РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 575/2013 НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 26 юни 2013 година
относно пруденциалните изисквания за кредитните институции и инвестиционните посредници и за изменение на Регламент (ЕС) № 648/2012
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 114 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта за законодателен акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Европейската централна банка (1),
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (2),
в съответствие с обикновената законодателна процедура,
като имат предвид, че:
(1)
В декларацията на Г-20 от 2 април 2009 г. относно укрепването на финансовата система се настоява за съгласувани в международен план усилия за повишаване на прозрачността и засилване на отчетността и регулирането чрез подобряване на количеството и качеството на капитала в банковата система, след като бъде осигурено икономическото възстановяване. В декларацията се призовава и за въвеждането на допълнителна мярка, която не зависи от риска, за ограничаване на ливъриджа в банковата система, както и за разработването на рамка за по-устойчиви ликвидни буфери. В отговор на предоставения от Г-20 мандат, през септември 2009 г. Групата на управители на централни банки и ръководители на надзорни органи постигна съгласие по редица мерки за засилване на регулирането на банковия сектор. Тези мерки бяха утвърдени от ръководителите на държавите от Г-20 на срещата на високо равнище в Питсбърг от 24 и 25 септември 2009 г. и подробно представени през декември 2009 г. През юли и септември 2010 г. Групата на управители на централни банки и ръководители на надзорни органи излезе с две допълнителни съобщения относно разработването и калибрирането на тези нови мерки, а през декември 2010 г. Базелският комитет по банков надзор публикува окончателните мерки, известни като рамката Базел III.
(2)
Групата на високо равнище по въпросите на финансовия надзор в ЕС, председателствана от Жак дьо Ларозиер (наричана по-долу "групата дьо Ларозиер"), прикани Съюза да разработи по-хармонизирани инструменти за финансово регулиране. Във връзка с бъдещата архитектура на европейските надзорни органи Европейският съвет от 18 и 19 юни 2009 г. също подчерта необходимостта от създаване на „единен европейски наръчник“, приложим за всички кредитни институции и инвестиционни посредници на вътрешния пазар.
(3)
Както се посочва в доклада на групата "дьо Ларозиер“ от 25 февруари 2009 г. (наричан по-долу "докладът" дьо Ларозиер"), "дадена държава членка следва да бъде в състояние да приеме по-строги национални регулаторни мерки, които се считат за подходящи на национално ниво за поддържане на финансовата стабилност, при условие че се спазват принципите на вътрешния пазар и договорените минимални основни стандарти".
(4)
Директива 2006/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 14 юни 2006 г. относно предприемането и осъществяването на дейност от кредитните институции (3) и в Директива 2006/49/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 14 юни 2006 г. относно капиталовата адекватност на инвестиционните посредници и кредитните институции (4) бяха неколкократно съществено изменяни. Много от разпоредбите на директиви 2006/48/ЕО и 2006/49/ЕО са приложими както за кредитните институции, така и за инвестиционните посредници. От съображения за яснота и с цел да се осигури последователното прилагане на тези разпоредби, те следва да се обединят в нови правни актове, приложими както към кредитните институции, така и към инвестиционните посредници, а именно настоящия регламент и Директива 2013/36/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от (5). За по-голяма достъпност разпоредбите на приложенията към директиви 2006/48/ЕО и 2006/49/ЕО следва да бъдат включени в постановителната част на Директива 2013/36/ЕС и на настоящия регламент.
(5)
Настоящият регламент и Директива 2013/36/ЕС заедно следва да съставляват правната рамка, уреждаща правилата за достъпа до осъществяване на дейност за кредитни институции и инвестиционни посредници (наричани по-долу заедно "институциите"), както и приложимите за тях надзорна рамка и пруденциални правила. Поради това настоящият регламент следва да се разглежда съвместно с посочената директива.
(6)
Директива 2013/36/ЕС, основаваща се на член 53, параграф 1 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС), следва, наред с другото, да съдържа разпоредбите, уреждащи правилата за достъпа до осъществяване на дейност от институциите, условията и реда за тяхното управление и надзорната рамка, като например разпоредби, уреждащи лицензирането на дейността, придобиването на квалифицирано дялово участие, упражняването на свободата на установяване и на предоставяне на услуги, правомощията на компетентните органи на държавата членка по произход и приемащата държава членка в това отношение, както и относно началния капитал и надзорния преглед на институциите.
(7)
Настоящия регламент следва, наред с другото, да съдържа пруденциалните изисквания за институциите, които се ограничават до функционирането на пазарите на банкови и финансови услуги и имат за цел да се гарантира финансовата стабилност на участниците на тези пазари, както и високо ниво на защита на инвеститорите и вложителите. Настоящият регламент има за цел да допринесе осезаемо за безпрепятственото функциониране на вътрешния пазар и поради това следва да се основава на разпоредбите на член 114 ДФЕС, тълкувани в съответствие с трайната практика на Съда на Европейския съюз.
(8)
Въпреки че директиви 2006/48/ЕО и 2006/49/ЕО хармонизираха до известна степен правилата на държавите членки в областта на пруденциалния надзор, те съдържат значителен брой варианти и възможности държавите членки да налагат по-строги правила от установените в тях. Това води до различия между националните правила, които биха могли да възпрепятстват трансграничното предоставяне на услуги и свободата на установяване и по този начин да създадат пречки за безпрепятственото функциониране на вътрешния пазар.
(9)
От съображения за правна сигурност и поради необходимостта от равнопоставеност в рамките на Съюза прилагането на единен набор от правила за всички участници на пазара е ключов елемент за функционирането на вътрешния пазар. За да се избегнат нарушения на функционирането на пазара и случаите на регулаторен арбитраж, минимални пруденциални изисквания следва да гарантират максимална хармонизация. Поради това преходните периоди, предвидени в настоящия регламент, са изключително важни за гладкото въвеждане на настоящия регламент и за избягване на несигурност на пазарите.
(10)
Във връзка с работата на Групата по прилагане на стандарти към Базелския комитет по банков надзор (БКБН) по отношение на мониторинга и прегледа на прилагането на рамката Базел III от държавите членки, Комисията следва периодично да предоставя актуализирани доклади, най-малкото след публикуването от БКБН на всеки доклад за напредъка, свързани с прилагането и въвеждането на национално равнище на рамката Базел III в други основни юрисдикции, включително оценка на съгласуваността на законодателството или разпоредбите на другите държави с международните минимални стандарти, за да се установят различия, които биха могли да породят опасения относно условията на равнопоставеност.
(11)
Следователно, за да се отстранят пречките пред търговията и нарушенията на конкуренцията в резултат на различията между националните правни уредби, както и за да не се позволи появата на нови възможни пречки пред търговията и съществени нарушения на конкуренцията, е необходимо да се приеме регламент, с който се установяват единни правила, приложими във всички държави членки.
(12)
Оформянето на пруденциалните изисквания под формата на регламент би гарантирало, че тези изисквания ще бъдат пряко приложими. Така ще се осигурят еднакви условия и ще се предотврати възникването на разминаващи се национални изисквания вследствие на транспонирането на директива. В резултат на настоящия регламент всички институции ще спазват едни и същи правила в целия Съюз, което ще засили и доверието в стабилността на институциите, особено по време на криза. Приемането на регламент ще намали също така регулаторната сложност и разходите на дружествата за спазване на нормативната уредба, особено за институциите с трансгранична дейност, както и ще допринесе за премахване на нарушенията на конкуренцията. По отношение на спецификите на пазарите на недвижимо имущество, които се характеризират със свойствено за всяка държава членка, регион или местен район икономическо развитие и правна уредба, компетентните органи следва да имат право да определят по-високи рискови тегла или да прилагат, в зависимост от случаите на неизпълнение и очакваното развитие на пазара, по-стриктни критерии за експозициите, обезпечени с ипотеки върху недвижимо имущество в дадени области.
(13)
Компетентните органи или държавите членки следва да могат да налагат национални правила, при условие че те не са несъвместими с настоящия регламент, в областите, които не са обхванати от него, например динамичното провизиране, разпоредбите относно националните схеми за покрити облигации които не се отнасят до третирането на тези облигации съгласно установените в настоящия регламент правила, придобиването и притежаването на дялови участия, както във финансовия, така и в нефинансовия сектор за цели, които нямат отношение към пруденциалните изисквания, определени в настоящия регламент.
(14)
Най-важните препоръки в доклада „дьо Ларозиер“, намерили приложение в Съюза на по-късен етап, бяха създаването на „единен европейски наръчник“ и на европейска рамка за макропруденциален надзор, като целта беше двата елемента заедно да осигурят финансова стабилност. Единният наръчник осигурява стабилна и единна регулаторна рамка, която способства за функционирането на вътрешния пазар и предотвратява възможностите за регулаторен арбитраж. В рамките на вътрешния пазар на финансови услуги обаче макропруденциалните рискове могат да се различават по редица начини и са свързани с характерни национални особености, които водят до различия, наблюдавани например в структурата и обема на банковия сектор в сравнение с икономиката като цяло и кредитния цикъл.
(15)
В настоящия регламент и в Директива 2013/36/ЕС се съдържат няколко инструмента за предотвратяване и редуциране на макропруденциалните и системните рискове, чрез които се осигурява гъвкавост, като едновременно с това се гарантира, че използването им подлежи на подходящ контрол, за да не се наруши функционирането на вътрешния пазар, като се извършва по прозрачен и последователен начин.
(16)
Когато макропруденциалните или системните рискове засягат една държава членка, компетентните или определените органи от съответната държава членка следва да имат възможност да предприемат действия по отношение на тези рискове, освен чрез предвидения в Директива 2013/36/ЕС инструмент буфер за системен риск, и чрез някои конкретни национални макропруденциални мерки, ако се прецени, че те са по-ефективни за преодоляването на тези рискове. Европейският съвет за системен риск (ЕССР), създаден с Регламент (ЕС) № 1092/2010 на Европейския парламент и на Съвета от 24 ноември 2010 г. (6) и Европейският надзорен орган (Европейски банков орган) (ЕБО), създаден с Регламент (ЕС) № 1093/2010 на Европейския парламент и на Съвета от 24 ноември 2010 г. за създаване на Европейски надзорен орган (Европейски банков орган) (7), следва да имат възможност да предоставят становищата си относно това дали са изпълнени предпоставките за такива национални макропруденциални мерки и следва да има механизъм на Съюза, който да предотвратява въвеждането на национални мерки, когато има много сериозни доказателства, че не са налице съответните предпоставки. С настоящия регламент се установяват единни микропруденциални правила за институциите, като същевременно държавите членки запазват водеща роля при макропруденциалния надзор поради експертния си опит и съществуващите им задължения по отношение на финансовата стабилност. В този конкретен случай, тъй като решението за приемане на национални макропруденциални мерки включва определени оценки по отношение на рисковете, които могат в крайна сметка да засегнат макроикономическото, фискалното и бюджетното положение на съответната държава членка, е необходимо правомощието за отхвърляне на предложените на национално ниво макропруденциални мерки да бъде предоставено на Съвета в съответствие с член 291 ДФЕС, който действа по предложение на Комисията.
(17)
В случаите когато Комисията е представила на Съвета предложение за отхвърляне на национални макропруденциални мерки, Съветът следва да разгледа незабавно това предложение и да вземе решение дали да отхвърли или не националните мерки, като въпросът може да бъде подложен на гласуване по искане на държава членка или на Комисията в съответствие с Процедурния правилник на Съвета (8). В съответствие с член 296 ДФЕС Съветът следва да мотивира решението от гледна точка на условията за намеса, определени в настоящия регламент. Като се има предвид значението на макропруденциалния и на системния риск за финансовия пазар на засегнатата държава членка, а оттам и на нуждата от бързо реагиране, е важно срокът за това решение на Съвета да се определи на един месец. Ако след задълбочено разглеждане на предложението на Комисията за отхвърляне на предложената национална мярка Съветът стигне до заключението, че не са изпълнени определените в настоящия регламент условия за отхвърляне на национални мерки, той следва във всички случаи да посочи мотивите си по ясен и недвусмислен начин.
(18)
Държавите членки следва да могат да прилагат мерките, които считат за уместни, включително мерки за редуциране на макропруденциалния или системния риск в конкретна държава членка, до хармонизирането на ликвидните изисквания през 2015 г. и на отношението на ливъридж през 2018 г.
(19)
Буферите за системен риск или индивидуалните мерки, предприети от държавите членки за справяне със системните рискове, които ги заплашват, следва да могат да се прилагат за банковия сектор като цяло или за една или повече негови подгрупи, а именно подгрупи от институции, които показват сходни рискови профили при извършваната от тях стопанска дейност, или за експозициите към един или повече вътрешни икономически или географски сектори в рамките на банковия сектор.
(20)
Ако определените органи на две или повече държави членки установят едни и същи промени в проявлението на системен или макропруденциален риск, представляващ заплаха за финансовата стабилност на национално ниво във всяка от тези държави членки, и ако определените органи счетат, че срещу този риск би било по-добре да се предприемат национални мерки, държавите членки могат да подадат съвместно уведомление до Съвета, Комисията, ЕССР и ЕБО. При уведомяване на Комисията, Съвета, ЕССР и ЕБО държавите членки следва да представят подходящи доказателства, включително обосновката за съвместно уведомление.
(21)
Освен това на Комисията следва да бъде предоставено правомощието да приеме делегиран акт за временно увеличение на нивата на капиталовите изисквания, както и на изискванията за големи експозиции и за оповестяването. Тези разпоредби следва да се прилагат за период от една година, освен ако Европейският парламент или Съветът не възрази срещу делегирания акт в срок от три месеца. Комисията следва да посочи мотивите за използването на тази процедура. На Комисията следва да бъде предоставено единствено правомощието да налага по-строги пруденциални изисквания за експозиции, произтичащи от развитието на пазара в рамките на Съюза или извън него, което засяга всички държави членки.
(22)
Прегледът на макропруденциалните правила е обоснован, за да може Комисията да оцени, наред с другото, дали макропруденциалните инструменти в настоящия регламент и в Директива 2013/36/ЕС са ефективни, ефикасни и прозрачни, дали следва да се предложат нови инструменти, дали предвиденият в настоящия регламент или в Директива 2013/36/ЕС обхват и евентуалното припокриване на макропруденциалните инструменти за справяне със сходни рискове са подходящи и как международно приетите стандарти за системно значимите институции взаимодействат с настоящия регламент или на Директива 2013/36/ЕС.
(23)
Когато държавите членки приемат насоки от общ характер, по-специално в областите, в които приемането от Комисията на проекти за технически стандарти все още предстои, тези насоки не трябва да са в противоречие с правото на Съюза, нито да засягат прилагането му.
(24)
Настоящият регламент не препятства на държавите членки, когато е уместно, да налагат еквивалентни изисквания спрямо предприятията, които не попадат в обхвата му.
(25)
Общите пруденциални изисквания, предвидени в настоящия регламент, се допълват с индивидуални правила, които се определят от компетентните органи в резултат на постоянния надзорен преглед на отделни институции. Обхватът на подобни надзорни правила, следва, наред с другото, да бъде изложен в Директива 2013/36/ЕС, тъй като компетентните органи следва да могат самостоятелно да преценяват кои правила следва да бъдат наложени.
(26)
Настоящият регламент не следва да засяга способността на компетентните органи да налагат специфични, съобразени с рисковия профил на институциите изисквания в рамките на посочените в Директива 2013/36/ЕС надзорен преглед и оценка.
(27)
Регламент (ЕС) № 1093/2010 има за цел да се повиши качеството и да се постигне по-голяма последователност на националния надзор, както и да се подобри наблюдението и контролът върху трансграничните групи.
(28)
Предвид увеличения брой задачи, възложени на ЕБО с настоящия регламент и Директива 2013/36/ЕС, Европейският парламент, Съветът и Комисията следва да направят необходимото за осигуряването на достатъчно човешки и финансови ресурси.
(29)
Регламент (ЕС) № 1093/2010 задължава ЕБО да предприема действия в съответствие с директиви 2006/48/ЕО и 2006/49/ЕО. ЕБО трябва да предприема действия и в сферата на дейност на институциите във връзка с въпроси, които не са обхванати изрично от тези директиви, при условие че подобни действия са необходими, за да се гарантира ефективното и последователното прилагане на посочените директиви. Настоящият регламент следва да вземе предвид ролята и функцията на ЕБО и да улесни упражняването на правомощията му, изложени в Регламент (ЕС) № 1093/2010.
(30)
След периода на наблюдение и пълното въвеждане на изискването за ликвидно покритие в съответствие с настоящия регламент Комисията следва да се направи оценка дали предоставянето на ЕБО на право на инициатива за провеждането на обвързваща медиация по отношение на вземането на съвместни решения от компетентните органи съгласно членове 20 и 21 от настоящия регламентби улеснило практическото създаване и функциониране на обособени ликвидни подгрупи, както и да определи дали са изпълнени условията за специално вътрешногрупово третиране на трансгранични институции. Следователно, към този момент и като част от редовните доклади относно дейността на ЕБО съгласно член 81 от Регламент (ЕС) № 1093/2010, Комисията следва да проучи конкретно необходимостта от предоставянето на такива правомощия на ЕБО и да включи резултатите от това проучване в своя доклад, който следва да бъде придружен от подходящи законодателни предложения, ако е необходимо.
(31)
В доклада "дьо Ларозиер" се посочва, че микропруденциалният надзор не може да действа ефективно за запазване на финансовата стабилност без подходящо отчитане на процесите на макрониво, като макропруденциалното наблюдение и контрол се обезсмислят, ако не може да въздейства по някакъв начин върху надзора на микрониво. Тясното сътрудничество между ЕБО и ЕССР е от съществено значение, за да се осигури пълна ефективност на функционирането на ЕССР и на последващите действия, предприети в отговор на неговите предупреждения и препоръки. По-специално, ЕБО следва да може да предава на ЕССР цялата необходима информация, събрана от компетентните органи в съответствие със задълженията за отчитане, определени в настоящия регламент.
(32)
Предвид разрушителните последици от последната финансова криза, основните цели на настоящия регламент са насърчаване на икономически полезни банкови дейности, които служат на общото благо, и възпиране на неустойчиви финансови спекулации без реална добавена стойност. Това предполага всеобхватна реформа на начините, по които спестяванията се насочват към продуктивни инвестиции. За да се осигури устойчива и многообразна банкова среда в Съюза, компетентните органи следва да бъдат оправомощени да налагат по-високи капиталови изисквания за институциите със системно значение, които могат поради своите стопански дейности да представляват заплаха за световната икономика.
(33)
Необходими са еквивалентни финансови изисквания за институциите, които съхраняват парични средства или ценни книжа на свои клиенти, за да се осигурят сходни защитни механизми за вложителите и справедливи условия на конкуренция между съпоставими групи от институции.
(34)
Тъй като институциите на вътрешния пазар са в пряка конкуренция, изискванията за наблюдение следва да бъдат еквивалентни в целия Съюз, като се вземат предвид различните рискови профили на институциите.
(35)
Когато при упражняването на надзора е необходимо да се определи размерът на консолидирания собствен капитал на група от институции, изчисленията следва да се извършват в съответствие с настоящия регламент.
(36)
Съгласно настоящия регламент капиталовите изисквания се прилагат на индивидуална и консолидирана основа, освен ако компетентните органи не прилагат индивидуален надзор, когато счетат това за целесъобразно. Индивидуалният, консолидираният и трансграничният консолидиран надзор са полезни инструменти при наблюдението и контрола на институциите.
(37)
За да се осигури адекватна платежоспособност на институции в рамките на дадена група, от съществено значение е капиталовите изисквания да се прилагат въз основа на консолидираното финансово състояние на тези институции в групата. За да се осигури правилно разпределение на собствения капитал в рамките на групата и неговата наличност за защита на спестяванията при необходимост, капиталовите изисквания следва да се прилагат спрямо отделните институции в рамките на дадена група, освен когато тази цел може да бъде постигната ефективно по друг начин.
(38)
Малцинствените участия, произтичащи от междинните финансови холдинги, за които се прилагат изискванията на настоящия регламент на подконсолидирана основа, също могат да бъдат допустими (в рамките на съответните лимити) за включване в състава на базовия собствен капитал от първи ред на групата на консолидирана основа, тъй като и базовият собствен капитал от първи ред на междинния финансов холдинг, съставен от малцинствените участия, и частта от същия този капитал, собственост на дружеството майка, в еднаква степен поемат загубите, понесени от техните дъщерни предприятия, когато възникват такива.
(39)
Използването на точно определен счетоводен метод за изчисляване на собствения капитал, неговата адекватност спрямо рисковата експозиция на дадена институция, както и за оценка на концентрацията на експозициите, следва да се прави в съответствие с разпоредбите на Директива 86/635/ЕИО на Съвета от 8 декември 1986 г. относно годишните отчети и консолидираните счетоводни отчети на банки и други финансови институции (9), в която са включени някои промени на разпоредбите на Седма директива 83/349/ЕИО на Съвета от 13 юни 1983 г. относно консолидираните счетоводни отчети (10), или с тези на Регламент (ЕО) № 1606/2002 на Европейския парламент и на Съвета от 19 юли 2002 г. за прилагането на международните счетоводни стандарти (11) - в зависимост от това с кой от тези актове се регулира счетоводната отчетност на институциите съгласно националното право.
(40)
За да се осигури подходящо ниво на платежоспособност, е важно да се предвидят капиталови изисквания, при които активите и задбалансовите позиции да се претеглят според степента на риска.
(41)
На 26 юни 2004 г. БКБН прие рамково споразумение относно международното сближаване на начините на оценка на капитала и на капиталовите изисквания (наричано по-долу „рамката Базел II“). Разпоредбите на директиви 2006/48/ЕО и 2006/49/ЕО, възпроизведени в настоящия регламент, са равностойни на разпоредбите в рамката Базел II. Следователно, чрез включването на допълнителните елементи от рамката Базел III настоящият става равностоен на разпоредбите в рамките Базел II и Базел III.
(42)
От съществено значение е да отчете разнообразието от институции в Съюза чрез осигуряването на алтернативни подходи за изчисляване на капиталовите изисквания за кредитен риск, включващи различни нива на чувствителност към риска и изискващи различни степени на усъвършенстване. Използването на външни рейтинги и на собствени оценки на институциите за отделните параметри на кредитния риск представлява значително подобряване на чувствителността към риска и пруденциалната надеждност на правилата във връзка с кредитния риск. Институциите следва да се насърчават да преминават към подходи с по-висока чувствителност към риска. При изчисленията, необходими за прилагането на посочените в настоящия регламент подходи за оценка на кредитния риск, институциите следва да подобрят процесите си на оценка и управление на кредитния риск, за да могат да се възползват от методи за определяне на регулаторни капиталови изисквания, които да отразяват естеството, мащаба и сложността на процесите при отделните институции. В това отношение следва да се счита, че обработката на данни във връзка с формирането и управлението на експозиции към клиенти включва разработването и утвърждаването на системи за управление и оценка на кредитния риск. Това служи не само за постигане на законните интереси на институциите, а и на целите на настоящия регламент за използването на по-добри методи за оценка и управление на риска и за тяхното използване при определянето на регулаторни капиталови изисквания. Независимо от това подходите с по-висока чувствителност към риска изискват съществен експертен опит и ресурси, както и достатъчни по обем данни с високо качество. Следователно институциите следва да отговарят на високи стандарти, преди да приложат тези подходи към регулаторните капиталови изисквания. Предвид текущата работа за осигуряване на подходящи ограничителни механизми за вътрешните модели, Комисията следва да изготви доклад относно възможността за удължаване на прилагането на минималния под по Базел I, заедно със законодателно предложение, ако е уместно,.
(43)
Капиталовите изисквания следва да съответстват на рисковете, за които се отнасят. По-специално, в изискванията следва да се отрази редуцирането на степента на риска, дължащо се на наличието на голям брой сравнително малки експозиции.
(44)
Малките и средните предприятия (МСП) са един от стълбовете на икономиката на Съюза предвид основополагащата им роля за създаване на икономически растеж и осигуряване на заетост. Възстановяването и бъдещият растеж на икономиката на Съюза зависят главно от наличието на капитал и финансиране за установени в Съюза МСП, за да могат да осъществяват необходимите инвестиции за внедряване на нови технологии и оборудване с цел повишаване на конкурентоспособността си. Поради ограничения брой алтернативни източници на финансиране МСП, установени в Съюза, са още по-чувствителни към въздействието на банковата криза. Ето защо е важно да се попълни съществуващият недостиг във финансирането на МСП и да се осигури достатъчен поток от банкови кредити за МСП в настоящия контекст. Капиталовите изисквания за експозиции към МСП следва да бъдат намалени чрез прилагането на коефициент за подпомагане, равен на 0,7619, за да се позволи на кредитните институции да увеличат предоставянето на кредити на МСП. За да се постигне тази цел, кредитните институции следва да използват ефективно освобождаването на капитал чрез прилагането на коефициента за подпомагане изключително с цел осигуряване на подходящ поток от кредити за МСП, установени в Съюза. Компетентните органи следва да наблюдават периодично общия размер на експозициите към МСП на кредитните институции и общия размер на приспадането от капитала.
(45)
В съответствие с решението на БКНБ, прието от Групата на управители на централни банки и ръководители на надзорни органи на 10 януари 2011 г., при нежизнеспособност на дадена институция всички нейни инструменти от допълнителния капитал от първи ред и от капитала от втори ред следва да могат да бъдат напълно и перманентно отписани или изцяло конвертирани в базов собствен капитал от първи ред. Законодателство, необходимо, за да се гарантира, че инструментите на собствения капитал подлежат на допълнителен механизъм за покриване на загуби, следва да стане част от законодателството на Съюза като част от изискванията за възстановяване и преструктуриране на институциите. Ако до 31 декември 2015 г. не бъде прието правна уредба на Съюза, която да урежда изискването при нежизнеспособност на дадена институция капиталовите инструменти да могат да бъдат напълно и перманентно отписани или преобразувани в инструменти от базовия собствен капитал от първи ред, Комисията следва да направи преглед и да докладва дали в настоящия регламент следва да бъде включена такава разпоредба и в контекста на този доклад да представи подходящи законодателни предложения.
