РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 542/2014 НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 15 май 2014 година
за изменение на Регламент (ЕС) № 1215/2012 по отношение на правилата, които се прилагат към Единния патентен съд и Съда на Бенелюкс
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 81, параграф 2, букви а), в) и д) от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта за законодателния акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
в съответствие с обикновената законодателна процедура (2),
като имат предвид, че:
(1)
На 19 февруари 2013 г. Кралство Белгия, Република България, Чешката република, Кралство Дания, Федерална република Германия, Република Естония, Ирландия, Република Гърция, Френската република, Италианската република, Република Кипър, Република Латвия, Република Литва, Великото херцогство Люксембург, Унгария, Република Малта, Кралство Нидерландия, Република Австрия, Португалската република, Румъния, Република Словения, Словашката република, Република Финландия, Кралство Швеция и Обединеното кралство Великобритания и Северна Ирландия подписаха Споразумение относно Единен патентен съд (3) („Споразумението относно ЕПС“). В Споразумението относно ЕПС се предвижда, че то не влиза в сила преди първия ден от четвъртия месец след датата на влизане в сила на измененията на Регламент (ЕС) № 1215/2012 на Европейския парламент и на Съвета (4) по отношение на връзката на посочения регламент със Споразумението относно ЕПС.
(2)
На 15 октомври 2012 г. Кралство Белгия, Великото херцогство Люксембург и Кралство Нидерландия - страни по Договора от 31 март 1965 г. относно създаването и статута на Съда на Бенелюкс („Договора за Съда на Бенелюкс“), подписаха протокол за изменение на този договор. С протокола стана възможно да се прехвърли компетентност на Съда на Бенелюкс по конкретни въпроси, попадащи в приложното поле на Регламент (ЕС) № 1215/2012.
(3)
Необходимо е да се уреди връзката между Регламент (ЕС) № 1215/2012, от една страна, и Споразумението относно ЕПС и Договора за Съда на Бенелюкс, от друга страна, посредством изменения на посочения регламент.
(4)
Единният патентен съд и Съдът на Бенелюкс следва да се считат за съдилища по смисъла на Регламент (ЕС) № 1215/2012, за да се гарантира правна сигурност и предвидимост за ответниците, които могат да бъдат изправени пред тези две съдилища на място на територията на държава членка, различна от определената съгласно правилата на Регламент (ЕС) № 1215/2012.
(5)
Измененията на Регламент (ЕС) № 1215/2012, предвидени в настоящия регламент по отношение на Единния патентен съд, целят установяването на международната компетентност на този съд и не засягат вътрешното разпределение на производствата между отделенията на този съд, нито правилата, предвидени в Споразумението относно ЕПС по отношение на упражняването на компетентност, включително изключителна компетентност, по време на преходния период, предвиден в това споразумение.
(6)
В качеството си на съдилища, които са общи за няколко държави членки, Единният патентен съд и Съдът на Бенелюкс не могат, за разлика от съдилищата в една държава членка, да упражняват своята компетентност въз основа на националното право спрямо ответници, които нямат местоживеене в държава членка. Следователно, за да се даде възможност на тези две съдилища да упражняват компетентност спрямо такива ответници, по отношение на въпросите от компетентността съответно на Единния патентен съд и на Съда на Бенелюкс правилата на Регламент (ЕС) № 1215/2012 следва да се прилагат и спрямо ответници с местоживеене в трети държави. Със съществуващите правила за компетентност на Регламент (ЕС) № 1215/2012 се осигурява тясна връзка между производствата, по отношение на които се прилага посоченият регламент, и територията на държавите членки. Следователно е целесъобразно да се разшири приложното поле на тези правила, така че те да се прилагат за производствата срещу всички ответници, независимо от тяхното местоживеене. При прилагането на правилата относно компетентността, предвидени в Регламент (ЕС) № 1215/2012, Единният патентен съд и Съдът на Бенелюкс (всеки от които е наричан по-долу „общ съд“) следва да прилагат само онези правила, които са подходящи за въпроса, по който им е предоставена компетентност.
(7)
Съответният общ съд следва да може да разглежда спорове, които включват ответници от трети държави, въз основа на правилото за субсидиарна компетентност в производства, свързани с нарушение на европейски патент, причиняващо вреди както в рамките на Съюза, така и извън него. Тази субсидиарна компетентност следва да бъде упражнявана, когато имущество, което принадлежи на ответника, се намира на територията на която и да било държава членка - страна по инструмента за създаване на съответния общ съд, и когато спорът е свързан с която и да е такава държава членка в достатъчна степен, например когато ищецът е с местоживеене в тази държава или когато доказателствата във връзка със спора се намират в нея. Когато установява компетентността си, общият съд следва да вземе предвид стойността на въпросното имущество, която не следва да бъде незначителна и която следва да направи изпълнението на съдебното решение възможно, поне отчасти, в държавите членки, които са страни по инструмента за създаване на съответния общ съд.
