със своите търговски партньори. С цел да се улесни предоставянето на обществеността на информация относно защитените по този начин наименования, и по-специално да се осигури закрила и контрол върху начина на използване на тези наименования, наименованията може да се вписват в регистъра на защитените наименования за произход и защитените географски указания. Освен ако изрично не са определени като наименования за произход в такива международни споразумения, наименованията следва да се вписват в регистъра като защитени географски указания.
(28)
Предвид тяхното специфично естество, следва да се приемат специални разпоредби относно етикетирането във връзка със защитените наименования за произход и защитените географски указания, които да изискват производителите да използват подходящи символи на Съюза или означения върху опаковките. В случай на наименования на Съюза използването на такива символи или означения следва да стане задължително, за да направи тази категория продукти и гаранциите, свързани с тях, по-добре известни на потребителите и за да позволи по-лесното идентифициране на тези продукти на пазара, с което да се улеснят проверките. Като се вземат предвид изискванията на СТО, използването на такива символи или означения следва да бъде доброволно за географските указания и наименованията за произход от трета държава.
(29)
Следва да се предостави закрила на наименования, включени в регистъра с цел да се обезпечи почтеното им използване и за да се предотвратят практики, които биха могли да подведат потребителите. Освен това следва да бъдат изяснени начините за гарантиране, че географските указания и наименованията за произход са защитени, особено що се отнася до ролята на организациите на производителите и компетентните органи на държавите-членки.
(30)
Следва да бъдат предвидени специални дерогации, които позволяват за преходни периоди използването на регистрирано наименование заедно с други наименования. Тези дерогации следва да бъдат опростени и пояснени. В някои случаи, за да се преодолеят временни затруднения и с дългосрочната цел да се гарантира, че всички производители спазват спецификациите, тези дерогации могат да бъдат предоставени за период до 10 години.
(31)
Следва да се изясни обхватът на закрилата, предоставена съгласно настоящия регламент, по-специално по отношение на онези ограничения за регистрация на нови търговски марки, установени в Директива 2008/95/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 октомври 2008 г. за сближаване на законодателствата на държавите-членки относно марките (14), които са в противоречие с регистрацията на защитени наименования за произход и защитени географски указания, какъвто е вече случаят с регистрацията на нови марки на равнището на Съюза. Подобно пояснение е необходимо и по отношение на притежателите на по-ранни права върху интелектуална собственост, по-конкретно тези, свързани с марки и омонимни наименования, регистрирани като защитени наименования за произход или като защитени географски указания.
(32)
Закрилата на наименованията за произход и географските указания следва да обхване и злоупотребата, имитация и пресъздаване на регистрирани наименования на стоки, както и на услуги, за да се осигури високо равнище на закрила и тя да се хармонизира със закрилата, която се прилага в лозаро-винарския сектор. Когато защитени наименования за произход или защитени географски указания се използват като съставки, следва да се вземе предвид съобщението на Комисията, озаглавено „Насоки за етикетиране на храните, в чийто състав влизат продукти, регистрирани като защитени наименования за произход (ЗНП) или защитени географски указания (ЗГУ)“.
(33)
Наименованията, които вече са регистрирани съгласно Регламент (ЕО) № 510/2006 на 3 януари 2013 г., следва да продължат да бъдат защитени по силата на настоящия регламент и да бъдат включени автоматично в регистъра.
(34)
Конкретната цел на схемата за храни с традиционно специфичен характер е да помогне на производителите на традиционни продукти да информират потребителите относно добавящите стойност специфики на своя продукт. Тъй като обаче са регистрирани само няколко наименования, настоящата схема за храни с традиционно специфичен характер не успя да реализира своя потенциал. Следователно действащите разпоредби следва да бъдат подобрени, изяснени и по-добре насочени, за да стане схемата по-разбираема, функционална и привлекателна за потенциалните заявители.
(35)
Настоящата схема предвижда възможност за регистрация на наименование с цел идентификация, без наименованието да бъде запазено в Съюза. Тъй като този вариант не беше добре разбран от заинтересованите страни, а и защото функцията по идентифициране на традиционните продукти може да се постигне по-добре на равнището на държавите-членки или на регионално равнище, като се прилага принципът на субсидиарност, използването на този вариант следва да се преустанови. С оглед на натрупания опит схемата следва да се занимава единствено със запазването на наименования на територията на Съюза.
(36)
За да се гарантира, че по схемата се регистрират наименования на действително традиционни продукти, следва да се адаптират критериите и условията за регистрация на наименованията, по-специално тези по отношение на определението за „традиционен“, което следва да включва продукти, които са били произвеждани в продължение на значителен период.
(37)
За да се гарантира, че храните с традиционно специфичен характер отговарят на своите спецификации и са съгласувани, организираните в групи производители следва сами да определят продукта в спецификация. Възможността за регистриране на наименование като храна с традиционно специфичен характер следва да е на разположение и за производители от трети държави.
(38)
За да могат да бъдат запазени, храните с традиционно специфичен характер следва да бъдат регистрирани на равнището на Съюза. Вписването в регистъра следва освен това да дава информация на потребителите и на участниците в търговията.
(39)
С цел да се предотврати създаването на условия за нелоялна конкуренция, всеки производител, включително производител от трета държава, следва да може да използва регистрирано наименование на храна с традиционно специфичен характер, при условие че въпросният продукт отговаря на изискванията на съответните спецификации и производителят е включен в система за проверки. За произведени в Съюза храни с традиционно специфичен характер символът на Съюза следва да бъде указан на етикета и следва да бъде възможно да бъде свързан с означението „храна с традиционно специфичен характер“.
(40)
За да бъдат защитени регистрираните наименования от неправомерна употреба или от практики, които биха могли да подведат потребителите, тяхната употреба следва да бъде запазена.
(41)
Условията за използване, предвидени в Регламент (ЕО) № 509/2006, следва да продължат да се прилагат за преходен период по отношение на тези наименования, които вече са регистрирани съгласно Регламент (ЕО) № 509/2006 и които на 3 януари 2013 г. иначе биха останали извън неговото приложно поле.
(42)
Следва да се въведе процедура за регистриране на наименования, които са регистрирани без запазено име съгласно Регламент (ЕО) № 509/2006, която да позволи те да могат да бъдат регистрирани със запазено име.
(43)
Следва също така да бъде създадена разпоредба за преходните мерки, приложими при регистрацията на заявленията, получени от Комисията преди 3 януари 2013.
(44)
Следва да бъде въведено второ ниво системи за качество, основано на термини за качество, които внасят добавена стойност, могат да се популяризират на вътрешния пазар и трябва да се прилагат доброволно. Тези незадължителни термини за качество следва да се отнасят до специфични хоризонтални характеристики във връзка с една или повече категории продукти, методи на селскостопанско производство или специфики на преработката, които се прилагат в конкретни райони. Незадължителният термин за качество „планински продукт“ до момента е в съответствие с условията и ще придаде допълнителна стойност на продукта на пазара. С цел улесняване на прилагането на Директива 2000/13/ЕО, когато етикетирането на някои храни може да доведе до объркване на потребителя във връзка с незадължителните термини за качество, включително по конкретно „планински продукти“, Комисията може да приеме насоки.
(45)
За да се предостави на производителите от планинските райони ефективен инструмент за по-успешно предлагане на пазара на продукцията им и да се намали действителният риск от заблуждение на потребителя по отношение на планинския произход на продуктите на пазара, следва да се създаде разпоредба относно определянето на равнището на Съюза на незадължителен термин за качество за планинските продукти. Определянето на планинските райони следва да се основава на общите критерии за класификация, използвани за идентифицирането на планински район в Регламент (ЕО) № 1257/1999 на Съвета от 17 май от 1999 г. относно подпомагане на развитието на селските райони от Европейския фонд за ориентиране и гарантиране на земеделието (ФЕОГА) (15).
(46)
Добавената стойност на географските указания и храните с традиционно специфичен характер се базира на доверието на потребителите. Тя е надеждна единствено ако е съпроводена от ефективна проверка и контрол. Тези схеми за качество следва да бъдат предмет на система за мониторинг чрез официални проверки в съответствие с принципите, предвидени в Регламент (ЕО) № 882/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 г. относно официалния контрол, провеждан с цел осигуряване на проверка на съответствието със законодателството в областта на фуражите и храните и правилата за опазване здравето на животните и хуманното отношение към животните (16), и следва да включват система за проверки на всички етапи на производството, преработката и разпространението. За да се помогне на държавите-членки да прилагат по-добре разпоредбите на Регламент (ЕО) № 882/2004 по отношение на контрола върху географските указания и храните с традиционно специфичен характер, в настоящия регламент следва да се направи позоваване на най-важните членове.
(47)
Операторите следва да бъдат обект на система, която проверява съответствието с продуктовата спецификация, за да се гарантират на потребителя специфичните характеристики на географските указания и на храните с традиционно специфичен характер.
(48)
С цел да се гарантира тяхната безпристрастност и ефективност, компетентните органи следва да отговарят на редица оперативни критерии. Следва да се предвидят разпоредби за делегиране на някои правомощия на контролните органи за извършване на конкретни задачи по контрола.
(49)
Европейските стандарти (стандарти EN), разработени от Европейския комитет по стандартизация (CEN), и международните стандарти, разработени от Международната организация по стандартизация (ISO), следва да се използват за акредитацията на контролните органи, както и от самите органи при тяхната дейност. Акредитацията на тези органи следва да става в съответствие с Регламент (ЕО) № 765/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 9 юли 2008 г. за определяне на изискванията за акредитация и надзор на пазара във връзка с предлагането на пазара на продукти (17).
(50)
В многогодишните национални планове за контрол и в годишния доклад, изготвяни от държавите-членки в съответствие с Регламент (ЕО) № 882/2004, следва да се включи информация за контролните дейности по отношение на географските указания и на храните с традиционно специфичен характер.
(51)
Държавите-членки следва да са оправомощени да начисляват такса за покриване на направените разходи.
(52)
Съществуващите правила по отношение на продължаващата употреба на родови наименования следва да бъдат изяснени, така че родови наименования, които са подобни на наименование или термин, който е защитен или запазен, или са част от него, следва да запазят своя родов статут.
(53)
Датата за установяване на предходност на марка и на наименование за произход или географско указание следва да е датата на подаване на заявлението за регистрация на марката в Съюза или в държавите-членки и датата на заявлението, подадено до Комисията, за защита на наименование за произход или на географско указание.
(54)
Разпоредбите, които регламентират отказа или съвместното съществуване на наименование за произход или географско указание поради противоречие с предходна марка, следва да продължат да се прилагат.
(55)
Критериите, съгласно които последващи марки следва да бъдат отказвани или, ако са регистрирани - да се обявят за невалидни на основание, че противоречат на предходно наименование за произход или географско указание, следва да отговарят на предвидения обхват на закрила на наименованието за произход или географското указание.
(56)
Разпоредбите на системите за установяване на права на интелектуална собственост, и по-специално тези, определени по схемата за качество за наименованията за произход и географските указания или определените съгласно законодателството за марките, следва да не бъдат засегнати от запазването на наименования и от определянето на указания и символи съгласно схемите за качество за храни с традиционно специфичен характер, и за незадължителни термини за качество.
(57)
Ролята на групите следва да бъде изяснена и призната. Групите имат важна роля в процеса на подаване на заявления за регистрация на наименования за произход и на географски указания и храни с традиционно специфичен характер, както и при изменения на спецификации и молби за заличаване. Групата може също така да развива дейности, свързани с надзора върху прилагането на закрилата на регистрираните наименования, съответствието на производството с продуктовата спецификация, информацията за регистрираното наименование и неговото популяризиране, както и в общи линии всяка дейност, насочена към повишаване на стойността на регистрираните наименования и ефикасността на схемите за качество. Освен това тя следва да наблюдава позицията на продуктите на пазара. Все пак обаче тези дейности следва да не улесняват нито да водят до неконкурентно поведение, несъвместимо с членове 101 и 102 от Договора.
(58)
За да се гарантира, че регистрираните наименования за произход, географските указания и храните с традиционно специфичен характер отговарят на условията, посочени в настоящия регламент, заявленията следва да бъдат разглеждани от националните органи на заинтересованите държави-членки при спазване на минималните общи разпоредби, включително на националната процедура за предявяване на възражения. Комисията впоследствие следва да проучва заявленията, за да се гарантира, че не са допуснати явни грешки и че законодателството на Съюза и интересите на заинтересованите страни извън държавата-членка на подаване на заявлението са взети предвид.
(59)
Регистрацията като наименования за произход, географски указания и храни с традиционно специфичен характер следва да бъде отворена за наименования, свързани с продукти, произхождащи от трети държави и които отговарят на условията, предвидени в настоящия регламент.
(60)
Символите, указанията и съкращенията, указващи участие в схема за качество, както и съответните права в рамките на Съюза, следва да бъдат защитени в Съюза, както и в трети държави, за да се гарантира, че те се използват за автентични продукти и че потребителите не се въвеждат в заблуждение по отношение на качествата на продуктите. Освен това, за да бъде ефективна закрилата, Комисията следва да разполага с разумни бюджетни ресурси на централизиран принцип в рамките на Регламент (ЕО) № 1698/2005 на Съвета от 20 септември 2005 г. относно подпомагане на развитието на селските райони от Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР) (18) и в съответствие с член 5 от Регламент (ЕО) № 1290/2005 на Съвета от 21 юни 2005 г. относно финансирането на Общата селскостопанска политика (19).
(61)
Процедурата за регистрация на защитените наименования за произход, защитените географски указания и храните с традиционно специфичен характер, включително периодите за проучване и представяне на възражение, следва да бъде съкратена и подобрена, по-специално по отношение на вземането на решения. Комисията, като действа при някои обстоятелства с подкрепата на държавите-членки, следва да носи отговорност за вземането на решения за регистриране. Следва да се предвидят процедури, които да дават възможност за изменение на продуктовите спецификации след регистрация и за заличаване на регистрирани наименования, по-специално ако продуктът вече не отговаря на съответната продуктова спецификация или ако дадено наименование вече не се използва на пазара.
(62)
За да се улесни трансграничното подаване на заявления за съвместна регистрация на защитени наименования за произход, защитени географски указания и храни с традиционно специфичен характер, следва да бъдат създадени разпоредби за съответните процедури.
(63)
С оглед на допълването или изменението на някои несъществени елементи от настоящия регламент, на Комисията следва да се делегира правомощие да приема актове в съответствие с член 290 от Договора по отношение на допълването на списъка с продуктите, изброени в приложение I към настоящия регламент, установяването на ограничения и дерогации във връзка с набавянето на фураж в случай на наименования за произход, установяването на ограничения и дерогации във връзка с клането на живи животни или с набавянето на суровини; определянето на правила, с които се ограничава информацията, съдържаща се в продуктовата спецификация; определянето на символите на Съюза; определянето на допълнителни преходни разпоредби, за да се защитят правата и законните интереси на съответните производители или заинтересовани страни; определянето на допълнителните подробности за критериите за допустимост на наименованията на храни с традиционно специфичен характер; определянето на подробни правила относно критериите за незадължителен термин за качество; запазването на допълнителен незадължителен термин за качество, определянето на условията за употребата му и за изменение на тези условия; определянето на дерогации от условията за използване на термина „планински продукт“ и определяне на методи на производство и други критерии, релевантни за използването на посочения незадължителен термин за качество, по-специално определяне на условията, при които се разрешава суровините или фуражите да идват извън планинските райони; установяването на допълнителни правила за определяне на родовия характер на термините в Съюза; определянето на правила за уреждане на употребата на наименованието на сорт растения или порода животни; определянето на правилата за провеждане на националната процедура по предявяване на възражения по отношение на съвместните заявления, свързани с повече от една национална територия, и за допълване на правилата за процеса на подаване на заявления, процеса на представяне на възражения, процеса на подаване на заявленията за изменение и процеса на заличаване по принцип. От особена важност е по време на подготвителната си работа Комисията да проведе подходящи консултации, включително на експертно равнище. При подготовката и изготвянето на делегираните актове Комисията следва да осигури едновременното и своевременно предаване на съответните документи по подходящ начин на Европейския парламент и на Съвета.
(64)
За да се осигурят еднакви условия за прилагането на настоящия регламент, на Комисията следва да бъдат предоставени изпълнителни правомощия по отношение на определянето на правила за формата на продуктовата спецификация; определяне на подробни правила за формата и съдържанието на регистъра на защитените наименования за произход и защитените географски указания; определянето на техническите характеристики на символите на Съюза и означенията, както и на правилата за използването им върху продуктите, включително по отношение на подходящите езикови версии, които да се използват; предоставянето и удължаването на преходните периоди за временни дерогации за използване на защитени наименования за произход и на защитени географски указания; определянето на подробни правила относно формата и съдържанието на регистъра на храните с традиционно специфичен характер; определянето на правила за защита на храните с традиционно специфичен характер, определянето на всички мерки, свързани с формата, процедурите или други технически подробности, необходими за прилагането на дял IV; определянето на правила за употребата на незадължителните термини за качество; определянето на правила относно единната закрила на означенията, съкращенията и символите, отнасящи се до схемите за качество; определянето на подробни правила за процедурите, формата и представянето на заявленията за регистрация и на възраженията; отхвърлянето на заявлението; вземането на решение относно регистрацията на наименование за произход, ако не е постигнато съгласие; определянето на подробни правила за процедурите, формата и представянето на заявлението за изменение, заличаването на регистрацията на защитено наименование за произход, на защитено географско указание или на храна с традиционно специфичен характер; определянето на подробни правила за процедурата и формата на процедурата по заличаване, както и относно представянето на исканията за заличаване. Тези правомощия следва да бъдат упражнявани в съответствие с Регламент (ЕС) № 182/2011 на Европейския парламент и на Съвета от 16 февруари 2011 г. за установяване на общите правила и принципи относно реда и условията за контрол от страна на държавите-членки върху упражняването на изпълнителните правомощия от страна на Комисията (20).
(65)
По отношение на установяването на регистър на защитените наименования за произход, защитените географски указания и храните с традиционно специфичен характер, признати в рамките на настоящата схема, определянето на начините, по които се оповестяват имената и адресите на органите за сертифициране на продукти и регистрирането на наименование, ако не постъпи уведомление за възражение или приемливо мотивирано възражение или ако е постъпило такова, е било постигнато съгласие, Комисията следва да бъде оправомощена да приема актове за изпълнение без да прилага Регламент (ЕС) № 182/2011,
ПРИЕХА НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ДЯЛ I
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
Член 1
Цели
1. Настоящият регламент има за цел да помогне на производителите на селскостопански продукти и храни да информират купувачите и потребителите относно характеристиките на продуктите и спецификите на селскостопанското производство на тези продукти и храни, като така се осигурява:
а)
лоялна конкуренция за земеделските стопани и производителите на селскостопански продукти и храни, които имат добавящи стойност характеристики и специфики;
б)
наличието на надеждна информация относно тези продукти, която е на разположение на потребителите;
в)
зачитане на правата върху интелектуалната собственост; и
г)
целостта на вътрешния пазар.
Целта на мерките, установени в настоящия регламент, е да се подкрепят селскостопанските и преработвателните дейности, както и системите за селскостопанско производство, свързвани с висококачествени продукти, като по този начин се допринася за осъществяване на целите на политиката за развитие на селските райони.
2. С настоящия регламент се създават „схеми за качество“, които осигуряват базата за идентификацията и, където това е уместно, за защитата на наименования и термини, означаващи или описващи по-конкретно селскостопански продукти, със:
а)
добавящи стойност характеристики, или
б)
добавящи стойност специфики като резултат от използваните методи на селскостопанско производство или на преработка или от мястото на тяхното производство или предлагане на пазара.
Член 2
Приложно поле
1. Настоящият регламент обхваща селскостопански продукти, предназначени за консумация от човека и изброени в приложение I към Договора, както и други селскостопански продукти и храни, изброени в приложение I към настоящия регламент.
С цел да се вземат предвид международни ангажименти или нови производствени методи или материали на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 56, които допълват списъка на продукти, който се съдържа в приложение I към настоящия регламент. Тези продукти са тясно свързани със селскостопанските продукти или с икономиката на селските райони.
2. Настоящият регламент не се прилага за спиртни напитки, ароматизирани вина или лозаро-винарски продукти съгласно определенията в приложение ХI Б към Регламент (ЕО) № 1234/2007, с изключение на винения оцет.
3. Настоящият регламент се прилага без да се засягат други конкретни разпоредби на Съюза, свързани с пускането на продукти на пазара, и по-специално с единната обща организация на пазарите и с етикетирането на храните.
4. Директива 98/34/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 юни 1998 г. установяваща процедура за предоставянето на информация в сферата на техническите стандарти и регламенти и правила относно услугите на информационното общество (21) не се прилага за схемите за качество, създадени по силата на настоящия регламент.
Член 3
Определения
За целите на настоящия регламент се прилагат следните определения:
(1)
„схеми за качество“ означава схемите, създадени съгласно дялове II, III и IV;
(2)
„група“ означава всяка асоциация, независимо от правната ѝ форма, съставена основно от производители или преработватели, работещи с един и същ продукт;
(3)
„традиционен“ означава доказана употреба на вътрешния пазар за период, който позволява предаване от поколение на поколение; този период е най-малко 30 години;
(4)
„етикетиране“ означава всички текстове, данни, търговски марки, производствени марки, изображения или знаци, свързани с дадена храна и нанесени върху опаковка, документ, надпис, етикет, пръстен или яка, които придружават такава храна или се отнасят до нея;
(5)
„специфичен характер“ по отношение на даден продукт означава характерните специфики на производството, които отличават ясно този продукт от други подобни продукти от същата категория;
(6)
„родови термини“ означава наименованията на продукти, които въпреки че са свързани с мястото, региона или държавата, където продуктът е бил първоначално произвеждан или продаван, са се превърнали в общо наименование на продукта в Съюза;
(7)
„етап на производство“ означава производство, преработка или приготвяне;
(8)
„преработени продукти“ означава храни, получени в резултат от преработката на непреработени продукти. Преработените продукти може да съдържат съставки, които са необходими за тяхното производство или им придават специфични характеристики.
ДЯЛ II
ЗАЩИТЕНИ НАИМЕНОВАНИЯ ЗА ПРОИЗХОД И ЗАЩИТЕНИ ГЕОГРАФСКИ УКАЗАНИЯ
Член 4
Цел
Създава се схема за защитени наименования за произход и защитени географски указания с цел да се помогне на производителите на продукти, свързани с даден географски район, като:
а)
се гарантират справедливи приходи съобразно качествата на техните продукти;
б)
се гарантира единна закрила на наименованията като право на интелектуална собственост на територията на Съюза;
в)
се предоставя ясна информация на потребителите относно добавящите стойност специфики на продукта.
Член 5
Изисквания за наименованията за произход и географските указания
1. За целите на настоящия регламент „наименование за произход“ е наименование, което идентифицира продукт:
а)
произхождащ от специфично място, регион или, в изключителни случаи, държава;
б)
чието качество или характеристики се дължат основно или изключително на специфична географска среда с присъщите ѝ природни и човешки фактори; и
в)
чиито етапи на производство се извършват в определения географски район.
2. За целите на настоящия регламент „географско указание“ е наименование, което идентифицира продукт:
а)
с произход от специфично място, регион или държава;
б)
чието качество, репутация или други характеристики се отдават предимно на неговия географски произход; и
в)
на който поне един етап от производствения процес се осъществява в определения географски район.
3. Независимо от параграф 1, някои имена се третират като наименования за произход, дори и суровините за посочените продукти да идват от географски район, по-голям или различен от определения географски район, при условие че:
а)
районът на производство на суровините е определен;
б)
съществуват специални условия за производството на суровините;
в)
налице са ред и условия за контрол, за да се гарантира, че условията, посочени в буква б), се спазват; и
г)
въпросните наименования за произход са били признати като наименования за произход в държавата на произход преди 1 май 2004 г.