(46)
Разпоредбите на настоящия регламент са в съответствие с принципа на пропорционалност, по-специално предвид разнообразието в размера и мащаба на операциите и обхвата на дейността на институциите. Спазването на принципа на пропорционалност означава също, че по отношение на експозициите на дребно се признават възможно най-простите процедури за определянето на рейтинг, дори в рамките на вътрешнорейтинговия подход. Държавите членки следва да гарантират, че определените в настоящия регламент изисквания се прилагат по начин, пропорционален на естеството, мащаба и сложността на рисковете, произтичащи от бизнес модела на дадена институция и от дейностите ѝ. Комисията следва да направи необходимото делегираните актове и актовете за изпълнение, регулаторните технически стандарти и техническите стандарти за изпълнение да са съобразени с принципа на пропорционалност, за да се гарантира пропорционалното прилагане на настоящия регламент. Поради това ЕБО следва да гарантира, че всички регулаторни технически стандарти и технически стандарти за изпълнение са съставени по начин, който е съобразен с принципа на пропорционалност и го утвърждава.
(47)
Компетентните органи следва да обърнат подходящо внимание на случаи, при които подозират, че информацията се смята за търговска тайна или за поверителна с цел да се избегне оповестяването ѝ. Независимо от факта, че дадена институция може да избере да не оповестява информация, която счита за търговска тайна или за поверителна, фактът, че информацията се счита за търговска тайна или за поверителна не освобождава от отговорност за неоповестяването на такава информация, когато бъде констатирано, че неоповестяването има значителни последици.
(48)
Динамичният характер на настоящия регламент дава възможност на институциите да избират към кредитния риск между три подхода с различна сложност. С цел да се позволи, особено на малките институции, да изберат по-чувствителния към риска вътрешнорейтингов подход, съответните разпоредби следва да се тълкуват така, че класовете експозиции да включват всички експозиции, които в настоящия регламент са третирани пряко или косвено като принадлежащи към посочените класове. Като общо правило, компетентните органи не следва да правят разлика между трите подхода при процеса на надзорен преглед, т.е. институциите, избрали стандартизирания подход, не следва само поради тази причина да подлежат на по-строг надзор.
(49)
Следва да се отделя все по-голямо внимание на методите за редуциране на кредитния риск в рамките на правила, чиято цел е да се гарантира, че платежоспособността не се засяга поради неоправдано признаване. Винаги когато е възможно, при стандартизирания, а и при другите подходи, следва да се признава действащото в съответните държави членки обичайно банково обезпечение за редуциране на кредитния риск.
(50)
За да се гарантира, че рисковете и тяхното редуциране вследствие на предприети от институциите дейности по секюритизация и инвестиции са правилно отразени в капиталовите изисквания по отношение на институциите, е необходимо да се включат правила, предвиждащи третиране на тези дейности и инвестиции, характеризиращо се с чувствителност към риска и пруденциална надеждност. За тази цел е необходимо да се предвиди ясно и всеобхватно определение на понятието „секюритизация“, което да обхваща всяка трансакция или схема, при която кредитният риск, свързан с дадена експозиция или група експозиции, се разделя на траншове. Експозиция, която създава задължение за пряко плащане по трансакция или схема, които се използват за финансиране или стопанисване на материални активи, не следва да се счита за експозиция към секюритизация дори ако трансакцията или схемата включва задължения за плащане с различен приоритет.
(51)
Паралелно с наблюдението, имащ за цел гарантиране на финансова стабилност, съществува и необходимост от механизми, предназначени за постигането на засилено и ефективно наблюдение и предотвратяване на потенциални балони, за да се гарантира оптимално разпределение на капитал в контекста на макроикономическите предизвикателства и цели, по-специално по отношение на дългосрочните инвестиции в реалната икономика.
(52)
Операционният риск е значим риск, пред който са изправени институциите, който трябва да е покрит със собствен капитал. От съществено значение е да се отчете разнообразието от институции в Съюза, като се предоставят алтернативни подходи за изчисляване на изискванията за операционния риск чрез включването в тези подходи на различни нива на чувствителност към риска и като се изиска различна степен на усъвършенстваност. За институциите следва да има подходящи стимули за преминаване към подходи с по-висока чувствителност към риска. Предвид появата на изключително усъвършенствани методи за оценка и управление на операционния риск правилата следва да бъдат обект на прегледи и да се актуализират по подходящ начин, включително във връзка с коефициентите за различните групи дейности и признаването на техниките за редуциране на риска. Във връзка с това при опростените подходи за изчисляване на капиталовите изисквания за операционен риск следва да се обърне специално внимание върху отчитането на застраховането.
(53)
Наблюдението и контролът върху експозициите на институцията следва да са неразделна част от надзора над нея. Следователно прекомерната концентрация на експозиции към един клиент или група от свързани клиенти може да доведе до неприемлив риск от загуба. Такава ситуация може да се счита за неблагоприятна за платежоспособността на институцията.
(54)
При определяне дали съществуват групи от свързани клиенти и съответно - експозиции, съставляващи едно цяло от гледна точка на поемания риск, е важно да се отчитат и рисковете, породени от общ източник на значително финансиране, предоставено от самата институция, нейната финансова група или свързани лица.
(55)
Въпреки че е желателно изчисляването на размера на експозицията да се основава на размера, използван за целите на капиталовите изисквания, е уместно да се приемат правила за наблюдение на големите експозиции, без да се прилага претегляне или степенуване на риска. Освен това, прилаганите методи за редуциране на кредитния риск в рамките на режима за платежоспособност бяха създадени въз основа на предположението, че кредитният риск е добре диверсифициран. При големите експозиции, свързани с риск от концентрация, основани на задължения на едно лице, кредитният риск не е подходящо диверсифициран. Отчитането на ефекта от тези техники следва в такъв случай да се обвърже с пруденциални предпазни мерки. Във връзка с това е необходимо при големите експозиции да се предвиди ефективна реализация на кредитната защита.
(56)
Предвид факта, че загубата от експозиция към институция може да бъде толкова голяма, колкото и загуба от всяка друга експозиция, такива експозиции следва да бъдат третирани и отчитани по същия начин като всички останали. Въведено бе алтернативно количествено ограничение с цел намаляване на непропорционалното въздействие на такъв подход върху по-малките институции. Освен това, съвсем краткосрочните експозиции, свързани с парични преводи, включително извършването на разплащателни услуги, услуги по клиринг, сетълмент и попечителски услуги за клиенти, се изключват, за да се улесни безпрепятственото функциониране на финансовите пазари и на свързаната с тях инфраструктура. Тези услуги обхващат например изпълнението на паричен клиринг и сетълмент и подобни дейности с цел улесняване на сетълмента. Съответните експозиции включват експозиции, които могат да не са предвидими и следователно не са напълно контролирани от кредитната институция - например баланси по сметки по междубанкови операции в резултат от плащания на клиенти, включително удържани или начислени такси и лихви, и други плащания по услуги за клиенти, както и предоставени или получени обезпечения.
(57)
Важно е интересите на дружествата, които преобразуват заеми в търгуеми ценни книжа и други финансови инструменти (инициатори или спонсори), да се са съобразени с интересите на тези, които инвестират в тези ценни книжа или инструменти (инвеститори). За тази цел инициаторът или спонсорът следва да запазва значителен интерес в базисните активи. Следователно е важно инициаторите или спонсорите да запазват експозиция към риска, свързан с въпросните заеми. По-общо, секюритизационните сделки не следва да се структурират по начин, който да избягва прилагането на изискването за запазване, по-специално чрез такси или премии, или чрез двете. Такова запазване следва да бъде приложимо във всички случаи, при които се проявява икономическата същност на секюритизацията, независимо от правните структури или инструменти, които се използват за постигане на тази икономическа същност. По-специално, когато кредитният риск се прехвърля чрез секюритизация, инвеститорите следва да вземат решенията си едва след като извършат цялостна надлежна проверка, за което се нуждаят от подходяща информация относно секюритизациите.
(58)
В настоящият регламент се предвижда също така изискването за запазване да не се прилага многократно. За всяка секюритизация е достатъчно изискването да се прилага към инициатора, спонсора или първоначалния кредитор. По същия начин, когато секюритизационни сделки имат други секюритизиращи позиции като базисен актив, изискването за запазване се прилага само спрямо секюритизацията, в която е инвестирано. Закупени вземания не следва да подлежат на изискването за запазване, ако възникват от корпоративна дейност, когато са прехвърлени или продадени с отстъпка с цел финансиране на тази дейност. Компетентните органи следва да прилагат рисковото тегло при неспазване на задълженията за извършване на надлежна проверка и за управление на риска във връзка със секюритизация в случай на съществени нарушения на политиките и процедурите, които са от значение за анализа на базисните рискове. Комисията следва също да прецени дали избягването на многократното прилагане на изискването за запазване би могло да доведе до практики на заобикаляне на изискването за запазване и дали правилата за секюритизациите се прилагат ефективно от компетентните органи.
(59)
Надлежната проверка следва да се използва за правилна оценка на рисковете, породени от секюритизиращи експозиции в търговския и в банковия портфейл. Освен това задълженията за надлежна проверка трябва да бъдат пропорционални. Процедурите за надлежна проверка следва да допринесат за изграждане на по-голямо доверие между инициаторите, спонсорите и инвеститорите. Следователно е желателно съответната информация относно процедурите за надлежна проверка да се оповестява по подходящ начин.
(60)
Необходима е особена предпазливост в случаите, когато институция поема експозиция към своето собствено предприятие майка или към други негови дъщерни предприятия. Управлението на такива експозиции, поети от институциите, следва да е напълно независимо и да е съобразено с принципите за надеждно управление, без да се влияе от други съображения. Това е особено важно по отношение на големите експозиции и в случаите, които не са просто свързани с вътрешногруповото управление или обичайните вътрешногрупови сделки. Компетентните органи следва да обръщат особено внимание на такива вътрешногрупови експозиции. Такива стандарти не е необходимо да се прилагат обаче, когато предприятието майка е финансов холдинг или кредитна институция или когато останалите дъщерни предприятия са кредитни или финансови институции или предприятия, които предлагат спомагателни услуги, при условие че всички тези предприятия са обхванати от консолидирания надзор върху кредитната институция.
(61)
Предвид чувствителността им към риск, е желателно да се следи дали правилата, свързани с капиталовите изисквания, оказват съществено въздействие върху икономическия цикъл. Комисията, като отчита приноса на Европейската централна банка (ЕЦБ), следва да докладва по тези аспекти на Европейския парламент и на Съвета.
(62)
Следва да бъдат преразгледани капиталовите изисквания за дилърите на стоки, включително тези дилъри, които понастоящем са освободени от прилагането на изискванията на Директива 2004/39/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 21 април 2004 г. относно пазарите на финансови инструменти (12).
(63)
Либерализирането на пазарите на газ и електроенергия е важно за Съюза като цел както от икономическа, така и от политическа гледна точка. С оглед на това капиталовите изисквания и другите пруденциални правила, насочени към предприятията, извършващи дейност на тези пазари, следва да бъдат пропорционални и да не възпрепятстват необосновано постигането на целта за либерализация. Постигането на тази цел следва по-специално да се отчита при прегледа на настоящия регламент.
(64)
Институциите, които инвестират в схеми за пресекюритизация следва също да извършват надлежна проверка по отношение както на базисните схеми за секюритизация, така и на заложените в тях несекюритизирани експозиции. Институциите следва да преценят дали експозициите в рамките на програми с търговски книжа, обезпечени с активи, представляват пресекюритизиращи експозиции, включително в рамките на програми, при които се придобиват първостепенни траншове от отделни групи цели заеми, като нито един от тези заеми не е секюритизираща или пресекюритизираща експозиция, а защитата срещу „първа загуба“ за всяка инвестиция се осигурява от продавача на заема. Във втория случай присъщият за дадена група механизъм за ликвидност по правило не следва да бъде считан за пресекюритизираща експозиция, тъй като представлява транш от еднородна група активи (т.е. приложимата група от цели заеми), която не съдържа секюритизиращи експозиции. За разлика от това, кредитното подобрение за цяла програма, което покрива само някои от загубите над осигурената от продавача защита в различните групи, по принцип представлява разделяне на траншове на риска от дадена група разнородни активи, съдържаща поне една секюритизираща експозиция, и поради това се разглежда като пресекюритизираща експозиция. Въпреки това, ако подобна програма се финансира изцяло посредством единичен клас търговски книжа и ако кредитното подобрение за цялата програма не е пресекюритизация или ако търговските книжа се обезпечават изцяло от спонсориращата институция, като по този начин инвеститорът в търговските книжа на практика е изложен на риск от неизпълнение от страна на спонсора, а не от страна на базисните групи или активи, то въпросните търговски книжа по правило не следва да се считат за пресекюритизираща експозиция.
(65)
Разпоредбите за пруденциална оценка на търговския портфейл следва да се прилагат за всички инструменти, оценявани по справедлива стойност, независимо дали са в търговския или банковия портфейл на институциите. Следва да се уточни, че когато пруденциалната оценка би довела до по-ниска отчетна стойност от действително признатата при счетоводното отчитане, абсолютната стойност на разликата следва да се приспадне от собствения капитал.
(66)
Институциите следва да имат избор дали да прилагат капиталово изискване към секюритизиращите позиции, които получават 1 250 % рисково тегло съгласно настоящия регламент, или да ги приспаднат от своя базов собствен капитал от първи ред, независимо дали позициите са в търговския или в банковия портфейл.
(67)
Институциите инициатори или спонсори следва да не могат да избягват забраната за косвена подкрепа, като използват за осигуряването ѝ търговските си портфейли.
(68)
Без да се засягат оповестяванията, изисквани изрично съгласно настоящия регламент, целта на изискванията за оповестяване следва да бъде на участниците на пазара да се предоставя вярна и пълна информация относно рисковия профил на отделните институции. Поради това от институциите следва да се изисква да оповестяват допълнителна информация, която не е изрично описана в настоящия регламент, ако такова оповестяване е необходимо за постигане на тази цел. Същевременно компетентните органи следва да обърнат необходимото внимание на случаи, в които подозират, че информацията представлява търговска тайна или за поверителна с цел да се избегне оповестяването ѝ.
(69)
Когато във външна кредитна оценка за секюритизираща позиция се включва ефектът от кредитната защита, осигурявана от самата институция, извършваща инвестицията, институцията следва да не може да извлича ползи от по-ниското рисково тегло в резултат на тази защита. Секюритизиращата позиция не следва да се приспада от капитала, ако съществуват други начини за определяне на рисковото тегло в съответствие с действителния риск на позицията, където не се отчита тази кредитна защита.
(70)
Предвид последните им незадоволителни резултати следва да бъдат предвидени по-строги стандартите за вътрешните модели за изчисляване на капиталовите изисквания за пазарен риск. По-специално, отчитането на риска чрез тях следва да се допълни по отношение на кредитния риск в търговския портфейл. Освен това, капиталовите изисквания следва да включват елемент за кризисни условия, така че при влошаване на пазарната конюнктура да бъдат засилени с оглед намаляване на потенциала за проциклично движение. Институциите следва също да провеждат обратни стрес тестове, за да проучат какъв сценарий би могъл да представлява предизвикателство пред устойчивостта им, освен ако могат да докажат, че подобен тест е излишен. С оглед на неотдавнашните особени трудности при третиране на секюритизиращите позиции чрез подходи, основани на вътрешни модели, признаването на извършваното от страна на институциите моделиране на рисковете, свързани със секюритизацията за изчисляване на капиталовите изисквания, в търговския портфейл следва да се ограничи и като правило да се въведе стандартизирано капиталово изискване за секюритизиращите позиции в търговския портфейл.
(71)
В настоящия регламент се определят ограничен брой изключения за някои дейности по корелационно търгуване, при които надзорникът може да разреши на дадена институция да изчислява цялостно капиталово изискване за риск съобразно строги правила. В такива случаи институцията следва да прилага към тези дейности капиталово изискване, равно на по-високата от следните две стойности: капиталовото изискване по вътрешно разработения подход или 8 % от капиталовото изискване за специфичен риск съгласно стандартизирания метод на изчисляване. За тези експозиции не следва да е необходимо да се прилага изискването за допълнителен риск, но те следва да бъдат включени както в параметъра „стойност под риск“, така и в този за стресирана стойност под риск.
(72)
С оглед на естеството и мащаба на неочакваните загуби, понесени от институциите по време на финансовата и икономическа криза, е необходимо допълнително да се подобри качеството и хармонизацията на собствения капитал, който институциите са длъжни да поддържат. Това следва да включва въвеждането на ново определение за основните елементи на разполагаемия капитал за поемане на неочаквани загуби при възникването им, по-ясно определяне на хибридните капиталови инструменти и налагането на единни пруденциални корекции на собствения капитал. Необходимо е също да се повиши значително размерът на собствения капитал, включително новите капиталови съотношения, насочени към основните елементи на разполагаемия собствен капитал с цел поемане на неочаквани загуби при възникването им. От институциите, чиито акции са допуснати до търговия на регулиран пазар, се очаква да изпълняват капиталовите изисквания по отношение на основните елементи на капитала с такива акции, които отговарят на строги критерии за основните капиталови инструменти и оповестените резерви на институцията. За да могат да бъдат взети предвид по подходящ начин разнообразните правни форми, под които функционират институциите в Съюза, строгите критерии за основните капиталови инструменти следва да гарантират, че основните капиталови инструменти за институции, които не са допуснати до търговия на регулиран пазар, са с изключително високо качество. Това не следва да пречи на институциите да изплащат, за акции с диференцирано право на глас или без право на глас, разпределени печалби, изчислени на базата на коефициент от разпределените печалби за акции със сравнително високо равнище на право на глас, при условие че независимо от равнището на право на глас са изпълнени строгите критерии за инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, включително критериите по отношение на гъвкавостта на плащанията, и при условие че когато се изплаща разпределена печалба, то тя трябва да се изплаща за всички емитирани от съответната институция акции.
(73)
Произтичащите от търговско финансиране експозиции се различават по своята същност, но имат общи характеристики като малка стойност, краткотрайност и установим източник за погасяване. Те се основават на движения на стоки и услуги, които подкрепят реалната икономика и в повечето случаи помагат на малки дружества да посрещат всекидневните си нужди, като по този начин създават икономически растеж и възможности за заетост. Входящите потоци обикновено съответстват на изходящите, което ограничава риска по отношение на ликвидността.
(74)
Уместно е ЕБО да поддържа актуализиран списък на всички форми на капиталови инструменти във всяка държава членка, които се признават за инструменти на базовия собствен капитал от първи ред. ЕБО следва да изключи от този списък инструментите, които не представляват държавна помощ, емитирани след датата на влизане в сила на настоящия регламент, които не отговарят на определените в настоящия регламент критерии, и следва да съобщи публично изключването от списъка. Когато инструменти, изключени от списъка от ЕБО, продължат да бъдат признавани след съобщението на ЕБО, ЕБО следва да упражни правомощията си в пълна степен, по-специално предоставените съгласно член 17 от Регламент № 1093/2010 във връзка с нарушения на правото на Съюза. Припомня се, че се прилага механизъм от три етапа за предприемане на пропорционални действия при случаи на неправилно или недостатъчно прилагане на правото на Съюза, при който като първа стъпка ЕБО има правомощия да извършва проверка за възможно неправилно или недостатъчно прилагане от страна на националните органи в техните надзорни практики на задълженията, предвидени в правото на Съюза, която приключва с препоръка. Второ, когато компетентният национален орган не спазва препоръката, Комисията има правомощия да приема официално становище, като взема предвид препоръката на ЕБО, изискваща от компетентния орган да предприеме необходимите действия, за да се гарантира спазването на правото на Съюза. Трето, за да бъдат преодолени изключителни ситуации на системно бездействие от страна на съответния компетентен орган, ЕБО има правомощия, като последна мярка, да приема решения, насочени към отделни финансови институции. Освен това се припомня, че съгласно член 258 от ДФЕС, ако Комисията счита, че дадена държава членка не е изпълнила задължение, произтичащо от Договорите, Комисията има правомощия да сезира Съда на Европейския съюз по този въпрос.
(75)
Настоящият регламент не следва да засяга способността на компетентните органи да поддържат процедури на предварително одобрение по отношение на договорите, с които се уреждат инструменти на допълнителния капитал от първи ред и на капитала от втори ред. В тези случаи такива капиталови инструменти следва да бъдат включени към допълнителния капитал от първи ред или капитала от втори ред на институцията само след като са преминали успешно през процедурите на одобрение.
(76)
С оглед засилването на пазарната дисциплина и финансовата стабилност е необходимо да се въведат по-подробни изисквания за оповестяване на формата и естеството на регулаторния капитал и направените пруденциални корекции, за да се гарантира, че инвеститорите и вложителите са достатъчно добре информирани за платежоспособността на институциите.
(77)
Освен това е необходимо компетентните органи да разполагат най-малко с обобщена информация относно размера на репо споразуменията, на предоставените в заем ценни книжа и на всички форми на натрупване на активи. Тази информация следва да се докладва на компетентните органи. За целите на укрепването на пазарната дисциплина следва да се предвидят по-подробни изисквания за оповестяване на репо споразумения и на обезпечено финансиране.
(78)
Новите определения за капитала и регулаторните капиталови изисквания следва да бъдат въведени по начин, който отчита наличието на различия между държавите по отношение на обстоятелствата и отправните точки, както и че първоначалните разлики около новите стандарти ще намалеят през преходния период. С цел да се осигури необходимата приемственост в равнището на собствения капитал, инструментите, емитирани по линия на мерки за рекапитализиране съгласно правилата за държавна помощ и преди началната дата на прилагане на настоящия регламент, ще бъдат запазени в рамките на преходния период. Възможността да се разчита на държавна помощ следва да бъде намалено във възможно най-голяма степен в бъдеще. Доколкото държавната помощ е необходима в определени ситуации обаче, настоящият регламент следва да предвиди рамка за действие в такива ситуации. По-специално, в настоящия регламент следва да се определи как трябва да се третират инструментите на собствения капитал, емитирани по линия на мерки за рекапитализиране съгласно правилата за държавна помощ. Възможността институциите да се ползват от такова третиране следва да зависи от строги условия. Освен това, доколкото такова третиране допуска отклонения от новите критерии за качеството на инструментите на собствения капитал, тези отклонения следва да са ограничени във възможно най-голяма степен. При третирането на съществуващи капиталови инструменти, емитирани по линия на мерки за рекапитализиране съгласно правилата за държавна помощ, следва да се направи ясно разграничение между капиталовите инструменти, които отговарят на изискванията на настоящия регламент, и онези, които не отговарят. Ето защо в настоящия регламент следва да бъдат предвидени подходящи преходни разпоредби за втория случай.
(79)
Директива 2006/48/ЕО изисква от кредитните институции най-късно до 31 декември 2011 г. да разполагат със собствен капитал, който е поне равен на определените минимални суми. В контекста на продължаващите последствия от финансовата криза в банковия сектор и във връзка с удължаването на срока на преходните режими за капиталовите изисквания, приети от БКБН, е целесъобразно да се въведе отново долна граница за ограничен период от време, докато бъде натрупан достатъчно собствен капитал в съответствие с преходните режими за собствения капитал, предвидени в настоящия регламент, които ще бъдат поетапно въведени от началната дата на прилагането на настоящия регламент до 2019 г.
(80)
За групите, които извършват съществена банкова или инвестиционна дейност, както и застрахователна дейност, в Директива 2002/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 2002 г. относно допълнителния надзор на кредитните институции, застрахователните предприятия и на инвестиционните посредници към един финансов конгломерат (13) са предвидени конкретни правила за решаване на проблема с такова двойно отчитане на капитала. Директива 2002/87/ЕО се основава на международно приети принципи за справяне с рисковете в отделните сектори. Настоящият регламент укрепва начина на прилагане на тези правила за финансовите конгломерати към банковите групи и групите инвестиционни посредници, като осигурява тяхното надеждно и последователно прилагане. Всякакви допълнително необходими промени ще бъдат разгледани в прегледа на Директива 2002/87/ЕО, който се очаква през 2015 г.
(81)
Финансовата криза разкри, че институциите силно подценяват кредитния риск от контрагента, свързан с извънборсовите деривати. Това наложи през септември 2009 г. Г-20 да настоява за това повече извънборсови деривати да бъдат подложени на клиринг чрез централен контрагент (ЦК). Освен това те поискаха за извънборсовите деривати, които не могат да бъдат подложени на клиринг централизирано, да се прилагат по-високи капиталови изисквания с цел да се отразят правилно по-високите рискове, свързани с тях.
(82)
Вследствие на призива на Г-20 като част от рамката Базел III БКБН съществено измени третирането на кредитния риск от контрагента. Очаква се рамката Базел III да доведе до значително повишаване на капиталовите изисквания по отношение на сделките на институциите, свързани с извънборсовите деривати и финансирането на ценни книжа, както и да създаде значителни стимули за използването на ЦК от страна на институциите. Очаква се рамката Базел III да осигури и други стимули за укрепване на управлението на риска при експозициите към кредитен риск от контрагента и да преразгледа действащото третиране на кредитния риск от контрагента при експозиции към ЦК.
(83)
Институциите следва да заделят допълнителен собствен капитал поради риска от корекция на кредитната оценка на извънборсовите деривати. Институциите следва да прилагат и по-висока корелация със стойността на активите при изчисляването на капиталовите изисквания за кредитен риск от контрагента при експозиции към някои финансови институции поради операции с извънборсови деривати и финансиране на ценни книжа. От институциите следва също така да се изисква значително да подобрят оценяването и управлението на кредитния риск от контрагента чрез по-добро решаване на проблемите с утежняващия риск, на контрагентите, използващи изключително много ливъриджа, и на обезпеченията, като това бъде придружено от съответните подобрения в областите на бектестването и стрес тестването.