(8)
Правилата на Регламент (ЕС) № 1215/2012 относно висящ процес (lis pendens) и свързани искове, които имат за цел предотвратяването на успоредни производства и постановяването на противоречиви съдебни решения, следва да се прилагат, когато са предявени искове пред общ съд и пред съд на държава членка, в която Споразумението относно ЕПС или, в зависимост от случая, Договора за Съда на Бенелюкс не се прилага.
(9)
Правилата на Регламент (ЕС) № 1215/2012 относно висящ процес (lis pendens) и свързани искове следва да се прилагат също така в случаите, в които по време на преходния период, предвиден в Споразумението относно ЕПС, искове по някои видове спорове са предявени в Единния патентен съд, от една страна, и в национален съд на държава членка, която е страна по Споразумението относно ЕПС, от друга страна.
(10)
Съдебните решения на Единния патентен съд или на Съда на Бенелюкс следва да се признават и изпълняват в съответствие с Регламент (ЕС) № 1215/2012 и в държава членка, която не е страна по Споразумението относно ЕПС или по Договора за Съда на Бенелюкс, в зависимост от случая.
(11)
Съдебните решения, постановени от съдилищата на държава членка, която не е страна по Споразумението относно ЕПС или по Договора за Съда на Бенелюкс, в зависимост от случая, следва да се признават и изпълняват в друга държава членка в съответствие с Регламент (ЕС) № 1215/2012.
(12)
Поради това Регламент (ЕС) № 1215/2012 следва да бъде съответно изменен.
(13)
Доколкото целта на настоящия регламент не може да бъде постигната в достатъчна степен от държавите членки, а поради обхвата и последиците му може да бъде постигната по-добре на равнището на Съюза, Съюзът може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора за Европейския съюз (ДЕС). В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящият регламент не надхвърля необходимото за постигане на тази цел.
(14)
В съответствие с член 3 и член 4а, параграф 1 от Протокол (№ 21) относно позицията на Обединеното кралство и Ирландия по отношение на пространството на свобода, сигурност и правосъдие, приложен към ДЕС и към Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС), тези държави членки са нотифицирали желанието си да участват в приемането и прилагането на настоящия регламент.
(15)
В съответствие с членове 1 и 2 от Протокол (№ 22) относно позицията на Дания, приложен към ДЕС и към ДФЕС, Дания не участва в приемането на настоящия регламент и не е обвързана от него, нито от неговото прилагане, без да се засяга възможността Дания да прилага измененията на Регламент (ЕС) № 1215/2012, предвидени в настоящия регламент, съгласно член 3 от Споразумението от 19 октомври 2005 г. между Европейската общност и Кралство Дания относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (5),
ПРИЕХА НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
В глава VII на Регламент (ЕС) № 1215/ 2012 се вмъкват следните членове:
„Член 71а
1. За целите на настоящия регламент съд, който е общ за няколко държави членки съгласно параграф 2 („общ съд“), е съд на държава членка, когато съгласно инструмента за неговото създаване същият общ съд упражнява компетентност по въпроси, попадащи в приложното поле на настоящия регламент.
2. За целите на настоящия регламент всяко от следните съдилища представлява общ съд:
а)
Единният патентен съд, създаден със Споразумението относно Единен патентен съд, подписано на 19 февруари 2013 г. („Споразумението относно ЕПС“); и
б)
Съдът на Бенелюкс, създаден с Договора от 31 март 1965 г. относно създаването и статута на Съда на Бенелюкс („Договорът за Съда на Бенелюкс“).
Член 71б
Компетентността на всеки общ съд се определя, както следва:
1)
общият съд е компетентен, когато съгласно настоящия регламент съдилищата на държава членка, която е страна по инструмента за създаване на общия съд, биха били компетентни по въпрос, уреден от този инструмент;
2)
когато ответникът няма местоживеене в държава членка и настоящият регламент не предоставя компетентност спрямо него по друг начин, глава II се прилага, доколкото е уместно, независимо от местоживеенето на ответника.
Може да се подаде молба пред общия съд за временни, включително обезпечителни, мерки, дори ако съдилищата на трета държава са компетентни по съществото на делото;
3)
когато общият съд е компетентен спрямо ответник съгласно точка 2 относно спор, свързан с нарушение на европейски патент, причиняващо вреди в рамките на Съюза, този съд може да упражни компетентност и по отношение на вреди извън Съюза, причинени от това нарушение.