За целите на настоящия параграф единствено живите животни, месото и млякото могат да се смятат за суровини.
4. За да се вземе предвид специфичният характер на производството на продукти с животински произход, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 56 относно ограничения и дерогации във връзка с набавянето на фураж в случай на наименования за произход.
Освен това, за да се вземе предвид специфичният характер на някои продукти или райони, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 56 относно ограничения и дерогации във връзка с клането на живи животни или с набавянето на суровини.
Тези ограничения и дерогации въз основа на обективни критерии вземат предвид качеството или употребата и признатото ноу-хау или природните фактори.
Член 6
Родов характер, конфликти с имена на сортове растения, породи животни, омоними и марки
1. Родовите термини не се регистрират като защитени наименования за произход или защитени географски указания.
2. Наименование не може да се регистрира като наименование за произход или географско указание, когато то е в противоречие с име на сорт растения или порода животни и има вероятност да подведе потребителя по отношение на истинския произход на продукта.
3. Предложено за регистрация наименование, което изцяло или частично е омоним на вече вписано наименование в създадения съгласно член 11 регистър, не може да бъде регистрирано, освен ако не е налице достатъчно разграничение в практиката между условията за местно и традиционно използване и представяне на регистрирания впоследствие омоним и вече съдържащото се в регистъра наименование, като се отчита необходимостта да се осигури равнопоставено третиране на съответните производители и да не се подвеждат потребителите.
Омонимно наименование, което въвежда в заблуждение потребителя, като му внушава, че продуктите идват от друга територия, не се регистрира дори ако наименованието е точно по отношение на действителната територия, район или място на произход на съответните продукти.
4. Наименование, предложено за регистрация като наименование за произход или географско указание, не се регистрира, когато в светлината на репутацията и известността на дадена марка, както и на продължителността на нейното използване, регистрацията на предложеното наименование като наименование за произход или географско указание би могла да подведе потребителя по отношение на истинската идентичност на продукта.
Член 7
Продуктова спецификация
1. Защитено наименование за произход или защитено географско указание трябва да съответства на спецификация, която включва поне следното:
а)
наименованието, което трябва да бъде защитено като наименование за произход или географско указание, така както се използва в търговията или в говоримия език, но само на езиците, които се използват или в исторически план са били използвани за описанието на конкретния продукт в определения географски район;
б)
описание на продукта, включително на суровините, ако това е приложимо, както и основните физични, химични, микробиологични или органолептични характеристики на продукта;
в)
определяне на географския район, ограничен поради посочената в буква е), подточка i) или подточка ii) връзка, и, ако това е приложимо, подробности, посочващи съответствието с изискванията на член 5, параграф 3;
г)
доказателства, че продуктът произхожда от определения географски район, посочен в член 5, параграфи 1 или 2;
д)
описание на метода на получаване на продукта и, където е приложимо, автентичните и неизменни местни методи, както и информация относно опаковането, ако групата, която подава заявление, реши това и представи достатъчни специфични за продукта основания, че опаковането трябва да се извършва в определения географски район, за да се защити качеството, да се осигури произходът, или да се обезпечи контролът, като се вземе предвид законодателството на Съюза, по-специално законодателството относно свободното движение на стоки и свободното предоставяне на услуги;
е)
подробности за установяване на следното:
i)
връзката между качеството или характеристиките на продукта и географската среда, по смисъла на член 5, параграф 1; или
ii)
при необходимост, връзката между определено качество, репутацията или друга характеристика на продукта и географския произход, по смисъла на член 5, параграф 2;
ж)
наименованието и адреса на органите или, ако са известни, наименованието и адреса на органите, упражняващи контрол за спазването на изискванията относно продуктовата спецификация съгласно член 37, и техните конкретни задачи;
з)
специфични правила за етикетиране на въпросния продукт.
2. За да се гарантира, че продуктовите спецификации предоставят подходяща и сбита информация, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 56 за определяне на правила, с които се ограничава информацията, съдържаща се в спецификацията, посочена в параграф 1 от настоящия член, когато такова ограничение е необходимо, за да се избегнат прекомерно обемистите заявления за регистрация.
Комисията може да приема актове за изпълнение за определяне на правила за формата на спецификацията. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 57, параграф 2.
Член 8
Съдържание на заявлението за регистрация
1. Заявлението за регистрация на наименование за произход или на географско указание съгласно член 49, параграф 2 или 5, включва най-малко:
а)
наименованието и адреса на групата заявител и на органите или, ако са известни, на органите, упражняващи контрол за спазването на изискванията относно продуктовата спецификация;
б)
спецификацията на продукта, предвидена в член 7;
в)
единен документ, в който се посочва следното:
i)
основните елементи на спецификацията на продукта: наименование, описание на продукта, включително, когато е приложимо, специфични правила относно опаковането и етикетирането и кратко определение на географския район;
ii)
описание на връзката между продукта и географската среда или географския произход, по смисъла на член 5, параграф 1 или 2 в зависимост от случая, включително, когато е приложимо, специфични елементи от описанието на продукта или метода на производство за обосновка на връзката.
Освен това, както е посочено в член 49, параграф 5, в заявлението се включва доказателство, че наименованието на продукта е защитено в неговата държава на произход.
2. Документацията на заявлението, посочена в член 49, параграф 4, включва:
а)
наименованието и адреса на групата заявител;
б)
единният документ, посочен в параграф 1, буква в) от настоящия член;
в)
декларация от държавата-членка, че тя смята заявлението, подадено от групата заявител и отговарящо на условията за благоприятно решение, за отговарящо на изискванията на настоящия регламент и на приетите съгласно него разпоредби;
г)
данните за публикацията на спецификацията на продукта.
Член 9
Временна национална защита
Всяка държава-членка може, само за определено време, да предостави защита на дадено наименование, по смисъла на настоящия регламент, на национално равнище, която е в сила от датата, на която заявлението е подадено до Комисията.
Тази национална защита се прекратява или на датата, на която е взето решение за регистрация съгласно настоящия регламент, или при оттегляне на заявлението.
Ако дадено наименование не е регистрирано съгласно настоящия регламент, единствено засегнатата държава-членка поема отговорността за последствията от такава национална защита.
Мерките, предприети от държавите-членки съгласно първа алинея, пораждат действие единствено на национално равнище и нямат въздействие върху вътрешната търговия в Съюза или върху международната търговия.
Член 10
Основания за възражение
1. Мотивирано възражение съгласно посоченото в член 51, параграф 2 се приема само ако е получено от Комисията в рамките на срока, установен в посочения параграф и ако:
а)
показва, че изискванията, посочени в член 5 и член 7, параграф 1, не са спазени;
б)
показва, че регистрацията на предложеното наименование би била в противоречие с член 6, параграфи 2, 3 или 4;
в)
показва, че регистрацията на предложеното наименование би застрашила съществуването на изцяло или отчасти идентично наименование или марка или съществуването на продукти, които са били законно на пазара за период от поне пет години преди датата на публикацията, предвидена в член 50, параграф 2, буква а); или
г)
предоставя подробности, на основата на които може да се заключи, че наименованието, за което се иска регистрация, е родов термин.
2. Основанията за възражение се оценяват по отношение на територията на Съюза.
Член 11
Регистър на защитените наименования за произход и защитените географски указания
1. Без да прилага процедурата, посочена в член 57, параграф 2, Комисията приема актове за изпълнение за създаване и поддържане на публично достъпен и актуализиран регистър на защитените наименования за произход и защитените географски указания, признати в рамките на настоящата схема.
2. Географските указания, отнасящи се до продукти от трети държави, които са защитени в Съюза по силата на международно споразумение, по което Съюзът е договаряща страна, могат да бъдат вписвани в регистъра. Ако не са изрично посочени във въпросното споразумение като защитени наименования за произход съгласно настоящия регламент, такива наименования се вписват в регистъра като защитени географски указания.
3. Комисията може да приема актове за изпълнение за определяне на подробни правила за формата и съдържанието на регистъра. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 57, параграф 2.
4. Комисията публикува и редовно актуализира списъка на международните споразумения, посочени в параграф 2, както и списъка на географските указания, защитени съгласно тези споразумения.
Член 12
Наименования, символи и указания
1. Защитените наименования за произход и защитените географски указания могат да се използват от всеки оператор, предлагащ на пазара продукт, който отговаря на съответната спецификация.
2. Създават се символи на Съюза за реклама на защитените наименования за произход и защитените географски указания.
3. В случай на продукти с произход от Съюза, които се предлагат на пазара със защитено наименование за произход или защитено географско указание, регистрирано в съответствие с процедурите, предвидени в настоящия регламент, свързаните с тях символи на Съюза присъстват върху етикета. Освен това регистрираното наименование на продукта следва да бъде разположено в същото зрително поле. Означенията „защитено наименование за произход“ или „защитено географско указание“ или съответните съкращения - ЗНП или ЗГУ - могат да присъстват върху етикета.
4. Освен това върху етикета може да има също: изображения на географския район на произход по член 5 и текстови, графични или символни препратки към държавата-членка и/или региона, на чиято територия е разположен географският район на произход.
5. Без да се засяга Директива 2000/13/ЕО, върху етикетите могат да бъдат използвани колективните географски марки, посочени в член 15 от Директива 2008/95/ЕО, заедно със защитеното наименование за произход или защитеното географско указание.
6. В случай на продукти с произход от трети държави, предлагани на пазара под наименования, вписани в регистъра, върху етикетите могат да присъстват означенията, посочени в параграф 3 или свързаните с тях символи на Съюза.
7. За да се гарантира, че на потребителя се съобщава подходящата информация, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 56, в които се определят символите на Съюза.
Комисията може да приема актове за изпълнение за определяне на техническите характеристики на символите на Съюза и означенията, както и на правилата за използването им върху продуктите, предлагани на пазара със защитено наименование за произход или защитено географско указание, включително правила относно подходящите езикови версии, които да се използват. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 57, параграф 2.
Член 13
Защита
1. Защитата на регистрираните наименования обхваща забрана за:
а)
всяко пряко или косвено използване за търговски цели на регистрирано наименование по отношение на продукти, които не попадат в обхвата на регистрацията, в случай че тези продукти са сходни с продуктите, регистрирани под това наименование, или в случай че използването му води до ползи от репутацията на защитеното наименование, включително когато тези продукти са използвани като съставка;
б)
всякаква злоупотреба, имитация или пресъздаване, дори ако е посочен истинският произход на продуктите или услугите или ако защитеното наименование е преведено или придружено от израз, като „стил“, „тип“, „метод“, „както се произвежда във“, „имитация“ или друг подобен израз, включително когато тези продукти са използвани като съставка;
в)
всяко друго фалшиво или подвеждащо означение по отношение на потеклото, произхода, естеството или съществените качества на продукта, което е използвано върху вътрешната или външната опаковка, рекламен материал или документи, касаещи въпросния продукт, и опаковането на продукта в опаковка, която може да създаде погрешна представа за произхода му;
г)
всяка друга практика, която би могла да подведе потребителя относно истинския произход на продукта.
Когато защитено наименование за произход или защитено географско указание съдържа смятано за родово име на продукт, не се смята, че използването на това родово име е в противоречие с първа алинея, буква а) или буква б).
2. Защитените наименования за произход и защитените географски указания не могат да станат родови.
3. Държавите-членки вземат подходящи административни и съдебни мерки за предотвратяване или спиране на неправомерното използване на защитени наименования за произход и на защитени географски указания съгласно параграф 1, които са произведени или предлагани на пазара в съответната държава-членка.
За тази цел държавите-членки определят органи, отговорни за предприемането на тези мерки съгласно процедури, определени от всяка държава-членка.
Тези органи предоставят адекватни гаранции за обективност и безпристрастност и разполагат с необходимия квалифициран персонал и ресурси, необходими за изпълнението на техните задачи.
Член 14
Връзка между марки, наименования за произход и географски указания
1. Когато е регистрирано наименование за произход или географско указание съгласно настоящия регламент, регистрацията на марка, чието използване би нарушило член 13, параграф 1 и която се отнася за продукти от същия клас, получава отказ, ако заявлението за регистрация на марката е подадено след датата на подаване до Комисията на заявлението за регистрация във връзка с наименованието за произход или географското указание.
Марки, регистрирани в нарушение на първа алинея, се обявяват за недействителни.
Разпоредбите на настоящия параграф се прилагат независимо от разпоредбите на Директива 2008/95/ЕО.
2. Без да се засяга член 6, параграф 4, марка, чието използване нарушава член 13, параграф 1, за която има подадено заявление, която е регистрирана или се е наложила в резултат на употреба, ако такава възможност е предвидена в съответното законодателство, добросъвестно и на територията на Съюза преди датата, на която е било представено на Комисията заявлението за предоставяне на защита на наименованието за произход или на географското указание, може да продължи да се използва и да се подновява за съответния продукт, независимо от регистрацията на наименование за произход или на географско указание, при условие че не са налице основания за недействителност или отмяна съгласно Регламент (ЕО) № 207/2009 на Съвета от 26 февруари 2009 г. относно марката на Общността (22) или съгласно Директива 2008/95/ЕО. В подобни случаи се разрешава използването на защитеното наименование за произход или на защитеното географско указание, както и използването на съответните марки.
Член 15
Преходни периоди за използване на защитени наименования за произход и на защитени географски указания
1. Без да се засяга член 14, Комисията може да приема актове за изпълнение, с които се предоставя преходен период до пет години, за да се даде възможност продукти с произход от държава-членка или от трета държава, чиито наименования се състоят от или включват наименование, което е в нарушение на член 13, параграф 1, да продължат да използват наименованието, под което са били предлагани на пазара, при условие че отговарящо на условията възражение съгласно член 49, параграф 3 или член 51 показва, че:
а)
регистрацията на наименованието би поставила под въпрос съществуването на отчасти или изцяло идентично наименование; или
б)
тези продукти са били законно предлагани на пазара с това наименование на съответната територия най-малко пет години преди датата на публикуването, посочено в член 50, параграф 2, буква а).
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 57, параграф 2.
2. Без да се засяга член 14, Комисията може да приема актове за изпълнение за удължаване на преходния период, посочен в параграф 1 от настоящия член, до 15 години в надлежно обосновани случаи, ако бъде доказано, че:
а)
посоченото в параграф 1 от настоящия член наименование се е използвало законно, последователно и справедливо поне 25 години преди в Комисията да бъде подадено заявлението за регистрация;
б)
целта на използване на наименованието, посочено в параграф 1 от настоящия член, никога не е била извличането на полза от репутацията на регистрираното наименование и е доказано, че потребителят не е бил, нито би могъл да бъде заблуден по отношение на действителния произход на продукта.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 57, параграф 2.
3. При използването на наименование, посочено в параграфи 1 и 2, държавата на произход се поставя ясно и на видно място върху етикета.
4. За да се преодолеят временни затруднения с дългосрочната цел да се гарантира, че всички производители във въпросния район се съобразяват със спецификацията, държавата-членка може да предостави преходен период до 10 години, считано от датата, на която заявлението е подадено до Комисията, при условие че съответните оператори законно са предлагали въпросните продукти на пазара, използвайки съответните имена непрекъснато най-малко през последните пет години преди подаването на заявлението до органите на държавата-членка и са отбелязали това в националната процедура за предявяване на възражения, посочена в член 49, параграф 3.
Първата алинея се прилага mutatis mutandis за защитено географско указание или защитено наименование за произход, отнасящи се до географски район, разположен в трета държава, с изключение на процедурата за предявяване на възражения.
Подобни преходни периоди се указват в документацията на заявлението по член 8, параграф 2.
Член 16
Преходни разпоредби
1. Наименованията, вписани в регистъра, предвиден в член 7, параграф 6 от Регламент (ЕО) № 510/2006, се включват автоматично в регистъра, посочен в член 11 от настоящия регламент. Приема се, че съответните спецификации са спецификациите, посочени в член 7 от настоящия регламент. Всички специални преходни разпоредби, свързани с тези регистрации, продължават да се прилагат.
2. За да се защитят правата и законните интереси на съответните производители или на заинтересованите страни, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 56 относно допълнителни преходни разпоредби.
3. Настоящият регламент се прилага, без да се засяга, от една страна, правото на едновременно съществуване, признато съгласно Регламент (ЕО) № 510/2006 по отношение на наименованията за произход и на географските указания, и, от друга страна, - на марките.
ДЯЛ III
ХРАНИ С ТРАДИЦИОННО СПЕЦИФИЧЕН ХАРАКТЕР
Член 17
Цел
Създава се схема за храни с традиционно специфичен характер за защита на традиционни методи на производство и рецепти чрез подпомагане на производителите на традиционни продукти при предлагането на пазара и информирането на потребителите относно добавящите стойност специфики на техните традиционни рецепти и продукти.
Член 18
Критерии
1. Едно наименование отговаря на условията за регистрация като храна с традиционно специфичен характер, когато описва специфичен продукт или храна, който (която):
а)
е резултат от начин на производство, преработка или състав, които съответстват на традиционна практика за този продукт или тази храна, или
б)
е произведен (произведена) от суровини или съставки, които традиционно се използват за него (нея).
2. За да бъде регистрирано едно наименование като храна с традиционно специфичен характер, то трябва:
а)
да е било използвано традиционно за този специфичен продукт; или
б)
да е означение за традиционния характер или специфичния характер на продукта.
3. Ако в процедурата по предявяване на възражения съгласно член 51 се докаже, че наименованието се използва и в друга държава-членка или в трета държава, за да се разграничат сходни продукти или продукти, които имат еднакво или подобно наименование, в решението за регистриране, взето в съответствие с член 52, параграф 3, може да се предвиди наименованието на храната с традиционно специфичен характер да бъде придружено с обозначението „приготвено в съответствие с традициите на“, което да бъде непосредствено последвано от наименованието на държавата или на съответния район от нея.
4. Не може да се регистрира наименование, което се позовава единствено на претенции от общ характер, използвани за група от продукти, или на претенции, предвидени в конкретно законодателство на Съюза.
5. За да се осигури гладкото функциониране на схемата, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 56 относно допълнителните подробности за критериите за допустимост, предвидени в настоящия член.
Член 19
Продуктова спецификация
1. Храна с традиционно специфичен характер трябва да е в съответствие със спецификацията, която включва:
а)
предлаганото за регистрация наименование в подходящите езикови версии;
б)
описание на продукта, включително неговите основни физични, химични, микробиологични или органолептични характеристики, които показват неговия специфичен характер;
в)
описание на начина на производство, който трябва да спазват производителите, включително, при необходимост, естеството и характеристиките на използваните суровини или съставки, както и метода, по който е приготвен продуктът; и
г)
основните елементи, които определят традиционния характер на продукта.
2. За да се гарантира, че продуктовите спецификации предоставят подходяща и сбита информация, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 56 за определяне на правила, с които се ограничава информацията, съдържаща се в спецификацията, посочена в параграф 1 от настоящия член, когато такова ограничение е необходимо, за да се избегнат прекомерно обемистите заявления за регистрация.
Комисията може да приема актове за изпълнение за определяне на правила за формата на спецификацията. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 57, параграф 2.
Член 20
Съдържание на заявлението за регистрация
1. Заявлението за регистрация на наименование на храна с традиционно специфичен характер, посочено в член 49, параграф 2 или 5, включва:
а)
наименованието и адреса на групата заявител;
б)
спецификацията на продукта съгласно член 19.
2. Документацията на заявлението, посочена в член 49, параграф 4, включва:
а)
данните, посочени в параграф 1 от настоящия член; и
б)
декларация от държавата-членка, че тя смята заявлението, подадено от групата заявител и отговарящо на условията за благоприятно решение, за отговарящо на изискванията на настоящия регламент и на приетите в съответствие с него разпоредби.
Член 21
Основания за възражение
1. Мотивирано възражение съгласно посоченото в член 51, параграф 2 се приема само ако е получено от Комисията преди изтичането на срока и ако:
а)
предоставя надлежно обосновани доводи защо предлаганата регистрация е несъвместима с условията по настоящия регламент; или
б)
доказва, че използването на наименованието е законно, известно и икономически значимо за сходни селскостопански продукти или храни.
2. Критериите, посочени в параграф 1, буква б), се оценяват по отношение на територията на Съюза.
Член 22
Регистър на храни с традиционно специфичен характер
1. Без да прилага процедурата, посочена в член 57, параграф 2, Комисията приема актове за изпълнение за създаване и поддържане на публично достъпен актуализиран регистър на храните с традиционно специфичен характер, признати в рамките на настоящата схема.
2. Комисията може да приема актове за изпълнение за определяне на подробни правила за формата и съдържанието на регистъра. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 57, параграф 2.
Член 23
Наименования, символи и означения
1. Наименование, регистрирано като храна с традиционно специфичен характер, може да се използва от всеки оператор, предлагащ на пазара продукт, който отговаря на съответната спецификация.
2. Създава се символ на Съюза, за да се рекламират храните с традиционно специфичен характер.
3. В случай на продукти с произход от Съюза, които се предлагат на пазара като храни с традиционно специфичен характер и които са регистрирани в съответствие с настоящия регламент, върху етикета се поставя символът, предвиден в параграф 2, без да се засяга параграф 4. Освен това наименованието на продукта следва да бъде разположено в същото зрително поле. Означението „храна с традиционно специфичен характер“ или съответното съкращение „ХТСХ“ също може да се посочи върху етикета.
Символът се поставя доброволно върху етикета на храни с традиционно специфичен характер, произведени извън Съюза.
4. За да се гарантира, че на потребителя се предоставя подходящата информация, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 56 за определяне на символа на Съюза.
Комисията може да приема актове за изпълнение за определяне на техническите характеристики на символа на Съюза и означението, както и на правилата за използването им върху продуктите, означени като храни с традиционно специфичен характер, включително по отношение на подходящите езикови версии, които да се използват. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 57, параграф 2.
Член 24
Ограничения на употребата на регистрирани наименования
1. Регистрираните наименования са защитени срещу всякаква злоупотреба, имитация или пресъздаване, или всяка друга практика, способна да подведе потребителя.
2. Държавите-членки правят необходимото търговските описания, използвани на национално равнище, да не водят до объркване с наименованията, които са регистрирани.
3. Комисията може да приема актове за изпълнение за определяне на правилата за защита на храните с традиционно специфичен характер. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 57, параграф 2.
Член 25
Преходни разпоредби
1. Наименованията, регистрирани в съответствие с член 13, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 509/2006, се включват автоматично в регистъра, посочен в член 22 от настоящия регламент. Приема се, че съответните спецификации са спецификациите, посочени в член 19 от настоящия регламент. Всички специални преходни разпоредби, свързани с тези регистрации, продължават да се прилагат.
2. Наименованията, регистрирани в съответствие с изискванията, посочени в член 13, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 509/2006, включително регистрираните съгласно заявленията, посочени в член 58, параграф 1, втора алинея от настоящия регламент, могат да продължат да се използват при условията, предвидени в Регламент (ЕО) № 509/2006, до 4 януари 2023 г., освен ако държавите-членки не използват процедурата, предвидена в член 26 от настоящия регламент.
3. За да се защитят правата и законните интереси на съответните производители или заинтересовани страни, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 56 за определяне на допълнителни преходни разпоредби.
Член 26
Опростена процедура
1. По искане на група, дадена държава-членка, не по-късно от 4 януари 2016 г., може да представи на Комисията списък на храните с традиционно специфичен характер, които са регистрирани в съответствие с член 13, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 509/2006 и които отговарят на условията на настоящия регламент.
Преди да представи дадено наименование, държавата-членка започва процедура по предявяване на възражение съгласно член 49, параграфи 3 и 4.
Ако в хода на тази процедура се докаже, че наименованието е използвано и във връзка със сходни продукти или продукти, които имат еднакво или подобно наименование, наименованието може да се допълни с термин, определящ неговия традиционен или специфичен характер.
Група от трета държава може да представи такива наименования на Комисията пряко или чрез органите на третата държава.
2. Комисията публикува наименованията, посочени в параграф 1, заедно със спецификациите за всяко от тях, в Официален вестник на Европейския съюз в срок от два месеца, считано от получаването им.