(84)
Експозициите по търговско финансиране към ЦК обикновено се ползват от предоставените от ЦК многостранно нетиране и механизъм за поделяне на загубата. Следователно те включват много нисък кредитен риск от контрагента и следва да подлежат на изискване за много нисък собствен капитал. В същото време това изискване следва да бъде положително с цел да се гарантира, че институциите проследяват и наблюдават експозициите си към ЦК като част от доброто управление на риска, както и да се отрази фактът, че дори експозициите по търговско финансиране към ЦК не са защитени от риск.
(85)
Гаранционен фонд на ЦК е механизъм, който позволява поделяне (общо поемане) на загубата между клиринговите членове на ЦК. Той се използва, когато загубите, претърпени от ЦК в резултат на неизпълнение от страна на клирингов член, са по-големи от маржовете и вноските в гаранционния фонд, предоставени от този клирингов член, както и от всякакви други средства на защита, които ЦК може да използва, преди да прибегне до вноските на останалите клирингови членове. С оглед на това, рискът от загуба при експозиции поради вноски в гаранционния фонд е по-висок от този при експозициите по търговско финансиране. Следователно този вид експозиции следва да подлежи на по-високо капиталово изискване.
(86)
„Хипотетичният капитал“ на ЦК следва да бъде променлива, необходима за определяне на капиталовото изискване за експозициите на клирингов член поради вноските му в гаранционния фонд на ЦК. Той не би следвало да се разбира по никакъв друг начин. По-специално, той не следва да се разбира като размера на капитала, който компетентният орган изисква ЦК да държи.
(87)
Прегледът на третирането на кредитния риск от контрагента и по-специално въвеждането на по-високи капиталови изисквания за двустранните деривати с цел отразяване на по-високия риск, който тези договори представляват за финансовата система, е неразделна част от усилията на Комисията за осигуряване на ефективни, сигурни и стабилни пазари на деривати. Ето защо настоящият регламент допълва Регламент (ЕС) № 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 4 юли 2012 г. относно извънборсовите деривати, централните контрагенти и регистрите на транзакции (14).
(88)
Комисията следва да направи преглед на съответните изключения за големите експозиции до 31 декември 2015 г. До публикуването на резултатите от този преглед държавите членки следва да продължат да се ползват от възможността да вземат решения за освобождаването на определени големи експозиции от тези правила през достатъчно дълъг преходен период. Предвид подготвителната работи и преговорите по Директива 2009/111/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 септември 2009 г. за изменение на директиви 2006/48/ЕО, 2006/49/ЕО и 2007/64/ЕО по отношение на банки - филиали на централни институции, определени елементи на собствения капитал, големи експозиции, надзорна уредба и управление при кризи (15) и и като отчитат събитията в международен план и в Съюза в тази област, Комисията следва да направи преглед дали тези изключения следва да продължат да се прилагат по преценка или като общо правило, както и дали се предприемат мерки за преодоляване на рисковете от тези експозиции чрез други ефективни инструменти, предвидени в настоящия регламент.
(89)
С цел да се гарантира, че изключването на експозиции от страна на компетентните органи не застрашава последователното прилагане на единните правила, установени като постоянно действащи разпоредби чрез настоящия регламент, след изтичането на преходен период и при липса на резултати от посочения преглед компетентните органи следва да се консултират с ЕБО дали е подходящо да продължат да се ползват от възможността за изключване на определени експозиции.
(90)
Годините преди финансовата криза се характеризираха с прекомерно натрупване в институциите на експозиции спрямо собствения им капитал (ливъридж). По време на финансовата криза загубите и недостигът на финансиране принудиха тези дружества да намалят значително своя ливъридж за кратък период от време. Това усили натиска за понижаване цените на активите, причинявайки допълнителни загуби както за институциите, което на свой ред доведе до по-нататъшно намаляване на техния собствен капитал. Крайният резултат от тази негативна спирала бе ограничаването на кредитирането на реалната икономика и по-сериозна и по-дълга криза.
(91)
Рисково базираните изисквания за собствен капитал са от първостепенно значение за гарантиране на достатъчно собствен капитал за покриване на неочаквани загуби. Въпреки това кризата показа, че тези изисквания сами по себе си не са достатъчни за предотвратяване на поемането от институциите на прекомерни рискове поради прекомерен ливъридж.
(92)
През септември 2009 г. ръководителите на Г-20 поеха ангажимент за разработване на международно приети правила, които да възпират прекомерния ливъридж. За тази цел те подкрепиха въвеждането на отношение на ливъридж като допълнителна мярка към рамката Базел II.
(93)
През декември 2010 г. БКБН публикува насоки, в които се определя методологията за изчисляване на коефициента на ливъридж. Тези правила предвиждат период на наблюдение от 1 януари 2013 г. до 1 януари 2017 г., през който ще бъдат наблюдавани отношението на ливъридж, неговите компоненти и връзката му с основаното на риска изискване. Въз основа на резултатите от периода на наблюдение БКБН възнамерява да направи евентуални окончателни корекции на определението и калибрирането на отношението на ливъридж през първата половина на 2017 г. с оглед въвеждането на 1 януари 2018 г. на задължително изискване въз основа на подходящ преглед и калибриране. В насоките на БКБН също така се предвижда оповестяване на отношението на ливъридж и неговите компоненти, считано от 1 януари 2015 г.
(94)
Отношението на ливъридж е нов регулаторен и надзорен инструмент на Съюза. В съответствие с международните споразумения той следва да се въведе първо като допълнителен елемент, който може да се прилага спрямо отделни институции по преценка на надзорните органи. Задълженията на институциите за отчитане ще позволят подходящ преглед и калибриране с оглед придаването на задължителен характер на мярката през 2018 г.
(95)
При прегледа на въздействието на отношението на ливъридж върху различни бизнес модели, особено внимание следва да се обърне на тези от тях, за които се смята, че водят до нисък риск - като ипотечното кредитиране и специализираното кредитиране на регионални правителства или местни органи на власт или субекти от публичния сектор. Въз основа на получените данни и констатациите от надзорния преглед през периода на наблюдение ЕБО, в сътрудничество с компетентните органи, следва да разработи класификация на бизнес моделите и рисковете. Въз основа на подходящ анализ и като се вземат предвид историческите данни или стрес сценариите, следва да се направи оценка на необходимите равнища на отношението на ливъридж, при които се запазва устойчивостта на съответните бизнес модели, и на това дали равнищата на отношението на ливъридж следва да бъдат зададени като прагове или интервали. След периода на наблюдение и калибрирането на съответните равнища на отношението на ливъридж и въз основа на оценката ЕБО може да публикува подходящ статистически преглед, включително усреднени стойности и стандартни отклонения, на отношението на ливъридж. След приемането на отношението на ливъридж ЕБО следва да публикува подходящ статистически преглед, в това число усреднени стойности и стандартни отклонения, на отношението на ливъридж по отношение на установените категории институции.
(96)
Институциите следва да наблюдават равнището и изменението на отношението на ливъридж, както и риска, свързан с ливъриджа, като част от вътрешния анализ на адекватността на капитала (ВААК). Това наблюдение следва да бъде включено в процеса на надзорен преглед. По-специално, след влизането в сила на изискванията за отношението на ливъридж компетентните органи следва да наблюдават ситуацията по отношение на бизнес модела и съответния рисков профил, за да се осигури актуална и адекватна класификация на институциите.
(97)
Добрите управленски структури, прозрачността и оповестяването на информация са от съществено значение за прилагането на разумни политики на възнаграждение. С цел да се гарантира адекватна пазарна прозрачност по отношение на техните структури на възнаграждение и на свързания с това риск, институциите следва да оповестяват подробна информация относно своите политики и практики за възнагражденията и от съображения за поверителност - общата сума на възнагражденията за членовете на персонала, чиито професионални дейности имат съществено въздействие върху рисковия профил на институцията. Тази информация следва да бъде достъпна за всички заинтересовани страни. Тези специални изисквания не следва да засягат по-общите изисквания за оповестяване относно политиките на възнаграждение, приложими в хоризонтален план за отделните сектори. Освен това държавите членки следва да имат право да изискват от институциите да предоставят по-подробна информация относно възнагражденията.
(98)
Признаването на агенция за кредитен рейтинг като агенция за външна кредитна оценка (АВКО) не следва да увеличава затвореният характер на пазара, който вече се доминира от три основни предприятия. ЕБО и централните банки в ЕСЦБ без да улесняват процедурата или да я правят по-малко строга, следва да предвиждат признаването на повече агенции за кредитен рейтинг като АВКО като начин за отваряне на пазара към други предприятия.
(99)
Директива 95/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 24 октомври 1995 г. за защита на физическите лица при обработването на лични данни и за свободното движение на тези данни (16) и Регламент (ЕО) № 45/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 18 декември 2000 г. относно защитата на лицата по отношение на обработката на лични данни от институции и органи на Общността и за свободното движение на такива данни (17) следва да се прилагат в пълна степен при обработването на лични данни за целите на настоящия регламент.
(100)
Институциите следва да притежават диверсифициран буфер от ликвидни активи, които да могат да използват за покриване на нуждите си от ликвидност в краткосрочни ликвидни кризисни ситуации. Тъй като не е възможно предварително да се знае със сигурност конкретно кои активи във всеки клас активи може да са изложени впоследствие на сътресения, уместно е да се насърчава диверсифициран и висококачествен ликвиден буфер, състоящ се от различни категории активи. Концентрирането на активи и прекомерното разчитане на пазарната ликвидност създават системен риск за финансовия сектор и следва да се избягват. Ето защо по време на първоначалния период на наблюдение следва да се вземе предвид широк набор от качествени активи, които ще се използват за формулирането на определение за изискване за ликвидно покритие. Когато се изготвя единно определение на ликвидни активи, се очаква поне държавните облигации и покритите облигации, търгувани на прозрачни пазари, намиращи се в непрекъснато обращение, да се разглеждат като активи с изключително висока ликвидност и кредитно качество. Би било уместно активите, посочени в член 416, параграф 1, букви а)-в), да бъдат включени в буфера без ограничения. При използването на ликвидния запас, институциите следва да въведат план за възстановяването му, а компетентните органи следва да гарантират адекватността на плана и неговото изпълнение.
(101)
Запасите от ликвидни активи следва да бъдат на разположение по всяко време, за да компенсират изходящите ликвидни потоци. Потребностите от ликвидност при краткосрочни ликвидни кризисни ситуации следва да се определят по стандартизиран начин, за да се осигури единен стандарт за стабилността и равнопоставеност. Следва да се гарантира, че такова стандартизирано определяне няма да доведе до непредвидени последици за финансовите пазари, кредитирането и икономическия растеж, като се вземат предвид различните бизнес и инвестиционни модели и практики на финансиране на институциите в Съюза. За тази цел по отношение на изискването за ликвидно покритие следва да се предвиди период на наблюдение. Въз основа на наблюденията и доклади на ЕБО Комисията следва да бъде оправомощена да приема делегиран акт за своевременно въвеждане на подробно и хармонизирано изискване за ликвидно покритие в рамките на Съюза. С цел да се осигури хармонизация в световен мащаб по отношение на правилата за ликвидност, всеки делегиран акт за въвеждане на изискване за ликвидно покритие следва да бъде съобразен с изискването за отношението на ликвидно покритие, установено в окончателната международна рамка на БКБН относно измерването, стандартите и наблюдението на ликвидния риск, като се отчитат съюзните и националните особености.
(102)
За целта по време на периода на наблюдение ЕБО следва да направи преглед и оцени, наред с другото, целесъобразността на прага от 60 % за ликвидните активи от първо ниво, на тавана на входящите потоци, възлизащ на 75 % от изходящите потоци, и на поетапното въвеждане от 1 януари 2015 г. на изискване за ликвидно покритие от 60 %, което постепенно да достигне 100 %. Когато оценява единните определения за запас от ликвидни активи и докладва за тях, ЕБО следва да вземе предвид определението за висококачествени ликвидни активи на БКБН като основа за анализа си, като отчита съюзните и националните особености. ЕБО следва да определи валутите, за които нуждите от ликвидни активи на установените в Съюза институции надвишават наличието на такива ликвидни активи в тази валута, както и да прави ежегоден преглед доколко следва да се прилагат дерогации, включително предвидените в настоящия регламент. Освен това ЕБО следва да прави ежегодна оценка дали във връзка с такава дерогация, както и с вече установените в настоящия регламент дерогации, следва да бъдат предвидени допълнителни условия за прилагането им от установените в Съюза институции или съществуващите условия следва да бъдат преразгледани. ЕБО следва да представи резултатите от своя анализ в годишен доклад до Комисията.
(103)
За да се повиши ефективността и намали административната тежест, ЕБО следва да създаде съгласувана отчетна рамка въз основа на хармонизиран набор от стандарти за ликвидни изисквания, която да се прилага в целия Съюз. За целта ЕБО следва да разработи единни формати за отчетност и информационнотехнологични решения, които са съобразени с разпоредбите на настоящия регламент и на Директива 2013/36/ЕС До датата на прилагане на пълните ликвидни изисквания институциите следва да продължат да изпълняват националните си изисквания за отчетност.
(104)
ЕБО, в сътрудничество с ЕССР, следва да издаде насоки за принципите на използване на запасите от ликвидни активи в ситуации на стрес.
(105)
Не следва да се приема за даденост, че институциите ще получат ликвидна подкрепа от други институции, принадлежащи към същата група, когато се затрудняват да изпълнят своите задължения за плащане. Въпреки това, при спазване на строги условия и със съгласието на всеки един от участващите компетентни органи, последните следва да могат да освободят от прилагането на изискването за ликвидност отделни институции, като приложат към тях изискване на консолидирана основа, за да им дадат възможност да управляват централизирано своята ликвидност на равнище група или подгрупа.
(106)
Също така, когато не се предоставя освобождаване, ликвидните потоци между две институции, които принадлежат към една и съща група и са обект на консолидиран надзор, следва, когато изискването за ликвидност придобие обвързващ характер, да получават преференциални проценти за входящите и изходящите потоци само в случаите, когато са въведени всички необходими предпазни мерки. Едно такова специално преференциално третиране следва да бъде конкретизирано и свързано с изпълнението на редица строги и обективни условия. Специалното третиране, приложимо за вътрешногруповите потоци, следва да се определя чрез методология, която използва обективни критерии и параметри, за да се установят конкретни нива на входящите и изходящите потоци между институцията и нейния контрагент. Въз основа на наблюденията и доклада на ЕБО Комисията следва, когато е целесъобразно и като част от делегиран акт, който тя приема съгласно настоящия регламент за определяне на изискването за ликвидно покритие, да бъде оправомощена да приема делегирани актове за определяне на тези специални вътрешногрупови третирания, методологията с обективните критерии, с които те са свързани, както и условията за съвместно оценяване на тези критерии.
(107)
Облигациите, емитирани от Националната агенция по управление на активите (NAMA) в Ирландия, са от особено значение за възстановяването на банковия сектор в Ирландия и тяхното емитиране е получило предварителното съгласие на държавите членки и е било одобрено от Комисията като държавна помощ, представляваща мярка за подпомагане, въведена с цел балансите на някои кредитни институции да се изчистят от обезценени активи. Емитирането на тези облигации е преходна мярка, подкрепена от Комисията и ЕЦБ, и представлява неразделна част от преструктурирането на банковата система в Ирландия. Тези облигации са гарантирани от ирландското правителство и могат да служат като допустимо обезпечение пред паричните органи. Комисията следва да уреди въпроса за конкретните механизми относно завареното положение на прехвърляемите активи, емитирани или гарантирани от дружества след получаването на одобрение от Съюза за държавна помощ като част от делегирания акт, който тя приема съгласно настоящия регламент за определяне на изискването за ликвидно покритие. В този смисъл Комисията следва да отчете факта, че на институциите, изчисляващи изискванията за ликвидно покритие съгласно настоящия регламент, следва да бъде разрешено да приемат първостепенните облигации на NAMA като активи с извънредно висока ликвидност и кредитно качество до месец декември 2019 г.
(108)
По същия начин облигациите, емитирани от испанското дружество за управление на активи, са от особено значение за възстановяването на банковия сектор в Испания и са преходна мярка, подкрепена от Комисията и от ЕЦБ като неразделна част от преструктурирането на испанската банкова система. Тъй като емитирането им е предвидено в Меморандума за разбирателство относно стриктните изисквания за политиката във финансовия сектор, подписан от Комисията и испанските власти на 23 юли 2012 г., а прехвърлянето на активи изисква одобрение от Комисията като мярка за държавна помощ, въведена с цел балансите на определени кредитни институции да се изчистят от обезценени активи, и доколкото те се ползват с гаранция на испанското правителство и могат да служат като допустимо обезпечение пред паричните органи,.Комисията следва да уреди въпроса за конкретните механизми относно завареното положение на прехвърляемите активи, емитирани или гарантирани от дружества след получаването на одобрение от Съюза за държавна помощ като част от делегирания акт, който тя приема съгласно настоящия регламент за определяне на изискването за ликвидно покритие. В този смисъл Комисията следва да отчете факта, че на институциите, изчисляващи изискванията за ликвидно покритие съгласно настоящия регламент, следва да бъде разрешено да приемат първостепенните облигации на испанското дружество за управление на активи като активи с извънредно висока ликвидност и кредитно качество поне до месец декември 2023 г.
(109)
Въз основа на докладите, които се изискват да бъдат представени от ЕБО, и при изготвяне на предложението за делегиран акт относно ликвидните изисквания Комисията следва също така да разгледа въпроса дали първостепенните облигации на юридически лица, подобни на NAMA в Ирландия или на испанското дружество за управление на активи, създадени със същата цел и от особено значение за възстановяването на банковия сектор в която и да е друга държава членка, следва да бъдат третирани по същия начин, доколкото се ползват с гаранция на централното правителство на съответната държава членка и могат да служат като допустимо обезпечение пред паричните органи.
(110)
При разработване на проектите за регулаторни технически стандарти за определяне на методи за измерване на допълнителния изходящ поток ЕБО следва да възприема стандартизиран подход, основаващ се на исторически преглед, като метод за такова измерване.
(111)
До въвеждането на отношението на нетно стабилно финансиране като обвързващ минимален стандарт, институциите следва да спазват общо задължение за финансиране. Общото задължение за финансиране не следва да бъде изискване за отношение. Ако до въвеждането на отношението на нетно стабилно финансиране с национална разпоредба бъде въведено отношение на нетно стабилно финансиране като минимален стандарт, институциите следва да спазват този минимален стандарт.
(112)
С изключение на краткосрочните потребности от ликвидност, институциите следва също така да възприемат структури за финансиране, които са стабилни в дългосрочен план. През декември 2010 г. БКБН постигна съгласие, че отношението на нетно стабилно финансиране ще бъде превърнато в минимален стандарт до 1 януари 2018 г. и че БКБН ще въведе строги процедури за отчетност с оглед наблюдение на коефициента през преходния период, както и че ще продължи да извършва преглед на въздействието на тези стандарти върху финансовите пазари, кредитирането и икономическия растеж, като реагира на неочакваните последици, ако е необходимо. БКБН постигна съгласие, че отношението на нетно стабилно финансиране ще подлежи на период на наблюдение и ще включва клауза за преглед. В този контекст ЕБО следва, въз основа на изискваното в настоящия регламент отчитане, да анализира начина за разработване на изискване за стабилно финансиране. Въз основа на този анализ Комисията следва да докладва на Европейския парламент и на Съвета, както и да представи всякакви подходящи предложения за въвеждането на такова изискване до 2018 г.
(113)
Слабостите в корпоративното управление в редица допринесоха за прекомерното и непредпазливо поемане на риск в банковия сектор, което доведе до несъстоятелност на отделни институции и системни проблеми.
(114)
С цел да се улесни наблюдението върху практиките на корпоративно управление на институциите и да се подобри пазарната дисциплина, институциите следва да оповестяват публично организацията на корпоративното си управление. Техните управителни органи следва да одобрят и публично да оповестят изявление, с което пред обществеността да се гарантира, че тази организация е подходяща и ефикасна.
(115)
За да може да се вземе предвид разнообразието от бизнес модели на институциите в рамките на вътрешния пазар, следва внимателно да бъдат разгледани някои дългосрочни структурни изисквания, като отношението на нетно стабилно финансиране и отношението на ливъридж, с цел насърчаване на разнообразие от стабилни банкови структури, които служат и следва да продължат да служат на икономиката на Съюза.
(116)
За да може да има непрекъснато предоставяне на финансови услуги на домакинствата и предприятията, е необходима стабилна структура за финансиране. Потоците дългосрочно финансиране в основани на банки финансови системи в много държави членки могат като цяло да се различават по своите характеристики от тези на други международни пазари. Освен това в държавите членки може да са се развили специфични структури за финансиране с цел осигуряване на стабилно финансиране за дългосрочни инвестиции, включително децентрализирани банкови структури за насочване на ликвидни средства или обезпечени с ипотека ценни книжа, които се търгуват на високо ликвидни пазари или представляват желана инвестиция за дългосрочните инвеститори. Тези структурни фактори следва да бъдат разгледани внимателно. За тази цел е от съществено значение след окончателното утвърждаване на международните стандарти ЕБО и ЕССР въз основа на докладите, предвидени в настоящия регламент, да изготвят оценка за това как следва да се разработи изискване за стабилно финансиране, като се отчита изцяло многообразието от структури за финансиране на банковия пазар на Съюза.
(117)
С цел по време на преходния период да се осигури постепенно сближаване между равнището на собствен капитал и пруденциалните корекции, прилагани към определението за собствен капитал в рамките на Съюза и към определението за собствен капитал в настоящия регламент, въвеждането на капиталовите изисквания съгласно настоящия регламент следва да се извършва постепенно. От изключително значение е да се осигури съответствието на този процес на поетапно въвеждане с неотдавнашните подобрения, направени от държавите членки по отношение на равнищата на собствен капитал и определението им. За тази цел по време на преходния период компетентните органи следва да определят, в рамките на определена долна и горна граница, колко бързо да въведат необходимото равнище на собствен капитал и пруденциалните корекции, установени в настоящия регламент.
(118)
С цел да се улесни плавният преход от различни пруденциални корекции, прилагани понастоящем в държавите членки, към набора от пруденциални корекции, установени в настоящия регламент, компетентните органи следва да имат правото по време на преходния период да продължат да изискват от институциите, до известна степен, да правят пруденциални корекции спрямо собствения капитал, представляващи дерогация от настоящия регламент.
(119)
За да се гарантира, че институциите разполагат с достатъчно време, за да се съобразят с новите изисквания за равнището и определението за собствения капитал, някои капиталови инструменти, които не отговарят на определението за собствен капитал в настоящия регламент, следва да отпаднат постепенно между 1 януари 2013 г. и 31 декември 2021 г. Освен това, някои инструменти, предоставени от държавата следва да бъдат изцяло признати в собствения капитал за ограничен период. В допълнение, премийните резерви, свързани с елементи, определени като собствен капитал съгласно националните мерки за транспониране на Директива 2006/48/ЕО, при определени обстоятелства следва да се определят като базов собствен капитал от първи ред.
(120)
За да се осигури постепенното установяване на единни правила за оповестяване от институциите, така че на пазарните участници да се предостави вярна и задълбочена информация относно рисковия профил на отделните институции, изискванията за оповестяване също следва да се въвеждат постепенно.
(121)
За да се отчете развитието на пазара и опитът при прилагането на настоящия регламент, Комисията следва да бъде задължена да представя доклади на Европейския парламент и на Съвета, заедно със законодателни предложения, по целесъобразност, относно възможното въздействие на капиталовите изисквания върху икономическия цикъл, минималните капиталови изисквания за експозициите под формата на покрити облигации, големите експозиции, ликвидните изисквания, ливъриджа, експозициите към прехвърлен кредитен риск, кредитен риск от контрагента и метода на първоначалната експозиция, експозициите на дребно, относно определението за приемлив капитал и степента на прилагане на настоящия регламент.
(122)
Основната цел на правната рамка за кредитните институции следва да бъде гарантиране на предоставянето на жизненоважни услуги за реалната икономика, като в същото време се ограничава опасността от възникване на т.нар. „морален риск“. Структурното разделяне на търговски и инвестиционни банкови дейности в рамките на дадена банкова група може да бъде един от ключовите инструменти в подкрепа на тази цел. Ето защо никоя разпоредба в настоящата правна рамка не следва да бъде пречка за въвеждането на мерки с цел осъществяване на едно такова разделяне. Към Комисията следва да се отправи искане да анализира въпроса за структурното разделяне в рамките на Съюза и да представи доклад на Европейския парламент и на Съвета, заедно със законодателни предложения, по целесъобразност.
(123)
Също така с цел закрила на вложителите и запазване на финансовата стабилност държавите членки следва да могат да приемат структурни мерки, с които от лицензираните в тази държава членка кредитни институции се изисква да намалят експозициите си към различни юридически лица в зависимост от дейностите си, без значение къде се извършват тези дейности. Същевременно, тъй като такива мерки биха могли да окажат отрицателно въздействие като фрагментират вътрешния пазар, те следва да бъдат приемани само при спазване на строги условия до влизането в сила на бъдещ правен акт, който изрично хармонизира такива мерки.
(124)
С цел уточняване на изискванията, предвидени в настоящия регламент, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема актове в съответствие с член 290 ДФЕС по отношение на технически корекции на настоящия регламент за изясняване на определенията с оглед осигуряване на еднаквото му прилагане или за да бъде взето предвид развитието на финансовите пазари; за уеднаквяване на терминологията и рамковите определения в съответствие с последващи актове в тази област; за адаптиране на разпоредбите на настоящия регламент относно собствения капитал с оглед отчитане на промените в счетоводните стандарти или правото на Съюза или с оглед на сближаването на надзорните практики; за разширяване на списъка на класовете експозиции за целите на стандартизирания или вътрешнорейтинговия подход с оглед да бъде взето предвид развитието на финансовите пазари; за адаптиране на някои стойности от значение за тези класове експозиции с оглед отчитане на последиците от инфлацията; за коригиране на списъка и класификацията на задбалансовите позиции; както и за да се адаптират отделни разпоредби и технически критерии за третирането на кредитния риск от контрагента, за стандартизирания и вътрешнорейтинговия подход, редуцирането на кредитния риск, секюритизацията, операционния риск, пазарния риск, ликвидността, ливъриджа и оповестяването, така че да бъдат взети предвид промените на финансовите пазари или в счетоводните стандарти или в правото на Съюза, или с оглед на сближаването на надзорните практики и оценяването на риска, и да бъдат отчетени резултатите от прегледа на различни въпроси, свързани с обхвата на Директива 2004/39/ЕО.