Тази компетентност се предоставя само ако имуществото, което принадлежи на ответника се намира на територията на държава членка, която е страна по инструмента за създаване на общия съд и спорът е свързан в достатъчна степен с тази държава членка.
Член 71в
1. Членове 29-32 се прилагат, когато е предявен иск в общ съд и в съд на държава членка, която не е страна по инструмента за създаване на този общ съд.
2. Членове 29-32 се прилагат, когато по време на преходния период, предвиден в член 83 от Споразумението относно ЕПС, е предявен иск в Единния патентен съд и в съд на държава членка, която е страна по Споразумението относно ЕПС.
Член 71г
Настоящият регламент се прилага по отношение на признаването и изпълнението на:
а)
съдебните решения на общ съд, които трябва да бъдат признати и изпълнени в държава членка, която не е страна по инструмента за създаване на общия съд; и
б)
съдебните решения, постановени от съдилищата на държава членка, която не е страна по инструмента за създаване на общия съд, които трябва да бъдат признати и изпълнени в държава членка - страна по този инструмент.
Когато обаче признаването и изпълнението на съдебно решение, постановено от съответния общ съд, се иска в държава членка - страна по инструмента за създаване на този съд, вместо правилата на настоящия регламент се прилагат правилата на съответния инструмент за признаване и прилагане.“
Член 2
Настоящият регламент влиза в сила в деня след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Прилага се от 10 януари 2015 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко в държавите членки в съответствие с Договорите.
Съставено в Брюксел на 15 май 2014 година.
UREDBA (EU) br. 542/2014 EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA
od 15. svibnja 2014.
o izmjeni Uredbe (EU) br. 1215/2012 u pogledu pravila koja se primjenjuju na Jedinstveni sud za patente i Sud Beneluksa
EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 81. stavak 2. točke (a), (c) i (e),
uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
nakon prosljeđivanja nacrta zakonodavnog akta nacionalnim parlamentima,
uzimajući u obzir mišljenje Europskoga gospodarskog i socijalnog odbora (1),
u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom (2),
budući da:
(1)
Dana 19. veljače 2013. Kraljevina Belgija, Republika Bugarska, Češka Republika, Kraljevina Danska, Savezna Republika Njemačka, Republika Estonija, Irska, Helenska Republika, Francuska Republika, Talijanska Republika, Republika Cipar, Republika Latvija, Republika Litva, Veliko Vojvodstvo Luksemburg, Mađarska, Republika Malta, Kraljevina Nizozemska, Republika Austrija, Portugalska Republika, Rumunjska, Republika Slovenija, Slovačka Republika, Republika Finska, Kraljevina Švedska i Ujedinjena Kraljevina Velike Britanije i Sjeverne Irske potpisale su Sporazum o Jedinstvenom sudu za patente („Sporazum o UPC-u”) (3). Sporazumom o UPC-u predviđa se da on ne stupa na snagu prije prvog dana četvrtog mjeseca od dana stupanja na snagu izmjena Uredbe (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća (4) u vezi s odnosom te Uredbe sa Sporazumom o UPC-u.
(2)
Dana 15. listopada 2012. Kraljevina Belgija, Veliko Vojvodstvo Luksemburg i Kraljevina Nizozemska, stranke Ugovora od 31.ožujka 1965. o uspostavi i statutu Suda Beneluksa („Ugovor o Sudu Beneluksa”), potpisale su Protokol o izmjeni tog Ugovora. Tim Protokolom omogućeno je prenošenje ovlasti Sudu Beneluksa u određenim stvarima iz okvira Uredbe (EU) br. 1215/2012.
(3)
Potrebno je regulirati vezu Uredbe (EU) br. 1215/2012 sa Sporazumom o UPC-u i sa Ugovorom o Sudu Beneluksa putem izmjene te Uredbe.
(4)
Jedinstveni sud za patente i Sud Beneluksa trebali bi se smatrati sudovima u smislu Uredbe (EU) br. 1215/2012 kako bi se osigurala pravna sigurnost i predvidivost za tuženike koji bi mogli biti tuženi pred ta dva suda na mjestu koje se nalazi u državi članici koja nije država članica određena pravilima Uredbe (EU) br. 1215/2012.
(5)
Izmjene Uredbe (EU) br. 1215/2012 predviđene ovom Uredbom u vezi s Jedinstvenim sudom za patente namijenjene su uspostavi međunarodne nadležnosti tog suda i ne utječu na unutarnju raspodjelu postupaka među odjelima tog suda niti na aranžmane iz Sporazuma o UPC-u u vezi s izvršavanjem nadležnosti, uključujući isključivu nadležnost, u prijelaznom razdoblju predviđenom u tom Sporazumu.