3. Прилагат се членове 51 и 52.
4. След като приключи процедурата за възражение, Комисията по целесъобразност коригира вписванията в регистъра, посочен в член 22. Приема се, че съответните спецификации са спецификациите, посочени в член 19.
ДЯЛ IV
НЕЗАДЪЛЖИТЕЛНИ ТЕРМИНИ ЗА КАЧЕСТВО
Член 27
Цел
Създава се схема за незадължителни термини за качество, за да се улесни предоставянето на информация в рамките на вътрешния пазар за добавящите стойност характеристики или специфики на селскостопанските продукти от техните производители.
Член 28
Национални правила
Държавите-членки могат да поддържат национални правила относно незадължителните термини за качество, които не са включени в обхвата на настоящия регламент, при условие че тези правила съответстват на правото на Съюза.
Член 29
Незадължителни термини за качество
1. Незадължителните термини за качество отговарят на следните критерии:
а)
терминът се отнася до характеристика на една или повече категории продукти или до специфики на селскостопанското им производство или преработка, които се прилагат в конкретни райони;
б)
използването на термина придава стойност на продукта в сравнение със сходни продукти; и
в)
терминът има европейско измерение.
2. Незадължителните термини за качество, които описват технически качества на продуктите с оглед прилагането на задължителни пазарни стандарти и които не са предназначени да информират потребителите за тези качества на продуктите, се изключват от настоящата схема.
3. Незадължителните термини за качество изключват незадължителните запазени термини, които подкрепят и допълват конкретни пазарни стандарти, определени по сектори и по категория на продуктите.
4. За да се вземат предвид особеностите на някои сектори, както и очакванията на потребителя, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 56 за определяне на подробни правила, свързани с критериите, посочени в параграф 1 от настоящия член.
5. Комисията може да приема актове за изпълнение за определяне на всички мерки, свързани с формата, процедурите или други технически подробности, необходими за прилагането на настоящия дял. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 57, параграф 2.
6. Когато приема делегирани актове и актове за изпълнение в съответствие с параграфи 4 и 5 от настоящия член, Комисията взема предвид съответните международни стандарти.
Член 30
Запазване и изменение
1. За да се вземат предвид очакванията на потребителите, развитието на научно-техническите познания, положението на пазара и промените в пазарните стандарти и в международните стандарти, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 56 за запазване на допълнителен незадължителен термин за качество и за определяне на условията за употребата му.
2. В надлежно обосновани случаи и за да се вземе предвид правилното използване на допълнителния незадължителен термин за качество, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 56 за внасяне на изменения в условията за употреба, посочени в параграф 1 от настоящия член.
Член 31
Планински продукт
1. Терминът „планински продукт“ се въвежда като незадължителен термин за качество.
Този термин се използва само за описание на продуктите, предназначени за консумация от човека, включени в списъка в приложение I към Договора, за които:
а)
едновременно и суровините и фуражите за селскостопанските животни, произлизат главно от планински райони;
б)
при преработените продукти, преработката също се извършва в планински райони.
2. За целите на настоящия член „планински райони“ в рамките на Съюза са областите, определени по смисъла на член 18, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1257/1999. За продуктите от трети държави „планински райони“ включва районите, които официално са определени като планински от третата държава или които отговарят на критерии, равностойни на посочените в член 18, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1257/1999.
3. В надлежно обосновани случаи и за да се отчетат природните ограничения, оказващи влияние върху селскостопанското производство в планинските райони, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 56 за определяне на дерогации от условията за използване, посочени в параграф 1 от настоящия член. По-конкретно на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове за определяне на условията, при които се разрешава суровините или фуражите да идват извън планинските райони, условията при които се разрешава преработката на продуктите да се извършва извън планинските райони в географски район, който следва да се определи, и за определянето на този географски район.
4. За да се отчетат природните ограничения, оказващи влияние върху селскостопанското производство в планинските райони, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 56 относно определянето на методите на производство и други критерии, свързани със заявлението за незадължителен термин за качество, установен в параграф 1 от настоящия член.
Член 32
Продукт на островно земеделие
Не по-късно от 4 януари 2014 г. Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад по въпроса за нов термин „продукт на островно земеделие“. Този термин може да се използва само за описанието на продукти, предназначени за консумация от човека, които са изброени в приложение I към Договора, суровините за които произхождат от островни райони. Освен това, за да се използва терминът по отношение на преработени продукти, преработката също трябва да се извършва на остров в случаите, когато това оказва съществено въздействие върху специфичните характеристики на крайния продукт.
При необходимост докладът е придружен от подходящи законодателни предложения за запазване на незадължителен термин за качество „продукт на островно земеделие“.
Член 33
Ограничения на употребата
1. Незадължителен термин за качество може да се използва единствено за описание на продукти, които отговарят на съответните условия за употреба.
2. Комисията може да приема актове за изпълнение за определяне на правила за употребата на незадължителните термини за качество. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 57, параграф 2.
Член 34
Мониторинг
Държавите-членки предприемат проверки, въз основа на анализ на риска, за да се гарантира спазването на изискванията на настоящия дял и, в случай на нарушение, прилагат подходящи административни наказания.
ДЯЛ V
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
ГЛАВА I
Официални проверки за защитени наименования за произход, защитени географски указания и храни с традиционно специфичен характер
Член 35
Приложно поле
Разпоредбите на настоящата глава се прилагат към схемите за качество от дял II и дял III.
Член 36
Определяне на компетентен орган
1. В съответствие с Регламент (ЕО) № 882/2004 държавите-членки определят компетентния орган или органи, отговорни за официалните проверки, извършвани за удостоверяване на съответствието със законовите изисквания, свързани със схемите за качество, установени от настоящия регламент.
Процедурите и изискванията на Регламент (ЕО) № 882/2004 се прилагат mutatis mutandis към официалните проверки, извършвани с цел проверка на съответствието със законовите изисквания, свързани със схемите за качество за всички продукти, включени в приложение I към настоящия регламент.
2. Компетентните органи, посочени в параграф 1, предоставят адекватни гаранции за обективност и безпристрастност и разполагат с необходимия квалифициран персонал и ресурси, необходими за изпълнението на техните функции.
3. Официалните проверки включват:
а)
проверка дали даден продукт отговаря на съответната продуктова спецификация; и
б)
наблюдение на използването на регистрирани наименования за описание на пуснат на пазара продукт, в съответствие с член 13, за наименованията, регистрирани съгласно дял II и, в съответствие с член 24, за наименованията, регистрирани съгласно дял III.
Член 37
Проверка на съответствието с продуктовата спецификация
1. По отношение на защитените наименования за произход, защитените географски указания и храните с традиционно специфичен характер, които обозначават продукти с произход от Съюза, проверката за съответствие с продуктовата спецификация, преди пускането на продукта на пазара, се извършва от:
а)
един или повече от компетентните органи, посочени в член 36 от настоящия регламент, и/или
б)
един или повече от контролните органи по смисъла на член 2, параграф 5 от Регламент (ЕО) № 882/2004, които извършват дейност като органи за сертифициране на продукти.
Разходите по такава проверка на съответствието със спецификациите може да са за сметка на операторите, които подлежат на подобни проверки. Държавите-членки също могат да участват в поемането на тези разходи.
2. По отношение на наименованията за произход, географските указания и храните с традиционно специфичен характер, които обозначават продукти с произход от трета държава, проверката за съответствие със спецификациите преди пускането на продукта на пазара се извършва от:
а)
един или повече от публичните органи, посочени от третата държава; и/или
б)
един или повече от органите за сертифициране на продукти.
3. Държавите-членки оповестяват наименованията и адресите на органите, посочени в параграф 1 от настоящия член, и актуализират тази информация периодично.
Комисията оповестява наименованията и адресите на органите, посочени в параграф 2 от настоящия член, и актуализира тази информация периодично.
4. Без да прилага процедурата, посочена в член 57, параграф 2, Комисията може да приема актове за изпълнение за определяне на начините, по които се оповестяват имената и адресите на органите за сертифициране на продукти, посочени в параграфи 1 и 2 от настоящия член.
Член 38
Наблюдение на използването на наименованието на пазара
Държавите-членки съобщават на Комисията наименованията и адресите на компетентните органи, посочени в член 36. Комисията оповестява наименованията и адресите на тези органи.
Държавите-членки извършват проверки въз основа на анализ на риска, за да гарантират спазването на изискванията на настоящия регламент и в случай на нарушения предприемат всички необходими мерки.
Член 39
Делегиране от компетентните органи на контролните органи
1. В съответствие с член 5 от Регламент (ЕО) № 882/2004 компетентните органи могат да делегират специфични задачи, свързани с официалните проверки на схемите за качество, на един или повече контролни органи.
2. Тези контролни органи се акредитират в съответствие с европейския стандарт EN 45011 или ISO/IEC Guide 65 (Общи изисквания към органите, които извършват сертифициране на продукти).
3. Акредитацията, посочена в параграф 2 от настоящия член, може да се извършва единствено от:
а)
национален акредитиращ орган в Съюза в съответствие с разпоредбите на Регламент (ЕО) № 765/2008; или
б)
акредитиращ орган извън Съюза, който е страна по многостранно споразумение за признаване под егидата на Международния форум за акредитация.
Член 40
Планиране и докладване на дейностите по контрол
1. Държавите-членки гарантират, че дейностите по контрол на задълженията по тази глава са изрично включени в отделен раздел в рамките на многогодишни национални планове за контрол в съответствие с членове 41, 42 и 43 от Регламент (ЕО) № 882/2004.
2. Годишните доклади, свързани с контрола на задълженията, установени с настоящия регламент, включват отделен раздел с информацията, предвидена в член 44 от Регламент (ЕО) № 882/2004.
ГЛАВА II
Изключения за някои установени употреби
Член 41
Родови термини
1. Без да се засяга член 13, настоящият регламент не засяга употребата на термини, които са родови в Съюза, дори и родовият термин да е част от наименование, което е защитено по схема за качество.
2. За да се установи дали един термин е станал родов или не, се вземат предвид всички имащи отношение фактори и по-специално:
а)
настоящото положение в районите на потребление;
б)
съответните законодателни актове на национално равнище или на равнището на Съюза.
3. За да се защитят напълно правата на заинтересованите страни, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 56 за установяване на допълнителни правила за определяне на родовия характер на термините, посочени в параграф 1 от настоящия член.
Член 42
Сортове растения и породи животни
1. Настоящият регламент не препятства пускането на пазара на продукти, чието етикетиране включва наименование или термин, защитен или запазен съгласно схема за качество, описана в дял II, дял III или дял IV, който включва или съдържа наименование на сорт растения или порода животни, при условие че са изпълнени следните условия:
а)
въпросният продукт включва посочения сорт или порода или е получен от тях;
б)
потребителите не са подведени;
в)
употребата на наименованието на сорта или породата представлява лоялна конкуренция;
г)
употребата не извлича полза от репутацията на защитения термин; и
д)
при схемата за качество, описана в дял II, производството и продажбата на продукта са се разпространили отвъд неговия район на произход преди датата на заявлението за регистрация на географското указание.
2. За да се поясни допълнително доколко операторите в хранително-вкусовия сектор имат правото и свободата да използват наименованията на растителни сортове или на животински породи, посочени в параграф 1 от настоящия член, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 56 относно правила за уреждане на употребата на такива наименования.
Член 43
Връзка с правото на интелектуална собственост
Схемите за качество, описани в дялове III и IV, се прилагат без да се засягат правилата на Съюза или на държавите-членки, които уреждат интелектуалната собственост, и по-специално тези, които се отнасят до наименованията за произход, географските указания и марките, както и правата, предоставени съгласно тези правила.
ГЛАВА III
Указания и символи на схемите за качество и роля на производителите
Член 44
Защита на указанията и символите
1. Указанията, съкращенията и символите, които се отнасят до схемите за качество, могат да се използват единствено във връзка с продукти, произведени в съответствие с правилата на схемата за качество, към която се отнасят. По-специално това се отнася до следните указания, съкращения и символи:
а)
„защитено наименование за произход“, „защитено географско указание“, „географско указание“, „ЗНП“, „ЗГУ“ и свързаните с тях символи, както е предвидено в дял II;
б)
„храна с традиционно специфичен характер“, „ХТСХ“ и свързания с нея символ, както е предвидено в дял III;
в)
„планински продукт“, както е предвидено в дял IV.
2. В съответствие с член 5 от Регламент (ЕО) № 1290/2005 Европейският земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР) може да финансира на централизиран принцип, по инициатива на Комисията или от нейно име, административна помощ във връзка с развитието, подготовката, мониторинга, административното и правното подпомагане, правната защита, разходите по регистрация, разходите по подновяване, разходите по наблюдение на регистрацията на марки, съдебните такси и всички други свързани с тях мерки, необходими, за да се защити използването на указанията, съкращенията и символите, отнасящи се до схемите за качество, от злоупотреба, имитация, пресъздаване или всяка друга практика, която може да подведе потребителите, в рамките на Съюза и в трети държави.
3. Комисията приема актове за изпълнение за определяне на правила относно единната защита на указанията, съкращенията и символите, посочени в параграф 1 от настоящия член. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 57, параграф 2.
Член 45
Роля на групите
1. Без да се засягат специалните разпоредби относно организациите на производителите и междубраншовите организации, предвидени в Регламент (ЕО) № 1234/2007, всяка група има право да:
а)
способства, за да се направи необходимото качеството, репутацията и автентичността на нейните продукти да бъдат гарантирани на пазара чрез наблюдение на използването на наименованието в търговията и, ако е необходимо, чрез уведомяване на компетентните органи, както е посочено в член 36, или на всеки друг компетентен орган в рамките на член 13, параграф 3;
б)
предприема действия за гарантиране на подходяща правна закрила на защитените наименования за произход или защитените географски указания и на правата на интелектуална собственост, пряко свързани с тях;
в)
разработва дейности по разгласяване и реклама, насочени към информиране на потребителите относно добавящите стойност специфики на продукта;
г)
разработва дейности, свързани с осигуряване на съответствието на продуктите с тяхната спецификация;
д)
предприема действия за подобряване на ефективността на схемата, включително добиване на нови икономически познания и опит, провеждане на икономически анализи, разпространяване на икономическа информация относно схемата и предоставяне на съвети на производителите;
е)
предприема мерки за повишаване на стойността на продуктите и по целесъобразност да предприема стъпки, насочени към предотвратяване или противодействие на всякакви мерки, които са или могат да бъдат в ущърб на репутацията на тези продукти.
2. Държавите-членки могат да насърчават с административни средства формирането и функционирането на групи на своя територия. Освен това държавите-членки съобщават на Комисията наименованието и адреса на групите, посочени в член 3, точка 2. Комисията оповестява тази информация.
Член 46
Право на използване на схемите
1. Държавите-членки правят необходимото всеки оператор, който спазва правилата за схема за качество, установени в дял II и дял III,да има право да попадне в обхвата на проверката за съответствие, установена съгласно член 37.
2. Операторите, които приготвят и съхраняват продукт, който се предлага на пазара като храна с традиционно специфичен характер, със защитено наименование за произход или защитено географско указание, или които пускат такива продукти на пазара, също са обект на проверките, установени в глава I от настоящия дял.
3. Държавите-членки правят необходимото операторите, които желаят да се придържат към правилата на някоя схема за качество, установена в дялове III и IV, да са в състояние да направят това и участието им да не е възпрепятствано от дискриминация или по друг необоснован обективно начин.
Член 47
Такси
Без да се засягат разпоредбите на Регламент (ЕО) № 882/2004 и по-специално разпоредбите на глава VI от дял II от него, държавите-членки могат да начисляват такса за покриване на разходите си за управление на схемите за качество, включително на разходите, свързани с обработването на заявленията, възраженията, заявленията за изменения и исканията за заличаване, предвидени в настоящия регламент.
ГЛАВА IV
Процедури по подаване на заявление и регистрация на наименования за произход, географски указания и храни с традиционно специфичен характер
Член 48
Приложно поле на процедурите по подаване на заявления
Разпоредбите на настоящата глава се прилагат към схемите за качество, установени в дял II и дял III.
Член 49
Подаване на заявление за регистрация на наименование
1. Заявленията за регистрация на наименования по схемите за качество, посочени в член 48, могат да се подават единствено от групи, които работят с продуктите, чиито наименования трябва да бъдат регистрирани. В случай на „защитено наименование за произход“ или „защитено географско указание“, което посочва трансграничен географски район, или в случай на наименование на „храна с традиционно специфичен характер“, няколко групи от различни държави-членки или трети държави могат да подадат съвместно заявление за регистрация.
Отделно физическо или юридическо лице може да бъде разглеждано като група, когато се докаже, че са изпълнени следните две условия:
а)
въпросното лице е единственият производител, желаещ да подаде заявление;
б)
по отношение на защитените наименования за произход и защитените географски указания посоченият географски район притежава характеристики, които значително се отличават от тези на съседните райони или характеристиките на продукта се отличават от тези на продуктите, произвеждани в съседните райони.
2. Когато заявлението по схемата, установена в дял II, се отнася до географски район в държава-членка или когато заявлението по схемата, установена в дял III, е изготвено от група, установена в държава-членка, то се адресира до органите на тази държава-членка.
Държавата-членка проучва заявлението по подходящ начин, за да провери дали е обосновано и дали отговаря на условията на съответната схема.
(3) Като част от проверката по параграф 2, втора алинея от настоящия член, държавата-членка открива национална процедура по предявяване на възражение, която осигурява подходящо оповестяване на заявлението и която предвижда разумен период, в рамките на който всяко физическо или юридическо лице, което има законен интерес и е установено или пребивава на нейната територия, да може да подаде възражение по това заявление.
Държавата-членка разглежда приемливостта на възраженията, получени съгласно установената в дял II схема, във връзка с критериите, посочени в член 10, параграф 1, или допустимостта на възраженията, получени съгласно установената в дял III схема, във връзка с критериите, посочени в член 21, параграф 1.
4. Ако след оценката на всички получени възражения съответната държава-членка смята, че изискванията на настоящия регламент са изпълнени, тя може да вземе благоприятно решение и да подаде документацията на заявлението до Комисията. В такъв случай тя информира Комисията за допустимите възражения, получени от физическо или юридическо лице, което законно е пуснало на пазара въпросните продукти, като е използвало съответните наименования непрекъснато в продължение на поне пет години преди датата на оповестяването, посочено в параграф 3.
Държавата-членка взема мерки нейното благоприятно решение да получи публичност и прави необходимото всяко физическо или юридическо лице, което има законен интерес, да има възможност да обжалва.
Държавата-членка прави необходимото текста на продуктовата спецификация, на която се основава нейното благоприятно решение, да бъде оповестен и осигурява електронен достъп до продуктовата спецификация.
По отношение на защитени наименования за произход и защитени географски указания, държавите-членки правят необходимото за публикуването по подходящ начин на версията на продуктовата спецификация, въз основа на която Комисията взема решение съгласно член 50, параграф 2.
5. Когато заявление по схемата, установена в дял II, се отнася до географски район в трета държава или когато заявление по схемата, установена в дял III, е изготвено от група, установена в трета държава, то се подава до Комисията директно или чрез органите на въпросната трета държава.
6. Посочените в настоящия член документи, които се изпращат до Комисията, са съставени на един от официалните езици на Съюза.
7. За да се улесни процесът на подаване на заявления, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 56, в които се определят правилата за провеждане на националната процедура по предявяване на възражения по отношение на съвместните заявления, свързани с повече от една национална територия, и се допълват правилата за процеса на подаване на заявления.
Комисията може да приема актове за изпълнение за определяне на подробни правила относно процедурите, формата и представянето на заявленията, включително за заявления, свързани с повече от една национална територия. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 57, параграф 2.
Член 50
Проучване от Комисията и публикуване с оглед представяне на възражения
1. Комисията проучва по подходящ начин всяко заявление, което получава съгласно член 49, за да провери дали то е обосновано и дали отговаря на условията на съответната схема. Това проучване следва да не продължава повече от шест месеца. Когато този срок бъде надхвърлен, Комисията писмено посочва на заявителя причините за забавянето.
Поне веднъж месечно Комисията публикува списъка на наименованията, за които са подадени заявления за регистрация до нея, както и датата им на подаване.
2. Ако въз основа на проведеното проучване в съответствие с параграф 1, първа алинея Комисията прецени, че условията на настоящия регламент са изпълнени, тя публикува в Официален вестник на Европейския съюз:
а)
за заявленията по схемата, установена в дял II - единния документ и препратката към публикацията на продуктовата спецификация;
б)
за заявленията по схемата, установена в дял III - спецификацията.
Член 51
Процедура по предявяване на възражения
1. В рамките на три месеца, считано от датата на публикуване в Официален вестник на Европейския съюз, органите на държава-членка или на трета държава, или всяко физическо или юридическо лице, което има законен интерес и е установено в трета държава, могат да подадат уведомление за възражение до Комисията.
Всяко физическо или юридическо лице, което има законен интерес и е установено или пребивава в държава-членка, различна от тази, от която е подадено заявлението, може да подаде уведомление за възражение до държавата-членка, в която е установено, в рамките на срок, който позволява подаването на възражение в съответствие с първа алинея.
Уведомлението за възражение съдържа декларация, че заявлението би могло да нарушава условията, определени в настоящия регламент. Уведомление за възражение, което не съдържа такава декларация, е недействително.
Комисията незабавно препраща уведомлението за възражение до органа, подал заявлението.
2. Ако уведомлението за възражение е подадено до Комисията и е последвано в рамките на два месеца от мотивирано възражение, Комисията проверява допустимостта на това мотивирано възражение.
3. В рамките на два месеца след получаването на допустимо мотивирано възражение, Комисията приканва органа или лицето, подали възражението, и органа, подал заявлението, да започнат подходящ вид консултации в продължение на разумен период, който не надвишава три месеца.
Органът или лицето, подали възражението, и органът, подал заявлението, незабавно започват подходящ вид консултации. Те си предоставят един на друг свързаната с въпроса информация, за да преценят дали заявлението за регистрация отговаря на условията на настоящия регламент. Ако не се стигне до съгласие, тази информация също се предоставя на Комисията.
По всяко време през тези три месеца Комисията може да удължи крайния срок за консултациите с най-много три месеца по искане на заявителя.
4. Ако след съответните консултации, посочени в параграф 3 от настоящия член, публикуваните в съответствие с член 50, параграф 2 данни са били значително изменени, Комисията повтаря проучването, посочено в член 50.
5. Уведомлението за възражение, мотивираното възражение и свързаните с него документи, които са изпратени до Комисията в съответствие с параграфи 1-4 от настоящия член, са на един от официалните езици на Съюза.
6. За да се установят ясни процедури и срокове за подаване на възражение, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 56 за допълване на правилата на процедурата по представяне на възражения.
Комисията може да приема актове за изпълнение за определяне на подробни правила за процедурите, формата и представянето на възраженията. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 57, параграф 2.
Член 52
Решение за регистрация
1. Ако въз основа на предоставената на Комисията информация от проучването, извършено в съответствие с член 50, параграф 1, първа алинея, Комисията смята, че условията за регистрация не са изпълнени, тя приема актове за изпълнение за отхвърляне на заявлението. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 57, параграф 2.
2. Ако до Комисията не постъпи уведомление за възражение или допустимо мотивирано възражение съгласно член 51, тя приема актове за изпълнение, без да прилага процедурата, посочена в член 57, параграф 2, за регистриране на наименованието.
3. Ако до Комисията постъпи допустимо мотивирано възражение, след съответните подходящи консултации, посочени в член 51, параграф 3, и предвид резултатите от тях, тя:
а)
ако е постигнато съгласие, регистрира наименованието с помощта на актове за изпълнение, приети без да прилага процедурата, посочена в член 57, параграф 2, и при необходимост изменя информацията, публикувана съгласно член 50, параграф 2, при условие че тези изменения не са съществени, или
б)
ако не е постигнато съгласие, приема актове за изпълнение за вземане на решение относно регистрацията. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 57, параграф 2.