(125)
На Комисията следва да бъде делегирано и правомощието да приема актове в съответствие с член 290 ДФЕС за предписване на временно намаляване на посоченото в настоящия регламент равнище на собствения капитал или рискови тегла с оглед отчитането на конкретни обстоятелства; разясняване на освобождаването на някои експозиции от разпоредбите на настоящия регламент относно големите експозиции; уточняването на размерите, свързани с изчисляването на капиталовите изисквания за търговския портфейл, за да се отчете развитието в икономическата и паричната област; адаптирането на категориите инвестиционни посредници, които могат да се ползват от някои дерогации във връзка с изискваните равнища на собствен капитал, с цел да бъдат взети предвид промените на финансовите пазари; разясняване на изискването към инвестиционните посредници да притежават собствен капитал, равен на една четвърт от режийните разходи за предходната година, за да се осигури еднаквото прилагане на настоящия регламент; определянето на елементите на собствения капитал, от които се приспадат позициите на институцията в инструменти на съответни дружества; въвеждането на допълнителни преходни разпоредби относно третирането на актюерските печалби и загуби при остойностяването на пасивите на институциите, свързани с пенсионни планове с дефинирани доходи;. От особена важност е по време на подготвителната си работа Комисията да проведе подходящи консултации, включително на експертно равнище. При подготовката и изготвянето на делегираните актове Комисията следва да осигури едновременното и своевременно предаване на съответните документи по подходящ начин на Европейския парламент и на Съвета.
(126)
В съответствие с Декларация № 39 относно член 290 ДФЕС Комисията при изработването на проекти за делегирани актове в областта на финансовите услуги следва да продължи да се консултира с определените от държавите членки експерти, в съответствие с нейната установена практика.
(127)
Техническите стандарти в областта на финансовите услуги следва да осигурят хармонизиране, еднакви условия и достатъчна защита на вложителите, инвеститорите и потребителите в целия Съюз. Би било ефикасно и целесъобразно разработването на проекти за регулаторни стандарти и на технически стандарти за изпълнение, които не са свързани с политически решения, да се възложи на ЕБО като орган с високоспециализиран експертен опит, който да ги представя на Комисията. При изготвянето на регулаторни технически стандарти ЕБО следва да гарантира прилагането на ефективни административни процедури и процедури за отчетност. Форматите за отчетност следва да са пропорционални на естеството, мащаба и сложността на дейността на институциите.
(128)
Комисията следва да приема разработените от ЕБО проекти за регулаторни технически стандарти по отношение на взаимоспомагателните или кооперативните дружества, спестовни те институции или други подобни институции, някои инструменти на собствения капитал, пруденциалните корекции, приспаданията от собствения капитал, инструментите на допълнителния собствен капитал, малцинствените участия, спомагателните банкови услуги, третирането на корекцията за кредитен риск, вероятността от неизпълнение, загубата при неизпълнение, подходите за рисково претегляне на активите, сближаването на надзорните практики, ликвидността и преходните режими за собствения капитал посредством делегирани актове в съответствие с член 290 ДФЕС и членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010. От особена важност е по време на подготвителната си работа Комисията да проведе подходящи консултации, включително на експертно равнище. Комисията и ЕБО следва да гарантират, че тези стандарти и изисквания могат да бъдат прилагани от всички съответни институции по начин, който е пропорционален на естеството, мащаба и сложността на тези институции и техните дейности.
(129)
Прилагането на част от делегираните актове, предвидени в настоящия регламент, като например относно изискването за ликвидно покритие, може да окаже съществено въздействие върху институциите, върху които се извършва надзор, както и върху реалната икономика. Комисията следва да гарантира, че още преди публикуването на делегираните актове Европейският парламент и Съветът ще бъдат винаги добре информирани относно актуалните събития на международно равнище, както и относно текущото разбиране в рамките на Комисията.
(130)
На Комисията следва също така да се предостави правомощието да приема технически стандарти за изпълнение,разработени от ЕБО във връзка с консолидирането, съвместните решения, отчитането, оповестяването, експозициите, обезпечени с ипотеки, оценката на риска, подходите към рисковото претегляне на активите, рисковите тегла и спецификацията на някои експозиции, третирането на опциите и вариантите, позициите в капиталови инструменти и валута, използването на вътрешни модели, ливъриджа и задбалансовите позиции, чрез актове за изпълнение съгласно член 291 ДФЕС и в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
(131)
С оглед на подробния характер и броя на регулаторни технически стандарти, които трябва да бъдат приети в съответствие с настоящия регламент, когато Комисията приема регулаторен технически стандарт, който съответства на проекта за регулаторен технически стандарт, представен от ЕБО, периодът, през който Европейският парламент и Съветът могат да възрази срещу регулаторен технически стандарт, следва да бъде удължен с един месец, когато е целесъобразно. Освен това Комисията следва да се стреми да приема регулаторните технически стандарти своевременно, така че Европейският парламент и Съветът да могат да направят пълна проверка, като се отчитат обемът и сложността на регулаторните технически стандарти и правилата в процедурните правилници, работната програма и съставът Европейския парламент и на Съвета.
(132)
За да се осигури висока степен на прозрачност, ЕБО следва да започне консултации относно проектите за технически стандарти, посочени в настоящия регламент. ЕБО и Комисията следва да започнат възможно най-скоро подготовката на своите доклади относно ликвидните изисквания и ливъриджа, както се предвижда в настоящия регламент.
(133)
За да се гарантират еднакви условия за прилагането на настоящия регламент на Комисията следва да бъдат предоставени изпълнителни правомощия. Тези правомощия следва да бъдат упражнявани в съответствие с Регламент (ЕС) № 182/2011 на Европейския парламент и на Съвета от 16 февруари 2011 г. за установяване на общите правила и принципи относно реда и условията за контрол от страна на държавите членки върху упражняването на изпълнителните правомощия от страна на Комисията (18).
(134)
В съответствие с член 345 ДФЕС, който предвижда, че договорите по никакъв начин не засягат разпоредбите в държавите членки, отнасящи се до режима на собственост върху имущество, настоящият регламент нито благоприятства, нито дискриминира видовете собственост, които попадат в неговото приложно поле.
(135)
Бе проведена консултация с Европейския надзорен орган по защита на данните в съответствие с член 28, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 45/2001, като той прие становище (19),
(136)
Регламент (ЕС) № 648/2012 следва да бъде съответно изменен,
ПРИЕХА НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ПЪРВА ЧАСТ
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
ДЯЛ I
ПРЕДМЕТ, ОБХВАТ И ОПРЕДЕЛЕНИЯ
Член 1
Обхват
С настоящия регламент се установяват единни правила относно общите пруденциални изисквания, които институциите, подлежащи на надзор съгласно Директива 2013/36/ЕС, трябва да спазват по отношение на следните елементи:
а)
капиталови изисквания по отношение на изцяло количествено измерими, еднотипни и стандартизирани елементи на кредитния, пазарния и операционния риск и сетълмент риска;
б)
изисквания за ограничаване на големите експозиции;
в)
след влизането в сила на посочения в член 460 делегиран акт - ликвидни изисквания по отношение на изцяло количествено измерими, еднотипни и стандартизирани елементи на ликвидния риск;
г)
изисквания за отчитане във връзка с букви а). б) ив), както и с ливъриджа;
д)
изисквания за публично оповестяване.
Настоящият регламент не урежда изискванията за публично оповестяване на информация от компетентните органи в областта на пруденциалното регулиране и надзор върху институциите, определени в Директива 2013/36/ЕС.
Член 2
Надзорни правомощия
За да се осигури спазването на разпоредбите на настоящия регламент, компетентните органи разполагат с правомощията и следват процедурите, определени в Директива 2013/36/ЕС.
Член 3
Прилагане на по-строги изисквания от институциите
Настоящият регламент не възпрепятства институциите да притежават собствен капитал и негови компоненти, надхвърлящи изискванията по настоящия регламент, или да прилагат мерки, по-строги от предвидените в него.
Член 4
Определения
1. За целите на настоящия регламент се прилагат следните определения:
1)
„кредитна институция“ означава предприятие, чийто предмет на дейност е да извършва публично привличане на влогове или други възстановими средства и да предоставя кредити за своя сметка;
2)
„инвестиционен посредник“ означава лице по смисъла на в член 4, параграф 1, точка 1 от Директива 2004/39/ЕО, към които се прилагат изискванията на тази директива, с изключение на:
а)
кредитните институции;
б)
местните дружества;
в)
дружества, които не са лицензирани да предоставят допълнителни услуги, посочени в раздел Б, точка 1 на приложение I към Директива 2004/39/ЕО, а предоставят само една или няколко от инвестиционните услуги и дейности, изброени в раздел А, точки 1, 2, 4 и 5 на приложение I към посочената директива, и които нямат право да държат парични средства или ценни книжа на свои клиенти и по тази причина не могат в нито един момент да задлъжнеят към тези клиенти;
3)
„институция“ означава кредитна институция или инвестиционен посредник;
4)
„местно дружество“ означава дружество, което осъществява сделки за собствена сметка на пазарите на финансови фючърси, опции или други деривати и на паричните пазари единствено с цел хеджиране на позиции от пазарите на деривати, или което извършва сделки за сметка на други членове на тези пазари и което има гаранция от клирингови членове на същите пазари, като отговорността за осигуряване на изпълнението на сключените от него договори се поема от клирингови членове на тези пазари;
5)
„застрахователно предприятие“ означава предприятие, съгласно определението в член 13, точка 1 от Директива 2009/138/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 25 ноември 2009 г. относно започването и упражняването на застрахователна и презастрахователна дейност (Платежоспособност II) (20);
6)
„презастрахователно предприятие“ означава презастрахователно предприятие съгласно определението в член 13, точка 4 от Директива 2009/138/ЕО;
7)
„предприятие за колективно инвестиране“ или „ПКИ“ означава ПКИПЦК по смисъла на член 1, параграф 2 от Директива 2009/65/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 г. относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби относно предприятията за колективно инвестиране в прехвърлими ценни книжа (ПКИПЦК) (21), включително, освен ако не е предвидено друго, лица от трети държави, извършващи сходни дейности, които подлежат на надзор съгласно правото на Съюза или това на трета държава, прилагаща надзорни и регулаторни изисквания, които са поне равностойни на прилаганите в Съюза, АИФ по смисъла на член 4, параграф 1, буква а) от Директива 2011/61/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2011 г. относно лицата, управляващи алтернативни инвестиционни фондове (22), или АИФ от трета държава по смисъла на член 4, параграф 1, буква аа) от същата директива;
8)
„субект от публичния сектор“ означава нетърговски административни органи, които отговарят пред централното правителство, регионалните правителства или местните органи на власт или пред органи, които имат същите отговорности, както регионалните правителства и местните органи на власт, или нетърговски предприятия, които са собственост на централното правителство, регионалните правителства или местните органи на власт, или са създадени и подкрепяни от тях, и които имат изрични гаранционни споразумения и могат да включват самоуправляващи се органи, установени по закон, които са под публичен надзор;
9)
„ръководен орган“ означава ръководен орган съгласно определението в член 3, параграф 1, точка 7 от Директива 2013/36/ЕС;
10)
„висше ръководство“ означава висше ръководство съгласно определението в член 3, параграф 1, точка 9 от Директива 2013/36/ЕС;
11)
„системен риск“ означава системен риск съгласно определението в член 3, параграф 1, точка 10 от Директива 2013/36/ЕС;
12)
„риск, свързан с модела“ означава риск, свързан с модела съгласно определението в член 3, параграф 1, точка 11 от Директива 2013/36/ЕС;
13)
„инициатор“ означава субект, който:
а)
самостоятелно или чрез свързани с него субекти пряко или косвено е участвал в първоначалното споразумение, по което са възникнали задълженията или потенциалните задължения на длъжника или на потенциалния длъжник, от които произтича експозицията, предмет на секюритизация;
б)
купува експозиции от трети лица за своя сметка, след което ги секюритизира;
14)
„спонсор“ означава институция, различна от институцията инициатор, която създава и управлява финансов план под формата на търговски книжа, обезпечени с доходите от базови активи, или друга схема за секюритизация, при която се купуват експозиции от трети лица;
15)
„предприятие майка“ означава:
а)
предприятие майка по смисъла на членове 1 и 2 от Директива 83/349/ЕИО;
б)
за целите на дял VII, глави 3 и 4, раздел II и дял VIII от Директива 2013/36/ЕС и на пета част от настоящия регламент, предприятие майка по смисъла на член 1, параграф 1 от Директива 83/349/ЕИО и всяко предприятие, което действително упражнява господстващо влияние върху друго предприятие;
16)
„дъщерно предприятие“ означава:
а)
дъщерно предприятие по смисъла на членове 1 и 2 от Директива 83/349/ЕИО;
б)
дъщерно предприятие по смисъла на член 1, параграф 1 от Директива 83/349/ЕИО, както и всяко предприятие, върху което предприятието майка действително упражнява господстващо влияние.
Дъщерните предприятия на дъщерните предприятия също се разглеждат като дъщерни предприятия на предприятието, което е тяхното крайно предприятие майка;
17)
„клон“ означава място на стопанска дейност, което представлява юридически зависима част от дадена институция и което извършва пряко всички или някои от сделките, присъщи за дейността на институциите;
18)
„предприятие за спомагателни услуги“ означава предприятие, чиято основна дейност е притежаване или управление на собственост, управление на услуги за обработка на данни или подобна дейност, която е спомагателна за основната дейност на една или повече институции;
19)
„дружество за управление на активи“ е дружество за управление на активи съгласно определението в член 2, точка 5 от Директива 2002/87/ЕО, както и ЛУАИФ съгласно определението в член 4, параграф 1, буква б) от Директива 2011/61/ЕС, включително, освен ако не е предвидено друго, субекти от трети държави, извършващи сходни дейности, за които се прилага правото на трета държава, която прилага надзорни и регулаторни изисквания, които са поне равностойни на прилаганите в Съюза;
20)
„финансов холдинг“ означава финансова институция, чиито дъщерни предприятия са изключително или предимно институции или финансови институции, като поне едно от тези дъщерни предприятия е институция, и която не е финансов холдинг със смесена дейност;
21)
„финансов холдинг със смесена дейност“ означава смесено финансово холдингово дружество съгласно определението в член 2, точка 15 от Директива 2002/87/ЕО;
22)
„холдинг със смесена дейност“ означава предприятие майка, различно от финансов холдинг, институция или финансов холдинг със смесена дейност, сред чиито дъщерни предприятия има поне една институция;
23)
„застрахователно предприятие от трета държава“ означава застрахователно предприятие от трета държава съгласно определението в член 13, точка 3 от Директива 2009/138/ЕО;
24)
„презастрахователно предприятие от трета държава“ означава презастрахователно предприятие от трета държава съгласно определението в член 13, точка 6 от Директива 2009/138/ЕО;
25)
„признати инвестиционни посредници от трета държава“ означава дружества, които отговарят на всички посочени по-долу условия:
а)
биха били обхванати от определението за инвестиционен посредник, ако бяха установени в рамките на Съюза;
б)
получили са лиценз в трета държава;
в)
за тях се прилагат и те спазват пруденциални норми, които според компетентните органи са поне толкова строги, колкото предвидените в настоящия регламент или в Директива 2013/36/ЕС
26)
„финансова институция“ означава предприятие, различно от институция, чиято основна дейност е да придобива дялови участия или да извършва една или повече от дейностите, изброени в точки 2-12 и точка 15 от приложение I към Директива 2013/36/ЕС, включително финансов холдинг, финансов холдинг със смесена дейност, платежна институция по смисъла на Директива 2007/64/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 ноември 2007 г. относно платежните услуги във вътрешния пазар (23) и дружество за управление на активи, но не и застрахователни холдинги и застрахователни холдинги със смесена дейност съгласно определението в член 212, параграф 1, буква ж) от Директива 2009/138/ЕО;
27)
„предприятие от финансовия сектор“ означава някое от следните:
а)
институция;
б)
финансова институция;
в)
предприятие за спомагателни услуги, включено в консолидираното финансово състояние на дадена институция;
г)
застрахователно предприятие;
д)
застрахователно предприятие от трета държава;
е)
презастрахователно предприятие;
ж)
презастрахователно предприятие от трета държава;
з)
застрахователен холдинг;
и)
холдинг със смесена дейност;
й)
застрахователен холдинг със смесена дейност съгласно определението в член 212, параграф 1, буква ж) от Директива 2009/138/ЕО;
к)
предприятие, изключено от обхвата на Директива 2009/138/ЕО в съответствие с член 4 от нея;
л)
предприятие от трета държава с основна дейност, сравнима с дейността на който и да е от субектите, посочени в букви а)-к);
28)
„институция майка в държава членка“ означава институция в държава членка, чието дъщерно предприятие е институция или финансова институция или която държи участие в такава институция или финансова институция, без да е дъщерно предприятие на друга институция, получила лиценз в същата държава членка, или на финансов холдинг или финансов холдинг със смесена дейност, учреден в същата държава членка;
29)
„институция майка от ЕС“ означава институция майка в държава членка, която не е дъщерно предприятие на друга институция, получила лиценз в държава членка, или на финансов холдинг или финансов холдинг със смесена дейност, учреден в държава членка;
30)
„финансов холдинг майка в държава членка“ означавa финансов холдинг, който не е дъщерно предприятие на институция, получила лиценз в същата държава членка, или на финансов холдинг или финансов холдинг със смесена дейност, учреден в същата държава членка;
31)
„финансов холдинг майка от ЕС“ означава финансов холдинг майка в държава членка, който не е дъщерно предприятие на институция, получила лиценз в държава членка или на друг финансов холдинг или финансов холдинг със смесена дейност, учреден в държава членка;
32)
„финансов холдинг майка със смесена дейност в държава членка“ означава финансов холдинг със смесена дейност, който не е дъщерно предприятие на институция, получила лиценз в същата държава членка, или на финансов холдинг или финансов холдинг със смесена дейност, учреден в същата държава членка;
33)
„финансов холдинг майка със смесена дейност от ЕС“ е финансов майка холдинг със смесена дейност в държава членка, който не е дъщерно предприятие на институция, получила лиценз в държава членка, или на друг финансов холдинг или финансов холдинг със смесена дейност, учреден в държава членка;
34)
„централен контрагент“ или„ЦК“ означава ЦК съгласно определението в член 2, точка 1 от Регламент (ЕС) № 648/2012;
35)
„участие“ означава дяловото участие по смисъла на член 17, първо изречение от Четвърта директива 78/660/ЕИО на Съвета от 25 юли 1978 г. относно годишните счетоводни отчети на някои видове дружества (24) или прякото или непряко притежание на 20 % или повече от правата на глас или от капитала на предприятие;
36)
„квалифицирано дялово участие“ означава пряко или непряко дялово участие в предприятие, което представлява 10 % или повече от капитала или от правата на глас или което осигурява възможност за упражняване на значително влияние върху управлението на това предприятие;
37)
„контрол“ означава връзката между предприятие майка и дъщерно предприятие по смисъла на член 1 от Директива 83/349/ЕИО, или счетоводните стандарти, които институцията е задължена да спазва съгласно Регламент (ЕО) № 1606/2002, или подобна връзка между физическо или юридическо лице и предприятие;
38)
„тесни връзки“ означава положение, при което две или повече физически или юридически лица са свързани по един от следните начини:
а)
участие под формата на притежание, пряко или чрез контрол, на 20 % или повече от правата на глас или капитала на предприятие;
б)
контрол;
в)
постоянна връзка на едно или всички тях с едно и също трето лице чрез отношение на контрол;
39)
„група от свързани клиенти“ означава всяко едно от следното:
а)
две или повече физически или юридически лица, които, освен ако не е доказано обратното, носят общ риск, защото едно от тях (пряко или непряко) контролира другото или другите;
б)
две или повече физически или юридически лица, между които няма контрол, както е описано в буква а), но които трябва да се разглеждат като носещи общ риск, тъй като са взаимосвързани до степен, в която ако едно от тях има финансови проблеми, по-специално затруднения при финансиране или погасяване на задълженията си, другото или всички останали вероятно също така ще имат затруднения при финансиране или погасяване на задълженията си;
Независимо от букви а) и б), когато централното правителство упражнява пряк контрол върху повече от едно физическо или юридическо лице или е пряко свързано с тях, съвкупността от централното правителство и всички физически или юридически лица, пряко или непряко контролирани съгласно буква а) или свързани съгласно буква б), може да се счита за несъставляваща група от свързани клиенти. Вместо това съществуването на група от свързани клиенти, състояща се от централното правителство и други физически или юридически лица, може да се прецени за всяко отделно лице, пряко контролирано съгласно буква а) или пряко свързано съгласно буква б), както и спрямо всички физически и юридически лица, контролирани от това лице съгласно буква а) или свързани с това лице съгласно буква б), включително централното правителство. Същото важи и при регионалните правителства или местните органи на власт, за които се прилага член 115, параграф 2;
40)
„компетентен орган“ означава официално признат от националното право публичен орган или структура, която е оправомощени по националното право да упражнява надзор върху кредитните институциите като част от действащата надзорна система в съответната държава членка;
41)
„консолидиращ надзорник“ означава компетентен орган, който отговаря за надзора на консолидирана основа върху институции майки от ЕС и върху институции, контролирани от финансови холдинги майки от ЕС или от финансови холдинги майки със смесена дейност от ЕС;
42)
„лиценз“ означава издаден от органите документ, независимо под каква форма, с който се предоставя правото за извършване на дейността;
43)
„държава членка по произход“ означава държавата членка, в която на дадена институция е издаден лиценз;
44)
„приемаща държава членка“ означава държавата членка, в която дадена институция има клон или предоставя услуги;
45)
„централни банки от ЕСЦБ“ означава националните централни банки, които са членове на Европейската система на централните банки (ЕСЦБ), и Европейската централна банка (ЕЦБ);
46)
„централни банки“ означава централните банки от ЕСЦБ и централните банки на трети държави;
47)
„консолидационно състояние“ означава състояние, което се дължи на прилагането на изискванията на настоящия регламент в съответствие с разпоредбите на първа част, дял II, глава 2 към определена институция, така както ако тази институция съставляваше, заедно с един или повече други субекти, една-единствена институция;
48)
„на консолидирана основа“ означава въз основа на консолидационното състояние;
49)
„на подконсолидирана основа“ означава въз основа на консолидационното състояние на институцията майка, финансовия холдинг или смесения финансов холдинг, като се изключи определена подгрупа лица, или въз основа на консолидационното състояние на институция майка, финансов холдинг или финансов холдинг със смесена дейност, който/която не е крайната институция майка, крайният финансов холдинг или крайният финансов холдинг със смесена дейност.
50)
„финансов инструмент“ означава всяко едно от следното:
а)
договор, който поражда финансов актив за едната страна и финансов пасив или капиталов инструмент за другата страна;
б)
инструмент, посочен в раздел В от приложение I към Директива 2004/39/ЕО;
в)
дериватен финансов инструмент;
г)
първичен финансов инструмент;
д)
паричен инструмент.