(6)
Kao sudovi koji su zajednički za više država članica, Jedinstveni sud za patente i Sud Beneluksa ne mogu, za razliku od suda jedne države članice, izvršavati nadležnost na temelju nacionalnog prava prema tuženicima koji nemaju domicil u državi članici. Kako bi se omogućilo tim dvama sudovima da izvršavaju nadležnost u odnosu na takve tuženike, pravila Uredbe (EU) br. 1215/2012 u vezi sa stvarima koje potpadaju pod nadležnost Jedinstvenog suda za patente odnosno Suda Beneluksa trebala bi se primjenjivati i na tuženike koji imaju domicil u trećim državama. Postojeća pravila o nadležnosti Uredbe (EU) br. 1215/2012 osiguravaju usku povezanost između postupaka na koje se ta Uredba odnosi i državnog područja država članica. Stoga je primjereno proširiti navedena pravila na postupke protiv svih tuženika, bez obzira na njihov domicil. Pri primjeni pravila nadležnosti Uredbe (EU) br. 1215/2012, Jedinstveni sud za patente i Sud Beneluksa (dalje u tekstu pojedinačno kao „zajednički sud”) trebali bi primjenjivati samo ona pravila koja su primjerena predmetima za koje im je dodijeljena nadležnost.
(7)
Zajednički sud trebao bi moći rješavati sporove koji uključuju tuženike iz trećih država na temelju supsidijarnog pravila nadležnosti u postupcima u vezi s povredom europskog patenta koji je doveo do štete unutar i izvan Unije. Takvu supsidijarnu nadležnost trebalo bi izvršavati ako se imovina koja pripada tuženiku nalazi u bilo kojoj državi članici stranci instrumenta o uspostavi zajedničkog suda, a dotični spor dovoljno je povezan s tom bilo kojom državom članicom jer, na primjer, jer tužitelj ondje ima domicil ili se ondje nalaze dokazi povezani s tim sporom. Pri uspostavi svoje nadležnosti, zajednički sud trebao bi uzeti u obzir vrijednost dotične imovine koja ne bi trebala biti beznačajna i koja bi trebala omogućiti barem djelomično izvršenje sudske presude u državama članicama strankama instrumenta o uspostavi zajedničkog suda.
(8)
Pravila Uredbe (EU) br. 1215/2012 u vezi s litispendencijom i povezanim postupcima, kojima je cilj spriječiti paralelne postupke i proturječne odluke, trebala bi se primjenjivati u postupcima pred zajedničkim sudom primjenjuje i pred sudom države članice u kojoj se Sporazum o UPC-u ili, ovisno o slučaju, Ugovor o Sudu Beneluksa ne primjenjuju.
(9)
Pravila Uredbe (EU) br. 1215/2012 u vezi s litispendencijom i povezanim postupcima trebala bi se isto tako primjenjivati ako se, tijekom prijelaznog razdoblja predviđenog u Sporazumu o UPC-u, postupci u vezi s određenim vrstama sporova pokreću pred Jedinstvenim sudom za patente s jedne strane i nacionalnim sudom države članice stranke Sporazuma o UPC-u s druge strane.
(10)
Sudske presude koje donosi Jedinstveni sud za patente ili Sud Beneluksa trebale bi se priznavati i izvršavati u skladu s Uredbom (EU) br. 1215/2012 u državi članici koja nije stranka, ovisno o slučaju, Sporazuma o UPC-u ili Ugovora o Sudu Beneluksa.
(11)
Sudske odluke koje donose sudovi države članice koja nije stranka, ovisno o slučaju, Sporazuma o UPC-u ili Ugovora o Sudu Beneluksa trebale bi se priznavati i izvršavati u drugoj državi članici u skladu s Uredbom (EU) br. 1215/2012.
(12)
Uredbu (EU) br. 1215/2012 trebalo bi stoga na odgovarajući način izmijeniti.
(13)
S obzirom na to da cilj ove Uredbe ne mogu dostatno ostvariti države članice, nego se zbog svojeg opsega i učinaka, on na bolji način može ostvariti na razini Unije, Unija može donijeti mjere u skladu s načelom supsidijarnosti, utvrđenim u članku 5. Ugovora o Europskoj uniji (UEU). U skladu s načelom proporcionalnosti utvrđenim u tom članku, ova Uredba ne prelazi ono što je potrebno za ostvarivanje tog cilja.