4. Актовете за регистрация и решенията за отхвърляне се публикуват в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 53
Изменение на продуктовата спецификация
1. Група със законен интерес може да подаде заявление за одобрение на изменение в спецификацията на даден продукт.
В заявлението се описват исканите изменения и се излагат основанията за тях.
2. Когато изменението включва едно или повече изменения в спецификацията, които не са несъществени, заявлението за изменения следва процедурата, посочена в членове 49-52.
Ако обаче предлаганите изменения са несъществени, Комисията одобрява или отхвърля заявлението. В случай на одобрение на измененията, включващи промяна на посочените в член 50, параграф 2 елементи, Комисията публикува тези елементи в Официален вестник на Европейския съюз.
За да се разглежда дадено изменение като несъществено в рамките на схемата за качество, описана в дял II, то отговаря на следните условия:
а)
не е свързано със съществените характеристики на продукта;
б)
не променя връзката, посочена в член 7, параграф 1, буква е), подточка i) или подточка ii);
в)
не включва промяна в наименованието или в някоя част от наименованието на продукта;
г)
не засяга определения географски район; и
д)
не води до увеличаване на ограниченията върху търговията с продукта или със суровините за него.
За да се разглежда дадено изменение като несъществено в рамките на схемата за качество, описана в дял III, то отговаря на следните условия:
а)
не е свързано със съществените характеристики на продукта;
б)
не въвежда съществени промени в метода на производство на продукта; и
в)
не включва промяна в наименованието или в някоя част от наименованието на продукта.
Разглеждането на заявлението е съсредоточено върху предложеното изменение.
3. За да се улесни административният процес на подаване на заявление за изменение, включително когато изменението не включва промяна в единния документ и когато се отнася до временна промяна в спецификацията в резултат на налагането на задължителни санитарни или фитосанитарни мерки от публичните органи, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 56, за допълване на правилата за процеса на подаване на заявления.
Комисията може да приема актове за изпълнение за определяне на подробни правила за процедурите, формата и представянето на заявленията за изменение. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 57, параграф 2.
Член 54
Заличаване
1. По своя инициатива или по искане на всяко физическо или юридическо лице, което има законен интерес, Комисията може да приема актове за изпълнение, за да заличи регистрацията на защитено наименование за произход, на защитено географско указание или на храна с традиционно специфичен характер, в следните случаи:
а)
когато не е осигурено съответствие с условията на спецификацията,
б)
когато в продължение най-малко на седем години на пазара не е бил пуснат никакъв продукт по схемите за храни с традиционно специфичен характер, за защитено наименование за произход или за защитено географско указание.
Комисията може да заличи съответната регистрация по искане на производителите на продукта, предлаган на пазара под регистрираното наименование.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 57, параграф 2.
2. За да се осигури правна сигурност, че всички страни имат възможност да защитят своите права и законни интереси, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 56 за допълване на правилата по отношение на процедурата по заличаване.
Комисията може да приема актове за изпълнение за определяне на подробни правила за процедурите и формата на процедурата по заличаване, както и относно представянето на исканията, посочени в параграф 1 от настоящия член. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 57, параграф 2.
ДЯЛ VI
ПРОЦЕДУРНИ И ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
ГЛАВА I
Местно селско стопанство и директни продажби
Член 55
Докладване относно местното селско стопанство и директните продажби
Не по-късно от 4 януари 2014 г. Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад по въпроса за нова схема за етикетиране на местното селско стопанство и директните продажби, която да помага на производителите да предлагат своите продукти на местния пазар. Този доклад е насочен към способността на земеделския стопанин да добавя стойност към продуктите си чрез новия етикет и следва да взема предвид други критерии, като например възможностите за намаляване на емисиите на въглероден диоксид и отпадъците посредством къси вериги на производство и разпространение.
При необходимост докладът е придружен от подходящи законодателни предложения за създаването на схема за етикетиране на местното селско стопанство и директните продажби.
ГЛАВА II
Процедурни правила
Член 56
Упражняване на делегирането
1. Правомощието да приема делегирани актове се предоставя на Комисията при спазване на определените в настоящия член условия.
2. Правомощието да приема делегирани актове, посочено в член 2, параграф 1, втора алинея, член 5, параграф 4, член 7, параграф 2, първа алинея, член 12, параграф 5, първа алинея, член 16, параграф 2, член 18, параграф 5, член 19, параграф 2, първа алинея, член 23, параграф 4, първа алинея, член 25, параграф 3, член 29, параграф 4, член 30, член 31, параграфи 3 и 4, член 41, параграф 3, член 42, параграф 2, член 49, параграф 7, първа алинея, член 51, параграф 6, първа алинея, член 53, параграф 3, първа алинея и член 54, параграф 2, първа алинея, се предоставя на Комисията за срок от пет години, считано от 3 януари 2013 г. Комисията изготвя доклад относно делегирането на правомощия не по-късно от девет месеца преди изтичането на петгодишния срок. Делегирането на правомощия се продължава мълчаливо за срокове с еднаква продължителност, освен ако Европейският парламент или Съветът не възразят срещу подобно продължаване не по-късно от три месеца преди изтичането на всеки срок.
3. Делегирането на правомощия, посочено в член 2, параграф 1, втора алинея, член 5, параграф 4, член 7, параграф 2, първа алинея, член 12, параграф 5, първа алинея, член 16, параграф 2, член 18, параграф 5, член 19, параграф 2, първа алинея, член 23, параграф 4, първа алинея, член 25, параграф 3, член 29, параграф 4, член 30, член 31, параграфи 3 и 4, член 41, параграф 3, член 42, параграф 2, член 49, параграф 7, първа алинея, член 51, параграф 6, първа алинея, член 53, параграф 3, първа алинея и член 54, параграф 2, първа алинея, може да бъде оттеглено по всяко време от Европейския парламент или от Съвета. С решението за оттегляне се прекратява посоченото в него делегиране на правомощие. То поражда действие в деня след публикуването на решението в Официален вестник на Европейския съюз или на по-късна, посочена в него дата. Решението не засяга действителността на делегираните актове, които вече са в сила.
4. Веднага след като приеме делегиран акт, Комисията нотифицира акта едновременно на Европейския парламент и Съвета.
5. Делегиран акт, приет съгласно член 2, параграф 1, втора алинея, член 5, параграф, член 7, параграф 2, първа алинея, член 12, параграф 5, първа алинея, член 16, параграф 2, член 18, параграф 5, член 19, параграф 2, първа алинея, член 23, параграф 4, първа алинея, член 25, параграф 3, член 29, параграф 4, член 30, член 31, параграфи 3 и 4, член 41, параграф 3, член 42, параграф 2, член 49, параграф 7, първа алинея, член 51, параграф 6, първа алинея, член 53, параграф 3, първа алинея и член 54, параграф 2, първа алинея, влиза в сила само ако нито Европейският парламент, нито Съветът са представили възражение в срок от два месеца след нотифицирането на акта на Европейския парламент и Съвета или ако преди изтичането на този срок и Европейският парламент, и Съветът са уведомили Комисията, че няма да представят възражения. Този срок се удължава с два месеца по инициатива на Европейския парламент или на Съвета.
Член 57
Процедура на комитет
1. Комисията се подпомага от Комитета по качеството на селскостопанските продукти. Този комитет е комитет по смисъла на Регламент (ЕС) № 182/2011.
2. При позоваване на настоящия параграф се прилага член 5 от Регламент (ЕС) № 182/2011.
Когато комитетът не даде становище, Комисията не приема проекта на акт за изпълнение и се прилага член 5, параграф 4, трета алинея от Регламент (ЕС) № 182/2011.
ГЛАВА III
Отмяна и заключителни разпоредби
Член 58
Отмяна
1. С настоящия регламент се отменят регламенти (ЕО) № 509/2006 и (ЕО) № 510/2006.
Член 13 от Регламент (ЕО) № 509/2006 обаче продължава да се прилага по отношение на заявления относно продукти извън приложното поле на дял III от настоящия регламент, получени от Комисията преди датата на влизане в сила на настоящия регламент.
2. Позоваванията на отменените регламенти се считат за позовавания на настоящия регламент и се четат съгласно таблицата на съответствието от приложение II към настоящия регламент.
Член 59
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след деня на публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 12, параграф 3 и член 23, параграф 3 обаче се прилагат от 4 януари 2016 г., без да се засягат продуктите, които вече са пуснати на пазара преди тази дата.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Страсбург на 21 ноември 2012 година.
32012R1151
L 343/1
SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE
UREDBA (EU) br. 1151/2012 EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA
od 21. studenoga 2012.
o sustavima kvalitete za poljoprivredne i prehrambene proizvode
EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 43. stavak 2. i prvi stavak članka 118.,
uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
nakon dostave nacrta zakonodavnog akta nacionalnim parlamentima,
uzimajući u obzir mišljenje Europskoga gospodarskog i socijalnog odbora (1),
uzimajući u obzir mišljenje Odbora regija (2),
u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom (3),
budući da:
(1)
Kvaliteta i raznovrsnost proizvodnje u području poljoprivrede, ribarstva i akvakulture Unije jedna je od njenih važnih prednosti koja proizvođačima Unije daje konkurentnu prednost i uvelike doprinosi njenoj živućoj kulturnoj i gastronomskoj baštini. Ovo je posljedica vještina i odlučnosti poljoprivrednika i proizvođača Unije koji su sačuvali običaje u isto vrijeme uvažavajući razvoj novih proizvodnih metoda i materijala.
(2)
Državljani i potrošači Unije sve više zahtijevaju kvalitetne i tradicionalne proizvode. Oni se također zauzimaju za održavanje raznolikosti poljoprivredne proizvodnje u Uniji. To stvara potražnju za poljoprivrednim i prehrambenim proizvodima s prepoznatljivim posebnim značajkama, posebno onim vezanim za njihovo zemljopisno podrijetlo.
(3)
Proizvođači mogu nastaviti proizvoditi raznovrsne kvalitetne proizvode samo ako je njihov trud pravedno nagrađen. To zahtijeva da su oni u stanju obavješćivati kupce i potrošače o značajkama svojih proizvoda pod uvjetima pravednog tržišnog natjecanja. Pored toga moraju pravilno identificirati svoje proizvode na tržištu.
(4)
Provedba sustava kvalitete za proizvođače koji ih nagrađuju za njihov trud pri proizvodnji raznovrsnih kvalitetnih proizvoda može povoljno utjecati na ruralno gospodarstvo. Ovo se posebno odnosi na područja ograničenih mogućnosti, u gorsko-planinskim područjima te u najudaljenijim regijama, gdje poljoprivredni sektor predstavlja važni dio gospodarstva i gdje su troškovi proizvodnje visoki. Na ovaj način sustavi kvalitete mogu doprinijeti i nadopuniti politiku ruralnog razvoja kao i politike tržišne i dohodovne potpore zajedničke poljoprivredne politike (ZPP). Posebno mogu doprinijeti područjima u kojima poljoprivredni sektor ima veću gospodarsku važnost te područjima s otežanim uvjetima gospodarenja.
(5)
Prioriteti Strategije Europa 2020., koji su utvrđeni u komunikaciji Komisije pod naslovom „Europa 2020.: Strategija za pametan, održiv i uključiv rast”, uključuju ciljeve postizanja konkurentnog gospodarstva utemeljenog na znanju i inovacijama te promicanju gospodarstva s visokim stupnjem zaposlenosti koje stvara socijalnu i teritorijalnu koheziju. Politika kvalitete poljoprivrednih proizvoda morala bi omogućiti proizvođačima prava sredstva za postizanje bolje prepoznatljivosti i promidžbu onih njihovih proizvoda koji imaju posebne značajke dok u isto vrijeme štiti te proizvođače od nepravedne prakse.
(6)
Niz predviđenih dopunskih mjera trebao bi uvažavati načela supsidijarnosti i proporcionalnosti.
(7)
Mjere politike kvalitete poljoprivrednih proizvoda utvrđene su u Uredbi Vijeća (EEZ) br. 1601/91 od 10. lipnja 1991. o utvrđivanju općih pravila o određivanju, opisivanju i prezentiranju aromatiziranih vina, aromatiziranih pića na bazi vina i aromatiziranih koktela na bazi vina (4); Direktivi Vijeća 2001/110/EZ od 20. prosinca 2001. o medu (5), posebno njenim člankom 2., Uredbi Vijeća (EZ) br. 247/2006 od 30. siječnja 2006. o utvrđivanju posebnih mjera za poljoprivredu u najudaljenijim regijama Unije (6), a posebno njenom članku 14.; Uredbi Vijeća (EZ) br. 509/2006 od 20. ožujka 2006. o poljoprivrednim i prehrambenim proizvodima kao garantirano tradicionalnim specijalitetima (7); Uredbi Vijeća (EZ) br. 510/2006 od 20. ožujka 2006. o zaštiti oznaka zemljopisnog podrijetla i oznaka izvornosti poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda (8); Uredbi Vijeća (EZ) br. 1234/2007 od 22. listopada 2007. o uspostavljanju zajedničke organizacije poljoprivrednih tržišta i o posebnim odredbama za određene poljoprivredne proizvode (Uredba o jedinstvenom ZOT-u) (9), a posebno njenom dijelu II., glavi II., poglavlju I., odjeljku I. i odjeljku I.a, pododjeljku I.; Uredbi Vijeća (EZ) br. 834/2007 o ekološkoj proizvodnji i označivanju ekoloških proizvoda (10); te Uredbi (EZ) br. 110/2008 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. siječnja 2008. o definiciji, opisivanju, prezentiranju, označivanju i zaštiti oznaka zemljopisnog podrijetla jakih alkoholnih pića (11).
(8)
Označivanje poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda podliježe općim pravilima propisanim u Direktivi 2000/20/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 20. ožujka 2000. o usklađivanju zakonodavstava država članica o označivanju, prezentiranju i reklamiranju prehrambenih proizvoda (12), a posebno odredbama koje su usmjerene na sprečavanje označivanja koje može stvoriti zabunu ili zabludu kod potrošača.
(9)
Komunikacija Komisije Europskom parlamentu, Vijeću, Europskom gospodarskom i socijalnom odboru i Odboru regija o politici kvalitete poljoprivrednih proizvoda prepoznala je ostvarivanje cilja ukupne koherencije i dosljednosti politike kvalitete poljoprivrednih proizvoda kao prioritet.
(10)
Sustav oznaka zemljopisnog podrijetla za poljoprivredne i prehrambene proizvode kao zajamčeno tradicionalnih specijaliteta ima određene zajedničke ciljeve i odredbe.
(11)
Unija već neko vrijeme radi na pristupu kojem je cilj pojednostavniti regulatorno okruženje ZPP-a. Ovaj pristup trebao bi se primijeniti na propise u području politike kvalitete poljoprivrednih proizvoda, bez da pri tomu dovodi u pitanje posebne značajke tih proizvoda.
(12)
Neki propisi, koji su dio politike kvalitete poljoprivrednih proizvoda, nedavno su bili revidirani, ali se još uvijek ne primjenjuju u cijelosti. Stoga ih ne bi trebalo uključiti u ovu Uredbu. Međutim, njih se može uključiti u kasnijoj fazi, jednom kad se u cijelosti primjeni zakonodavstvo.
(13)
U smislu gore navedenih okolnosti, sljedeće odredbe trebale bi se ujediniti u jedinstveni zakonodavni okvir koji se sastoji od novih ili ažuriranih odredbi uredbi (EZ) br. 509/2006 i (EZ) br. 510/2006 te onih odredbi uredbi (EZ) br. 509/2006, odnosno (EZ) br. 510/2006 koje se zadržavaju.
(14)
Radi jasnoće i transparentnosti, uredbe (EEZ) br. 509/2006 i (EZ) br. 510/2006 trebalo bi staviti izvan snage i zamijeniti ovom Uredbom,
(15)
Područje primjene ove Uredbe trebalo bi ograničiti na poljoprivredne proizvode namijenjene prehrani ljudi navedene u Prilogu I. Ugovoru i na popis proizvoda koji nisu obuhvaćeni tim Prilogom, a koji su usko vezani uz poljoprivredne proizvode ili ruralno gospodarstvo.
(16)
Predviđena pravila bi se trebala primjenjivati bez uplitanja u postojeće zakonodavstvo Zajednice o vinima, aromatiziranim vinima, jakim alkoholnim pićima, ekološkim proizvodima ili proizvodima najudaljenijih regija.
(17)
Područje primjene oznaka izvornosti i oznaka zemljopisnog podrijetla trebalo bi ograničiti na proizvode sa stvarnom poveznicom između značajki poljoprivrednog ili prehrambenog proizvoda i zemljopisnog područja. Uključivanje u postojeći sustav samo nekih vrsta čokolade kao slastičarskih proizvoda je nepravilnost koju je potrebno ispraviti.
(18)
Posebni ciljevi zaštite oznaka izvornosti i oznaka zemljopisnog podrijetla su osiguranje pravedne dobiti za poljoprivrednike i proizvođače za kvalitete i značajke pojedinog proizvoda, ili za njegov način proizvodnje, pružajući jasne informacije o proizvodima koji su posebnim značajkama povezani sa zemljopisnim podrijetlom, čime se omogućuje bolja obaviještenost potrošača prilikom donošenja odluka o kupnji.
(19)
Osiguravanje jednakog poštovanja prava intelektualnog vlasništva vezano uz nazive zaštićene u Uniji je prioritet koji se može učinkovitije ostvariti na razini Unije.
(20)
Okvir pravila Zajednice koji pruža zaštitu oznaka izvornosti i oznaka zemljopisnog podrijetla tako što osigurava njihovo upisivanje u registar omogućuje razvoj tih instrumenata, budući da dobiveni jednoobrazni pristup osigurava pošteno tržišno natjecanje između proizvođača proizvoda koji nose takve oznake i povećava povjerenje potrošača u te proizvode. Potrebno je donijeti odredbe za razvoj oznaka izvornosti i oznaka zemljopisnog podrijetla na razini Unije te za stvaranje mehanizama za njihovu zaštitu u trećim zemljama u okviru Svjetske trgovinske organizacije (STO) ili višestranih ili dvostranih sporazuma, čime se doprinosi priznavanju kvalitete proizvoda i načina njegove proizvodnje kao čimbenika koji dodaje vrijednost.
(21)
U svjetlu iskustva stečenog primjenom Uredbom Vijeća (EEZ) br. 2081/92 od 14. srpnja 1992. o zaštiti oznaka zemljopisnog podrijetla i oznaka izvornosti za poljoprivredne i prehrambene proizvode (13) i Uredbe (EZ) br. 510/2006, postoji potreba postavljanja određenih pitanja, objašnjavanja i pojednostavnjivanja nekih propisa te racionalizacije postupaka ovog sustava.
(22)
Imajući u vidu postojeću praksu, potrebno je dalje odrediti i čuvati dva različita instrumenta za prepoznavanje veze između proizvoda i zemljopisnog područja, odnosno zaštićenu oznaku izvornosti i zaštićenu oznaku zemljopisnog podrijetla. Bez promjene koncepta tih instrumenata, potrebno je donijeti neke izmjene definicija s ciljem boljeg uvažavanja definicije oznake zemljopisnog podrijetla utvrđene u Sporazumu o trgovinskim aspektima prava intelektualnog vlasništva te ih pojednostavniti i razjasniti kako bi ih gospodarski subjekti mogli lakše razumjeti.
(23)
Poljoprivredni ili prehrambeni proizvod koji nosi ovakvu zemljopisnu oznaku trebao bi ispuniti određene uvjete navedene u specifikaciji, poput posebnog zahtjeva usmjerenog na zaštitu prirodnih resursa i okoliša proizvodnog područja ili poboljšanje dobrobiti životinja na poljoprivrednom gospodarstvu.
(24)
Radi njihove zaštite u državama članicama, oznake izvornosti i oznake zemljopisnog podrijetla trebale bi se registrirati na razini Unije. S učinkom od datuma podnošenja zahtjeva za takvu registraciju na razini Unije, državama članicama bi moralo biti omogućeno, da odobre prijelaznu zaštitu na nacionalnoj razini, bez utjecaja na trgovinu Unije ili međunarodnu trgovinu. Zaštita podložna registraciji, koju daje ova Uredba, trebala bi biti dostupna oznakama izvornosti i oznakama zemljopisnog podrijetla trećih zemalja kada su te oznake zaštićene u njihovoj zemlji podrijetla.
(25)
Postupak registracije bi trebao svakoj fizičkoj ili pravnoj osobi koja ima opravdani interes u državi članici ili trećoj zemlji omogućiti ostvarivanje svojih prava podnošenjem prigovora.
(26)
Upis u Registar zaštićenih oznaka izvornosti i zaštićenih oznaka zemljopisnog podrijetla također bi trebao osigurati informacije za potrošače i one koji sudjeluju u trgovini.
(27)
Unija pregovara sa svojim trgovinskim partnerima o međunarodnim sporazumima, uključujući one koji se odnose na zaštićene oznake izvornosti i oznake zemljopisnog podrijetla. Kako bi se omogućilo obavješćivanje javnosti o na taj način zaštićenim nazivima, a posebno radi osiguranja zaštite i nadzora nad uporabom tih naziva, nazivi se mogu upisati u Registar zaštićenih oznaka izvornosti i zaštićenih oznaka zemljopisnog podrijetla. Osim ako su posebno identificirane kao oznake izvornosti iz takvih međunarodnih sporazuma, nazive treba upisati u Registar zaštićenih oznaka izvornosti i zaštićenih oznaka zemljopisnog podrijetla.
(28)
Za poljoprivredne i prehrambene proizvode koji dolaze iz određenog zemljopisnog područja moraju se, zbog njihove specifične prirode, usvojiti posebne dodatne odredbe vezane uz označivanje, koje od proizvođača zahtijevaju da na pakiranju koriste odgovarajuće znakove Unije ili navode na ambalaži. Uporaba tih znakova i navoda trebala bi postati obvezna u slučaju naziva Unije, kako bi se, s jedne strane, potrošači bolje upoznali s tom kategorijom proizvoda i s njima povezanim jamstvima te da bi se, s druge strane, omogućila lakša identifikacija ovih proizvoda na tržištu te tako olakšala provjera. S obzirom na zahtjeve STO-a, uporaba takvih simbola ili oznaka trebala bi biti dobrovoljna za oznake izvornosti i oznake zemljopisnog podrijetla trećih zemalja.
(29)
Nazive u registru bi trebalo zaštititi, kako bi se osigurala njihovo pravedna uporaba i spriječile prakse, koje bi mogle dovesti potrošače u zabludu. Pored toga, sredstva koja osiguravaju zaštitu oznaka izvornosti i oznaka zemljopisnog podrijetla trebalo bi pojasniti, posebno u pogledu uloge skupina proizvođača i nadležnih tijela država članica.
(30)
Potrebno je donijeti odredbe za posebna odstupanja koja omogućuju, u prijelaznim razdobljima, uporabu registriranog naziva uz druge nazive. Navedena odstupanja potrebno je pojednostavniti i pojasniti. U nekim slučajevima, radi nadilaženja privremenih poteškoća pri čemu je dugoročni cilj osigurati da su svi proizvođači u skladu sa specifikacijama, ta odstupanja se mogu odobriti za razdoblje do deset godina.
(31)
Potrebno je pojasniti opseg zaštite zajamčene na temelju ove Uredbe, posebno u pogledu onih ograničenja za registraciju novih zaštitnih žigova utvrđenih u Direktivi 2008/95/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. listopada 2008. o usklađivanju zakonodavstava država članica vezanih uz žigove i homonime (14) koji su u suprotnosti s registracijom zaštićenih oznaka izvornosti i zaštićenih oznaka zemljopisnog podrijetla što je već slučaj za registraciju novih žigova na razini Unije. Takva pojašnjenja također su potrebna u pogledu nositelja prava prvenstva za intelektualno vlasništvo, posebno onih koji se odnose na žigove i homonime registrirane kao zaštićene oznake izvornosti ili zaštićene oznake zemljopisnog podrijetla.