Инструментите, посочени в букви а), б) и в) са финансови инструменти само ако тяхната стойност произтича от цената на базисен финансов инструмент или друга базисна позиция, процент, курс или индекс;
51)
„начален капитал“ означава размерът и вида собствен капитал, посочен в член 12 от Директива 2013/36/ЕСза кредитните институции и в дял IV от посочената директива за инвестиционните посредници;
52)
„операционен риск“ означава рискът от загуба, произтичащ от неадекватни или недобре функциониращи вътрешни процеси, лица и системи, или поради външни събития, като включва в себе си правния риск;
53)
„риск от разсейване“ е рискът от намаляване на размера на дадено вземане чрез признаване на парични или непарични задължения към длъжника;
54)
„вероятност от неизпълнение“ означава вероятността в рамките на период от една година даден контрагент да изпадне в неизпълнение;
55)
„загуба при неизпълнение“ или „LGD“ означава съотношението на загубата по експозиция, дължаща се на неизпълнение от страна на контрагент, към размера на експозицията в момента на неизпълнение;
56)
„конверсионен коефициент“ означава съотношението на текущо неусвоения размер на поет ангажимент, който би могъл да бъде усвоен и поради това да се окаже при изпадане в неизпълнение, към целия текущо неусвоен размер на ангажимента, като размерът на поетия ангажимент се определя съгласно препоръчания лимит, освен ако е наличен по-висок абсолютен лимит;
57)
„редуциране на кредитния риск“ означава техника, използвана от дадена институция за намаляване на кредитния риск на една или няколко експозиции, които институцията продължава да държи;
58)
„обезпечена кредитна защита“ означава техника за редуциране на кредитния риск, при която намалението на кредитния риск по експозицията на дадена институция произтича от правото на тази институция - в случай на неизпълнение от контрагента или при настъпване на други, изрично посочени кредитни събития, отнасящи се до контрагента - да реализира, да бъде извършено прехвърляне в нейна полза, да придобие или да задържи определени активи или суми, или да намали експозицията към,или да я замени с размера на разликата между размера на експозицията и размера на претенцията към институцията;
59)
„кредитна защита с гаранции“ означава техника за редуциране на кредитния риск, при която намаляването на кредитния риск по експозицията на дадена институция произтича от задължението на трето лице да изплати определена сума при неизпълнение от страна на длъжника или при настъпване на други, изрично посочени кредитни събития;
60)
„подобен на паричен инструмент“ означава депозитен сертификат, облигация, включително с покритие, или друг неподчинен инструмент, емитиран от институция, за които тя вече е получила цялото плащане и които тя ще възстанови безусловно по номинална стойност;
61)
„секюритизация“ означава сделка или схема от сделки, при която кредитният риск по експозиция или група от експозиции се разделя на траншове със следните характеристики:
а)
плащанията по сделката или схемата зависят от финансовите риск и доходност на експозицията или групата от експозиции;
б)
подчинеността на траншовете определя разпределението на загубите през срока на валидност на сделката или схемата;
62)
„секюритизираща позиция“ означава експозиция към секюритизация;
63)
„пресекюритизация“ означава секюритизация, при която рискът, свързан с базисна група от експозиции, е разделен на траншове, като поне една от базисните експозиции е секюритизираща позиция;
64)
„пресекюритизираща позиция“ означава експозиция към пресекюритизация;
65)
„кредитно подобрение“ означава договорно споразумение, с което кредитното качество на дадена позиция при секюритизация се подобрява в сравнение с това, което би било без осигуряването на подобрение, като тук се включва и подобрението, осигурено чрез траншове с по-голяма степен на подчиненост в секюритизацията и други видове кредитна защита;
66)
„дружество със специална цел - секюритизация“ или „ДСЦС“ означава предприятие доверител или друго лице, различно от институция, създадено за извършване на секюритизация или секюритизации, чиито дейности са ограничени до необходимите за постигане на тази цел и чиято структура е предназначена да изолира задълженията на ДСЦС от тези на институцията инициатор, и в което притежателите на права могат да ги залагат или разменят без ограничение;
67)
„транш“ означава договорно установен сегмент от кредитния риск по една или няколко експозиции, като позиция в даден сегмент води до риск от кредитна загуба, който е по-голям или по-малък от този на позиция със същия размер във всеки друг сегмент, без да се отчита кредитната защита, пряко предоставена от трети лица на държателите на позиции в сегмента или в другите сегменти;
68)
„оценка по пазарни цени“ означава оценка на позициите по лесно достъпни окончателни цени, информация за които е получена от независим източник, включително борсови цени, цени от системи за пазарна информация или котировки, предоставени от няколко независими брокери с добра репутация;
69)
„оценка по модел“ означава всяка оценка, която трябва да се съпостави с база, да се екстраполира или да се изчисли по друг начин въз основа на данни за пазара;
70)
„независима проверка на цените“ означава процедура, при която редовно се проверяват точността и независимото определяне на пазарните цени или на използваните в моделите данни;
71)
„приемлив капитал“ означава сборът от:
а)
капитала от първи ред, посочен в член 25.;
б)
капитала от втори ред, посочен в член 71, който е равен или по-малък от една трета от капитала от първи ред;
72)
„призната борса“ означава борса, която отговаря на всички изброени по-долу условия:
а)
тя е регулиран пазар;
б)
тя има клирингов механизъм, съгласно който към договорите, посочени в приложение II, се прилагат ежедневни изисквания за марж, които според становището на компетентните органи осигуряват подходяща защита;
73)
„пенсионни права по преценка на работодателя“ означава допълнителни пенсионни права, които институцията предоставя по своя преценка на служител като част от условията на променливото му трудово възнаграждение и които не включват натрупаните права, осигурявани на служителите съгласно пенсионната схема на дружеството;
74)
„ипотечна заемна стойност“ означава стойността на недвижимия имот, определена посредством разумна оценка на възможността за бъдеща пазарна реализация на имота при отчитането на неговите дългосрочни устойчиви аспекти, общите и местните пазарни условия, както и текущото използване и възможностите за друго подходящо използване на имота;
75)
„жилищен имот“ означава жилище, в което живее собственикът или наемателят на жилището, включително правото да се обитава апартамент в жилищна кооперация в Швеция.
76)
„пазарна стойност“ по отношение на недвижим имот означава очакваната сума, по която на датата на определянето на оценката му имотът може да бъде прехвърлен между желаещи да встъпят в сделка продавач и купувач като необвързани помежду си страни след подходящо проучване на пазара, при което всяка от страните е действала информирано, благоразумно и без принуда;
77)
„приложима счетоводна рамка“ означава счетоводните стандарти, които институцията е задължена да спазва съгласно Регламент (ЕО) № 1606/2002 или Директива 86/635/ЕИО;
78)
„процент на неизпълнение за една година“ означава съотношението между броя на случаите на неизпълнение на задълженията по време на период, който започва една година преди дата T, и броя на длъжниците, отнесени към тази категория или група една година преди тази дата;
79)
„спекулативно финансиране на недвижима собственост“ означава заем с оглед на придобиването, разработването или изграждането върху земя във връзка с недвижима собственост, или във връзка с недвижима собственост, с намерение за препродажба с цел печалба.
80)
„търговско финансиране“ означава финансиране, включително гаранции, свързано с обмена на стоки и услуги чрез финансови продукти с фиксиран краткосрочен матуритет - обикновено по-малко от една година, без автоматично подновяване;
81)
„официално подкрепяни експортни кредити“ са заеми или кредити за финансиране на износа на стоки и услуги, за които официална агенция за експортно кредитиране предоставя гаранции, застраховки или пряко финансиране;
82)
„репо споразумение“ и „обратно репо споразумение“ означава споразумение, при което дадена институция или неин контрагент прехвърля ценни книжа, стоки или гарантирани права, свързани с някое от следните:
а)
право на собственост върху ценни книжа или стоки, когато тази гаранция е издадена от призната борса, която държи правата по отношение на ценните книжа или стоките, без споразумението да разрешава на дадена институция да прехвърли или заложи дадена ценна книга или стока едновременно пред повече от един контрагент, като се поема задължение за обратното им изкупуване;
б)
замяна на ценни книжа или стоки със същите характеристики по определена цена на уточнена или предстояща да бъде уточнена от прехвърлителя бъдеща дата - това е репо споразумение за институцията, продаваща ценните книжа или стоките, и обратно репо споразумение за институцията, която ги купува;
83)
„репо сделка“ означава сделка, уредена от „репо споразумение“ или „обратно репо споразумение“;
84)
„обикновено репо споразумение“ означава репо сделка за единични, еднородни или сходни, несложни активи вместо за съвкупност от активи;
85)
„позиции, държани с намерение за търгуване“ означава всяко едно от следното:
а)
собствените позиции и позициите, произтичащи от обслужване на клиенти или активно участие на пазара;
б)
позициите, предназначени за препродажба в краткосрочен план;
в)
позициите с цел възползване от действителните или очакваните краткосрочни разлики между цени „купува“ и „продава“ или от други колебания на цените или лихвените проценти;
86)
„търговски портфейл“ означава всички позиции във финансови инструменти и стоки, които дадена институция държи с намерение за търгуване или за хеджиране на позиции, държани с намерение за търгуване;
87)
„многостранна система за търговия“ означава многостранна система за търговия съгласно определението в член 4, точка 15 от Директива 2004/39/ЕО;
88)
„квалифициран централен контрагент“ означава централен контрагент, на който е било предоставено разрешение в съответствие с член 14 от Регламент (ЕС) № 648/2012 или който е бил признат в съответствие с член 25 от същия регламент;
89)
„гаранционен фонд“ означава фонд, създаден от ЦК в съответствие с член 42 от Регламент (ЕС) 648/2012 [, който се използва в съответствие с член 45 от същия регламент;
90)
„предварителна вноска в гаранционния фонд на ЦК“ означава платената от институция вноска в гаранционния фонд на ЦК;
91)
„експозиция по търговско финансиране“ означава текущата експозиция, включваща маржа на отклонение, който се дължи на клиринговия член,но все още не е получен, и потенциалната бъдеща експозиция на клирингов член или клиент към ЦК, произтичаща от договорите и сделките, изброени в член 301, параграф 1, букви а)-д), както и първоначален марж;
92)
„регулиран пазар“ означава регулиран пазар съгласно определението в член 4, точка 14 от Директива 2004/39/ЕО;
93)
„ливъридж“ означава относителният размер на активите, задбалансовите задължения и условните задължения на дадена институция за плащане или предоставяне на обезпечение, включително задълженията, произтичащи от получено финансиране, поети ангажименти, деривати или репо споразумения, но без задълженията, които могат да се изискат само при ликвидация - спрямо собствения капитал на тази институция;
94)
„риск от прекомерен ливъридж“ означава рискът, произтичащ от уязвимостта на дадена институция поради равнището на ливъридж или на условен ливъридж, което може да наложи включването на непредвидени корективни мерки в плана за дейността, в т.ч. спешна продажба на активи, която може да доведе до загуби или до преоценка на оставащите активи на институцията;
95)
„корекция за кредитен риск“ означава размерът на специфичните и общите провизии срещу загуби по кредити във връзка с кредитни рискове, които са включени във финансовите отчети на институцията съгласно приложимата счетоводна рамка;
96)
„вътрешно хеджиране“ означава позиция, която в значителна степен компенсира съставните рискови елементи между позиции или групи от позиции в търговския и банковия портфейл;
97)
„референтно задължение“ е задължението, използвано за определяне на стойността на паричния сетълмент по кредитен дериват.
98)
„Агенция за външна кредитна оценка“ или „АВКО“ означава агенция за кредитен рейтинг, която е регистрирана или сертифицирана в съответствие с Регламент (ЕО) № 1060/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 16 септември 2009 г. относно агенциите за кредитен рейтинг (25), или централна банка, която присъжда кредитни рейтинги, към които разпоредбите на Регламент (ЕО) № 1060/2009 не се прилагат;
99)
„избрана АВКО“означава АВКО, избрана от институция;
100)
„натрупан друг всеобхватен доход“ има същото значение, както в международен счетоводен стандарт (МСС) 1, приложим съгласно Регламент (ЕО) № 1606/2002;
101)
"базисен собствен капитал“ означава „основни собствени средства“ по смисъла на член 88 от Директива 2009/138/ЕО;
102)
„елементи на капитала от първи ред при застрахователните предприятия“ означава „основни собствени средства“ на предприятията, за които се прилагат изискванията на Директива 2009/138/ЕО, когато тези елементи са класифицирани като капитал от първи ред по смисъла на Директива 2009/138/ЕО в съответствие с член 94, параграф 1 от нея;
103)
„елементи на допълнителния капитал от първи ред при застрахователните предприятия“ означава „основни собствени средства“ на предприятията, за които се прилагат изискванията на Директива 2009/138/ЕО, когато тези елементи са класифицирани в първи ред по смисъла на Директива 2009/138/ЕО в съответствие с член 94, параграф 1 от нея и включването на тези елементи е ограничено с делегираните актове, приети в съответствие с член 99 от същата директива;
104)
„елементи на капитала от втори ред при застрахователните предприятия“ означава „основни собствени средства“ на предприятията, за които се прилагат изискванията на Директива 2009/138/ЕО, когато тези елементи са класифицирани във втори ред по смисъла на Директива 2009/138/ЕО в съответствие с член 94, параграф 2 от нея;
105)
„елементи на капитала от трети ред при застрахователните предприятия“ означава „основни собствени средства“ на предприятията, за които се прилагат изискванията на Директива 2009/138/ЕО, когато тези елементи са класифицирани в трети ред по смисъла на Директива 2009/138/ЕО в съответствие с член 94, параграф 3 от нея;
106)
„отсрочени данъчни активи“ има същото значение, както в приложимата счетоводна рамка;
107)
„отсрочени данъчни активи, които се основават на бъдеща печалба“ означава отсрочени данъчни активи, чиято бъдеща стойност може да бъде реализирана само ако институцията генерира облагаема печалба в бъдеще;
108)
„отсрочени данъчни пасиви“ има същото значение, както в приложимата счетоводна рамка;
109)
„активи на пенсионен фонд с предварително определен размер на пенсията“ означава активите на пенсионен фонд или план с предварително определен размер на пенсията, в зависимост от случая, след приспадане на задълженията по същия фонд или план;
110)
„разпределяния“ означава изплащането на дивиденти или лихви в каквато и да е форма;
111)
„финансово предприятие“ има същото значение, както в член 13, параграф 25, букви б) и г) от Директива 2009/138/ЕО;
112)
„фонд за покриване на общи банкови рискове“ има същото значение, както в член 38 от Директива 86/635/ЕИО;
113)
„репутация“ има същото значение, както в приложимата счетоводна рамка;
114)
„непряка позиция“ е експозиция към междинен субект, който има експозиция към капиталови инструменти, емитирани от предприятие от финансовия сектор, когато при евентуална окончателна обезценка на капиталовите инструменти, емитирани от предприятието от финансовия сектор, загубата за институцията не би се различавала съществено от загубата, която институцията би понесла от пряка позиция в тези капиталови инструменти, емитирани от предприятието от финансовия сектор;
115)
„нематериални активи“ има същото значение, както в приложимата счетоводна рамка, и включва репутацията;
116)
„други капиталови инструменти“ означава капиталовите инструменти, емитирани от предприятия от финансовия сектор, които не отговарят на изискванията за инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, на допълнителния капитал от първи ред или на капитала от втори ред, нито за елементи на капитала от първи ред при застрахователните предприятия, елементи на допълнителния капитал от първи ред при застрахователните предприятия, елементи на капитала от втори ред при застрахователните предприятия или елементи на капитала от трети ред при застрахователните предприятия;
117)
„други резерви“ означава резервите по смисъла на приложимата счетоводна рамка, за които съгласно приложимия счетоводен стандарт се прилага изискването за оповестяване, с изключен на сумите, вече включени в натрупания друг всеобхватен доход или неразпределената печалба;
118)
„собствен капитал“ означава сумата на капитала от първи ред и капитала от втори ред;
119)
„инструменти на собствения капитал“ означава капиталовите инструменти, емитирани от институция, които отговарят на изискванията за инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, на допълнителния капитал от първи ред или на капитала от втори ред;
120)
„малцинствено участие“ означава размерът на базовия собствен капитал от първи ред на дъщерно предприятие на дадена институция, който се дължи на физически или юридически лица, различни от включените в обхвата на пруденциалната консолидация на институцията.
121)
„печалба“ има същото значение, както в приложимата счетоводна рамка;
122)
„реципрочна кръстосана позиция“ означава позицията на институция в инструменти на собствения капитал или в други капиталови инструменти, емитирани от предприятия от финансовия сектор, когато последните също държат инструменти на собствения капитал, емитирани от институцията;
123)
„неразпределена печалба“ означава печалбата и загубата, пренесена от окончателния резултат от дейността съгласно приложимата счетоводна рамка;
124)
„премийни резерви“има същото значение, както в приложимата счетоводна рамка;
125)
„временни разлики“ има същото значение, както в приложимата счетоводна рамка;
126)
„синтетична позиция“ означава инвестиция на институция във финансов инструмент, чиято стойност е пряко свързана със стойността на капиталовите инструменти, емитирани от предприятие от финансовия сектор;
127)
„кръстосана гаранционна схема“ означава схема, която отговаря на всички условия по-долу:
а)
институциите попадат в рамките на една и съща институционална защитна схема, както е посочено в член 113, параграф 7;
б)
институциите са напълно консолидирани в съответствие с член 1, параграф 1, букви б), в), г) или член 1, параграф 2 от Седма директива 83/349/ЕИО и са обхванати от надзора на консолидирана основа на институцията, която е институцията майка в държава членка съгласно първа част, дял II, глава 2 и за която се прилага капиталово изискване;
в)
институцията майка в държава членка и дъщерните предприятия са установени в една и съща държава членка и подлежат на лицензиране и надзор от един и същ компетентен орган;
г)
институцията майка в държава членка и дъщерните предприятия са встъпили в договорно или нормативно установено споразумение във връзка със задълженията, което защитава тези институции и по-специално осигурява тяхната ликвидност и платежоспособност, когато е необходимо да се избегне несъстоятелност;
д)
осигурени са механизми, които при необходимост гарантират бързо предоставяне на финансови средства под формата на капитал и ликвидност съгласно договорното или нормативно установеното споразумение във връзка със задълженията, посочено в буква г);
е)
адекватността на споразуменията, посочени в букви г) и д), се наблюдава редовно от компетентния орган;
ж)
минималният срок за предизвестие за доброволно оттегляне от споразумението във връзка със задълженията от дъщерно предприятие е десет години;
з)
компетентният орган е оправомощен да забрани доброволно оттегляне на дъщерно предприятие от споразумението във връзка със задълженията;
128)
„разпределяеми позиции“ означава размерът на печалбата в края на последната финансова година заедно с пренесената печалба и резервите, предназначени за тази цел, преди разпределенията в полза на държателите на инструменти на собствения капитал, намален с пренесените загуби, печалбата, която не подлежи на разпределяне съгласно предвиденото в законодателството или правилата на институцията, и сумите, отнесени в резерви, които не подлежат на разпределяне съгласно приложимото национално право или учредителния акт на институцията, като загубата и резервите се определят въз основа на индивидуалните отчети на институцията, а не на консолидираните отчети.
2. Когато в настоящия регламент се използват понятията "недвижима собственост", "жилищен имот или търговски недвижим имот" или "ипотека" върху такъв имот включва дялове във финландски жилищни кооперации, действащи в съответствие с финландския Закон за жилищните кооперации от 1991 г. или последващо равностойно законодателство. Държавите членки или техните компетентни органи могат да разрешат дялове, представляващи еквивалентно непряко притежание на недвижима собственост, да се третират като пряко притежание на недвижим имот, при условие че такова непряко притежание е специално уредено в националното право на съответната държава членка и когато се предоставя като обезпечение, то осигурява еквивалентна защита за кредиторите.
3. Търговското финансиране, посочено в параграф 1, точка 80 по принцип не е обвързано с твърд ангажимент и изисква задоволителна съпътстваща документация на сделките за всяка заявка за теглене, което дава възможност за отказ от финансиране в случай на евентуално съмнение относно кредитоспособността или съпътстващата документация на сделките. Погасяването на произтичащите от търговско финансиране експозиции обикновено не зависи от кредитополучателя, вместо това средствата се получават в парични средства от вносители или от приходи от продажби на съответните базисни стоки.
Член 5
Определения, които са специфични за капиталовите изисквания за кредитен риск
За целите на трета част, дял II се прилагат следните определения:
1)
„експозиция“ означава актив или задбалансова позиция;
2)
„загуба“ означава икономическата загуба, включително съществена промяна в стойността на вземанията поради дисконтиране и съществените преки и непреки разходи, свързани със събирането на вземанията по съответния инструмент;
3)
„очаквана загуба“ или „EL“ означава съотношението между размера на очакваната загуба по дадена експозиция при потенциално неизпълнение от контрагент или при разсейване в рамките на една година към остатъчните към момента на неизпълнението непогасени задължения;
ДЯЛ II
РАВНИЩЕ НА ПРИЛАГАНЕ НА ИЗИСКВАНИЯТА
ГЛАВА 1
Прилагане на изискванията на индивидуална основа
Член 6
Общи принципи
1. Институциите изпълняват задълженията, определени във втора - пета част и осма част, на индивидуална основа.
2. Всяка институция, която е дъщерно предприятие в държавата членка, в която е лицензирана и обект на надзор, или предприятие майка, както и всяка институция, която е включена в консолидацията съгласно член 19, не е задължена да изпълнява посочените в членове 89, 90 и 91 задължения на индивидуална основа.
3. Всяка институция, която е предприятие майка, или дъщерно предприятие, както и всяка институция, която е включена в консолидацията съгласно член 19, не е задължена да изпълнява посочените в осма част задължения на индивидуална основа.
4. Кредитните институции и инвестиционните посредници, които са получили лиценз за предоставяне на инвестиционните услуги и дейностите, изброени в раздел А, точки 3 и 6 от приложение I към Директива 2004/39/ЕО, изпълняват посочените в шеста част задължения на индивидуална основа. До изготвянето на доклада на Комисията в съответствие с член 508, параграф 3 компетентните органи могат да освобождават инвестиционните посредници от посочените в шеста част задължения в зависимост от естеството, мащаба и сложността на дейностите на инвестиционните посредници.
5. Институциите, с изключение на инвестиционните посредници по член 95, параграф 1 и член 96, параграф 1 и на институциите, за които компетентните органи са приложили дерогацията по член 7, параграф 1 или параграф 3, изпълняват посочените в седма част задължения на индивидуална основа.
Член 7
Дерогация от прилагането на пруденциалните изисквания на индивидуална основа
1. Компетентните органи могат да освободят от изискванията на член 6, параграф 1 дъщерно предприятие на дадена институция, когато дъщерното предприятие и институцията подлежат на лицензиране и надзор от същата държава членка и дъщерното предприятие е включено в надзора на консолидирана основа на институцията, която е предприятието майка, и когато са изпълнени всички изброени по-долу условия, за да се осигури адекватно разпределение на собствения капитал между предприятието майка и дъщерното предприятие:
а)
понастоящем няма и не се предвиждат съществени практически или правни пречки за бързо прехвърляне на собствен капитал или за изплащане на задължения от предприятието майка;
б)
компетентният орган приема, че предприятието майка управлява дъщерното предприятие разумно, а самото предприятие майка със съгласието на компетентния орган е заявило, че гарантира поетите от дъщерното предприятие задължения, или рисковете в дъщерното предприятие са пренебрежимо малки;
в)
процедурите за оценка, измерване и контрол на риска на предприятието майка обхващат дъщерното предприятие;
г)
предприятието майка държи повече от 50 % от акциите с право на глас в капитала на дъщерното предприятие или има право да назначава или отстранява мнозинството от членовете на управителния му орган.
2. Компетентните органи могат да се възползват от възможността, предвидена в параграф 1, когато предприятието майка е финансов холдинг или финансов холдинг със смесена дейност, учреден в същата държава членка като институцията, при условие че то подлежи на същия надзор като упражнявания над институциите, и по-специално на стандартите, предвидени в член 11, параграф 1.
3. Компетентните органи могат да освободят от изискванията на член 6, параграф 1 институция майка в държава членка, когато тази институция подлежи на лицензиране и надзор от същата държава членка, включена е в надзора на консолидирана основа и са изпълнени всички изброени по-долу условия, за да се осигури адекватно разпределение на собствения капитал между предприятието майка и дъщерните предприятия:
а)
към момента няма и не се предвиждат съществени практически или правни пречки за бързо прехвърляне на собствен капитал или за изплащане на задължения към институцията майка в държава членка;
б)
процедурите за оценка, измерване и контрол на риска от значение за консолидирания надзор обхващат институцията майка в държава членка.
Компетентният орган, който прилага настоящия параграф, информира компетентните органи на всички останали държави членки.
Член 8
Дерогация от прилагането на ликвидните изисквания на индивидуална основа
1. Компетентните органи могат да освободят изцяло или частично от изискванията на шеста част дадена институция и всички или на някои от нейните дъщерни предприятия в Съюза и да упражняват надзор върху тях като обособена ликвидна подгрупа, при условие че те изпълняват всички изброени по-долу изисквания:
а)
институцията майка на консолидирана основа или дъщерната институция на подконсолидирана основа изпълнява изискванията на шеста част;
б)
институцията майка на консолидирана основа или дъщерната институция на подконсолидирана основа наблюдава и контролира непрекъснато ликвидните позиции, на всички институции в групата или подгрупата, които са освободени от изискването, и осигурява достатъчно ниво на ликвидност за всички тези институции;
в)
институциите са сключили удовлетворяващи компетентните органи договори, които предвиждат свободно движение на средства между тях, за да могат да изпълнят своите индивидуални и съвкупни задължения, щом същите станат изискуеми;
г)
към момента няма и не се предвиждат съществени практически или правни пречки пред изпълнението на договорите, посочени в буква в).
До 1 януари 2014 г. Комисията докладва на Европейския парламент и на Съвета за евентуалното наличие на правни пречки, които биха могли да направят невъзможно прилагането на първа алинея, буква в), и се приканва при необходимост да представи до 31 декември 2015 г. законодателно предложение за това кои от тези пречки да бъдат премахнати.
2. Компетентните органи могат изцяло или частично да освободят от прилагането на шеста част дадена институция и всички или някои от нейните дъщерни предприятия, когато всички институции от обособената ликвидна подгрупа са лицензирани в една и съща държава членка и при условие че са изпълнени условията по параграф 1.
3. Когато институциите от обособена ликвидна подгрупа са лицензирани в няколко държави членки, параграф 1 се прилага само след изпълнение на процедурата, посочена в член 21, и само за институциите, чиито компетентни органи са постигнали съгласие относно следното:
а)
тяхната оценка за това дали организацията и третирането на ликвидния риск отговарят на условията по член 86 от Директива 2013/36/ЕС за цялата обособена ликвидна подгрупа;
б)
разпределението на сумите, местонахождението и собствеността върху ликвидните активи, които трябва да се държат в обособената ликвидна подгрупа;
в)
определянето на минималния размер ликвидни активи, които трябва да се държат от институциите, които се освобождават от прилагането на шеста част;
г)
необходимостта от по-строги параметри от посочените в шеста част;
д)
неограничен обмен на цялостната информация между компетентните органи;
е)
пълно разбиране на последствията от такова освобождаване.
4. Компетентните органи могат да прилагат параграфи 1, 2 и 3 и по отношение на институции, които са членове на една и съща институционална защитна схема, посочена в член 113, параграф 7, буква б), при условие че изпълняват всички изисквания по член 113, параграф 7, както и по отношение на други институции, свързани с отношение по смисъла на член 113, параграф 6, при условие че отговарят на всички посочени в него изисквания. В този случай компетентните органи определят една от институциите, която може да бъде освободена от изискванията на шеста част въз основа на консолидационното състояние на всички институции от обособената ликвидна подгрупа.
5. Когато е предоставено освобождаване от изискванията по параграф 1 или параграф 2, компетентните органи могат да прилагат и член 86 от Директива 2013/36/ЕС или части от него на нивото на обобщената ликвидна подгрупа и, на индивидуална основа, да освободят от прилагане на член 86 от Директива 2013/36/ЕСили части от него.
Член 9
Метод на самостоятелното консолидиране
1. При спазване на параграфи 2 и 3 от настоящия член и на член 144, параграф 3 от Директива 2013/36/ЕС, компетентните органи могат да разрешат, след преценка на всеки отделен случай, на институции майки да включват в изчисляването на изискванията към тях по член 6, параграф 1 дъщерни предприятия, които отговарят на условията, предвидени в член 7, параграф 1, букви в) и г), и чиито съществени експозиции или съществени задължения са към тази институция майка.