(14)
U skladu s člankom 3. i člankom 4.a stavkom 1. Protokola (br. 21) o stajalištu Ujedinjene Kraljevine i Irske u pogledu područja slobode, sigurnosti i pravde, priloženog UEU-u i Ugovoru o funkcioniranju Europske unije (UFEU), te države članice obavijestile su o svojoj želji da sudjeluju u donošenju i primjeni ove Uredbe.
(15)
U skladu s člancima 1. i 2. Protokola (br. 22) o stajalištu Danske priloženom UEU-u i UFEU-u, Danska ne sudjeluje u donošenju ove Uredbe, ona ju ne obvezuje niti se na nju primjenjuje, ne dovodeći u pitanje mogućnost da Danska primjenjuje izmjene Uredbe (EU) br. 1215/2012 utvrđene u ovoj Uredbi sukladno članku 3. Sporazuma od 19. listopada 2005. između Europske zajednice i Kraljevine Danske o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (5),
DONIJELI SU OVU UREDBU:
Članak 1.
U poglavlju VII. Uredbe (EU) br. 1215/2012, umeću se sljedeći članci:
„Članak 71.a
1. Za potrebe ove Uredbe, sud koji je zajednički za više država članica kako je utvrđeno u stavku 2. („zajednički sud”) smatra se sudom države članice kada, u skladu sa instrumentom o njegovu uspostavljanju, takav zajednički sud izvršava nadležnost u stvarima koje spadaju pod okvir ove Uredbe.
2. Za potrebe ove Uredbe, svaki je od sljedećih sudova zajednički sud:
(a)
Jedinstveni sud za patente uspostavljen na temelju Sporazuma o Jedinstvenom sudu za patente potpisanog 19. veljače 2013. („Sporazum o UPC-u”); i
(b)
Sud Beneluksa uspostavljen Ugovorom od 31. ožujka 1965. o uspostavi i statutu Suda Beneluksa („Ugovor o Sudu Beneluksa”).
Članak 71.b
Nadležnost zajedničkog suda određuje se kako slijedi:
1.
zajednički sud nadležan je ako, u skladu s ovom Uredbom, sudovi države članice stranke instrumenta kojim se uspostavlja zajednički sud budu nadležni za pitanja uređena tim instrumentom.
2.
ako tuženik nema domicil u državi članici, a ovom Uredbom nadležnost nije drukčije prenesena, prema potrebi se primjenjuje Poglavlje II. bez obzira na domicil tuženika.
Zajedničkom sudu može se podnijeti prijedlog za privremene mjere, uključujući zaštitne, čak i kada sudovi treće države imaju stvarnu nadležnost;
3.
ako zajednički sud ima nadležnost nad tuženikom prema točki 2. u sporu povezanom s povredom europskog patenta koji je doveo do štete unutar Unije, taj sud može izvršavati nadležnost i nad štetom koja je nastala izvan Unije zbog takve povrede.
Takva nadležnost može se uspostaviti jedino ako se imovina koja pripada tuženiku nalazi u nekoj državi članici stranci instrumenta o uspostavi zajedničkog suda i ako je spor u dovoljnoj mjeri povezan s bilo kojom takvom državom članicom.
Članak 71.c
1. Članci od 29. do 32. primjenjuju se ako se postupci pokreću pred zajedničkim sudom i sudom države članice koja nije stranka instrumenta o uspostavi zajedničkog suda.
2. Članci od 29. do 32. primjenjuju se ako se tijekom prijelaznog razdoblja iz članka 83. Sporazuma o UPC-u postupci pokreću pred Jedinstvenim sudom za patente i sudom države članice stranke Sporazuma o UPC-u.
Članak 71.d
Ova Uredba primjenjuje se na priznavanje i izvršenje:
(a)
sudskih odluka koje donosi zajednički sud koje se trebaju priznati i izvršiti u državi članici koja nije stranka instrumenta o uspostavi zajedničkog suda; i
(b)
sudskih odluka koje donose sudovi države članice koja nije stranka instrumenta o uspostavi zajedničkog suda koje se trebaju priznati i izvršiti u državi članici stranci tog instrumenta.
Međutim, ako se priznavanje i izvršenje presude koju je donio zajednički sud traži u državi članici koja je stranka instrumenta kojim se uspostavlja zajednički sud, umjesto pravila ove Uredbe primjenjuju se pravila iz navedenog instrumenta o priznavanju i izvršavanju.”.
Članak 2.
Ova Uredba stupa na snagu sljedećeg dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Primjenjuje se od 10. siječnja 2015.
Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u državama članicama u skladu s Ugovorima.
Sastavljeno u Bruxellesu 15. svibnja 2014.