(32)
Zaštita oznaka izvornosti ili oznaka zemljopisnog podrijetla treba se proširiti na zlouporabu, imitaciju i podsjećanje na registrirane nazive na robi i uslugama radi osiguranja visoke razine zaštite te da bi se ta zaštita uskladila s onom koja se primjenjuje na vinski sektor. Kada se zaštićene oznake izvornosti ili zaštićene oznake zemljopisnog podrijetla koriste kao sastojci, mora se poštovati komunikaciju Komisije pod nazivom „Smjernice za označivanje prehrambenih proizvoda koji koriste zaštićene oznake izvornosti (ZOI-e) ili zaštićene oznake zemljopisnog podrijetla (ZOZP-e) kao sastojke”.
(33)
Nazivi koji su 3. siječnja 2013. već bili registrirani sukladno Uredbi (EZ) br. 510/2006 i dalje trebaju ostati zaštićeni na temelju ove Uredbe te se automatski upisuju u registar.
(34)
Poseban cilj sustava zajamčeno tradicionalnih specijaliteta predstavlja pružanje pomoći proizvođačima tradicionalnih proizvoda pri obavješćivanju potrošača o obilježjima dodane vrijednosti njihovih proizvoda. Međutim, s obzirom da je registrirano samo nekoliko naziva, trenutni sustav zajamčeno tradicionalnih specijaliteta nije uspio ostvariti svoj potencijal. Stoga je potrebno poboljšati, pojasniti i pooštriti trenutne odredbe da bi sustav postao razumljiviji, izvedljiviji i privlačniji potencijalnim podnositeljima zahtjeva.
(35)
Postojeći sustav daje mogućnost registracije naziva radi identifikacije bez zadržavanja prava naziva u Uniji. S obzirom da zainteresirane stranke ovu mogućnost nisu dovoljno dobro razumjele i da se uloga identifikacije tradicionalnih proizvoda može bolje ostvariti na razini države članice ili regije primjenjujući načelo supsidijarnosti ovu mogućnost bi trebalo ukinuti. U pogledu iskustva, sustav se treba baviti pridržavanjem prava samo za nazive diljem Unije.
(36)
Kako bi se osiguralo da se nazivi izvorno tradicionalnih proizvoda registriraju u okviru sustava, potrebno je usvojiti kriterije i uvjete za registraciju naziva, posebno one koji se odnose na definiciju izraza „tradicionalan”, koji bi trebao obuhvaćati proizvode koji se proizvode kroz određeno vremensko razdoblje.
(37)
Kako bi se osigurala sukladnost i dosljednost zajamčeno tradicionalnih specijaliteta, proizvođači organizirani u skupine trebali bi u specifikaciji proizvoda sami definirati posebna svojstva. Mogućnost registriranja zajamčeno tradicionalnog specijaliteta trebala bi biti dostupna proizvođačima iz trećih zemalja.
(38)
Da bi udovoljili zahtjevima za pridržavanje prava, zajamčeno tradicionalni specijaliteti trebali bi biti registrirani na razini Unije. Upis u registar također bi trebao osigurati obavješćivanje potrošača i one koji sudjeluju u trgovini.
(39)
Kako bi se izbjeglo stvaranje nejednakih uvjeta tržišnog natjecanja, svaki proizvođač, uključujući i proizvođače iz trećih zemalja, treba imati mogućnost uporabe zajamčeno tradicionalnog proizvoda, pod uvjetom da je dotični proizvod sukladan odgovarajućoj specifikaciji i da je proizvođač obuhvaćen sustavom kontrola. Za zajamčeno tradicionalne specijalitete proizvedene u Uniji, znak Unije treba navesti na etiketi i treba biti moguće povezati ga s navodom „zajamčeno tradicionalni proizvod”.
(40)
Radi zaštite registriranih naziva od zlouporabe ili praksi koje mogu dovesti potrošače u zabunu, njihova uporaba mora biti rezervirana.
(41)
Za nazive koji su 3. siječnja 2013. već bili registrirani sukladno Uredbi (EZ) br. 509/2006, a koji inače ne bi bili obuhvaćeni područjem primjene ove Uredbe, uvjeti uporabe utvrđeni Uredbom (EZ) br. 509/2006 i dalje se primjenjuju za vrijeme prijelaznog razdoblja.
(42)
Potrebno je uvesti postupak registracije naziva koji su registrirani bez rezervacije naziva u skladu s Uredbom (EZ) br. 509/2006, koji omogućuje njihovu registraciju uz rezervacije naziva.
(43)
Trebalo bi također predvidjeti prijelazne mjere primjenljive na zahtjeve za registraciju koje Komisija zaprimi prije 3. siječnja 2013.
(44)
Trebalo bi uvesti drugi stupanj sustava kvalitete, utemeljen na oznakama kvalitete koje osiguravaju dodanu vrijednost na unutarnjem tržištu, koje bi se mogli primjenjivati dobrovoljno. Ove neobavezne oznake kvalitete trebale bi se odnositi na posebne vodoravne značajke, u pogledu jedne ili više kategorija proizvoda, poljoprivrednih metoda ili obilježja proizvodnje koje se primjenjuju u posebnim područjima. Neobavezna oznaka kvalitete „brdsko-planinski proizvod” do sada ispunjava uvjete i dodaje vrijednost proizvodu na tržištu. Da bi se omogućila primjena Direktive 2000/13/EZ u slučajevima kada označivanje prehrambenih proizvoda može dovesti do zabune među potrošačima u vezi s neobaveznim oznakama kvalitete, posebno uključujući „brdsko-planinski proizvod”, Komisija može donijeti smjernice.
(45)
Kako bi se proizvođačima u brdsko-planinskim prostorima osiguralo učinkovito sredstvo za uspješnije stavljanje na tržište svojih proizvoda i smanjenje stvarnog rizika od stvaranja zabune među potrošačima u vezi s brdsko-planinskim podrijetlom proizvoda na tržištu, potrebno je donijeti odredbe za određivanje pojma kvalitete za brdsko-planinske proizvode na razini Unije. Definicija brdsko-planinskog područja trebala bi se zasnivati na općem kriteriju razvrstavanja koji se koristi za identifikaciju brdsko-planinskog područja u Uredbi Vijeća (EZ) br. 1257/1999 od 17. svibnja 1999. o potpori Europskog fonda za smjernice i jamstva u poljoprivredi (EFSJP) (15).
(46)
Dodana vrijednost oznakama zemljopisnog podrijetla i zajamčeno tradicionalnog proizvoda temelji se na povjerenju potrošača. Ona je uvjerljiva samo ako je prate učinkovita provjera i nadzor. Ovi sustavi kvalitete trebali bi podlijegati sustavu praćenja kojeg čine službene kontrole u skladu s Uredbom (EZ) br. 882/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o službenim kontrolama koje se provode radi provjere pridržavanja propisa o hrani i hrani za životinje te pravila o zdravlju i dobrobiti životinja (16), uključujući sustav kontrola u svim fazama proizvodnje, prerade i distribucije. Radi pružanja pomoći državama članicama u pogledu bolje primjene odredbi Uredbe (EZ) br. 882/2004 za kontrole oznaka zemljopisnog podrijetla i zajamčeno tradicionalnih specijaliteta, potrebno je spomenuti upućivanje na odgovarajuće članke u ovoj Uredbi.
(47)
Radi pružanja jamstva potrošaču u vezi s određenim oznakama zemljopisnog podrijetla i zajamčeno tradicionalnim specijalitetima, gospodarski subjekti moraju biti podvrgnuti sustavu provjere sukladnosti sa specifikacijom proizvoda.
(48)
Da bi se osigurala njihova nepristranost i učinkovitost, nadležna tijela trebaju ispunjavati niz operativnih kriterija. Trebalo bi predvidjeti odredbe o prijenosu nekih ovlasti vezano uz provođenje određenih zadaća kontrole na certifikacijska tijela.
(49)
Europske norme (norme EN) koje je razvio Europski odbor za normizaciju (CEN) i međunarodne norme koje je razvila Međunarodna organizacija za normizaciju (ISO) trebale bi se koristiti za akreditaciju certifikacijskih tijela te sama ta tijela pri njihovom djelovanju. Akreditacija tih tijela trebala bi se obavljati u skladu s Uredbom (EZ) br. 765/2008 Europskog parlamenta i Vijeća od 9. srpnja 2008. o utvrđivanju zahtjeva za akreditaciju i za nadzor tržišta s obzirom na stavljanje proizvoda na tržište (17).
(50)
Podaci o aktivnostima kontrole nad oznakama zemljopisnog podrijetla i zajamčeno tradicionalnima proizvodima potrebno je uključiti u višegodišnje nacionalne planove kontrola i godišnje izvješće koje pripremaju države članice u skladu s Uredbom (EZ) br. 882/2004.
(50)
Države članice bi trebale biti ovlaštene zaračunavati naknadu radi pokrivanja nastalih troškova.
(52)
Postojeća pravila vezano uz uporabu generičkih naziva trebalo bi pojasniti tako da generički nazivi koji su slični ili tvore dio naziva ili pojma koji je zaštićen ili pridržan sačuvaju svoj generički status.
(53)
Datum za uspostavljanje prednosti senioriteta žiga i oznake izvornosti ili oznake zemljopisnog podrijetla trebao bi biti datum podnošenja zahtjeva za registraciju žiga u Uniji ili državi članici i datum podnošenja zahtjeva za zaštitu oznake izvornosti ili oznake zemljopisnog podrijetla Komisiji.
(54)
Odredbe koje se odnose na odbijanje ili istodobno postojanje oznake izvornosti ili oznake zemljopisnog podrijetla na temelju sukoba s prethodnim žigom i dalje se trebaju primjenjivati.
(55)
Kriteriji na temelju kojih se trebaju odbiti naknadni žigovi ili, ako su registrirani poništiti, pod uvjetom da su u suprotnosti s prethodnom oznakom izvornosti ili oznakom zemljopisnog podrijetla trebaju odgovarati utvrđenom opsegu zaštite oznake izvornosti ili oznake zemljopisnog podrijetla koji je propisan.
(56)
Odredbe sustava koji utvrđuju prava intelektualnog vlasništva, posebno onih koji su utvrđeni sustavom kvalitete za oznake izvornosti ili oznake zemljopisnog podrijetla ili onih utvrđenih na temelju zakona o žigu, ne bi trebale biti pod utjecajem rezervacije naziva i utvrđivanja navoda i znakova u skladu sa sustavom kvalitete za zajamčeno tradicionalne specijalitete i za neobavezne oznake kvalitete.
(57)
Ulogu skupina trebalo bi pojasniti i priznati. Skupine imaju ključnu ulogu u postupku podnošenja zahtjeva za registraciju naziva oznaka izvornosti ili oznaka zemljopisnog podrijetla te zajamčeno tradicionalnih specijaliteta, te pri izmjeni specifikacija ili zahtjevima za poništenje. Skupina također može razviti aktivnosti vezane uz nadzor provedbe zaštite registriranih naziva, sukladnosti proizvodnje sa specifikacijom proizvoda, informiranjem i promidžbom registriranog naziva te, općenito svaku aktivnost koja je usmjerena na poboljšanje vrijednosti registriranog naziva i učinkovitosti sustava kvalitete. Štoviše trebalo bi nadzirati položaj proizvoda na tržištu. Svejedno, te aktivnosti ne bi trebale omogućiti niti dovesti do nelojalnog poslovanja koje nije u skladu s člancima 101. i 102. Ugovora.
(58)
Da bi se osiguralo da registrirani nazivi oznaka izvornosti ili oznaka zemljopisnog podrijetla i zajamčeno tradicionalnih specijaliteta ispunjavaju uvjete propisane ovom Uredbom, zahtjeve moraju ispitati nacionalna tijela države članice, poštujući minimalne zajedničke odredbe koje uključuju nacionalni postupak povodom prigovora. Komisija potom treba pomno pregledati zahtjeve kako bi se osiguralo da nema očitih grešaka i da se poštuju zakoni Unije i interesi zainteresiranih stranaka izvan države članice koja je podnijela zahtjev.
(59)
Nazive koji su vezani uz proizvode koji potječu iz trećih zemalja i udovoljavaju zahtjevima utvrđenim u ovoj Uredbi treba biti moguće registrirati kao oznake izvornosti ili oznake zemljopisnog podrijetla i zajamčeno tradicionalne specijalitete.
(60)
Znakovi, navodi i kratice koji označuju sudjelovanje u sustavu kvalitete, te s njima povezana prava koja pripadaju Uniji treba zaštiti u Uniji i trećim zemljama s ciljem osiguranja da se koriste na izvornim proizvodima i da se potrošači ne dovode u zabludu vezano uz kvalitetu proizvoda. Pored toga, kako bi zaštita bila učinkovita, Komisija treba imati pristup razumnim proračunskim sredstvima na centraliziranoj osnovi unutar okvira Uredbe Vijeća (EZ) br. 1698/2005 od 20. rujna 2005. o potpori ruralnom razvoju iz Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR) (18) i u skladu s člankom 5. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1290/2005 od 21. lipnja 2005. o financiranju zajedničke poljoprivredne politike (19).
(61)
Postupak registracije za zaštićene oznake izvornosti, zaštićene oznake zemljopisnog podrijetla i zajamčeno tradicionalne specijalitete, uključujući kontrolu i rok za podnošenje prigovora, trebalo bi skratiti i poboljšati, posebno u pogledu donošenja odluka. Komisija je, u određenim okolnostima u suradnji s državama članicama, nadležna za odlučivanje o registraciji. Potrebno je utvrditi postupke koji omogućuju izmjenu specifikacije proizvoda nakon registracije i poništavanja registriranih naziva, posebno ako proizvod više ne udovoljava odgovarajućoj specifikaciji proizvoda ili ako se naziv više ne koristi na tržištu.
(62)
Kako bi se omogućilo prekogranično podnošenje zahtjeva za zajedničku registraciju oznaka izvornosti ili oznaka zemljopisnog podrijetla te zajamčeno tradicionalnih specijaliteta, potrebno je donijeti odredbe za odgovarajuće postupke.
(63)
Da bi se dopunili ili izmijenili neki sporedni elementi te Uredbe, ovlasti donošenja akta u skladu s člankom 290. Ugovora trebalo bi prenijeti na Komisiju u pogledu dopune popisa proizvoda navedenih u Prilogu I. ovoj Uredbi; uspostave ograničenja i odstupanja u pogledu izvora hrane za životinje u slučaju oznake izvornosti; uspostave ograničenja i odstupanja u pogledu klanja živih životinja i u pogledu izvora sirovina; utvrđivanja pravila koja ograničavaju informacije sadržane u specifikaciji proizvoda; utvrđivanju simbola Unije; određivanju dodatnih prijelaznih pravila za zaštitu prava i zakonskih interesa predmetnih proizvođača i zainteresiranih stranaka; određivanje dodatnih detaljnih pravila o kriterijima prihvatljivosti za zajamčeno tradicionalne proizvode; utvrđivanje detaljnih pravila za neobavezne oznake kvalitete; pridržavanje prava na dodatnu neobaveznu oznaku kvalitete, utvrđivanje uvjeta za njegovu uporabu i izmjenu tih uvjeta; utvrđivanje odstupanja vezanih uz uporabu pojma „brdsko-planinski proizvod” i utvrđivanje metode proizvodnje, te drugih kriterija važnih za podnošenje zahtjeva za tu neobaveznu oznaku kvalitete, posebno utvrđivanje uvjeta pod kojima je dozvoljeno da sirovine ili prehrambeni proizvodi dođu izvan brdsko-planinskog područja; utvrđivanje dodatnih pravila za generički status pojmova u Uniji; utvrđivanje pravila za određivanje uporabe naziva biljne sorte ili životinjske pasmine; određivanje pravila za provedbu zajedničkog postupka povodom prigovora koji se odnosi na više od jednog državnog područja; te za nadopunu pravila postupka za podnošenje zahtjeva, postupka povodom prigovora, postupka podnošenja zahtjeva za izmjenu i poništavanje općenito. Posebno je važno da Komisija obavi odgovarajuća savjetovanja tijekom pripremnog dijela posla, također i na stručnoj razini. Komisija prilikom pripreme i izrade delegiranih akata, treba osigurati istodobno, pravovremeno i odgovarajuće dostavljanje odgovarajućih dokumenata Europskom parlamentu i Vijeću.
(64)
Radi osiguranja ujednačenih uvjeta za primjenu ove Uredbe, provedbene ovlasti potrebno je prenijeti na Komisiju vezano uz utvrđivanje propisa o obliku specifikacije proizvoda; utvrđivanje detaljnih pravila o obliku i sadržaju registra zaštićenih oznaka izvornosti i zaštićenih oznaka zemljopisnog podrijetla; određivanje tehničkih značajki simbola i oznaka Unije te o pravilima za njihovu uporabu na proizvodima, uključujući odgovarajuće jezične inačice koje se koriste; odobravanje i produljivanje prijelaznih razdoblja za privremena odstupanja vezana uz uporabu zaštićenih oznaka izvornosti i zaštićenih oznaka zemljopisnog podrijetla; utvrđivanje detaljnih pravila o obliku i sadržaju registra zajamčeno tradicionalnih specijaliteta; predviđanje pravila za zaštitu zajamčeno tradicionalnih specijaliteta, utvrđivanje mjera vezanih uz oblik,postupke i druge tehničke detalje za zahtjeve iz glave IV.; predviđanje pravila za uporabu neobaveznih oznaka kvalitete; utvrđivanje pravila za ujednačenu zaštitu oznaka, kratica i simbola vezanih uz sustave kvalitete; utvrđivanje detaljnih pravila za postupak, oblik i prezentiranje zahtjeva za registraciju i prigovore; odbijanje zahtjeva; odlučivanje o registraciji naziva kao nije postignut sporazum; utvrđivanje detaljnih pravila, oblika i prezentacije zahtjeva za izmjenu; poništavanje registracije zaštićene oznake izvornosti i zaštićene oznake zemljopisnog podrijetla ili zajamčeno tradicionalnog specijaliteta; te utvrđivanje detaljnih pravila o postupku i obliku postupka za poništavanje te prezentiranju zahtjeva za poništavanje. Te bi ovlasti trebalo izvršavati u skladu s Uredbom (EU) br. 182/2011 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. veljače 2011. o utvrđivanju pravila i općih načela u vezi s mehanizmima nadzora država članica nad izvršavanjem provedbenih ovlasti Komisije (20).
(65)
U pogledu uspostave i održavanja registara zaštićenih oznaka izvornosti i zaštićenih oznaka zemljopisnog podrijetla i zajamčeno tradicionalnih specijaliteta, priznatih u okviru ovog sustava; definiranje načina za objavu naziva i adresa certifikacijskih tijela; te registracije naziva ako nije podnesen prigovor ili prihvatljivo obrazložene izjave o prigovoru ili u slučaju da nije postignut sporazum, Komisija treba biti ovlaštena za donošenje provedbenih akata bez primjene Uredbe (EU) br. 182/2011,
DONIJELI SU OVU UREDBU:
GLAVA I.
OPĆE ODREDBE
Članak 1.
Ciljevi
1. Cilj ove Uredbe je pružanje pomoći proizvođačima poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda prilikom obavješćivanja kupaca i potrošača o obilježjima i svojstvima proizvodnje i tih proizvoda, čime osiguravaju:
(a)
pošteno tržišno natjecanje za poljoprivrednike i proizvođače poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda, koji imaju karakteristike i obilježja proizvoda s dodanom vrijednosti;
(b)
dostupnost pouzdanih informacija potrošačima vezanih uz takve proizvode;
(c)
poštovanje prava intelektualnog vlasništva; te
(d)
cjelovitost unutarnjeg tržišta.
Mjere utvrđene u ovoj Uredbi namijenjene su pružanju podrške poljoprivrednim i proizvodnim djelatnostima i poljoprivrednim sustavima koji se povezuju s visoko kvalitetnim proizvodima, čime doprinose ostvarivanju ciljeva politike ruralnog razvoja.
2. Ova Uredba uspostavlja sustave kvalitete koji služe kao temelj za označivanje, te prema potrebi, zaštitu naziva i izraza, koji posebno navode ili opisuju poljoprivredni proizvod s:
(a)
karakteristikama proizvoda s dodanom vrijednosti; ili
(b)
svojstvima s dodanom vrijednosti koje su posljedica poljoprivrednih metoda ili metoda prerade koji se koriste prilikom njihove proizvodnje, ili mjesta njihove proizvodnje ili promidžbe.
Članak 2.
Područje primjene
1. Ova Uredba obuhvaća poljoprivredne proizvode namijenjene prehrani ljudi, koji su navedeni u Prilogu I. Ugovora, te druge poljoprivredne proizvode navedene u Prilogu I. ovoj Uredbi.
Radi uvažavanja međunarodnih obveza ili novih proizvodnih metoda, Komisija je ovlaštena donositi delegirane akte u skladu s člankom 56., dopunjujući popis proizvoda naveden u Prilogu I. ovoj Uredbi. Ti proizvodi trebaju biti usko povezani s poljoprivrednim proizvodima ili ruralnim gospodarstvom.
2. Ova Uredba se ne primjenjuje na jaka alkoholna pića, aromatizirana vina i proizvode od vinove loze, kako su navedeni u Prilogu XI.b Uredbi br. 1234/2007, s izuzetkom vinskog octa.
3. Ova se Uredba primjenjuje ne dovodeći u pitanje određene odredbe Unije vezane uz stavljanje proizvoda na tržište te, posebno uz jedinstvenu zajedničku organizaciju tržišta, te označivanje hrane.
4. Na sustave kvalitete uspostavljene ovom Uredbom ne primjenjuje se Direktiva 98/34/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. lipnja 1998. kojom se utvrđuje postupak osiguravanja informacija u području tehničkih normi i propisa te pravila za Usluge informatičkog društva (21).
Članak 3.
Definicije
Za potrebe ove Uredbe primjenjuju se sljedeće definicije:
1.
„sustavi kvalitete” znači sustavi definirani kao u glavama II., III., i IV.;
2.
„skupina” znači svako udruženje, bez obzira na njihov pravni oblik, sastavljeno uglavnom od proizvođača ili prerađivača istog proizvoda;
3.
„tradicionalan” znači dokazana upotreba na domaćem tržištu kroz vremensko razdoblje koje omogućava prijenos s generacije na generaciju; to razdoblje mora trajati najmanje 30 godina;
4.
„označivanje” znači svaka riječ, pojedinost, žig, robna marka, slikovni prikaz ili znak koji se odnosi na prehrambeni proizvod i koji se nalazi na bilo kojem pakiranju, dokumentaciji, obavijesti, etiketi, obruču ili privjesnici, koji prate ili se odnose na takav prehrambeni proizvod;
5.
„posebna karakteristika” u vezi s proizvodom znači posebna svojstva proizvodnje po kojima se proizvod jasno razlikuje od ostalih sličnih proizvoda iste kategorije;
6.
„generički izrazi” znači nazivi proizvoda koji su, unatoč povezanosti s mjestom, regijom ili državom u kojoj je proizvod prvobitno proizveden ili stavljen na tržište, postali uobičajenim nazivom nekog proizvoda u Uniji;
7.
„faza proizvodnje” znači proizvodnja, prerada ili izrada;
8.
„prerađeni proizvodi” znači prehrambeni proizvodi koji nastaju preradom neprerađenih proizvoda. Prerađeni proizvodi mogu sadržavati sastojke koji su potrebni za njihovu proizvodnju ili da bi im dali posebne karakteristike.
GLAVA II.
ZAŠTIĆENA OZNAKA IZVORNOSTI I ZAŠTIĆENA OZNAKA ZEMLJOPISNOG PODRIJETLA
Članak 4.