2. Предвиденото в параграф 1 третиране се разрешава само когато институцията майка представи на компетентните органи пълна информация за наличието на обстоятелства и договорености, включително правни договорености, съгласно които няма съществени практически или правни пречки - и не се предвиждат такива - за бързо прехвърляне на собствен капитал или за изплащане на задълженията, когато станат изискуеми, от дъщерното предприятие към предприятието майка.
3. Когато компетентен орган използва предвидената в параграф 1 възможност за преценка, той периодично информира, но не по-рядко от веднъж годишно, компетентните органи на всички останали държави членки за това как е използван параграф 1 и за обстоятелствата и договореностите, посочени в параграф 2. Когато дъщерното предприятие е в трета държава, компетентните органи предоставят същата информация и на компетентните органи на тази трета държава.
Член 10
Освобождаване за кредитни институции, които са дълготрайно свързани с централен орган
1. Компетентните органи могат, в съответствие с националното си право, да освободят частично или изцяло от изискванията, определени от втора част до осма част, една или повече кредитни институции, разположени в същата държава членка и дълготрайно свързани с централен орган, който извършва надзор над тях и е установен в същата държава членка, ако са изпълнени следните условия:
а)
задълженията на централния орган и свързаните институции са солидарни и някои от задълженията на свързаните институции са напълно гарантирани от централния орган;
б)
платежоспособността и ликвидността на централния орган и на всички свързани институции се наблюдават като едно цяло въз основа на консолидираните отчети на въпросните институции;
в)
ръководството на централния орган има право да дава инструкции на ръководствата на свързаните институции.
Държавите членки могат да запазят и да продължат да използват действащото си националното законодателство относно прилагането на освобождаването, посочено в първа алинея, доколкото то не противоречи на настоящия регламент и на Директива 2013/36/ЕС.
2. Ако компетентните органи са се уверили, че условията по параграф 1 са изпълнени и ако задълженията или ангажиментите на централния орган са изцяло гарантирани от свързаните институции, компетентните органи могат да освободят централния орган от прилагането на втора - осма част на индивидуална основа.
ГЛАВА 2
Пруденциална консолидация
Раздел 1
Прилагане на изискванията на консолидирана основа
Член 11
Общо третиране
1. Институциите майки в държава членка изпълняват, в степента и по начина, описани в член 18, задълженията, предвидени от втора част до четвърта част и в седма част, въз основа на консолидационното си състояние. Предприятията майки и дъщерните им предприятия, обхванати от настоящия регламент, установяват необходимата организационна структура и подходящи механизми за вътрешен контрол с цел да се осигури надлежното обработване и изпращане на данните, необходими за консолидацията. По-конкретно те гарантират прилагането, от страна на дъщерните предприятия, които не са обхванати от настоящия регламент, на правила, процедури и механизми, осигуряващи качеството на консолидацията.
2. Институциите, контролирани от финансов холдинг майка или финансов холдинг майка със смесена дейност в държава членка, изпълняват, в степента и по начина, описани в член 18, задълженията, предвидени от втора до четвърта част и в седма част, въз основа на консолидационното състояние на този финансов холдинг или финансов холдинг със смесена дейност.
Когато повече от една институция се контролира от финансов холдинг майка или финансов холдинг майка със смесена дейност в държава членка, първа алинея се прилага само спрямо институцията, върху която се упражнява надзор на консолидирана основа в съответствие с член 111 от Директива 2013/36/ЕС.
3. Институциите майки от ЕС, институциите, контролирани от финансов холдинг майка от ЕС, и институциите, контролирани от финансов холдинг майка със смесена дейност от ЕС, изпълняват задълженията, предвидени в шеста част, въз основа на консолидационното състояние на въпросната институция майка, финансов холдинг или финансов холдинг със смесена дейност, ако групата се състои от една или повече кредитни институции или инвестиционни посредници, лицензирани да предоставят инвестиционните услуги и дейности, изброени в раздел А, точки 3 и 6 на приложение I към Директива 2004/39/ЕО. До изготвянето на доклада на Комисията в съответствие с член 508, параграф 2 и ако групата включва единствено инвестиционни посредници, компетентните органи могат да освобождават инвестиционните посредници от посочените в шеста част задължения на консолидирана основа в зависимост от естеството, мащаба и сложността на дейностите на инвестиционните посредници.
4. Когато се прилага член 10, посоченият в него централен орган изпълнява изискванията на втора - осма част въз основа на консолидационното състояние на съвкупността, образувана от централния орган и свързаните с него институции.
5. В допълнение към изискванията на параграфи 1-4 и без да се засягат останалите разпоредби на настоящия регламент и Директива 2013/36/ЕС, когато е оправдано за надзорни цели поради конкретното естество на риска или на капиталовата структура на дадена институция, или когато държавите членки приемат национални закони, изискващи структурно разделение на дейностите в рамките на банкова група, компетентните органи могат да изискват от структурно разделените институции да изпълняват задълженията, посочени във втора до четвърта част и шеста до осма част от настоящия регламент и в дял VII от Директива 2013/36/ЕС, на подконсолидирана основа.
Прилагането на подхода, предвиден в първа алинея, не засяга ефективния надзор на консолидирана основа и не трябва да води до несъразмерни отрицателни последици за финансовата система или за части от нея в други държави членки или Съюза като цяло, нито да представлява или да създава пречка пред функционирането на вътрешния пазар.
Член 12
Финансов холдинг или финансов холдинг със смесена дейност с дъщерно предприятие - кредитна институция и дъщерно предприятие - инвестиционен посредник
Когато финансов холдинг или финансов холдинг със смесена дейност има за дъщерно предприятие поне една кредитна институция и един инвестиционен посредник, приложимите въз основа на консолидационното състояние на финансовия холдинг или на смесения финансов холдинг изисквания се прилагат към кредитната институция.
Член 13
Прилагане на изискванията за оповестяване на консолидирана основа
1. Институциите майки от ЕС изпълняват предвидените в осма част задължения въз основа на консолидационното си състояние.
Значимите дъщерни предприятия на институциите майки от ЕС и дъщерните предприятия, които имат съществено значение за техния местен пазар, оповестяват информацията, посочена в членове 437, 438, 440, 442, 450, 451 и 453, на индивидуална или подконсолидирана основа.
2. Институциите, контролирани от финансов холдинг майка от ЕС или финансов холдинг майка със смесена дейност от ЕС, изпълняват предвидените в осма част задължения въз основа на консолидационното състояние на този финансов холдинг или финансов холдинг със смесена дейност.
Значимите дъщерни предприятия на финансови холдинги майки от ЕС или финансови холдинги майки със смесена дейност от ЕС и дъщерните предприятия, които имат съществено значение за техния местен пазар, оповестяват информацията, посочена в членове 437, 438, 440, 442, 450, 451 и 453, на индивидуална или подконсолидирана основа.
3. Параграфи 1 и 2 не се прилагат изцяло или отчасти за институциите майки от ЕС и институциите, контролирани от финансов холдинг майка от ЕС или финансов холдинг майка със смесена дейност от ЕС, доколкото те са включени в еквивалентни оповестявания на консолидирана основа, предоставяни от предприятие майка, установено в трета държава.
4. Когато се прилага член 10, посоченият в него централен орган изпълнява изискванията в осма част въз основа на консолидационното състояние на централния орган. Член 18, параграф 1 се прилага спрямо централния орган, като свързаните институции се третират като негови дъщерни предприятия.
Член 14
Прилагане на изискванията на пета част на консолидирана основа
1. Предприятията майки и дъщерните им предприятия, обхванати от настоящия регламент, изпълняват предвидените в пета част задължения на консолидирана или подконсолидирана основа, така че да осигуряват съгласуваност и висока степен на интегрираност на своите правила, процедури и механизми, изисквани съгласно посочените разпоредби, както и възможност за генериране на данните и информацията, необходими за надзорни цели. По-конкретно, те гарантират прилагането, от страна на дъщерните предприятия, които не са обхванати от настоящия регламент, на правила, процедури и механизми, осигуряващи спазването на посочените разпоредби.
2. При прилагането на член 92 на консолидирана или подконсолидирана основа институциите прилагат допълнително рисково тегло в съответствие с член 407, ако изискванията на член 405 или член 406 са нарушени на ниво субект, установен в трета държава, който е включен в консолидацията в съответствие с член 18, и ако нарушението е съществено по отношение на общия рисков профил на групата.
3. Произтичащите от пета част задължения за дъщерните предприятия, които не са обхванати от настоящия регламент, не се прилагат, ако институцията майка от ЕС или институциите, контролирани от финансов холдинг майка от ЕС или финансов холдинг майка със смесена дейност от ЕС, могат да докажат пред компетентните органи, че прилагането на пета част недопустимо съгласно законодателството на съответната трета държава, в която е установено дъщерното предприятие.
Член 15
Дерогация от прилагането на капиталовите изисквания на консолидирана основа спрямо групи от инвестиционни посредници
1. В зависимост от конкретния случай консолидиращият надзорник може да освободи от прилагането на консолидирана основа на трета част от настоящия регламент и дял VII, глава 4 от Директива 2013/36/ЕС, при условие че са изпълнени следните изисквания:
а)
всеки инвестиционен посредник от ЕС в групата използва алтернативното изчисление на общата рискова експозиция, посочено в член 95, параграф 2;
б)
всички инвестиционни посредници в групата попадат в категориите по член 95, параграф 1 и член 96, параграф 1;
в)
всеки инвестиционен посредник от ЕС в групата изпълнява на индивидуална основа изискванията на член 95 и същевременно приспада от елементите на своя базов собствен капитал от първи ред всяко условно задължение към инвестиционни посредници, финансови институции, дружества за управление на активи и предприятия за спомагателни услуги, което в противен случай би било консолидирано;
г)
всеки финансов холдинг, който е финансов холдинг майка в държава членка на инвестиционен посредник в групата, притежава като минимум капитал, определен тук като сбор от елементите, посочени в член 26, параграф 1, членове 51, параграф 1 и 62, параграф 1, който да е достатъчен за покриване на сумата от:
i)
цялата балансова стойност на всички дялови участия, подчинени вземания и инструменти, посочени в член 36, параграф 1, букви з) и и), член 56, параграф 1, букви в) и г) и член 66, параграф 1, букви в) и г), на инвестиционни посредници, финансови институции, дружества за управление на активи и предприятия за спомагателни услуги, които в противен случай биха били консолидирани; и
ii)
общия размер на всички условни задължения към инвестиционни посредници, финансови институции, дружества за управление на активи и предприятия за спомагателни услуги, които в противен случай биха били консолидирани;
д)
групата не включва кредитни институции.
Когато са изпълнени критериите по първа алинея, всеки инвестиционен посредник от ЕС трябва да разполага със системи за наблюдение и контрол на източниците на капитал и на финансиране на всички финансови холдинги, инвестиционни посредници, финансови институции, дружества за управление на активи и предприятия за спомагателни услуги в групата.
2. Компетентните органи могат също така да предоставят освобождаване, ако даден финансов холдинг притежава собствен капитал в размер по-малък от изчисления в съответствие с параграф 1, буква г), но не по-малък от сбора на капиталовите изисквания, приложими на индивидуална основа за инвестиционните посредници, финансовите институции, дружествата за управление на активи и предприятията за спомагателни услуги, които в противен случай биха били консолидирани, и на общия размер на всички условни задължения към инвестиционни посредници, финансови институции, дружества за управление на активи и предприятия за спомагателни услуги, които в противен случай биха били консолидирани. За целите на настоящия параграф капиталовото изискване за инвестиционни посредници от трети държави, финансови институции, дружества за управление на активи и предприятия за спомагателни услуги е изискване за номинален размер на собствения капитал.
Член 16
Дерогация от прилагането на изискванията за отношение на ливъридж на консолидирана основа спрямо групи от инвестиционни посредници
Когато всички субекти в група от инвестиционни посредници, включително предприятието майка, са инвестиционни посредници, които съгласно член 6, параграф 5 са освободени от прилагане на изискванията по седма част на индивидуална основа, инвестиционният посредник майка може да реши да не прилага изискванията по седма част на консолидирана основа.
Член 17
Надзор на инвестиционните посредници, освободени от прилагането на консолидирана основа на капиталовите изисквания
1. Инвестиционните посредници в група, на която е било предоставено предвиденото в член 15 освобождаване, уведомяват компетентните органи за рисковете, които биха могли да застрашат финансовото им състояние, включително рисковете по отношение на състава и източниците на техния собствен капитал, вътрешен капитал и финансиране.
2. Когато компетентните органи, отговарящи за пруденциалния надзор на инвестиционния посредник, освободят от изискването за надзор на консолидирана основа съгласно член 15, те предприемат други подходящи мерки за наблюдение на рисковете по отношение на цялата група, по-конкретно на големите експозиции, в това число на всяко предприятие, което не се намира в държава членка.
3. Когато компетентните органи, отговарящи за пруденциалния надзор на инвестиционния посредник, освободят от капиталовите изисквания на консолидирана основа по член 15, изискванията в осма част се прилагат на индивидуална основа.
Раздел 2
Методи за пруденциална консолидация
Член 18
Методи за пруденциална консолидация
1. Институциите, от които се изисква да прилагат изискванията на раздел 1 въз основа на консолидационното си състояние, извършват пълна консолидация на всички институции и финансови институции, които са техни дъщерни предприятия или, когато е приложимо, дъщерни предприятия на същия финансов холдинг майка или финансов холдинг майка със смесена дейност. Параграфи 2-8 от настоящия член не се прилагат, когато шеста част се прилага въз основа на консолидационното състояние на институцията.
2. Компетентните органи обаче могат да позволят, за всеки конкретен случай, пропорционална консолидация според дела на предприятието майка в капитала на дъщерното предприятие. Пропорционална консолидация може да бъде разрешена само когато са изпълнени всички условия по-долу:
а)
отговорността на предприятието майка е ограничена до дела на предприятието майка в капитала на дъщерното предприятие с оглед отговорността на останалите акционери или членове;
б)
платежоспособността на другите акционери или членове е задоволителна;
в)
отговорността на останалите акционери и членове е ясно установена по правнообвързващ начин.
3. Когато предприятията са свързани с отношение по смисъла на член 12, параграф 1 от Директива 83/349/ЕИО, компетентните органи определят как да се извърши консолидацията.
4. Консолидиращият надзорник изисква пропорционална консолидация според дела от капитала, включващ участия в институции и финансови институции, управлявани от предприятие, включено в консолидацията заедно с едно или повече предприятия, които не са включени в консолидацията, когато отговорността на тези предприятия е ограничена до дела в капитала, който притежават.
5. При участия или капиталови връзки, различни от посочените в параграфи 1 и 2, компетентните органи определят дали да се извърши консолидация и под каква форма. По-конкретно те могат да разрешат или да изискат прилагането на метода на собствения капитал. Този метод обаче не означава включване на съответните предприятия в надзора на консолидирана основа.
6. Компетентните органи определят дали и под каква форма да се извърши консолидация в следните случаи:
а)
когато по мнение на компетентните органи дадена институция упражнява значително влияние върху една или повече институции или финансови институции, но без да има участие или други капиталови връзки с тези институции; и
б)
когато две или повече институции или финансови институции имат единно ръководство, което не е установено в учредителен договор или устав.
По-конкретно, компетентните органи могат да разрешат или да изискат прилагането на метода, посочен в член 12 от Директива 83/349/ЕИО. Този метод обаче не означава включване на съответните предприятия в консолидирания надзор.
7. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на условията на извършване на консолидация в случаите, посочени в параграфи 2-6 от настоящия член.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 декември 2016 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
8. Когато се изисква консолидиран надзор съгласно член 111 от Директива 2013/36/ЕС, предприятията за спомагателни услуги и дружествата за управление на активи по смисъла на член 2, точка 5 от Директива 2002/87/ЕО се включват в консолидацията в случаите и в съответствие с методите, предвидени в настоящия член.
Раздел 3
Обхват на пруденциалната консолидация
Член 19
Субекти, изключени от обхвата на пруденциалната консолидация
1. Не е необходимо в консолидацията да бъдат включени институция, финансова институция или предприятие за спомагателни услуги, които са дъщерни предприятия или в които се притежава участие, когато общият размер на активите и задбалансовите позиции на въпросното предприятие е по-нисък от по-малката от следните две стойности:
а)
10 милиона евро;
б)
1 % от общия размер на активите и задбалансовите позиции на предприятието майка или на предприятието, което притежава това участие.
2. Компетентните органи, отговарящи за упражняването на надзор на консолидирана основа в съответствие с член 111 от Директива 2013/36/ЕС, могат да решат, за всеки отделен случай, че не е необходимо дадена институция, финансова институция или предприятие за спомагателни услуги, които са дъщерни предприятия или в които се притежава участие, да бъдат включени в консолидацията:
а)
когато въпросното предприятие се намира в трета държава, където има правни пречки по отношение на предаването на необходимата информация;
б)
когато значението на въпросното предприятие е пренебрежимо малко предвид целите на наблюдението на кредитните институции;
в)
когато по мнението на компетентните органи, отговарящи за упражняването на надзор на консолидирана основа, консолидирането на финансовото състояние на въпросното предприятие би било неподходящо или подвеждащо по отношение на целите на надзора на кредитните институции.
3. Ако в случаите по параграф 1 и параграф 2, буква б) няколко предприятия отговарят на посочените там критерии, те въпреки това се включват в консолидацията, когато заедно значението им не е пренебрежимо малко по отношение на посочените цели.
Член 20
Съвместни решения относно пруденциалните изисквания
1. Компетентните органи работят заедно, като се консултират пълноценно:
а)
при заявления за разрешенията, посочени в член 143, параграф 1, член 151, параграфи 4 и 9, член 283, член 312, параграф 2 и член 363, подадени съответно от институция майка от ЕС и нейни дъщерни предприятия или съвместно от дъщерните предприятия на финансов холдинг майка от ЕС или финансов холдинг майка със смесена дейност от ЕС, за да се реши дали да се даде исканото разрешение и да се определят условията, ако има такива, с които то да бъде обвързано;
б)
за да определят дали са изпълнени критериите за специфично вътрешногрупово третиране съгласно член 422, параграф 9 и член 425, параграф 5, допълнени от регулаторните технически стандарти на ЕБО по член 422, параграф 9 и член 425, параграф 4б.
Заявленията се подават само до консолидиращия надзорник.
Заявлението, посочено в член 312, параграф 2, включва описание на методологията, използвана за разпределянето на капитала за обезпечаване на операционен риск сред различните субекти в групата. В заявлението се посочва дали и как ще се отрази въздействието на диверсификацията в системата за измерване на риска.
2. Компетентните органи правят всичко възможно, за да достигнат в рамките на шест месеца до съвместно решение по отношение на:
а)
заявлението, посочено в параграф 1, буква а);
б)
оценката на критериите и определянето на специфичното третиране, посочено в параграф 1, буква б).
Това съвместно решение се излага в документ, съдържащ напълно мотивираното решение, който се предоставя на заявителя от компетентния орган, посочен в параграф 1.
3. Периодът, посочен в параграф 2, започва на:
а)
датата на получаване на пълното заявление, посочено в параграф 1, буква а), от консолидиращия надзорник. Консолидиращият надзорник незабавно препраща пълното заявление на останалите компетентни органи;
б)
датата на получаване от компетентните органи на доклад, изготвен от консолидиращия надзорник, в който се анализират вътрешногруповите ангажименти в групата.
4. Ако компетентните органи не достигнат до съвместно решение в рамките на шест месеца, консолидиращият надзорник взема самостоятелно решение за случаите по параграф 1, буква а). Решението на консолидиращия надзорник не ограничава правомощията на компетентните органи по член 105 от Директива 2013/36/ЕС.
Решението се излага в документ, съдържащ напълно мотивираното решение, и отразява становищата и резервите, които останалите компетентни органи са изразили през шестмесечния срок.
Консолидиращият надзорник предоставя решението на институцията майка от ЕС, финансовия холдинг майка от ЕС или смесения финансов холдинг майка от ЕС и на останалите компетентни органи.
Ако в края на шестмесечния срок някой от съответните компетентни органи е отнесъл въпроса до ЕБО в съответствие с член 19 от Регламент (ЕС) № 1093/2010, консолидиращият надзорник отлага вземането на решение за случаите по параграф 1, буква а), изчаква решението, което ЕБО може да вземе във връзка с това в съответствие с член 19, параграф 3 от посочения регламент, и взема решение в съответствие с решението на ЕБО. Шестмесечният срок се счита за срок за помиряване по смисъла на посочения регламент. ЕБО взема своето решение в едномесечен срок. Ако шестмесечният срок е изтекъл или е постигнато съвместно решение, въпросът не се отнася до ЕБО.
5. Ако компетентните органи не достигнат до съвместно решение в рамките на шест месеца, компетентният орган, който отговаря за надзора на дъщерното предприятие на индивидуална основа, взема самостоятелно решение за случаите по параграф 1, буква б).
Решението се излага в документ, съдържащ напълно мотивираното решение, и отразява становищата и резервите, които останалите компетентни органи са изразили през шестмесечния срок.
Решението се предоставя на консолидиращия надзорник, който уведомява институцията майка от ЕС, финансовия холдинг майка от ЕС или смесения финансов холдинг майка от ЕС.
Ако в края на шестмесечния срок консолидиращият надзорник е отнесъл въпроса до ЕБО в съответствие с член 19 от Регламент (ЕС) № 1093/2010, компетентният орган, който отговаря за надзора на дъщерното предприятие на индивидуална основа, отлага вземането на решение за случаите по параграф 1, буква б) от настоящия член, изчаква решението, което ЕБО може да вземе във връзка с това в съответствие с член 19, параграф 3 от посочения регламент, и взема решение в съответствие с решението на ЕБО. Шестмесечният период се счита за срок за помиряване по смисъла на посочения регламент. ЕБО взема своето решение в едномесечен срок. Ако шестмесечният срок е изтекъл или е постигнато съвместно решение, въпросът не се отнася до ЕБО.
6. Когато институция майка от ЕС и нейните дъщерни предприятия или дъщерните предприятия на финансов холдинг майка от ЕС или на финансов холдинг майка със смесена дейност от ЕС използват усъвършенствания подход за измерване, посочен в член 312, параграф 2, или вътрешнорейтинговия подход, посочен в член 143, на единна основа, компетентните органи позволяват критериите за приемливост, посочени съответно в членове 321 и 322 или в трета част, дял II, глава 3, раздел 6, да се изпълняват от предприятието майка и неговите дъщерни предприятия, разглеждани заедно, по начин, който е в съответствие със структурата на групата и нейните системи, процедури и методологии за управление на риска.
7. Решенията, посочени в параграфи 2, 4 и 5, се признават за окончателни и се прилагат от компетентните органи в съответните държави членки.
8. С оглед улесняване взимането на съвместни решения ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение, с които се определя процедурата за взимане на посоченото в параграф 1, буква а) съвместно решение относно заявленията за разрешения, посочени в член 143, параграф 1, член 151, параграфи 4 и 9, член 283, член 312, параграф 2 и член 363.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 31 декември 2014 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 21
Съвместни решения за нивото на прилагане на ликвидните изисквания
1. При постъпило искане на институция майка от ЕС, финансов холдинг майка от ЕС, финансов холдинг майка със смесена дейност от ЕС или подконсолидиращо дъщерно предприятие на институция майка от ЕС, финансов холдинг майка от ЕС или финансов холдинг майка със смесена дейност от ЕС консолидиращият надзорник и компетентните органи, отговорни за надзора върху дъщерните предприятия на институция майка от ЕС, финансов холдинг майка от ЕС или финансов холдинг майка със смесена дейност от ЕС в дадена държава членка, полагат всички възможни усилия за постигането на съвместно решение за това дали са изпълнени условията по член 8, параграф 1, букви а)-г) и за определяне на обособена ликвидна подгрупа с оглед на прилагането на член 8.
До съвместното решение трябва да се достигне в рамките на шест месеца след представянето от консолидиращия надзорник на доклад, в който е определил единни обособените ликвидни подгрупи въз основа на критериите, предвидени в член 8. В случай на разногласия в рамките на шестмесечния период консолидиращият надзорник се консултира с ЕБО по искане на някой от другите заинтересовани компетентни органи. Консолидиращият надзорник може да се консултира с ЕБО и по своя собствена инициатива.
Съвместното решение може да наложи и ограничения по отношение на местонахождението на ликвидните активи и собствеността върху тях, както и да изиска определени минимални размери от тях да бъдат държани от институции, освободени от прилагането на шеста част.
Съвместното решение се излага в документ, съдържащ напълно обоснованото решение, който консолидиращият надзорник предава на институцията майка на ликвидната подгрупа.
2. Ако в рамките на шест месеца не се достигне до съвместно решение, всеки компетентен орган, отговарящ за надзор на индивидуална основа, взема самостоятелно решение.
Въпреки това по време на шестмесечния срок всеки компетентен орган може да отправи запитване до ЕБО дали са изпълнени условията по член 8, параграф 1, букви а)-г). В този случай ЕБО може да проведе необвързваща медиация в съответствие с член 31, буква в) от Регламент (ЕС) № 1093/2010, като всички засегнати компетентни органи отлагат вземането на своето решение до приключването на необвързващата медиация. Когато в рамките на медиацията компетентните органи не постигнат съгласие в срок от три месеца, всеки компетентен орган, отговарящ за надзор на индивидуална основа, взема самостоятелно решение, като отчита пропорционалността на ползите и рисковете на нивото на държавата членка на институцията майка и пропорционалността на ползите и рисковете на нивото на държавата членка на дъщерното предприятие. Ако шестмесечният срок е изтекъл или е постигнато съвместно решение, въпросът не се отнася до ЕБО.
Съвместното решение, посочено в параграф 1, и решенията, посочени във втора алинея от настоящия параграф, са задължителни.
3. В рамките на шестмесечния срок всеки заинтересован компетентен орган може да се консултира с ЕБО в случай на разногласие относно изпълнението на условията по член 8, параграф 3, букви а)-г). В този случай ЕБО може да проведе необвързваща медиация в съответствие с член 31, буква в) от Регламент (ЕС) № 1093/2010, като всички засегнати компетентни органи отлагат вземането на своето решение до приключването на необвързващата медиация. Когато в рамките на медиацията компетентните органи не постигнат съгласие в срок от три месеца, всеки компетентен орган, отговарящ за индивидуален надзор, взема самостоятелно решение.