Cilj
Sustav zaštićenih oznaka izvornosti i zaštićenih oznaka zemljopisnog podrijetla uspostavlja se za pružanje pomoći proizvođačima proizvoda vezanih sa zemljopisnim područjem tako da:
(a)
osigurava ostvarivanje pravednog povrata za kvalitetu njihovih proizvoda,
(b)
osigurava ujednačenu zaštitu naziva kao prava intelektualnog vlasništva na području Unije,
(c)
osigurava potrošačima jasne informacije o svojstvima proizvoda s dodanom vrijednosti.
Članak 5.
Zahtjevi za oznake izvornosti i oznake zemljopisnog podrijetla
1. Za potrebe ove Uredbe „oznaka izvornosti” znači naziv kojim se označava proizvod:
(a)
koji potječe iz određenog mjesta, regije, ili u posebnim slučajevima države,
(b)
čija kvaliteta ili karakteristike u bitnom ili isključivo, nastaju pod utjecajem posebnih prirodnih i ljudskih čimbenika određene zemljopisne sredine; i
(c)
čije se sve faze proizvodnje odvijaju u određenom zemljopisnom području;
2. Za potrebe ove Uredbe „oznaka zemljopisnog podrijetla” znači naziv kojim se označava proizvod:
(a)
koji potječe iz određenog mjesta, regije, ili države;
(b)
čija se kvaliteta, ugled ili ostale karakteristike pripisuju njegovom zemljopisnom podrijetlu; i
(c)
čija se najmanje jedna faza proizvodnje odvija u određenom zemljopisnom području.
3. Neovisno o stavku 1., određeni će se nazivi smatrati oznakama izvornosti kada te sirovine za proizvode dolaze iz zemljopisnog područja koje je veće ili različito od definiranog zemljopisnog područja, pod uvjetom da:
(a)
je područje proizvodnje sirovina;
(b)
postoje posebni uvjeti za proizvodnju sirovina;
(c)
postoje sustavi kontrole koji osiguravaju ispunjavanje uvjeta iz točke (b); i
(d)
su navedene oznake izvornosti bile priznate kao oznake izvornosti u zemlji podrijetla prije 1. svibnja 2004. godine.
Samo žive životinje, meso i mlijeko mogu se smatrati sirovinama u smislu ovog stavka.
4. Kako bi se uzela u obzir specifična priroda proizvodnje proizvoda životinjskog podrijetla, u skladu s člankom 56. Komisija se ovlašćuje za donošenje delegiranih akata, s obzirom na ograničenja i odstupanja u pogledu podrijetla hrane za životinje u slučaju oznake izvornosti.
Osim toga, kako bi se uzela u obzir specifična priroda određenih proizvoda ili područja, u skladu s člankom 56., Komisija se ovlašćuje za donošenje delegiranih akata s obzirom na ograničenja i odstupanja u vezi s klanjem živih životinja ili u vezi s podrijetlom sirovina.
Ta ograničenja i odstupanja, na temelju objektivnih kriterija, uzimaju u obzir kvalitetu ili upotrebu i priznato znanje i iskustvo ili prirodne čimbenike.
Članak 6.
Generički nazivi, nazivi koji su u sukobu s nazivima biljnih sorti i životinjskih pasmina, homonimi i zaštitni žigovi
1. Generički nazivi ne mogu registrirati se kao zaštićene oznake izvornosti ili zaštićene oznake zemljopisnog podrijetla.
2. Naziv se ne može registrirati kao oznaka izvornosti ili oznaka zemljopisnog podrijetla ako je u suprotnosti s nazivom biljne sorte ili životinjske pasmine, što bi potrošača moglo dovesti u zabludu o pravom podrijetlu proizvoda.
3. Naziv čija se registracija predlaže koji je u potpunosti ili djelomično homonim s nazivom već upisanim u registar iz članka 11. ne može se registrirati, osim ako nema dovoljno razlike u praksi između uvjeta lokalne i tradicionalne uporabe i prezentacije naknadno registriranog homonima i naziva već upisnog u registar, uvažavajući potrebu da se jednako postupa prema proizvođačima te da se potrošači ne dovode u zabludu.
Naziv koji je homonim i koji pogrešno upućuje potrošača da proizvodi dolaze iz nekog drugog područja, čak i ako je takav naziv točan u odnosu na stvarno područje, regiju ili mjesto podrijetla tih proizvoda, se neće registrirati.
4. Naziv koji se predlaže za registraciju kao oznaka izvornosti ili oznaka zemljopisnog podrijetla ne treba registrirati ako takva registracija naziva predloženog kao oznaka izvornosti ili oznaka poljoprivrednog podrijetla zbog ugleda, priznatosti i duljine uporabe žiga, može dovesti potrošača u zabludu o pravom podrijetlu proizvoda.
Članak 7.
Specifikacija proizvoda
1. Zaštićena oznaka izvornosti ili zaštićena oznaka zemljopisnog podrijetla mora biti u skladu sa specifikacijom proizvoda koja uključuje najmanje:
(a)
naziv koji se zaštićuje kao oznaka izvornosti ili oznaka zemljopisnog podrijetla, kako se koristi u trgovini ili svakodnevnom govoru, te samo na jezicima koji se koriste ili su se kroz povijest koristili za opis određenog proizvoda u određenom zemljopisnom području;
(b)
opis poljoprivrednog ili prehrambenog proizvoda uključujući, ako je primjereno, sirovine, te glavna fizikalna, kemijska, mikrobiološka i senzorska svojstva poljoprivrednog ili prehrambenog proizvoda;
(c)
definiciju zemljopisnog područja, ograničenog u pogledu veze iz točke (f) podtočaka i. ili ii. ovog stavka, te ako je prikladno detalje koji pokazuju sukladnost sa zahtjevima iz članka 5. stavka 3.;
(d)
dokaz da proizvod potječe iz određenog zemljopisnog područja iz članka 5. stavka 1.;
(e)
opis metode dobivanja proizvoda i, ako je primjereno, autentične i nepromjenljive lokalne metode kao i podatke o pakiranju ako skupina koja podnosi zahtjev tako odluči i navede razloge zbog kojih se pakiranje mora obaviti na određenom zemljopisnom području kako bi se sačuvala kakvoća ili osigurala izvornost ili kontrola, uvažavajući pravo Unije, posebno ono o slobodnom kretanju robe i slobodnom pružanju usluga;
(f)
detalje koji uspostavljaju sljedeće:
i.
vezu između kvalitete ili značajki proizvoda i zemljopisnog okruženja iz članka 5. stavka 1.; ili
ii.
prema potrebi, vezu između specifične kvalitete, ugleda ili neke druge značajke poljoprivrednog ili prehrambenog proizvoda i zemljopisnog podrijetla iz članka 5. stavka 2.;
(g)
naziv i adresu tijela ili, ako je dostupno, naziv i adresu tijela koja provjeravaju sukladnost s odredbama specifikacije u skladu s člankom 37. i njihove specifične zadaće;
(h)
bilo koja specifična pravila označivanja proizvoda;
2. Radi osiguranja da specifikacije proizvoda pružaju bitne i sažete informacije, Komisija je ovlaštena donositi delegirane akte u skladu s člankom 56., utvrđujući pravila koja ograničavaju informacije sadržane u specifikaciji iz stavka 1. ovog članka, kada je takvo ograničenje nužno za izbjegavanje podnošenje pretjerano opširnih zahtjeva za registraciju.
Komisija može donijeti provedbene akte koji utvrđuju pravila o obliku specifikacije Ti se provedbeni akti donose u skladu s postupkom ispitivanja iz članka 57. stavka 2. ove Uredbe.
Članak 8.
Sadržaj zahtjeva za registraciju
1. Zahtjev za registraciju oznake izvornosti ili oznake zemljopisnog podrijetla u skladu s člankom 49. stavkom 2. ili 5. obvezno sadrži najmanje:
(a)
naziv i adresu skupine koja podnosi zahtjev i tijela, ako je dostupna, koja provjeravaju sukladnost s odredbama specifikacije proizvoda;
(b)
specifikaciju proizvoda iz članka 7.;
(c)
jedinstveni dokument koji sadrži sljedeće:
i.
glavne točke specifikacije proizvoda; naziv, opis proizvoda, uključujući, gdje je to primjereno, specifična pravila koja se odnose na pakiranje i označivanje, te sažetu definiciju zemljopisnog područja;
ii.
opis povezanosti između proizvoda i zemljopisnog okruženja ili zemljopisnog podrijetla iz članka 5. stavka 1. ili 2., uključujući, tamo gdje je to primjereno, specifične elemente opisa proizvoda ili metode proizvodnje koji opravdavaju ovu povezanost.
Zahtjev iz članka 49. stavka 5. mora, pored navedenog, uključivati dokaz da je naziv proizvoda zaštićen u zemlji podrijetla.
2. Dokumentacija zahtjeva iz članka 49. stavka 4. obuhvaća:
(a)
naziv i adresu skupine koja je podnositelj zahtjeva;
(b)
jedinstveni dokument iz stavka 1. točke (c) ovog članka;
(c)
izjavu države članice da smatra da zahtjev koji je podnijela skupina i koji se uzima u razmatranje, udovoljava uvjetima ove Uredbe i provedbenim odredbama koje su donesene u skladu s njom;
(d)
uputa na mjesto objave specifikacije proizvoda.
Članak 9.
Prijelazna nacionalna zaštita
Država članica može, samo na prijelaznoj osnovi, na nacionalnoj razini odobriti zaštitu naziva u skladu s ovom Uredbom i prema potrebi odrediti razdoblje prilagodbe s učinkom od datuma podnošenja zahtjeva Komisiji.
Ovakva prijelazna nacionalna zaštita prestaje na dan donošenja odluke o registraciji u skladu s ovom Uredbom ili s danom povlačenja zahtjeva.
Ako naziv nije registriran u skladu s ovom Uredbom, posljedice takve nacionalne zaštite isključivo postaju odgovornost one države članice na koju se to odnosi.
Mjere koje poduzima država članica u skladu s prvim stavkom imaju učinke samo na nacionalnoj razini, a nemaju nikakvog učinka na trgovinu unutar Zajednice niti na međunarodnu trgovinu.
Članak 10.
Razlozi za prigovor
1. Obrazložena izjava o prigovoru iz članka 51. stavka 2. Prihvaća se samo ako je Komisija zaprimi unutar roka utvrđenog u tom stavku i ako:
(a)
dokaže da nisu ispunjeni uvjeti iz članka 5. i članka 7. stavka 1.;
(b)
ukaže da bi registriranje predloženog naziva bilo u suprotnosti s člankom 6. stavcima 2., 3. ili 4.
(c)
ukaže da bi registriranje predloženog naziva ugrozilo opstojnost posve ili djelomično identičnog naziva ili žiga, ili opstojnost proizvoda koji je već bio zakonito na tržištu najmanje tijekom pet godina prije datuma objave iz članka 50. stavka 2. točke (a);
(d)
sadrži podatke iz kojih se može zaključiti da je naziv za koji je zatražena registracija generički naziv.
2. Razlozi podnošenja prigovora ocjenjuju se u odnosu na područje Unije.
Članak 11.
Registar zaštićenih oznaka izvornosti i zaštićenih oznaka poljoprivrednog podrijetla
1. Komisija donosi provedbene akte, bez primjene postupka iz članka 57. stavka 2., kojima uspostavlja i održava ažurirani javno dostupan registar zaštićenih oznaka izvornosti i zaštićenih oznaka zemljopisnog podrijetla, koji su priznati prema ovom sustavu.
2. Oznake zemljopisnog podrijetla koje se odnose na proizvode trećih zemalja koje su zaštićene u Uniji na temelju međunarodnog sporazuma čija je ugovorna stranka Unija, mogu se upisati u registar. Nazive treba upisati u Registar kao zaštićene oznake zemljopisnog podrijetla osim ako sukladno ovoj Uredbi nisu posebno označeni u spomenutom sporazumu kao zaštićene oznake izvornosti.
3. Komisija može donijeti provedbene akte koji utvrđuju detaljna pravila o obliku i sadržaju registra. Ti se provedbeni akti donose u skladu s ispitnim postupkom iz članka 57. stavka 2. ove Uredbe.
4. Komisija objavljuje i redovito ažurira popis međunarodnih sporazuma iz stavka 2. kao i popis oznaka zemljopisnog podrijetla zaštićenih na temelju tih sporazuma.
Članak 12.
Nazivi, znakovi i oznake
1. Zaštićene oznake izvornosti i zaštićene oznaka zemljopisnog podrijetla može koristiti svaki gospodarski subjekt koji stavlja na tržište proizvod proizveden u skladu s odgovarajućom specifikacijom.
2. Osmislit će se znakovi Unije kako bi informirali javnost o zaštićenim oznakama izvornosti i zaštićenim oznakama zemljopisnog podrijetla.
3. U slučaju proizvoda koji potječu iz Unije i koji su stavljeni su na tržište pod zaštićenom oznakom izvornosti ili zaštićenom oznakom zemljopisnog podrijetla registriranim u skladu s postupcima utvrđenim ovom Uredbom, na njihovoj se etiketi moraju nalaziti pripadajući znakovi Unije. Pored toga, registrirani naziv proizvoda se treba nalaziti u istom vidnom polju. Znakovi „zaštićena oznaka izvornosti” ili „zaštićena oznaka zemljopisnog podrijetla” ili s njima povezane kratice „ZOI” ili „ZOZP” mogu se staviti na etiketu.
4. Pored toga, sljedeće se može također nalaziti na etiketi: prikaz zemljopisnog područja podrijetla, kako je navedeno u članku 5., te tekst, grafički prikazi ili znakovi koji se odnose na državu članicu i/ili regiju u kojoj je to zemljopisno područje smješteno.
5. Ne dovodeći u pitanje Direktivu 2001/13/EZ, kolektivni žigovi iz stavka 15. Direktive 2008/95/EZ mogu se koristiti na etiketama, zajedno sa zaštićenom oznakom izvornosti ili oznakom zemljopisnog podrijetla.
6. Na etiketi poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda, koji potječu iz trećih zemalja i stavljeni su na tržište pod nazivom registriranim u skladu s ovom Uredbom, također se mogu nalaziti oznake iz stavka 3. i s njima povezani znakovi Unije.
7. Radi osiguranja odgovarajuće obaviještenosti potrošača, Komisija je ovlaštena donositi delegirane akte u skladu s člankom 56. koji određuje znakove Unije.
Komisija može donijeti provedbene akte koji određuju tehničke značajke znakova Unije i oznaka kao i pravila za njihovo korištenje na proizvodima koji se stavljaju na tržište kao zaštićena oznaka izvornosti ili zaštićena oznaka poljoprivrednog podrijetla, uključujući pravila za odgovarajuće jezične inačice koje će se koristiti. Ti se provedbeni akti donose u skladu s ispitnim postupkom iz članka 57. stavka 2. ove Uredbe.
Članak 13.
Zaštita
1. Registrirani nazivi zaštićeni su od:
(a)
bilo kakvog izravnog ili neizravnog komercijalnog korištenja registriranog naziva za proizvode koji nisu obuhvaćeni registracijom, ako su ti proizvodi usporedivi s proizvodima registriranim pod tim nazivom, ili ako se korištenjem tog naziva iskorištava ugled zaštićenog naziva, uključujući kad se ti proizvodi koriste kao sastojak;
(b)
bilo kakve zloupotrebe, oponašanja ili podsjećanja, čak i ako je označeno pravo podrijetlo proizvoda, ili ako je naziv proizvoda preveden, ili ako mu je dodan izraz poput „stil”, „tip”, „metoda”, „kako se proizvodi u”, „imitacija” ili slično, uključujući slučajeve kada se ti proizvodi koriste kao sastojak;
(c)
bilo kakve druge lažne oznake ili oznake koja dovodi u zabludu u vezi s izvora, podrijetla, prirode ili bitnih osobina proizvoda na unutarnjem ili vanjskom pakiranju, na promidžbenim materijalima ili dokumentima koji se odnose na dotični proizvod, te od pakiranja proizvoda u ambalažu koja stvara pogrešnu predodžbu o njegovom podrijetlu;
(d)
bilo kakve druge prakse koja može potrošača dovesti u zabludu u vezi s pravog podrijetla proizvoda.
Kada zaštićena oznaka izvornosti ili zaštićena oznaka zemljopisnog podrijetla sadrži u sebi naziv proizvoda koji se smatra generičkim, korištenje toga generičkog naziva za odgovarajući poljoprivredni ili prehrambeni proizvod neće se smatrati suprotnim točkama (a) ili (b) prvog podstavka.
2. Zaštićene oznake izvornosti ili oznake zemljopisnog podrijetla ne mogu postati generičke.
3. Države članice poduzimaju odgovarajuće administrativne i pravosudne korake za sprječavanje ili zaustavljanje nezakonite upotrebe zaštićenih oznaka izvornosti ili zaštićenih oznaka zemljopisnog podrijetla, kako je navedeno u stavku 1., na proizvode koji se proizvode ili stavljaju na tržište u toj državi članici.
Radi toga će države članice odrediti tijela koja su nadležna za poduzimanje tih koraka u skladu s postupcima koje određuje svaka pojedina država članica.
Ta tijela moraju ponuditi odgovarajuća jamstva objektivnosti i nepristranosti te imati na raspolaganju kvalificirano osoblje i sredstva potrebna za obavljanje svojih dužnosti.
Članak 14.
Odnos između žigova, oznaka izvornosti i oznaka zemljopisnog podrijetla
1. Kada se oznaka izvornosti ili oznaka zemljopisnog podrijetla registrira u skladu s ovom Uredbom, registracija žiga čija bi upotreba bila u suprotnosti s člankom 13. i koji se odnosi na istu kategoriju proizvoda odbija se, ako je zahtjev za registraciju žiga podnesen nakon datuma podnošenja zahtjeva za registraciju Komisiji.
Žigovi koji su registrirani u suprotnosti s prvim stavkom se poništavaju.
Odredbe ovog stavka primjenjuju se bez obzira na odredbe Direktive 2008/95/EZ.
2. Ne dovodeći u pitanje članak 6. stavak 4., uporaba žiga koja je u suprotnosti s člankom 13. stavkom 1., za koji je prije datuma zaštite oznake izvornosti ili oznake zemljopisnog podrijetla, u dobroj vjeri na području Unije podnesen zahtjev za registraciju ili je registriran, ili je uspostavljen uporabom ako tu mogućnost dopušta odgovarajuće zakonodavstvo, može se nastaviti koristiti i obnoviti neovisno o registraciji oznake izvornosti ili oznake zemljopisnog podrijetla, pod uvjetom da ne postoji nikakva osnova za njegovo proglašavanje ništavim ili za njegov opoziv, u skladu s Uredbom Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 29. veljače 2009. o žigu Zajednice (22) ili u skladu s Direktivom 2008/95/EC. U tim slučajevima dozvoljava se uporaba zaštićenih oznaka izvornosti ili zaštićenih oznaka zemljopisnog podrijetla te korištenje odgovarajućih žigova.
Članak 15.
Prijelazna razdoblja za uporabu zaštićenih oznaka izvornosti i zaštićenih oznaka zemljopisnog podrijetla
1. Ne dovodeći u pitanje članak 14., Komisija može donijeti provedbene akte koji osiguravaju prijelazno razdoblje od pet godina kako bi omogućili proizvodima podrijetlom iz države članice ili treće zemlje čija se oznaka sastoji od naziva koji je u suprotnosti s člankom 13. stavkom 1. da koriste oznaku pod kojom se proizvod stavljao na tržište, pod uvjetom da izjava o prigovoru, dopuštena skladno članku 49. stavku 3. ili članku 51., dokazuje da:
(a)
bi registriranje naziva ugrozilo opstojnost posve ili djelomično identičnog naziva;
(b)
su se takvi proizvodi zakonito stavljali na tržište predmetnog područja pod tim nazivom najmanje pet godina prije datuma objave kako je predviđeno u članku 50. stavku 2. točki (a).
Ti se provedbeni akti donose u skladu s ispitnim postupkom iz članka 57. stavka 2. ove Uredbe.
2. Ne dovodeći u pitanje članak 14., Komisija može donijeti provedbene akte koji produžuju prijelazno razdoblje navedeno u stavku 1. ovog članka na 15 godina u opravdanim slučajevima kada se dokaže da:
(a)
se oznaka iz stavka 1. ovog članka zakonito neprekidno koristi tijekom najmanje 25 godina prije podnošenja zahtjeva za registraciju Komisiji;
(b)
svrha korištenja oznake iz stavka 1. ovog članka ni u jednom trenutku nije bila iskorištavanje ugleda registriranog naziva te da potrošač nije bio niti mogao biti doveden u zabludu u vezi s pravim podrijetlom proizvoda;
Ti se provedbeni akti donose u skladu s ispitnim postupkom iz članka 57. stavka 2. ove Uredbe.
3. Prilikom uporabe oznake iz stavaka 1. i 2., navod zemlje podrijetla mora biti jasno i vidljivo označen na etiketi.
4. Da bi se prevladale privremene poteškoće s dugoročnim ciljem osiguranja da svi proizvođači u predmetnom području udovoljavaju specifikaciji, država članica može odobriti prijelazno razdoblje u trajanju do 10 godina, koje počinje od dana podnošenja zahtjeva Komisiji, pod uvjetom da su ti gospodarski subjekti zakonito stavljali na tržište proizvode upotrebljavajući nazive kontinuirano u neprekinutom razdoblju od najmanje pet posljednjih godina prije podnošenja zahtjeva nadležnim tijelima države članice i da su to navela u nacionalnom postupku povodom prigovora iz članka 49. stavka 3.
Podstavak prvi se primjenjuje na odgovarajući način na zaštićene oznake izvornosti i zaštićene oznake zemljopisnog podrijetla koje se odnose na zemljopisno područje koje se nalazi u trećoj zemlji, osim u slučaju postupka povodom prigovora.
Takva prijelazna razdoblja se moraju navesti u dokumentaciji zahtjeva iz članka 8. stavka 2.
Članak 16.
Prijelazne odredbe
1. Nazivi upisani u registar iz članka 7. stavka 6. Uredbe br. 510/2006 automatski se upisuju u registar iz članka 11. ove Uredbe. Odgovarajuće specifikacije se smatraju specifikacijama iz članka 7. ove Uredbe. Sve specifične prijelazne odredbe povezane s ovakvim registracijama se nastavljaju primjenjivati.
2. Da bi se zaštitilo prava i opravdane interese proizvođača ili zainteresiranih stranaka, Komisija je ovlaštena donositi delegirane akte u skladu s člankom 56., koji se odnosi na dodatna prijelazna pravila.
3. Ova Uredba ne dovodi u pitanje pravo istovremenog postojanja koje je priznato u skladu s Uredbom (EZ) br. 510/2006 u pogledu zaštićenih oznaka izvornosti i zaštićenih oznaka zemljopisnog podrijetla s jedne i žigova s druge strane.
GLAVA III.
ZAJAMČENO TRADICIONALNI SPECIJALITETI
Članak 17.
Cilj
Sustav za zajamčeno tradicionalnih specijaliteta uspostavljen je kako bi sačuvao tradicionalne metode proizvodnje i recepte pružajući pomoć proizvođačima tradicionalnog proizvoda prilikom stavljanja na tržište i obavješćivanja potrošača o svojstvima koja dodaju vrijednost njihovim tradicionalnim receptima i proizvodima.
Članak 18.
Kriteriji
1. Naziv je prihvatljiv za registraciju kao zajamčeno tradicionalni specijalitet kada opisuje specifičan proizvod ili prehrambeni proizvod koji:
(a)
je rezultat obzirom na način proizvodnje, prerade ili sastava odgovarajućeg tradicionalnog postupka za taj proizvod ili prehrambeni proizvod; ili
(b)
se proizvodi od sirovina ili sastojaka koji se tradicionalno koriste.
2. Za registraciju naziva kao zajamčeno tradicionalni specijalitet, on mora:
(a)
biti tradicionalno korišten za označivanje specifičnog proizvoda; ili
(b)
opisuje tradicionalne svojstva ili specifična svojstva proizvoda.
3. Ako se u postupku prigovora prema članku 51. dokaže da se naziv također koristi u drugoj državi članici ili u trećoj zemlji, kako bi se razlikovali usporedivi proizvodi ili proizvodi istog ili sličnog imena, prema odluci donesenoj u skladu s člankom 52. stavkom 3. o registraciji, može se osigurati da se naziv zajamčeno tradicionalnog specijaliteta poprati s tvrdnjom „proizvedeno prema tradiciji”, nakon koje neposredno slijedi naziv države ili regije predmetnog proizvoda.
4. Naziv se ne može registrirati ako se odnosi samo na tvrdnje općenite prirode koje se upotrebljavaju za određene proizvode, ili tvrdnje propisane posebnim zakonodavstvom Unije.
5. Radi osiguranja nesmetanog funkcioniranja sustava, Komisija je ovlaštena donositi delegirane akte u skladu s člankom 56., koji se odnose na daljnje pojedinosti vezane uz kriterije prihvatljivosti utvrđene u ovom članku.
Članak 19.
Specifikacija proizvoda
1. Zajamčeno tradicionalni specijalitet mora biti u skladu sa specifikacijom proizvoda koja uključuje najmanje:
(a)
naziv koji se predlaže za registraciju, u odgovarajućim jezičnim inačicama;
(b)
opis proizvoda uključujući njegova glavna fizikalna, kemijska, mikrobiološka i senzorska svojstva, koja dokazuju njegov specifičan karakter;
(c)
opis metode proizvodnje koju proizvođači mora slijediti, uključujući, tamo gdje je to prikladno, prirodu i svojstva upotrijebljenih sirovina ili sastojaka i metodu pripreme proizvoda; te
(d)
ključne elemente koji određuju tradicionalna svojstva proizvoda.
2. Kako bi se osiguralo da specifikacije proizvoda pružaju odgovarajuće i sažete informacije, Komisija je ovlaštena donositi delegirane akte u skladu s člankom 56., utvrđujući pravila koja ograničavaju informacije sadržane u specifikaciji iz stavka 1. ovog članka, kada je takvo ograničenje nužno za izbjegavanja podnošenja opsežnih zahtjeva za registraciju.
Komisija može donijeti provedbene akte koji utvrđuju pravila o izgledu specifikacije. Ti se provedbeni akti donose u skladu s ispitnim postupkom iz članka 57. stavka 2. ove Uredbe.
Članak 20.
Sadržaj zahtjeva za registraciju
1. Zahtjev za registraciju naziva kao zajamčeno tradicionalnog specijaliteta iz članka 49. stavaka 2. ili 5. obvezno sadrži:
(a)
naziv i adresu skupine koja je podnositelj zahtjeva;
(b)
specifikaciju proizvoda navedenu u članku 19.;
2. Dokumentacija zahtjeva iz članka 49. stavka 4. obuhvaća:
(a)
elemente iz stavka 1. ovog članka;
(b)
izjavu države članice da smatra da zahtjev koji je podnijela skupina i koji se uzima u razmatranje, udovoljava uvjetima ove Uredbe i provedbenim odredbama koje su donesene u skladu s njom.
Članak 21.
Razlozi za prigovor
1. Obrazložena izjava o prigovoru iz članka 51. stavka 2. prihvaća se samo ako ga Komisija zaprimi prije isteka roka i ako:
(a)
navodi propisno potkrijepljene razloge zašto predložena registracija nije u skladu s uvjetima iz ove Uredbe; ili
(b)
dokaže da je korištenje naziva zakonito, poznato i gospodarski značajno za slične poljoprivredne ili prehrambene proizvode.
2. Kriteriji navedeni u točki (b) stavka 1. ocjenjuju se u odnosu na područje Unije.
Članak 22.
Registar zajamčeno tradicionalnih specijaliteta
1. Komisija donosi provedbene akte, bez primjene postupka iz članka 57. stavka 2., kojima uspostavlja i održava ažurirani javno dostupan registar zajamčeno tradicionalnih specijaliteta, priznatih prema ovom sustavu.
2. Komisija može donijeti provedbene akte koji utvrđuju detaljna pravila o obliku i sadržaju registra. Ti se provedbeni akti donose u skladu s ispitnim postupkom iz članka 57. stavka 2. ove Uredbe.
Članak 23.
Nazivi, znakovi i oznake
1. Naziv registriran kao zajamčeno tradicionalni specijalitet može upotrebljavati svaki gospodarski subjekt koji stavlja na tržište proizvod koji je u skladu s odgovarajućom specifikacijom.
2. Osmislit će se znak Unije kako bi informirali javnost o zajamčeno tradicionalnim specijalitetima.
3. Na proizvode podrijetlom iz Unije koji se stavljaju na tržište kao zajamčeno tradicionalni specijaliteti registrirani u skladu s ovom Uredbom, i pripadajući znak iz stavka 2. Bez obzira na stavak 4., stavlja se na etiketu. Pored toga, naziv proizvoda treba se nalaziti u istom vidnom polju. Oznaka „zajamčeno tradicionalni specijalitet” ili odgovarajuća kratica „ZTS” se mogu također nalaziti na etiketi.
Kod označivanja zajamčeno tradicionalnih specijaliteta proizvedenih izvan Unije, uporaba znaka navedenog u stavku 2. nije obvezna.
4. Radi osiguranja odgovarajuće obaviještenosti potrošača, Komisija je ovlaštena donositi delegirane akte u skladu s člankom 56., koji određuje znakove Unije.
Komisija može donijeti provedbene akte koji određuju tehničke karakteristike znaka i oznaka Unije kao i pravila njihove upotrebe na proizvodima koji se stavljaju na tržište kao zajamčeno tradicionalni specijaliteti, uključujući pravila s odgovarajućim jezične inačicama koje se koriste. Ti se provedbeni akti usvajaju u skladu s ispitnim postupkom iz članka 57. stavka 2. ove Uredbe.
Članak 24.
Ograničenja uporabe registriranih naziva
1. Registrirani nazivi zaštićeni su od svake zlouporabe, oponašanja ili podsjećanja i svakog drugog postupka koji bi mogao dovesti potrošača u zabludu.
2. Države članice moraju osigurati da prodajni opisi koji se koriste na nacionalnoj razini ne dovode u zabludu s registriranim nazivima.
3. Komisija može donijeti provedbene akte kojima se propisuju pravila za zaštitu zajamčeno tradicionalnih specijaliteta. Ti se provedbeni akti donose u skladu s ispitnim postupkom iz članka 57. stavka 2. ove Uredbe.
Članak 25.
Prijelazne odredbe
1. Nazivi upisani u registar iz članka 13. stavka 2. Uredbe br. 509/2006 automatski se upisuju u registar iz članka 22. ove Uredbe. Odgovarajuće specifikacije se smatraju specifikacijama iz članka 19. ove Uredbe. Sve ostale posebne prijelazne odredbe povezane s tim registracijama se i dalje primjenjuju.
2. Nazivi registrirani u skladu sa zahtjevima iz članka 13. stavka 1. Uredbe (EZ) br. 509/2006, uključujući one registrirane sukladno specifikacijama iz drugog podstavka članka 58. stavka 1. ove Uredbe, mogu se nastaviti koristiti pod uvjetima utvrđenima u Uredbi (EZ) br. 509/2006 do 4. siječnja 2023., osim ako države članice ne primjene postupak iz članka 26. ove Uredbe.
3. Radi zaštite prava i opravdanih interesa proizvođača ili zainteresiranih stranaka, Komisija je ovlaštena donositi delegirane akte u skladu s člankom 56., kojima se propisuju dodatna prijelazna pravila.
Članak 26.
Pojednostavnjeni postupak
1. Na zahtjev skupine, država članica može najkasnije do 4. siječanja 2016. Komisiji podnijeti nazive zajamčeno tradicionalnih specijaliteta koji su registrirani u skladu s člankom 13. stavkom 1. Uredbe (EZ) br. 509/2006 i u skladu su s ovom Uredbom.
Prije podnošenja naziva, država članica može pokrenuti postupak prigovora sukladno članku 49. stavcima 3. i 4.
Ako se tijekom postupka utvrdi da se naziv koristi i u smislu usporedivih proizvoda ili proizvoda koji imaju identičan ili sličan naziv, naziv se može dopuniti izrazom koji označava njegova tradicionalna ili specifična svojstva.
Skupina iz treće zemlje može podnijeti te nazive Komisiji ili izravno ili putem nadležnih tijela treće zemlje.
2. Komisija objavljuje nazive iz stavka 1. zajedno sa specifikacijama za svaki od tih naziva u Službenom listu Europske unije, u roku od dva mjeseca od zaprimanja.
3. Primjenjuju se članci 51. i 52.
4. Kada se postupak prigovora završi, Komisija, tamo gdje je potrebno, usklađuje upise u registar iz članka 22. Odgovarajuće specifikacije se smatraju specifikacijama iz članka 19.
GLAVA IV.
NEOBAVEZNI IZRAZI O KVALITETI
Članak 27.
Cilj
Sustav neobaveznih izraza o kvaliteti se uspostavlja kako bi se proizvođačima na unutarnjem tržištu omogućilo lakše informiranje o svojstvima poljoprivrednih proizvoda s dodanom vrijednosti.
Članak 28.
Nacionalna pravila
Države članice provode nacionalna pravila o neobaveznim izrazima kvalitete koji nisu obuhvaćeni ovom Uredbom, pod uvjetom da su ta pravila u skladu pravu Unije.
Članak 29.
Neobavezni izrazi o kvaliteti
1. Neobavezni izrazi o kvaliteti moraju zadovoljavati sljedeće kriterije:
(a)
izraz se odnosi na karakteristiku, jedne ili više kategorija proizvoda, poljoprivrednih metoda ili na svojstvo proizvodnje ili prerade koje se primjenjuje u određenim područjima;
(b)
uporaba izraza povećava vrijednost proizvodu u usporedbi s proizvodima sličnog tipa; te
(c)
oznaka ima europski značaj.
2. Neobavezni izrazi o kvaliteti kojima se opisuju tehničke kvalitete proizvoda s ciljem provođenja obveznih tržišnih standarda i čija namjera nije informiranje potrošača o kvaliteti tih proizvoda isključuju se iz ovog sustava.
3. Neobavezni izrazi o kvaliteti isključuju neobavezne rezervirane izraze koji podržavaju i dopunjuju specifične tržišne standarde utvrđene na temelju sektorske kategorije ili kategorije proizvoda.
4. Radi uvažavanja specifičnih svojstava određenih sektora kao i očekivanja potrošača, u skladu s člankom 56. Komisija je ovlaštena donositi delegirane akte, kojima se propisuju detaljna pravila s obzirom na kriterije iz stavka 1. ovog članka.
5. Komisija može donijeti provedbene akte kojima se propisuju sve mjere u vezi s oblicima, postupcima ili tehničkim detaljima potrebnim za primjenu ove glave. Ti se provedbeni akti donose u skladu s ispitnim postupkom iz članka 57. stavka 2.
6. Prilikom donošenja delegiranih i provedbenih akata u skladu sa stavcima 4. i 5. ovog članka, Komisija uzima u obzir sve važne međunarodne norme.
Članak 30.
Rezervacija, izmjena
1. Kako bi se uzela u obzir očekivanja potrošača, razvoja znanstvenih i tehničkih spoznaja, stanja na tržištu, te razvoja tržišnih standarda i međunarodnih standarda, Komisija je ovlaštena donositi delegirane akte u skladu s člankom 56., kojima se rezervira dodatni neobavezni izraz o kvaliteti i propisuju uvjeti uporabe.
2. U opravdanim slučajevima i s ciljem uvažavanja odgovarajuće uporabe pojma kvalitete, Komisija je ovlaštena donositi delegirane akte u skladu s člankom 56., kojima se utvrđuju izmjene uvjeta za uporabu iz stavka 1. ovog članka.
Članak 31.
Planinski proizvod
1. Izraz „planinski proizvod” uvodi se kao neobavezni izraz o kvaliteti.
Taj izraz se koristi samo za opisivanje proizvoda namijenjenih za prehranu ljudi navedenih u Prilogu I. Ugovoru s obzirom na koji:
(a)
i sirovine i hrana za životinje dolaze pretežno iz planinskih područja;
(b)
u slučaju prerađenih proizvoda, prerada se također odvija u planinskim područjima.
2. U smislu ovog članka, planinska područja unutar Unije su ona razgraničena u skladu s člankom 18. stavkom 1. Uredbe (EZ) br. 1257/1999. Za proizvode trećih zemalja, planinska područja uključuju područja koja su treće zemlje službeno označile kao planinska ili koja ispunjavaju kriterije istovjetne onima navedenima u članku 18. stavku 1. Uredbe (EZ) br. 1257/1999.
3. U opravdanim slučajevima i s ciljem uvažavanja prirodnih ograničenja koja utječu na poljoprivredne proizvode u planinskim područjima, Komisija je ovlaštena donositi delegirane akte u skladu s člankom 56., kojima se propisuju odstupanja od uvjeta uporabe iz stavka 1. ovog članka. Posebno, Komisija je ovlaštena donositi delegirane akte kojim se propisuju uvjeti pod kojima sirovine ili hrana za životinje dolaze izvan planinskih područja, uvjete pod kojima se prerada proizvoda može odvijati izvan planinskih područja u zemljopisnom području koje treba definirati, te definiranje tog zemljopisnog područja.
4. Radi uvažavanja prirodnih ograničenja koja utječu na poljoprivrednu proizvodnju u planinskim područjima, Komisija je ovlaštena donositi delegirane akte u skladu s člankom 56., kojima se propisuju metode proizvodnje i drugi kriteriji važni za primjenu neobaveznih izraza o kvaliteti određenih u stavku 1. ovog članka.
Članak 32.
Proizvod otočne poljoprivrede
Najkasnije 4. siječnja 2014. Komisija podnosi izvještaj Europskom parlamentu i Vijeću o novom izrazu „proizvod otočne poljoprivrede”. Izraz se može koristiti samo za opis proizvoda namijenjenih za prehranu ljudi navedenih u Prilogu I. Ugovoru čije sirovine dolaze s otoka. Osim toga, kako bi se izraz primjenjivao na prerađene proizvode, prerada se također mora odvijati na otocima kada to značajno utječe na određena svojstva konačnog proizvoda.
Ako je potrebno, Izvješće je popraćeno odgovarajućim zakonodavnim prijedlozima kojima se rezervira neobavezni izraz o kvaliteti „proizvod otočne poljoprivrede”.
Članak 33.
Ograničenja uporabe
1. Neobavezni izraz o kvaliteti može se koristi samo za opis proizvoda sukladnih odgovarajućim uvjetima uporabe.
2. Komisija može donijeti provedbene akte kojima se propisuju pravila uporabe neobaveznih izraza o kvaliteti. Ti se provedbeni akti donose u skladu s ispitnim postupkom iz članka 57. stavka 2.
Članak 34.
Praćenje
Države članice poduzimaju provjere koje se temelje na analizi rizika kako bi se osigurala sukladnost sa zahtjevima iz ove glave, te u slučaju prekršaja, primjenjuju odgovarajuće administrativne kazne.
GLAVA V.
ZAJEDNIČKE ODREDBE
POGLAVLJE I.
Službene kontrole zaštićenih oznaka izvornosti, zaštićenih oznaka zemljopisnog podrijetla i zajamčeno tradicionalnih specijaliteta
Članak 35.
Područje primjene
Odredbe ovog poglavlja primjenjuju se s obzirom na sustave kvalitete iz glave II. i glave III.
Članak 36.
Određivanje nadležnog tijela
1. U skladu s Uredbom (EZ) br. 882/2004, države članice određuju nadležno tijelo ili tijela odgovorna za službene kontrole koje se provode radi verifikacije sukladnosti sa zakonskim zahtjevima vezanima za sustave kvalitete utvrđenim ovom Uredbom.
Postupci i zahtjevi Uredbe (EZ) br. 882/2004 primjenjuju se od slučaja do slučaja na službene kontrole koje se provode radi verifikacije sukladnosti s zakonskim zahtjevima vezanima za sustave kvalitete za sve proizvode obuhvaćene Prilogom I. ovoj Uredbi.
2. Nadležna tijela iz stavka 1. moraju ponuditi odgovarajuća jamstva objektivnosti i nepristranosti te imaju na raspolaganju kvalificirano osoblje i sredstva potrebna za obavljanje svojih funkcija.
3. Službene kontrole obuhvaćaju:
(a)
verifikaciju da je proizvod sukladan odgovarajućoj specifikaciju proizvoda; te
(b)
monitoring uporabe registriranih naziva koji opisuju proizvod stavljen na tržište, u skladu s člankom 13. za nazive registrirane prema glavi II. i u skladu s člankom 24. za nazive registrirane prema glavi III.
Članak 37.
Verifikacija sukladnosti sa specifikacijom proizvoda
1. S obzirom na zaštićene oznake izvornosti, zaštićene oznake zemljopisnog podrijetla i zajamčeno tradicionalne specijalitete koje označuju proizvode podrijetlom iz Unije, provjeru sukladnosti sa specifikacijama prije stavljanja proizvoda na tržište provodi:
(a)
jedno ili više nadležnih tijela iz članka 36. ove Uredbe; i/ili
(b)
jedno ili više kontrolnih tijela u smislu točke 5. članka 2. Uredbe (EZ) br. 882/2004 koja djeluju kao certifikacijska tijela za proizvode.
Troškove verifikacije sukladnosti sa specifikacijama mogu snositi gospodarski subjekti koji podliježu tim kontrolama. Države članice također mogu doprinijeti tim troškovima.
2. S obzirom na oznake izvornosti, oznake zemljopisnog podrijetla, i zajamčeno tradicionalnih specijaliteta koje se odnose na proizvode koji potječu iz treće zemlje, verifikaciju sukladnosti sa specifikacijama prije stavljanja proizvoda na tržište provodi:
(a)
jedno ili više javnih tijela koje imenuje treća zemlja; i/ili
(b)
jedno ili više certifikacijskih tijela za proizvode.
3. Države članice javno objavljuju nazive i adrese nadležnih i kontrolnih tijela iz stavka 1. ovog članka i povremeno ih ažurira.
Komisija javno objavljuje nazive i adrese nadležnih i kontrolnih tijela iz stavka 2. ovog članka i povremeno ih ažurira.
4. Komisija može donijeti provedbene akte, bez primjene postupka iz članak 57. stavka 2., kojima se određuje način javne objave naziva i adresa certfikacijskog tijela iz stavaka 1. i 2. ovog članka.
Članak 38.
Nadzor nad korištenjem naziva na tržištu
Države članice obavještavaju Komisiju o nazivima i adresama nadležnih tijela iz članka 36. Komisija javno objavljuje nazive i adrese tih tijela.
Države članice obavljaju preglede koji se temelje na analizi rizika kako bi se osigurala sukladnost sa zahtjevima iz ove Uredbe, a u slučaju kršenja, poduzimaju sve potrebne mjere.
Članak 39.
Prijenos zadaća kontrolnim tijelima od strane nadležnih tijela
1. Nadležna tijela mogu, u skladu s člankom 5. Uredbe (EZ) br. 882/2004, prenijeti određene zadaće vezane uz službene kontrole sustava kvalitete na jedno ili više kontrolnih tijela.
2. Ta kontrolna tijela moraju biti akreditirana u skladu s europskom normom EN 45011 ili Vodičem ISO/IEC 65 (Opći zahtjevi za tijela koja upravljaju sustavima certifikacije proizvoda).
3. Akreditaciju iz stavka 2. može provesti samo:
(a)
nacionalno akreditacijsko tijelo u skladu s odredbama Uredbe (EZ) br. 765/2008; ili
(b)
akreditacijsko tijelo izvan Unije koje je potpisnik višestranog sporazuma o priznavanju pod okriljem Međunarodnoga akreditacijskog foruma.
Članak 40.
Planiranje i izvješćivanje o kontrolnim aktivnostima
1. Države članice osiguravanju da su aktivnosti za kontrolu nad obvezama iz ovog poglavlja posebno uključene u odvojen dio unutar višegodišnjih nacionalnih planova kontrola u skladu s člancima 41., 42. i 43. Uredbe (EZ) br. 882/2004.
2. Godišnja izvješća o kontroli nad obvezama utvrđenim ovom Uredbom uključuju zasebne dijelove koji obuhvaćaju informacije iz članka 44.Uredbe (EZ) br. 882/2004.
POGLAVLJE II.
Iznimke za određeno prethodno korištenje
Članak 41.
Generički nazivi
1. Ne dovodeći u pitanje članak 13., ova Uredba ne utječe na uporabu generičkih naziva u Uniji, čak i u slučaju da je generički naziv dio naziva koji je zaštićen prema sustavu kvalitete.
2. Kako bi se utvrdilo je li neki naziv postao generički ili nije, potrebno je voditi računa o svim važnim čimbenicima, a posebno o:
(a)
postojećem stanju u područjima potrošnje;
(b)
odgovarajućem nacionalnom zakonodavstvu ili zakonodavstvu Unije.
3. Radi potpune zaštite prava zainteresiranih stranaka, Komisija je ovlaštena donositi delegirane akte u skladu s člankom 56. kojima se propisuju dodatna pravila vezana za određivanje generičkog statusa naziva iz stavka 1. ovog članka.
Članak 42.
Biljne sorte i životinjske pasmine
1. Ova Uredba ne sprječava stavljanje na tržište proizvoda čija etiketa uključuje naziv ili izraz zaštićen ili rezerviran prema sustavu kvalitete opisanom u glavi II., glavi III., ili glavi IV. koji sadrži ili uključuje naziv biljke sorte ili životinjske pasmine, pod uvjetom da je udovoljeno slijedećim uvjetima:
(a)
taj proizvod se sastoji ili je dobiven iz označene sorte ili pasmine;
(b)
potrošači nisu dovedeni u zabludu;
(c)
korištenje naziva sorte ili pasmine predstavlja pravedno tržišno natjecanje;
(d)
korištenje ne predstavlja iskorištavanje ugleda zaštićenog izraza; te
(e)
za sustave kvalitete opisane u glavi II, proizvodnja i marketing proizvoda su se proširili izvan područja iz kojeg potječe prije datuma podnošenja zahtjeva za registraciju oznake zemljopisnog podrijetla.
2. Radi daljnjeg pojašnjenja opsega prava i sloboda gospodarskih subjekata u prehrambenom sektoru za korištenje naziva biljne sorte ili životinjske pasmine iz stavka 1. ovog članka, Komisija je ovlaštena donositi delegirane akte u skladu s člankom 56., koji se odnose na pravila za određivanje uporabe tih naziva.
Članak 43.
Odnos s intelektualnim vlasništvom
Sustavi kvalitete opisni u glavama III. i IV. primjenjuju se ne dovodeći u pitanje pravila Unije ili država članica koja upravljaju intelektualnim vlasništvom te posebno ona pravila koja se odnose na oznake izvornosti, oznake zemljopisnog podrijetla i žigove, te prava dodijeljena prema tim pravilima.
POGLAVLJE III.
Sustavi kvalitete oznaka i znakova te uloga proizvođača
Članak 44.
Zaštita oznaka i znakova
1. Oznake, kratice i znakovi koji se odnose na sustave kvalitete mogu se koristi samo u vezi s proizvodima proizvedenim skladno pravilima o sustava kvalitete na koje se primjenjuju. To se posebno odnosi na sljedeće oznake, kratice i znakove:
(a)
„zaštićena oznaka izvornosti”„zaštićena oznaka zemljopisnog podrijetla”, „oznaka zemljopisnog podrijetla”, „ZOI”, „ZOZP” i s njima povezani znakovi, kako je navedeno u glavi II.;
(b)
„zajamčeno tradicionalni specijalitet”, „ZTS” i s njom povezani simbol, kako je navedeno u glavi III.
(b)
„planinski proizvod”, kako je navedeno u glavi IV.