Член 22
Подконсолидация в случаите на лица в трети държави
Дъщерните институции изпълняват изискванията, установени в, членове 89-91 и в трета част и пета част, въз основа на своето подконсолидационно състояние, ако те или предприятието майка, когато то е финансов холдинг или финансов холдинг със смесена дейност, имат институция или финансова институция като дъщерно предприятие в трета държава или имат участие в такова предприятие.
Член 23
Предприятия в трети държави
За целите на надзора на консолидирана основа в съответствие с настоящата глава понятията „инвестиционен посредник“, „кредитна институция“, „финансова институция“ и „институция“ се прилагат и за предприятия, установени в трети държави, които, ако бяха установени в Съюза, биха отговаряли на определенията на тези понятия в член 4.
Член 24
Оценка на активи и задбалансови позиции
1. Оценката на активите и задбалансовите позиции се извършва в съответствие с приложимата счетоводната рамка.
2. Чрез дерогация от параграф 1 компетентните органи могат да изискват от институциите да извършват оценка на активите и задбалансовите позиции и определянето на собствения капитал в съответствие с международните счетоводни стандарти, приложими съгласно Регламент (ЕО) № 1606/2002.
ВТОРА ЧАСТ
СОБСТВЕН КАПИТАЛ
ДЯЛ I
ЕЛЕМЕНТИ НА СОБСТВЕНИЯ КАПИТАЛ
ГЛАВА 1
Капитал от първи ред
Член 25
Капитал от първи ред
Капиталът от първи ред на дадена институция е сборът от нейния базов собствен капитал от първи ред и допълнителен капитал от първи ред.
ГЛАВА 2
Базов собствен капитал от първи ред
Раздел 1
Елементи и инструменти на базовия собствен капитал от първи ред
Член 26
Елементи на базовия собствен капитал от първи ред
1. Елементите на базовия собствен капитал от първи ред на дадена институция включват:
а)
капиталови инструменти, при условие че са спазени условията по член 28, или ако е приложимо - условията по член 29;
б)
премийни резерви от емисии, свързани с посочените в буква а) инструменти;
в)
неразпределена печалба;
г)
натрупан друг всеобхватен доход;
д)
други резерви;
е)
фонд за покриване на общи банкови рискове.
Елементите, посочени в букви в)-е), се признават за базов собствен капитал от първи ред само ако са на разположение на институцията за неограничено и незабавно ползване за покриване на рискове или загуби веднага след възникването им.
2. За целите на параграф 1, буква в), единствено с предварителното разрешение на компетентния орган институциите могат да включат в базовия собствен капитал от първи ред междинната или годишната печалба, преди да са взели официално решение за годишния резултат (печалба или загуба) на институцията. Компетентният орган дава разрешение, когато са изпълнени следните условия:
а)
тази печалба е била потвърдена от лица, независими от институцията, които отговарят за одитирането на нейните отчети;
б)
институцията е представила на компетентния орган достатъчно доказателства, че всички предвидими отчисления от печалбата или дивиденти са вече приспаднати от тази печалба.
Потвърждението на междинната или годишната печалба на институцията показва достатъчно убедително, че тази печалба е изчислена в съответствие с принципите, установени в приложимата счетоводна рамка.
3. Компетентните органи преценяват дали емисиите на инструменти на базовия собствен капитал от първи ред отговарят на критериите, определени в член 28 или на член 29, когато е приложимо. По отношение на емисиите след 31 декември 2014 г. институциите класифицират капиталовите инструменти като инструменти на базовия собствен капитал от първи ред само след като компетентните органи, които могат да се консултират с ЕБО, са дали разрешение за това.
За капиталовите инструменти с изключение на държавната помощ, които са одобрени от компетентния орган като допустими за класиифциране като инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, но за които по мнение на ЕБО има съществени затруднения да се прецени дали отговарят на критериите по член 28 или на член 29, когато е приложимо, компетентните органи дават разяснения за мотивите си на ЕБО.
Въз основа на информацията, предоставена от всеки компетентен орган, ЕБО съставя, поддържа и публикува списък на всички форми капиталови инструменти във всяка държава членка, които отговарят на изискванията за инструменти на базовия собствен капитал от първи ред. ЕБО изготвя и публикува този списък за първи път до 1 февруари 2015 г.
След процеса на анализ по член 80 и при наличие на съществени доказателства, че тези инструменти не отговарят на критериите на член 28 или на член 29, когато е приложимо на, ЕБО може да изключи от списъка капиталовите инструменти, които не представляват държавна помощ, емитирани след 31 декември 2014 г., и да направи съобщение в този смисъл.
4. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти, с които да се определи значението на „предвидими“ при определянето на това дали всички предвидими отчисления от печалбата или дивиденти са били приспаднати.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 февруари 2015 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 27
Капиталови инструменти на взаимоспомагателни или кооперативни дружества, спестовни институции или подобни институции в елементите на базовия собствен капитал от първи ред
1. Елементите на базовия собствен капитал от първи ред включват всеки капиталов инструмент, емитиран от институция съгласно клаузите в учредителния ѝ акт, ако са изпълнени следните условия:
а)
институцията е от вид, който е определен в приложимото национално право и който според компетентните органи е някой от следните:
i)
взаимоспомагателно дружество;
ii)
кооперативно дружество;
iii)
спестовна институция;
iv)
подобна институция;
v)
кредитна институция, която изцяло е собственост на една от институциите, посочени в подточки i)-iv), и има одобрение от съответния компетентен орган да се възползва от разпоредбите на настоящия член, при условие че и докато 100 % от обикновените акции, емитирани в кредитната институция, се притежават, пряко или непряко, от институция, посочена в тези подточки;
б)
изпълнени са условията, установени в член 28 или на член 29, когато е приложимо;
Взаимоспомагателните дружества, кооперативните дружества и спестовните институции, които са признати за такива съгласно приложимото национално право преди 31 декември 2012 г., продължават да се класифицират като такива за целите на настоящата част, при условие че продължават да отговарят на критериите, по които са били признати.
2. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти, с които се определят условията, съгласно които компетентните органи могат да решат, че вид предприятие, признато в приложимото национално право, отговаря на изискванията за взаимоспомагателно дружество, кооперативно дружество, спестовна институция или подобна институция за целите на настоящата част.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 февруари 2015 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 28
Инструменти на базовия собствен капитал от първи ред
1. Капиталовите инструменти се приемат за инструменти на базовия собствен капитал от първи ред само ако са изпълнени всички условия по-долу:
а)
инструментите са емитирани пряко от институцията с предварителното съгласие на собствениците на институцията или, когато това се разрешава от приложимото национално право, от ръководния орган на институцията;
б)
инструментите са изплатени и тяхното закупуване не се финансира пряко или непряко от институцията;
в)
инструментите отговарят на всички условия по-долу по отношение на своята класификация:
i)
те са капитал по смисъла на член 22 от Директива 86/635/ЕИО;
ii)
те са собствен капитал по смисъла на приложимата счетоводна рамка;
iii)
те са собствен капитал за целите на определянето на балансовата неплатежоспособност, когато е приложимо съгласно националното право в областта на неплатежоспособността;
г)
инструментите са ясно и индивидуално оповестени в счетоводния баланс от финансовите отчети на институцията;
д)
инструментите са с неограничен срок;
е)
главницата на инструментите не може да се намалява или възстановява, освен в някой от следните случаи:
i)
ликвидация на институцията;
ii)
обратно изкупуване на инструментите по преценка на институцията или други начини за намаляване на капитала по нейна преценка, когато институцията е получила предварителното разрешение от компетентния орган в съответствие с член 77;
ж)
в разпоредбите относно инструментите не се посочва изрично или по подразбиране, че главницата на инструментите ще бъде или може да бъде намалена или възстановена, освен при ликвидация на институцията, и институцията не дава друга такава индикация преди или при емитирането на инструментите, освен в случаите на инструменти, посочени в член 27, когато приложимото национално право забранява на институцията да откаже да изкупи тези инструменти;
з)
инструментите отговарят на следните условия по отношение на разпределенията:
i)
няма преференциално третиране при разпределенията по отношение на реда за изплащане на разпределенията, включително във връзка с други инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, а изискванията по отношение на тези инструменти не предоставят преференциални права за изплащането на разпределения;
ii)
разпределенията в полза на държателите на инструментите може да се изплащат само от разпределяемите позиции;
iii)
приложимите към инструментите условия не включват таван или друго ограничение на максималния размер на разпределенията, освен при инструментите, посочени в член 27;
iv)
размерът на разпределенията не се определя въз основа на цената, платена за закупуването на инструментите при емитирането им, освен при инструментите, посочени в член 27;
v)
приложимите към инструментите условия не включват задължение за институцията да прави разпределение в полза на държателите на инструментите и за самата институция не съществува друго такова задължение;
vi)
неизплащането на разпределения не представлява неизпълнение от страна на институцията;
vii)
отмяната на разпределенията не налага ограничения върху институцията;
и)
в сравнение със съвкупността от капиталови инструменти, емитирани от институцията, при настъпването на загуба инструментите покриват първата и пропорционално най-голямата част от нея, като всеки инструмент покрива загубата в същата степен, както всички други инструменти на базовия собствен капитал от първи ред;
й)
в случай на неплатежоспособност или ликвидация на институцията рангът на инструментите е най-нисък спрямо всички останали вземания;
к)
инструментите дават право на своите собственици на вземане към остатъчните активи на институцията, което, в случай на ликвидация и след плащането на всички вземания от по-горен ред, е пропорционално на сумата на такива емитирани инструменти и не е фиксирано или ограничено с таван, освен при капиталовите инструменти, посочени в член 27;
л)
инструментите не са обезпечени и не са обект на гаранции, които увеличават реда на вземанията от:
i)
институцията или нейните дъщерни предприятия;
ii)
предприятието майка на институцията или неговите дъщерни предприятия;
iii)
финансовия холдинг майка или неговите дъщерни предприятия;
iv)
холдинга със смесена дейност или неговите дъщерни предприятия;
v)
смесения финансов холдинг и неговите дъщерни предприятия;
vi)
предприятие, което има тесни връзки със субектите, посочени в подточки i)-v);
м)
инструментите не са предмет на споразумение, във формата на договор или в друга форма, с което се повишава редът на вземанията по инструментите при неплатежоспособност или ликвидация.
Условието в първа алинея, буква й) се счита за изпълнено дори и ако инструментите са включени съгласно член 484, параграф 3 в допълнителния капитал от първи ред или капитала от втори ред, при условие че са с равностоен ранг.
2. Условията, определени в параграф 1, буква и), се считат за изпълнени без оглед на намаляване на постоянна основа на главницата на инструментите на допълнителния капитал от първи ред или капитала от втори ред.
Условието в параграф 1, буква е) се счита за изпълнено дори и при намаляване на главницата на капиталовия инструмент в рамките на процедура по преструктуриране или като последствие от намаляване на стойността на капиталовите инструменти, изисквано от органа по преструктуриране, който отговаря за институцията.
Условието в параграф 1, буква ж) се счита за изпълнено дори и ако в разпоредбите, с които е уреден капиталовият инструмент, се посочва изрично или се подразбира, че главницата на инструмента ще бъде или може да бъде намалена в рамките на процедура по преструктуриране или като последствие от намаляване на стойността на капиталовите инструменти, изисквано от органа по преструктуриране, който отговаря за институцията.
3. Условието в параграф 1, буква з), подточка iii) се счита за изпълнено, дори и инструментът да изплаща производни дивиденти, при условие че тези дивиденти не водят до разпределение, което несъразмерно обременява собствения капитал.
4. За целите на параграф 1, буква з), подточка i) диференцираните разпределения следва да отразяват единствено диференцирано право на глас. В това отношение по-високи разпределения се прилагат единствено за инструментите на базовия собствен капитал от първи ред с по-малко или без права на глас.
5. ЕБО разработва проекти за регулаторни технически стандарти с цел определяне на следното:
а)
приложимите форми и естеството на непряко финансиране на инструментите на собствения капитал;
б)
дали и кога разпределенията биха довели до непропорционално изчерпване на собствения капитал;
в)
значението на преференциалните разпределения.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 февруари 2015 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 29
Капиталови инструменти, емитирани от взаимоспомагателни или кооперативни дружества, спестовни институции или подобни институции
1. Капиталовите инструменти, емитирани от взаимоспомагателни или кооперативни дружества, спестовни институции и подобни институции, се приемат за инструменти на базовия собствен капитал от първи ред само ако са спазени условията по член 28 с измененията, произтичащи от прилагането на настоящия член.
2. По отношение на изкупуването на капиталови инструменти трябва да са изпълнени следните условия:
а)
освен когато приложимото национално право забранява това, институцията има правото да откаже да изкупи инструментите;
б)
когато приложимото национално право забранява на институцията да откаже изкупуването на инструментите, в разпоредбите относно инструментите се предоставя възможност на институцията да ограничи изкупуването им;
в)
отказът за изкупуване на инструментите или, когато е приложимо, ограничаването на изкупуването им не могат да представляват неизпълнение от страна на институцията.
3. Капиталовите инструменти могат да съдържат таван или ограничение на максималния размер на разпределенията само когато таванът или ограничението са предвидени с приложимото национално право или учредителния акт на институцията.
4. Когато капиталовите инструменти предоставят на собственика права върху резервите на институцията в случай на неплатежоспособност или ликвидация, които са ограничени до номиналната стойност на инструментите, такова ограничение се прилага в същата степен към държателите на всички други емитирани от тази институция инструменти на базовия собствен капитал от първи ред.
Условието по първа алинея не засяга възможността дадено взаимоспомагателно или кооперативно дружество, спестовна институция или подобна институция да признае като базов собствен капитал от първи ред капиталови инструменти, които не предоставят право на глас на държателя си и които отговарят на всички условия по-долу:
а)
вземанията на държателите на инструменти, които не предоставят право на глас, при неплатежоспособност или ликвидация на институцията са пропорционални на дела от всички инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, който тези непредоставящи право на глас инструменти представляват;
б)
инструментите отговарят във всяко друго отношение на изискванията за инструменти на базовия собствен капитал от първи ред.
5. Когато капиталовите инструменти дават на собствениците си право на вземане към активите на институцията в случай на неплатежоспособност или ликвидация, което е фиксирано или ограничено от таван, такова ограничение се прилага в същата степен към държателите на всички емитирани от институцията инструменти на базовия собствен капитал от първи ред.
6. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти, с които се определя естеството на ограниченията за изкупуване, необходими когато приложимото национално право забранява на институцията да откаже изкупуването на инструменти на собствения капитал.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 февруари 2015 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 30
Последици от неспазването на изискванията по отношение на инструментите на базовия собствен капитал от първи ред
Когато при инструмент на базовия собствен капитал от първи ред вече не се спазват изискванията по член 28 или на член 29, когато е приложимо, се прилага следното:
а)
този инструмент незабавно престава да бъде инструмент на базовия собствен капитал от първи ред;
б)
премийните резерви от емисии във връзка с този инструмент незабавно престават да бъдат елементи на базовия собствен капитал от първи ред.
Член 31
Капиталови инструменти, записани от публичните органи в извънредни ситуации
1. При извънредни ситуации компетентните органи могат да разрешат на институциите да включат в базовия собствен капитал от първи ред капиталови инструменти, които изпълняват най-малко условията на член 28, параграф 1, букви б)-д) и отговарят на всички изброени по-долу условия:
а)
капиталовите инструменти са емитирани след 1 януари 2014 г.;
б)
Комисията разглежда тези капиталови инструменти като държавна помощ;.
в)
капиталовите инструменти са емитирани в рамките на мерки за рекапитализация съгласно правилата за държавна помощ, съществуващи към съответния момент;
г)
капиталовите инструменти са изцяло записани и държани от държавата или съответния публичен орган или субект, който е публична собственост;
д)
капиталовите инструменти могат да покрият загубите;
е)
с изключение на капиталовите инструменти, посочени в член 27, в случай на ликвидация капиталовите инструменти дават на собствениците си право на вземане по отношение на остатъчните активи на институцията след плащането на всички вземания от по-горен ред;
ж)
съществуват адекватни механизми за оттегляне на държавата и ако е приложимо - на съответния публичен орган или субект, който е публична собственост;
з)
компетентният орган е дал предварително разрешение и е публикувал решението си, придружено с обяснение на същото решение.
2. При обосновано искане от съответния компетентен орган и в сътрудничество с него ЕБО разглежда капиталовите инструменти по параграф 1 като равностойни на инструментите на базовия собствен капитал от първи ред за целите на настоящия регламент.
Раздел 2
Пруденциални филтри
Член 32
Секюритизирани активи
1. Институцията изключва от всички елементи на собствения капитал увеличението на капитала си съгласно приложимата счетоводна рамка, произтичащо от секюритизирани активи, включително:
а)
увеличение, свързано с бъдещ маржин приход за институцията под формата на печалба от продажбата за институцията;
б)
когато институцията е инициатор на секюритизация, нетната печалба в резултат на капитализацията на бъдещи приходи от секюритизираните активи, които предоставят кредитни подобрения на позициите в секюритизацията.
2. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти, с които да се уточни допълнително посоченото в параграф 1, буква а) понятие „печалба от продажба“.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 февруари 2015 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 33
Хеджиране на парични потоци и промени в стойността на собствените пасиви
1. Институциите не включват следните позиции в елементите на собствения капитал:
а)
резервите от преоценка по справедлива стойност, свързани с печалба или загуба от хеджиране на парични потоци на финансови инструменти, които не са оценени по справедлива стойност, включително на прогнозни парични потоци;
б)
печалбата или загубата от оценяваните по справедлива стойност пасиви на институцията в резултат на промени в кредитния рейтинг на институцията;
в)
цялата печалба и загуба от преоценка по справедлива стойност, произтичащи от собствения кредитен риск на институцията, свързан с деривативните пасиви.
2. За целите на параграф 1, буква в) институциите не компенсират печалбата и загубата от преоценката по справедлива стойност, произтичащи от собствения кредитен риск на институцията, с печалбата и загубата, произтичащи от кредитния риск на контрагента ѝ.
3. Без да се засяга параграф 1, буква б), дадена институция може да включи в собствения капитал размера на печалбата и загубата по своите пасиви, ако са изпълнени всички условия по-долу:
а)
пасивите са под формата на облигации, посочени в член 52, параграф 4 от Директива 2009/65/ЕО;
б)
промените в стойността на активите и пасивите на институцията се дължат на същите промени в кредитния рейтинг на институцията;
в)
съществува близко съответствие между стойността на облигациите, посочени в буква а), и стойността на активите на институцията;
г)
възможно е ипотечните кредити да бъдат погасени чрез обратно изкупуване по пазарна или номинална стойност на облигациите, с които са финансирани ипотечните кредити.
4. ЕБО разработва проект за регулаторни технически стандарти, с които да уточни какво представлява близкото съответствие между стойността на облигациите и стойността на активите, посочено в параграф 3, буква в).
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 30 септември 2013 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 34
Допълнителни корекции на стойността
Когато изчисляват размера на собствения си капитал, институциите прилагат изискванията на член 105 спрямо всички свои активи, оценявани по справедлива стойност, и приспадат от базовия собствен капитал от първи ред размера на всички необходими допълнителни корекции на стойността.
Член 35
Нереализирани печалби и загуби от оценяване по справедлива стойност
Освен при посочените в член 33 позиции, институциите не правят корекции, за да отстранят от собствения си капитал нереализираните печалби или загуби по своите активи или пасиви, оценени по справедлива стойност.
Раздел 3
Приспадания от елементите на базовия собствен капитал от първи ред, освобождавания и алтернативни подходи
Подраздел 1
Приспадания от елементите на базовия собствен капитал от първи ред
Член 36
Приспадания от елементите на базовия собствен капитал от първи ред
1. Институциите приспадат от елементите на базовия собствен капитал от първи ред следното:
а)
загубата за текущата финансова година;
б)
нематериалните активи;
в)
отсрочените данъчни активи, които се основават на бъдеща печалба;
г)
за институциите, които изчисляват размера на рисково претеглените експозиции, като използват вътрешнорейтинговия подход, сумите с отрицателен знак, получени от изчислението на размера на очакваната загуба, определено в членове 158 и 159;
д)
активите на пенсионен фонд с предварително определен размер на пенсията в счетоводния баланс на институцията;
е)
преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в собствени инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, включително собствени инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, по отношение на които институцията е поела настоящо или условно задължение за закупуване по силата на съществуващо договорно задължение;
ж)
преките, непреките и синтетичните позиции в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред на предприятия от финансовия сектор, когато тези предприятия имат реципрочна кръстосана позиция с институцията, която компетентният орган смята, че е била създадена с цел да се раздуе изкуствено собственият капитал на институцията;
з)
приложимия размер на преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред на предприятия от финансовия сектор, когато институцията няма значителни инвестиции в тези предприятия;
и)
приложимия размер на преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред на предприятия от финансовия сектор, когато институцията има значителни инвестиции в тези предприятия;
й)
размера на елементите, които съгласно член 56 се приспадат от елементите на допълнителния капитал от първи ред, с чийто размер се надхвърля допълнителният капитал от първи ред на институцията;
к)
размера на експозицията на следните елементи, на които може да бъде присъдено рисково тегло от 1 250 %, когато институцията приспада този размер от размера елементите на базовия собствен капитал от първи ред като алтернатива на прилагането на рисково тегло от 1 250 %:
i)
квалифицирани дялови участия извън финансовия сектор;
ii)
секюритизиращи позиции в съответствие с член 243, параграф 1, буква б), член 244, параграф 1, буква б) и член 258;
iii)
свободни доставки в съответствие с член 379, параграф 3;
iv)
позиции в съвкупността, за които институцията не може да определи рисковото тегло чрез вътрешнорейтинговия подход в съответствие с член 153, параграф 8;
v)
експозиции в капиталови инструменти съгласно подхода на вътрешните модели, в съответствие с член 155, параграф 4.
л)
всички данъчни отчисления, свързани с предвидимите към момента на изчисляването на отчисленията елементи на базовия собствен капитал от първи ред, освен когато институцията подходящо коригира размера на елементите на базовия собствен капитал от първи ред, доколкото такива данъчни отчисления намаляват размера, до който тези елементи могат да се използват за покриване на рискове или загуби.
2. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти, с които се определя прилагането на приспаданията, посочени в параграф 1, букви а), в), д), е), з), и) и л) от настоящия член и свързаните приспадания, посочени в член 56, букви а), в), г) и е) и в член 66, букви а), в) и г).
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 февруари 2015 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
3. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти, с които се уточняват видовете капиталови инструменти на финансовите институции, и - в консултация с Европейския надзорен орган (Европейски орган за застраховане и професионално пенсионно осигуряване) (ЕОЗППО), създаден с Регламент (ЕС) № 1094/2010 на Европейския парламент и на Съвета от 24 ноември 2010 г. (26) - на застрахователните и презастрахователните предприятия от трети държави и на предприятията извън обхвата на Директива 2009/138/ЕО в съответствие с член 4 от нея, които се приспадат от следните елементи на собствения капитал:
а)
елементи на базовия собствен капитал от първи ред;
б)
елементи на допълнителния капитал от първи ред;
в)
елементи на капитала от втори ред.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 февруари 2015 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 37
Приспадане на нематериални активи
Институциите определят размера на нематериалните активи, подлежащи на приспадане, в съответствие със следното:
а)
сумата, която ще се приспада, се намалява със сумата на свързаните отсрочени данъчни пасиви, които ще бъдат погасени, ако нематериалните активи се обезценят или бъдат отписани съгласно приложимата счетоводна рамка;
б)
сумата, която ще се приспада, включва репутацията, включена при оценката на значимите инвестиции на институцията.
Член 38
Приспадане на отсрочени данъчни активи, които се основават на бъдеща печалба
1. Институциите определят размера на отсрочените данъчни активи, които се основават на бъдеща печалба, за които се изисква приспадане в съответствие с настоящия член.
2. С изключение на случаите, когато са изпълнени условията в параграф 3, размерът на отсрочените данъчни активи, които се основават на бъдеща печалба, се изчислява, без да се намалява с размера на свързаните отсрочени данъчни пасиви на институцията.
3. Размерът на отсрочените данъчни активи, които се основават на бъдеща печалба, може да се намали с размера на свързаните отсрочени данъчни пасиви на институцията, ако са изпълнени следните условия:
а)
субектът има законно право, съгласно приложимото национално законодателство, да компенсира тези текущи данъчни активи срещу текущите данъчни пасиви;
б)
отсрочените данъчни активи и отсрочените данъчни пасиви се отнасят до данъци, наложени от един и същ данъчен орган и за един и същ данъчнозадължен субект.
4. Свързаните отсрочени данъчни пасиви на институцията, използвани за целите на параграф 3, не могат да включват отсрочени данъчни пасиви, намаляващи размера на нематериалните активи или активите на пенсионен фонд с предварително определен размер на пенсията, които се изисква да бъдат приспаднати.
5. Сумата на посочените в параграф 4 свързани отсрочени данъчни пасиви се разпределя между:
а)
отсрочените данъчни активи, които се основават на бъдеща печалба и произтичат от временни разлики, които не са приспаднати в съответствие с член 48, параграф 1);
б)
всички други отсрочени данъчни активи, които се основават на бъдеща печалба.
Институциите разпределят свързаните отсрочени данъчни пасиви пропорционално на дела на отсрочените данъчни активи, които се основават на бъдеща печалба, които представляват посочените в букви а) и б) елементи.