2. U skladu s člankom 5. Uredbe (EZ) br. 1290/2005, Europski poljoprivredni fond za ruralni razvoj (EPFRR) može, na poticaj Komisije ili u njeno ime, na centraliziranoj osnovi financirati administrativnu potporu u vezi s razvojem, pripremnim radovima, kontrolom, administrativnom i pravnom potporom, pravnom zaštitom, naknadama za registraciju, naknadama za obnavljanje, naknadama za provjeru žiga, naknadom troškova parničnog postupka i svim drugim povezanim mjerama koje su potrebne za zaštitu uporabe oznaka, kraticama i znakova u vezi sa sustavima kvalitete, od zlouporabe, oponašanja, podsjećanja ili bilo kojeg drugog postupka koji bi mogao dovesti potrošače u zabludu, unutar Unije ili u trećim zemljama.
3. Komisija donosi provedbene akte kojima se propisuju pravila za ujednačenu zaštitu oznaka, kratica i znakova iz stavka 1. ovog članka. Ti se provedbeni akti donose u skladu s ispitnim postupkom iz članka 57. stavka 2.
Članak 45.
Uloga skupina
1. Ne dovodeći u pitanje specifične odredbe o organizacijama proizvođača i međugranskim organizacijama kako je utvrđeno u Uredbi (EZ) br. 1234/2007, skupina ima pravo:
(a)
doprinositi da su kvaliteta, ugled i autentičnost njihovih proizvoda zajamčeni na tržištu nadziranjem uporabe naziva u trgovini te, ako je potrebno, obavješćujući nadležna tijela kako je navedeno u članku 36., ili bilo kojeg drugog nadležnog tijela unutar okvira članka 13. stavka 3.;
(b)
poduzeti mjere za osiguranje odgovarajuće pravne zaštite za zaštićene oznake izvornosti ili zaštićene oznake zemljopisnog podrijetla i prava intelektualnog vlasništva koja su s njima izravno povezana;
(c)
razvijati informativne i promidžbene djelatnosti koje su usmjerene na obavješćivanje potrošača o svojstvima koja proizvodu dodaju vrijednost;
(d)
razvijati djelatnosti radi osiguranja sukladnosti proizvoda s njegovom specifikacijom;
(e)
poduzeti mjere za poboljšanje učinkovitosti sustava, uključujući razvoj ekonomskog stručnog znanja, izradom ekonomskih analiza, širenja gospodarskih informacija o sustavu i savjetovanje proizvođača;
(f)
poduzeti mjere za poboljšanje vrijednosti proizvoda te, kada je potrebno, poduzeti korake za sprječavanje ili suzbijanje svih mjera koje su, ili bi mogle biti, kritične za narušavanje ugleda tih proizvoda.
2. Države članice mogu administrativnim sredstvima podržati osnivanje i djelovanje skupina na svojim državnim područjima. Države članice informiraju Komisiju o nazivu i adresi skupine iz točke 2. članka 3. Komisija javno objavljuje te podatke.
Članak 46.
Pravo na korištenje sustava
1. Države članice osiguravaju da svaki gospodarski subjekt koji je u skladu s pravilima sustava kvalitete iz glava II. i III. ima pravo biti obuhvaćen provjerom sukladnosti utvrđenom prema članku 37.
2. Gospodarski subjekti koji pripremaju i skladište proizvod koji se stavlja na tržište kao dio sustava zajamčeno tradicionalnog specijaliteta, zaštićene oznaka izvornosti ili zaštićene oznake zemljopisnog podrijetla ili koji stavljaju te proizvode na tržište također podliježu kontrolama iz poglavlja I. ove glave.
3. Države članice osiguravaju da su gospodarski subjekti koji su voljni pridržavati se pravila sustava kvalitete iz glava III. i IV. to i u mogućnosti te da se ne moraju suočavati s preprekama sudjelovanju koje su diskriminirajuće ili na drugi način nisu objektivne
Članak 47.
Naknade
Ne dovodeći u pitanje Uredbu (EZ) br. 882/2004, a posebno odredbe iz njezinog poglavlja VI. glave II., države članice mogu zaračunati naknadu za pokrivanje troškova upravljanja sustavima kvalitete, uključujući one nastale prilikom zaprimanja zahtjeva za registraciju, prigovora, zahtjeva za izmjenama te zahtjeva za poništenje iz ove Uredbe.
POGLAVLJE IV.
Postupci podnošenja zahtjeva i registracije oznaka izvornosti, oznaka poljoprivrednog podrijetla i zajamčeno tradicionalnih specijaliteta
Članak 48.
Postupak podnošenja zahtjeva
Odredbe ovog poglavlja primjenjuju se s obzirom na sustave kvalitete iz glave II. i glave III.
Članak 49.
Zahtjev za registraciju naziva
1. Zahtjevi za registraciju naziva prema sustavima kvalitete iz članka 48. mogu podnijeti samo skupine koje rade s proizvodima čije nazive treba registrirati. U slučaju naziva „zaštićenih oznaka izvornosti” ili „zaštićenih oznaka zemljopisnog podrijetla” koji označava prekogranično zemljopisno područje ili u slučaju naziva „zajamčeno tradicionalnih specijaliteta”, nekoliko skupina iz različitih država članica ili trećih zemalja može podnijeti zajednički zahtjev za registraciju.
Skupinom se može smatrati fizička ili pravna osoba kada se dokaže da su ispunjena oba sljedeća uvjeta:
(a)
jedini je proizvođač koji je voljan podnijeti zahtjev;
(b)
s obzirom na zaštićene oznaka izvornosti i zaštićene oznake zemljopisnog podrijetla, definirano zemljopisno područje posjeduje svojstva koja se znatno razlikuju od onih susjednih područja ili su svojstva proizvoda različita od onih proizvedenih u susjednim područjima.
2. Kada se zahtjev prema sustavu navedenom iz glave II. odnosi na zemljopisno područje u državi članici ili zahtjev prema sustavu iz glave III. podnosi skupina osnovana u državi članici, zahtjev se upućuje nadležnim tijelima te države članice.
Država članica razmatra zahtjev na adekvatan način kako bi provjerila je li on utemeljen i ispunjava li uvjete određenog sustava.
3. Kao dio razmatranja iz drugog podstavka stavka 2. ovog članka, država članica pokreće postupak nacionalnog prigovora, osiguravajući objavu zahtjeva i određujući razuman rok u kojem svaka fizička ili pravna osoba koja ima pravni interes i koja ima sjedište ili boravište na njezinom državnom području može uložiti prigovor na zahtjev.
Država članica ispituje prihvatljivost prigovora zaprimljenih kao dio sustava glave II. u odnosu na kriterije navedene u članku 10. stavka 1., ili prihvatljivost prigovora zaprimljenih kao dio sustava glave III. s obzirom na kriterije iz članka 21. stavka 1.
4. Ako, nakon ocjene zaprimljenih prigovora, država članica smatra da je udovoljeno zahtjevima ove Uredbe, može donijeti povoljnu odluku i Komisiji podnijeti dokumentaciju o zahtjevu. U tom će slučaju obavijestiti Komisiju o prihvatljivim prigovorima koje je zaprimila od fizičke ili pravne osobe koje su proizvod zakonito stavile na tržište pod nazivima bez prekida, najmanje pet godina prije datuma objave iz stavka 3.
Država članica osigurava javnu objavu njene pozitivne odluke i mogućnost žalbe svake fizičke ili pravne osobe koja ima legitiman interes.
Država članica osigurava objavu specifikacije proizvoda na kojoj se temelji njezina pozitivna odluka, kao i elektronički pristup specifikaciji proizvoda.
Obavješćivanjem o zaštićenim oznakama izvornosti i zaštićenim oznakama zemljopisnog podrijetla, države članice također osiguravaju odgovarajuću objavu specifikacije proizvoda na osnovi koje je Komisija donijela svoju odluku skladno članku 50. stavku 2.
5. Kada se zahtjev u okviru sustava glave II. odnosi na zemljopisno područje u trećoj zemlji, ili kada zahtjev u okviru sustava glave III. podnosi skupina osnovana u trećoj zemlji, zahtjev se podnosi Komisiji, bilo izravno ili putem nadležnih tijela treće zemlje.
6. Dokumenti iz ovog članka šalju se Komisiji na jednom od službenih jezika Unije.
7. Kako bi se olakšao postupak podnošenja zahtjeva, Komisija je ovlaštena donositi delegirane akte u skladu s člankom 56., kojima se propisuju pravila postupka nacionalnog prigovora za zajedničke zahtjeve koji se odnose na više od jednog nacionalnog područja i dopunjuju pravila postupka podnošenja zahtjeva.
Komisija može donijeti provedbene akte koji propisuju detaljna pravila o postupcima, izgledu i podnošenju zahtjeva, uključujući zahtjeve u vezi s više od jednog nacionalnog područja. Ti se provedbeni akti donose u skladu s ispitnim postupkom iz članka 57. stavka 2..
Članak 50.
Ispitni postupak Komisije i objava prigovora
1. Komisija na odgovarajući način razmatra svaki zahtjev zaprimljen skladno članku 49., kako bi provjerila opravdanost i ispunjavanje uvjeta odgovarajućeg sustava. To razmatranje ne smije trajati dulje od šest mjeseci. Ako se to razdoblje produlji, Komisija pisanim putem podnositelju zahtjeva obrazlaže razloge produljenja.
Komisija, najmanje svakog mjeseca, javno objavljuje popis naziva za koje su podneseni zahtjevi za registraciju, kao i datum podnošenja zahtjeva.
2. Ako na temelju razmatranja provedenog sukladno prvom podstavku stavka 1., Komisija smatra da su uvjeti propisani ovom Uredbom ispunjeni, ona objavljuje u Službenom listu Europske unije:
(a)
za zahtjeve u okviru sustava utvrđenog iz glave II., jedinstveni dokument i mjesto objave specifikacije proizvoda;
(b)
za zahtjeve u okviru sustava glave III, specifikaciju.
Članak 51.
Postupak prigovora
1. U roku od tri mjeseci od datuma objave u Službenom listu Europske unije, nadležna tijela države članice ili treće zemlje, ili fizička ili pravna osoba s legitimnim interesom, osnovana u trećoj zemlji može podnijeti prigovor Komisiji.
Svaka fizička ili pravna osoba s legitimnim interesom, koja ima sjedište ili boravište u državi članici koja nije u kojoj je zahtjev podnesen može podnijeti prigovor državi članici u kojoj je zahtjev podnesen u predviđenom roku, sukladno prvom podstavku.
Prigovor sadrži izjavu da bi zahtjev mogao narušavati uvjete iz ove Uredbe. Prigovor koji ne sadrži ovu izjavu smatra se ništavim.
Komisija bez odgode prigovor prosljeđuje nadležnom tijelu ili organu koji je podnio zahtjev.
2. Ako je prigovor uložen Komisiji i u roku od dva mjeseca popraćen obrazloženom izjavom, Komisija provjerava opravdanost obrazloženog prigovora.
3. U roku od dva mjeseca nakon zaprimanja opravdanog obrazloženog prigovora, Komisija poziva nadležno tijelo ili osobu koja je uložila prigovor i nadležno tijelo ili podnositelja zahtjeva kako bi se uključili u postizanje sporazuma u razumnom roku koji nije dulji od tri mjeseca.
Nadležno tijelo ili osoba koja je podnijela prigovor i podnositelj zahtjev bez odlaganja započinju postupak postizanja sporazuma. Jedni drugima predočit će odgovarajuće informacije kako bi se procijenilo je li zahtjev za registraciju sukladan uvjetima ove Uredbe. Ako se ne postigne sporazum, te informacije se također dostavljaju Komisiji.
Tijekom ta tri mjeseca, Komisija može, na zahtjev podnositelja zahtjeva produljiti rok za savjetovanje za najviše tri mjeseca.
4. Ako se, nakon postupka postizanja sporazuma iz stavka 3. ovog članka, detalji objavljeni u skladu s člankom 50. stavkom 2. značajno izmjene, Komisija ponavlja postupak iz članka 50.
5. Prigovor, obrazložena izjava i pripadajuća dokumentacija koji se šalju Komisiji u skladu sa stavcima 1. do 4. ovog članka na jednom su od službenih jezika Unije.
6. Kako bi se utvrdili jasni postupci i rokovi za prigovor, Komisija se ovlašćuje donositi delegirane akte u skladu s člankom 56., kojima se dopunjuju pravila postupka prigovora.
Komisija može donijeti provedbene akte kojima se propisuju detaljna pravila postupaka, oblika i podnošenja prigovora. Ti se provedbeni akti donose u skladu s ispitnim postupkom iz članka 57. stavka 2.
Članak 52.
Odluka o registraciji
1. Kada na temelju informacija dostupnih Komisiji iz postupka provedenog sukladno prvom podstavku članka 50. stavka 1., Komisija smatra da nisu ispunjeni uvjeti za registraciju, ona donosi provedbene akte kojim se odbija zahtjev. Ti se provedbeni akti donose u skladu s ispitnim postupkom iz članka 57. stavka 2.
2. Ako Komisija ne zaprimi nikakav prigovor niti prihvatljivu obrazloženu izjavu prema članku 51., ona donosi provedbene akte, bez primjene postupka iz članka 57. stavka 2., registrirajući naziv.
3. Ako Komisija zaprimi prihvatljivu obrazloženu izjavu, ona, nakon postupka postizanja sporazuma iz članka 51. stavka 3., te uzimajući u obzir rezultate postizanja sporazuma:
(a)
ako je sporazum postignut, registrira naziv provedbenim aktima donesenim bez primjene postupka iz članka 57. stavka 2, te prema potrebi, izmjenjuje informacije objavljene skladno članku 50. stavku 2,. pod uvjetom da te izmjene nisu značajne; ili
(b)
ako sporazum nije postignut, donosi provedbene akte kojima odlučuje o registraciji. Ti se provedbeni akti donose u skladu s ispitnim postupkom iz članka 57. stavka 2.
4. Akti vezani uz registraciju i odluku o odbijanju objavljuju se u Službenom listu Europske unije.
Članak 53.
Izmjena specifikacije proizvoda
1. Skupina s pravnim interesom može podnijeti zahtjev za odobrenje izmjene specifikacije proizvoda.
Zahtjevi navode i opisuju razloge zatraženih izmjena.
2. U slučaju kada izmjene uključuju jednu ili više većih izmjena, zahtjev za izmjenu slijedi postupa propisan u člancima 49. do 52.
Međutim, ako su predložene manje izmjene, Komisija odobrava ili odbija zahtjev. U slučaju odobrenja izmjena koje podrazumijevaju promjenu dijelova iz članka 50. stavka 2, Komisija objavljuje te dijelove u Službenom listu Europske unije.
Da bi se izmjena smatrala manjom u slučaju sustava kvalitete opisnog u glavi II., ona:
(a)
se ne odnosi na ključna obilježja proizvoda;
(b)
ne mijenja poveznicu iz točke (f) podtočaka i. ili ii. članka 7. stavka 1.;
(c)
ne uključuje promjenu naziva ili bilo kojeg dijela naziva proizvoda;
(d)
ne utječe na određeno zemljopisno područje;
(e)
ne predstavlja povećanje ograničenja u trgovanju proizvodom ili njegovim sirovinama.
Da bi se izmjena smatrala manjom u slučaju sustava kvalitete opisnog u glavi III., ona:
(a)
se ne odnosi na ključna obilježja proizvoda;
(b)
ne uvodi važne promjene metoda proizvodnje; ili
(c)
ne uključuje promjenu naziva, ili bilo kojeg dijela naziva proizvoda.
Razmatranje zahtjeva usmjereno je na predloženu izmjenu.
3. Radi olakšanja upravnog postupka zahtjeva za izmjenu, uključujući i kada izmjena ne uključuje promjenu jedinstvenog dokumenta i odnosi se samo na privremenu promjenu specifikacije koja proizlazi iz naređenih obveznih sanitarnih i fitosanitarnih mjera od strane nadležnih tijela, Komisija se ovlašćuje donositi delegirane kate, u skladu s člankom 56., kojima se dopunjuju pravila postupka zahtjeva za izmjenu.
Komisija može donijeti provedbene akte kojima se propisuju detaljna pravila o postupcima, oblicima i podnošenju zahtjeva za izmjenu. Ti se provedbeni akti donose u skladu s ispitnim postupkom iz članka 57. stavka 2.
Članak 54.
Poništavanje
1. Komisija može, po službenoj dužnosti ili na zahtjev bilo koje fizičke ili pravne osobe s legitimnim interesom, donijeti provedbene akte za poništenje zaštićene oznake izvornosti, zaštićene oznake zemljopisnog podrijetla ili zajamčeno tradicionalnog specijaliteta u sljedećim slučajevima:
(a)
kada nije osigurana sukladnost s uvjetima specifikacije;
(b)
kada najmanje sedam godina niti jedan proizvod zaštićen oznakom zajamčeno tradicionalni specijalitet, zaštićen oznakom izvornosti ili zaštićen oznakom zemljopisnog podrijetla nije stavljen na tržište.
Komisija može, na zahtjev proizvođača proizvoda koji se stavlja na tržište pod registriranim nazivom, poništiti odgovarajuću registraciju.
Ti se provedbeni akti donose u skladu s ispitnim postupkom iz članka 57. stavka 2.
2. Kako bi se zajamčila pravna sigurnost da sve strane imaju priliku štititi svoja prava i pravne interese, Komisija se ovlašćuje donositi delegirane akte u skladu s člankom 56., kojima se dopunjuju pravila postupka poništenja.
Komisija može donijeti provedbene akte kojima se propisuju utvrđuju detaljna pravila o postupku poništaja, kao i o podnošenju zahtjeva iz stavka 1. ovog članka. Ti se provedbeni akti donose u skladu s ispitnim postupkom iz članka 57. stavka 2.
GLAVA VI.
POSTUPCI I ZAVRŠNE ODREDBE
POGLAVLJE I.
Lokalna poljoprivreda i izravne prodaje
Članak 55.
Izvješćivanje o lokalnoj poljoprivredi i izravnim prodajama
Najkasnije 4. siječnja 2014. Komisija predstavlja izvješće Europskom parlamentu i Vijeću o sustavu označivanja za lokalnu poljoprivredu i izravnu prodaju koji bi pomogao proizvođačima u lokalnoj prodaji njihovih proizvoda. To izvješće je usmjereno na sposobnost poljoprivrednika da novom oznakom dodaju vrijednost svojim proizvodima i treba uzeti u obzir ostale kriterije, kao što je mogućnost smanjenja ispuštanja ugljika i otpada pomoću kratkog lanca proizvodnje i distribucije.
Prema potrebi, to izvješće je popraćeno odgovarajućim zakonskim prijedlozima o stvaranju sustava označivanja za lokalnu poljoprivredu i izravnu prodaju.
POGLAVLJE II.
Postupovna pravila
Članak 56.
Prijenos ovlasti
1. Ovlaštenje za donošenje delegiranih akata dodijeljeno je Komisiji, podložno uvjetima iz ovog članka.
2. Ovlaštenje za donošenje delegiranih akata iz članka 2. stavka 1., članka 5. stavka 4., prvog podstavka članka 7. stavka 2., prvog podstavka članka 12. stavka 5., članka 16. stavka 2, članka 18. stavka 5., prvog podstavka članka 19. stavka 2., prvog podstavka članka 23. stavka 4., članka 25. stavka 3., članka 29. stavka 4., članka 30., članka 31. stavaka 3. i 4., članka 41. stavka 3., članka 42. stavka 2., prvog podstavka članka 49. stavka 7., prvog podstavka članka 51. stavka 6., prvog podstavka članka 53. stavka 3. i prvog podstavka članka 54. stavka 2., dodijeljeno je Komisiji na razdoblje od pet godine počevši od 3. siječnja 2013. Komisija sastavlja izvješće s obzirom na prijenos ovlasti najkasnije devet mjeseci prije isteka petogodišnjeg razdoblja. Prijenos ovlasti se prešutno produljuje za razdoblje identične duljine, osim ako Europski parlament ili Vijeće ne podnesu prigovor na to produljenje najkasnije tri mjeseca prije isteka svakog razdoblja.
3. Prijenos ovlasti iz drugog podstavka članka 2. stavka 1., članka 5. stavka 4., prvog podstavka članka 7. stavka 2., prvog podstavka članka 12. stavka 5., članka 16. stavka 2, članka 18. stavka 5., prvog podstavka članka 19. stavka 2., prvog podstavka članka 23. stavka 4., članka 25. stavka 3., članka 29. stavka 4., članka 30. članka 31. stavaka 3. i 4., članka 41. stavka 3., članka 42. stavka 2., prvog podstavka članka 49. stavka 7., prvog podstavka članka 51. stavka 6., prvog podstavka članka 53. stavka 3. i prvog podstavka članka 54. stavka 2., Europski parlament ili Vijeće mogu opozvati u svakom trenutku. Odluka o opozivu prekida prijenos ovlasti naveden u toj odluci. Ona proizvodi pravne učinke sljedećeg dana od dana objave odluke u Službenom listu Europske unije ili na kasniji datum kako je u njoj navedeno. Ona ne utječe na valjanost bilo kojeg delegiranog akta koji je već na snazi.
4. Čim donese delegirani akt, Komisija o tome istodobno izvješćuje Europski parlament i Vijeće.
5. Delegirani akt donesen skladno drugom podstavku članka 2. stavka 1., članku 5. stavku 4., prvim podstavku članka 7. stavka 2., prvom podstavku članka 12. stavka 5., članku 16. stavku 2, članku 18. stavku 5., prvom podstavku članka 19. stavka 2., prvim podstavku članka 23. stavka 4., članku 25. stavku 3., članku 29. stavku 4., članku 30., članku 31. stavcima 3. i 4., članku 41. stavku 3., članku 42. stavku 2., prvom podstavku članka 49. stavka 7., prvom podstavku članka 51. stavka 6., prvom podstavku članka 53. stavka 3. i prvom podstavku članka 54. stavka 2. stupaju na snagu samo ako Europski parlament i Vijeće unutar razdoblja od dva mjeseca od obavješćivanja Europskog parlamenta i Vijeća o njima, prije isteka tog razdoblja, ne ponesu nikakav prigovor te ako su Europski parlament i Vijeće obavijestili Komisiju da neće podnositi prigovor. Taj rok se na inicijativu Europskog parlamenta i Vijeća produljuje za dva mjeseca.
Članak 57.
Postupak Odbora
1. Komisiji pomaže Odbor za politiku kvalitete poljoprivrednih proizvoda. Taj odbor je odbor u smislu Uredbe (EU) br. 182/2011.
2. Kod upućivanja na ovaj stavak primjenjuje se članak 5. Uredbe (EU) br. 182/2011.
Ako odbor ne donese svoje mišljenje, Komisija ne donosi nacrt provedbenog akta i primjenjuje se treći podstavak članka 5. stavka 4. Uredbe (EU) br. 182/2011.
POGLAVLJE III.
Stavljanje izvan snage i završne odredbe
Članak 58.
Stavljanje izvan snage
1. Uredbe (EZ) br. 509/2006 i (EZ) br. 510/2006 stavljaju se izvan snage.
Međutim, članak 13. Uredbe (EZ) br. 509/2006 se i dalje primjenjuje s obzirom na odredbe o proizvodima koji nisu obuhvaćeni opsegom glave III. ove Uredbe koje je Komisija zaprimila prije datuma stupanja na snagu ove Uredbe.
2. Upućivanja na uredbe stavljene izvan snage se smatraju upućivanjima na ovu Uredbu i tumače se u skladu s korelacijskom tablicom u Prilogu II. ovoj Uredbi.
Članak 59.
Stupanje na snagu
Ova Uredba stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Međutim, članak 12. stavak 3 i članak 23. stavak 3. primjenjuju se od 4. siječnja 2016. ne dovodeći u pitanje proizvode koji su prije tog datuma već stavljeni na tržište.
Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u svim državama članicama.
Sastavljeno u Strasbourgu 21. studenoga 2012.