Член 39
Надвнасяне на данъци, пренасяне на данъчни загуби от предходни периоди и отсрочени данъчни активи, които не се основават на бъдеща печалба
1. Следните елементи не се приспадат от собствения капитал и подлежат на рисково претегляне в съответствие с трета част, дял II, глава 2 или глава 3, в зависимост от случая:
а)
надвзет данък от институцията за текущата година;
б)
данъчна загуба на институцията за текущата година, пренесена от предходни години, която дава основание за претенция или вземане към централно правителство, регионално правителство или местен данъчен орган;
2. Размерът на отсрочените данъчни активи, които не се основават на бъдеща печалба, е ограничен до размера на отсрочените данъчни активи, които произтичат от временни разлики, когато са изпълнени всички условия по-долу:
а)
те се заменят - автоматично, задължително и незабавно - с данъчен кредит, в случай че институцията отчете загуба, когато годишният финансов отчет на институцията е официално одобрен, или в случай на ликвидация или неплатежоспособност на институцията;
б)
институцията може, съгласно приложимото национално данъчно право, да прихване посочения в буква а) данъчен кредит с данъчно задължение на институцията или друго предприятие, включено в същата консолидирана група като институцията за целите на данъчното облагане съгласно посоченото право, или всяко друго предприятие, което подлежи на надзор на консолидирана основа в съответствие с първа част, дял II, глава 2;
в)
когато размерът на посочените в буква б) данъчни кредити надвишава посочените в същата буква данъчни задължения, този излишък се замества незабавно с пряко вземане към централното правителство на държавата членка, в която е учредена институцията.
Институцията прилага рисково тегло от 100 % спрямо отсрочени данъчни активи, когато са изпълнени условията по букви а), б и в).
Член 40
Приспадане на суми с отрицателен знак, получени от изчислението на размера на очакваната загуба
Сумата, която подлежи на приспадане в съответствие с член 36, параграф 1, буква г), не се намалява от повишаване на стойността на отсрочените данъчни активи, които се основават на бъдеща печалба, или в резултат на друг допълнителен данъчен ефект, който би могъл да възникне, ако провизиите нараснат до нивото на очакваните загуби, посочено в дял I, глава 3, раздел 3.
Член 41
Приспадане на активи на пенсионни фондове с предварително определен размер на пенсията
1. За целите на член 36, параграф 1, буква д), размерът на активите на пенсионни фондове с предварително определен размер на пенсията, които се приспадат, се намалява със:
а)
сумата на свързаните отсрочени данъчни пасиви, които могат да бъдат погасени, ако активите се обезценят или бъдат отписани съгласно приложимата счетоводна рамка;
б)
сумата на активите в пенсионния фонд с предварително определен размер на пенсията, които институцията може да използва без ограничение, при условие че е получила предварителното разрешение на компетентния орган. Тези активи, използвани за намаляване на сумата, която се приспада, получават рисково тегло в съответствие с трета част, дял II, глава 2 или глава 3, в зависимост от случая.
2. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на критериите, съгласно които компетентният орган позволява на институцията да намали размера на активите в пенсионен фонд с предварително определен размер на пенсията, както е посочено в параграф 1, буква б).
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 февруари 2015 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 42
Приспадане на позиции в собствени инструменти на базовия собствен капитал от първи ред
За целите на член 36, параграф 1, буква е) институциите изчисляват позициите си в собствени инструменти на базовия собствен капитал от първи ред въз основа на брутните дълги позиции при спазване на следните изключения:
а)
институциите могат да изчисляват размера на позициите си в собствени инструменти на базовия собствен капитал от първи ред въз основа на нетната дълга позиция, при положение че са изпълнени следните две условия:
i)
дългите и късите позиции са в една и съща базисна експозиция и късите позиции не са свързани с риск от контрагента;
ii)
дългите и късите позиции се държат заедно или в търговския портфейл, или в банковия портфейл;
б)
институциите определят сумата, която трябва да се приспадне за преките, непреките и синтетичните позиции в свързани с индекси ценни книжа, като изчисляват базисната експозиция към включените в тези индекси собствени инструменти на базовия собствен капитал от първи ред;
в)
институциите могат да прихванат късите позиции в собствени инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, произтичащи от къси позиции в базисните индекси, включително когато тези къси позиции включват риск от контрагента, от брутните дълги позиции в собствени инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, произтичащи от позиции в свързани с индекси ценни книжа, ако са изпълнени следните две условия:
i)
дългите и късите позиции са в едни и същи базисни индекси;
ii)
дългите и късите позиции се държат заедно или в търговския портфейл, или в банковия портфейл.
Член 43
Значителни инвестиции в предприятие от финансовия сектор
За целите на приспадането значителни инвестиции на дадена институция в предприятие от финансовия сектор възникват, когато е изпълнено някое от следните условия:
а)
институцията притежава повече от 10 % от инструментите на базовия собствен капитал от първи ред, емитирани от това предприятие;
б)
институцията има тесни връзки с това предприятие и притежава инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, емитирани от него;
в)
институцията притежава инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, емитирани от това предприятие, и предприятието не е включено в консолидацията по първа част, дял II, глава 2, но за целите на финансовото отчитане съгласно приложимата счетоводна рамка е включено в същата счетоводна консолидация като институцията.
Член 44
Приспадане на позиции в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред на предприятия от финансовия сектор, когато институцията има реципрочна кръстосана позиция, създадена с цел изкуствено раздуване на собственият капитал
Институциите правят приспаданията, посочени в член 36, параграф 1, букви ж), з) и и), в съответствие със следните изисквания:
а)
позициите в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред и други капиталови инструменти на предприятия от финансовия сектор се изчисляват въз основа на брутните дълги позиции;
б)
за целите на приспадането елементите на капитала от първи ред при застрахователните предприятия се третират като позиции в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред.
Член 45
Приспадане на позиции в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред на предприятия от финансовия сектор
Институциите правят приспаданията, изисквани в член 36, параграф 1, букви з) и и), в съответствие със следните разпоредби:
а)
те могат да изчисляват преките, непреките и синтетичните позиции в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред на предприятия от финансовия сектор въз основа на нетната дълга позиция в същата базисна експозиция, при положение че са изпълнени следните две условия:
i)
падежът на късата позиция съответства на този на дългата позиция или има остатъчен матуритет от най-малко една година;
ii)
както дългата, така и късата позиция се държат в търговския или в банковия портфейл;
б)
те определят подлежащата на приспадане сума при преките, непреките и синтетичните позиции в свързани с индекси ценни книжа, като изчисляват базисната експозиция във включените в тези индекси капиталови инструменти на предприятията от финансовия сектор.
Член 46
Приспадане на позиции в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, когато институцията няма значителни инвестиции в предприятие от финансовия сектор
1. За целите на член 36, параграф 1, буква з), институциите изчисляват приложимата, подлежаща на приспадане сума, като умножават сумата, посочена в буква а) от настоящия параграф, по коефициента, получен от изчислението, посочено в буква б) от настоящия параграф:
а)
общата сума, с която преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред и капитала от втори ред на предприятия от финансовия сектор, в които институцията няма значителни инвестиции, надхвърлят 10 % от общата сума на елементите на базовия собствен капитал от първи ред на институцията, изчислена след прилагане на следното към елементите на базовия собствен капитал от първи ред:
i)
членове 32-35;
ii)
приспаданията, посочени в член 36, параграф 1, букви а)-ж), буква к), подточки ii)-v) и буква л), с изключение на сумата, която се приспада по отношение на отсрочените данъчни активи, които се основават на бъдеща печалба и произтичат от временни разлики;
iii)
членове 44 и 45;
б)
сумата на преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред на онези предприятия от финансовия сектор, в които институцията няма значителни инвестиции, разделена на общата сума на преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в инструменти на собствения капитал на тези предприятия от финансовия сектор.
2. Институциите изключват поетите позиции, държани за пет работни дни или по-малко, от посочената в параграф 1, буква а) сума и от изчисляването на посочения в параграф 1, буква б) коефициент.
3. Подлежащата на приспадане сума съгласно параграф 1 се разпределя между всички държани инструменти на базовия собствен капитал от първи ред. Институциите определят частта от позициите в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, която се приспада съгласно параграф 1, като умножат посочената в буква а) от настоящия параграф сума по посочения в буква б) от настоящия параграф дял:
а)
сумата на позициите, които подлежат на приспадане съгласно параграф 1;
б)
дела от общата сума на преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред на предприятия от финансовия сектор, в които институцията няма значителни инвестиции, представляван от всеки държан инструмент на базовия собствен капитал от първи ред.
4. Сумата на позициите, посочени в член 36, параграф 1, буква з), която е равна на или по-малка от 10 % от елементите на базовия собствен капитал от първи ред на институцията след прилагане на разпоредбите в параграф 1, буква а), подточки i)-iii), не се приспада и за него се прилагат приложимите рискови тегла по трета част, дял II, глава 2 или глава 3 и изискванията в трета част, дял IV, в зависимост от случая.
5. Институциите определят частта от позициите си в инструменти на собствения капитал, която е рисково претеглена, като разделят посочената в буква а) сума на сумата в буква б):
а)
сумата на позициите, които трябва да бъдат рисково претеглени съгласно параграф 4;
б)
сумата, определена в подточка i) разделена на сумата, определена в подточка ii):
i)
общия размер на инструментите на базовия собствен капитал от първи ред;
ii)
общата сума на преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в инструменти на базовия капитал от първи ред на предприятия от финансовия сектор, в които институцията няма значителни инвестиции.
Член 47
Приспадане на позиции в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, когато институцията има значителни инвестиции в предприятие от финансовия сектор
За целите на член 36, параграф 1, буква и) приложимият размер, който се приспада от елементите на базовия собствен капитал от първи ред, изключва поетите позиции, държани за пет работни дни или по-малко, и се определя в съответствие с членове 44 и 45 и подраздел 2.
Подраздел 2
Освобождаване от приспадане от елементите на базовия собствен капитал от първи ред и алтернативни подходи
Член 48
Прагове на освобождаване от приспадане от елементите на базовия собствен капитал от първи ред
1. При приспадането съгласно член 36, параграф 1, букви в) и и) от институциите не се изисква да приспадат сумите на изброените в букви а) и б) от настоящия параграф елементи, чийто общ размер е равен на или по-малък от прага, посочен в параграф 2:
а)
отсрочените данъчни активи, които се основават на бъдеща печалба и произтичат от временни разлики, и чийто общ размер е равен на или по-малък от 10 % от елементите на базовия собствен капитал от първи ред на институцията, изчислени след прилагането на:
i)
членове 32-35;
ii)
член 36, параграф 1, букви а)-з), буква к), подточки ii)-v) и буква л), без отсрочените данъчни активи, които се основават на бъдеща печалба и произтичат от временни разлики;
б)
когато институцията има значителни инвестиции в предприятие от финансовия сектор, нейните преки, непреки и синтетични позиции в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред на такива предприятия, чиято обща сума е равна на или по-малка от 10 % от елементите на базовия собствен капитал от първи ред на институцията, изчислени след прилагането на:
i)
членове 32-35;
ii)
член 36, параграф 1, букви а)-з), буква к), подточки ii)-v) и буква л), без отсрочените данъчни активи, които се основават на бъдеща печалба и произтичат от временни разлики.
2. За целите на параграф 1 прагът е равен на сумата, посочена в буква а) от настоящия параграф, умножена по процента, посочен в буква б) от настоящия параграф:
а)
остатъчната сума на елементите на базовия собствен капитал от първи ред след прилагането на корекциите и приспаданията в членове 32-36 в пълен размер и без прилагане на праговете на освобождаване, определени в настоящия член;
б)
17,65 %.
3. За целите на параграф 1 институциите определят частта на отсрочените данъчни активи от общия размер на елементите на базовия собствен капитал от първи ред, която не се изисква да бъде приспадната, чрез разделяне на сумата по буква а) от настоящия параграф на сумата по буква б) от настоящия параграф:
а)
сумата на отсрочените данъчни активи, които се основават на бъдеща печалба и произтичат от временни разлики, и които общо са равни на или по-малки от 10 % от елементите на базовия собствен капитал от първи ред на институцията;
б)
сборът от:
i)
сумата, посочена в буква а);
ii)
сумата от преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в инструменти на собствения капитал на предприятия от финансовия сектор, в които институцията има значителни инвестиции, които общо са по- равни на или малки от 10 % от сумата на елементите на нейния базов собствен капитал от първи ред.
Делът на значителните инвестиции спрямо общия размер на елементите, който не се изисква да бъде приспадан, е равен на 1 минус дела, посочен в първа алинея.
4. Сумите на елементите, които не се приспадат съгласно параграф 1, получават рисково тегло от 250 %.
Член 49
Изискване за приспадане при прилагане на консолидация, допълнителен надзор или институционална защитна схема
1. За целите на изчисляването на собствения капитал на индивидуална основа, подконсолидирана основа и консолидирана основа и когато компетентните органи изискват или позволяват институциите да прилагат метод 1, 2 или 3 от приложение I към Директива 2002/87/ЕО, компетентните органи могат да разрешат на институциите да не приспадат позициите в инструменти на собствения капитал на предприятие от финансовия сектор, в което институцията майка, финансовият холдинг майка, смесеният финансов холдинг майка или институцията притежават значителни инвестиции, при условие че са спазени условията по букви а)-д) от настоящия параграф:
а)
предприятието от финансовия сектор е застрахователно предприятие, презастрахователно предприятие или застрахователен холдинг;
б)
застрахователното предприятие, презастрахователното предприятие или застрахователният холдинг попадат в обхвата на същия допълнителен надзор съгласно Директива 2002/87/ЕО, както институцията майка, финансовият холдинг майка или смесеният финансов холдинг майка или институцията, която притежава позицията;
в)
институцията предварително е получила разрешение от компетентните органи;
г)
преди да предоставят посоченото в буква в) разрешение и постоянно след това, компетентните органи се уверяват, че степента на интегрирано управление, управление на риска и вътрешен контрол по отношение на предприятията, които биха били включени в обхвата на консолидацията по метод 1, 2 или 3, е адекватна;
д)
позициите в рамките на предприятието принадлежат на едно от следните:
i)
кредитната институция майка;
ii)
финансовия холдинг майка;
iii)
смесения финансов холдинг майка;
iv)
институцията;
v)
дъщерно предприятие на едно от предприятията, посочени в подточки i)-iv), което е включено в обхвата на консолидацията съгласно първа част, дял II, глава 2.
Избраният метод се прилага последователно във времето.
2. С оглед изчисляването на собствения капитал на индивидуална основа и на подконсолидирана основа институциите, които са обект на надзор на консолидирана основа в съответствие с първа част, дял II, глава 2, не приспадат позиции в инструменти на собствения капитал, емитирани от предприятия от финансовия сектор, които са включени в обхвата на надзора на консолидирана основа, освен ако компетентните органи не определят, че такива приспадания се изискват за конкретни цели, по-специално с цел структурно разделение на банковите дейности и планиране на преструктурирането, за целите на надзора на индивидуална или подконсолидирана основа.
Прилагането на подхода, посочен в първа алинея, не трябва да води до несъразмерни отрицателни последици за цялата или за части от финансовата система на други държави членки или за Съюза като цяло, като създава пречка за функционирането на вътрешния пазар.
3. За целите на изчисляването на собствения капитал на индивидуална или подконсолидирана основа компетентните органи могат да разрешат на институциите да не приспадат позициите в инструменти на собствения капитал в следните случаи:
а)
когато институцията има позиция в друга институция и са изпълнени условията в подточки ii)-vi):
i)
институциите попадат в рамките на една и съща институционална защитна схема, както е посочена в член 113, параграф 7;
ii)
компетентните органи са дали разрешението, посочено в член 113, параграф 7;
iii)
спазени са условията по член 113, параграф 7;
iv)
институционалната защитна схема изготвя консолидирания счетоводен баланс, посочен в член 113, параграф 7, буква д), или, когато не се изисква изготвянето на консолидирани отчети - изчисление на разширена агрегирана основа, което компетентните органи считат за равностойно на разпоредбите на Директива 86/635/ЕИО, в което се включват някои адаптирани разпоредби на Директива, с които се уреждат консолидираните счетоводни отчети на групи кредитни институции. Външен одитор проверява дали това изчисление на разширена агрегирана основа е равностойно, както и по-специално дали при изчисляването е елиминирано многократното използване на елементи, допустими при изчисляването на собствения капитал, както и неподходящото създаване на собствен капитал между членовете на институционалната защитна схема. Консолидираният счетоводен баланс или изчисляването на разширена агрегирана основа се представят на компетентните органи най-малко със същата честота като посочената в член 99;
v)
институциите, които са включени в институционална защитна схема, заедно изпълняват на консолидирана или разширена агрегирана основа изискванията по член 92 и докладват за спазването на тези изисквания в съответствие с член 99. В рамките на институционална защитна схема не се изисква приспадането на участията, притежавани от кооперативни членове или юридически лица, които не са членове на институционалната защитна схема, при условие че е елиминирано многократното използване на елементи, които са приемливи при изчисляването на собствения капитал, както и неподходящото създаване на собствен капитал между членовете на институционалната защитна схема и миноритарния акционер, когато той е институция.
б)
когато регионална кредитна институция има позиция в своята централна или друга регионална кредитна институция и условията в буква а), подточки i)-v) са изпълнени.
4. Позиции, спрямо които не се извършва приспадането съгласно параграф 1, 2 или 3, представляват експозиции и подлежат на рисково претегляне в съответствие с трета част, дял II, глава 2 или 3, в зависимост от случая.
5. Когато дадена институция прилага методи 1 или 2 от приложение I към Директива 2002/87/ЕО, тя оповестява изискването за допълнителен собствен капитал и съотношението на капиталова адекватност на финансовия конгломерат, изчислени в съответствие с член 6 и приложение I към същата директива.
6. ЕБО, ЕОЗППО и Европейският надзорен орган (Европейски орган за ценни книжа и пазари) (ЕОЦКП), създаден с Регламент 1095/2010 на Европейския парламент и на Съвета от 24 ноември 2010 г. (27). разработват в рамките на Съвместния комитет проекти на регулаторни технически стандарти за определяне, за целите на настоящия член, на условията на прилагане на методите за изчисляване, изброени в приложение I, втора част от Директива 2002/87/ЕО за целите на алтернативните подходи във връзка с приспадането, посочени в параграф 1 от настоящия член.
ЕБО, ЕОЗППО и ЕОЦКП представят на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 февруари 2015 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 съответно от Регламент (ЕС) № 1093/2010, от Регламент (ЕС) № 1094/2010 и от Регламент (ЕС) № 1095/2010.
Раздел 4
Базов собствен капитал от първи ред
Член 50
Базов собствен капитал от първи ред
Базовият собствен капитал от първи ред на дадена институция се състои от елементите на базовия собствен капитал от първи ред след прилагане на корекциите, които се изискват от членове 32-35, приспаданията съгласно член 36 и освобождаванията и алтернативните подходи, установени в членове 48,49 и 79.
ГЛАВА 3
Допълнителен капитал от първи ред
Раздел 1
Елементи и инструменти на допълнителния капитал от първи ред
Член 51
Елементи на допълнителния капитал от първи ред
Елементите на допълнителния капитал от първи ред са:
а)
капиталови инструменти, когато са изпълнени условията по член 52, параграф 1;
б)
премийни резерви от емисии във връзка с посочените в буква а) инструменти.
Изброените в буква а) инструменти не отговарят на изискванията за елементи на базовия собствен капитал от първи ред или на капитала от втори ред.
Член 52
Инструменти на допълнителния капитал от първи ред
1. Капиталовите инструменти се приемат за инструменти на допълнителния капитал от първи ред само ако са изпълнени следните условия:
а)
инструментите са емитирани и платени;
б)
инструментите не са закупени от някой от следните:
i)
институцията или нейните дъщерни предприятия;
ii)
предприятие, в което институцията има участие под формата на притежание, пряко или посредством контрол, на 20 % или повече от правата на глас или капитала на предприятието;
в)
закупуването на инструментите не се финансира пряко или непряко от институцията;
г)
при неплатежоспособност на институцията инструментите са с по-нисък ред от инструментите на капитала от втори ред;
д)
инструментите не са обезпечени или не са обект на гаранции, които повишават реда на вземанията на:
i)
институцията или нейните дъщерни предприятия;
ii)
предприятието майка на институцията или неговите дъщерни предприятия;
iii)
финансовия холдинг майка или неговите дъщерни предприятия;
iv)
холдинга със смесена дейност или неговите дъщерни предприятия;
v)
смесения финансов холдинг и неговите дъщерни предприятия;
vi)
предприятие, което има тесни връзки със субектите, посочени в подточки i) - v);
е)
инструментите не са предмет на споразумение, под формата на договор или под друга форма, с което се повишава редът на вземанията по инструментите при неплатежоспособност или ликвидация;
ж)
инструментите са с неограничен срок и разпоредбите, които ги уреждат, не включват стимул за изкупуването им от институцията;
з)
ако разпоредбите относно инструментите включват една или повече кол опции, тези опции могат да бъдат упражнени единствено по преценка на емитента;
и)
по отношение на инструментите може да се упражни кол опция, те могат да бъдат изкупени или изкупени обратно само когато са изпълнени условията по член 77 и не преди да са изтекли пет години от датата на емитиране, освен когато са изпълнени условията по член 78, параграф 4;
й)
в разпоредбите относно инструментите няма указание, изрично или по подразбиране, че по отношение на тях ще бъде или може да бъде упражнена кол опция или че те ще бъдат или могат да бъдат изкупени или изкупени обратно, и институцията не указва това по друг начин, с изключение на следните случаи:
i)
след ликвидация на институцията;
ii)
обратно изкупуване на инструментите по преценка на институцията или други начини за намаляване на допълнителния капитал от първи ред по нейна преценка, когато институцията е получила предварително разрешение от компетентния орган в съответствие с член 77;
к)
институцията не указва изрично или по подразбиране, че компетентният орган даде съгласие по искане за упражняване на кол опция по отношение на инструментите, за изкупуването им или обратното им изкупуване;
л)
разпределенията по инструментите отговарят на следните условия:
i)
изплатени са от разпределяеми позиции;
ii)
размерът на разпределенията по инструментите няма да бъде променен въз основа на кредитния рейтинг на институцията или на нейното предприятие майка;
iii)
разпоредбите, уреждащи инструментите, предоставят на институцията право на преценка по всяко време да отмени разпределенията по инструментите за неограничен срок и на некумулативна основа, като институцията може да използва тези отменени плащания без ограничение за целите на изпълнението на задълженията си, когато същите станат изискуеми;
iv)
отмяната на разпределенията не представлява неизпълнение от страна на институцията;
v)
отмяната на разпределенията не налага ограничения върху институцията;
м)
инструментите не водят до констатацията, че пасивите на дадена институция надвишават нейните активи, когато съгласно приложимото национално право тази констатация се използва, за да се определи неплатежоспособността на институцията;
н)
в разпоредбите относно инструментите се изисква при настъпването на активиращо събитие постоянно или временно намаляване на стойността на главницата на инструментите или преобразуването им в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред;
о)
разпоредбите относно инструментите не съдържат характеристика, която би могла да възпрепятства рекапитализирането на институцията;
п)
когато инструментите не са емитирани пряко от институция, те отговарят на следните две условия:
i)
инструментите са емитирани чрез предприятие в рамките на консолидацията съгласно първа част, дял II, глава 2,
ii)
постъпленията са незабавно и без ограничение на разположение на тази институция във форма, която отговаря на условията в настоящия параграф.
Условието в първа алинея, буква г) се счита за изпълнено дори и ако инструментите са включени съгласно член 484, параграф 3 в допълнителния капитал от първи ред или капитала от втори ред, при условие че са с равностоен ранг.
2. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на:
а)
формата и естеството на стимулите за изкупуване;
б)
естеството на всяко увеличаване на стойността на главницата на инструмент на допълнителния капитал от първи ред, което се извършва след временно намаляване на стойността на главницата по този инструмент;
в)
процедурите и сроковете за:
i)
определяне на това дали е настъпило активиращо събитие;
ii)
увеличаване на стойността на главницата на инструмент на допълнителния капитал от първи ред, което се извършва след временно намаляване на стойността на главницата по този инструмент;
г)
характеристиките на инструментите, които биха могли да възпрепятстват рекапитализирането на институцията;
д)
използването на дружества със специална цел за непряко емитиране на инструменти на собствения капитал.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 февруари 2015 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 53
Ограничения върху отмяната на разпределенията по инструменти на допълнителния капитал от първи ред и характеристики, които могат да възпрепятстват рекапитализирането на институцията
За целите на член 52, параграф 1, буква л), подточка v) и буква о) разпоредбите относно инструментите на допълнителния капитал от първи ред не включват, по-специално, следното:
а)
изискване за разпределения по инструментите, които трябва да бъдат направени в случай на извършено разпределение по инструмент, емитиран от институцията, със същия или по-нисък ред спрямо инструмент на допълнителния капитал от първи ред, включително инструмент на базовия собствен капитал от първи ред;
б)
изискване за отмяна на плащането на разпределения по инструментите на базовия собствен капитал от първи ред, на допълнителния капитал от първи ред или на капитала от втори ред, ако не са направени разпределения по тези инструменти на допълнителния капитал от първи ред;
в)
задължение за замяна на изплащането на лихви или дивидент с плащане в друга форма. Институцията няма друго такова задължение.
Член 54
Намаляване на стойността или преобразуване на инструментите на допълнителния капитал от първи ред
1. За целите на член 52, параграф 1, буква н), по отношение на инструментите на допълнителния капитал от първи ред се прилагат следните разпоредби:
а)
активиращо събитие настъпва, когато посоченото в член 92, параграф 1, буква а) съотношение на базовия собствен капитал от първи ред на институцията се понижи под някоя от следните стойности:
i)
5,125 %;
ii)
стойност над 5,125 %, която се определя от институцията и е посочена в разпоредбите относно инструмента;
б)
институциите могат да предвидят в разпоредбите относно инструмента едно или повече активиращи събития в допълнение към посоченото в буква а);
в)
ако в разпоредбите относно инструментите се изисква те да бъдат преобразувани в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред при настъпването на активиращо събитие, в тези разпоредби се посочва:
i)
ставката на това преобразуване и максималният разрешен размер на преобразуването; или
ii)
диапазона, в който инструментите ще бъдат преобразувани в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред;
г)
ако в разпоредбите относно инструментите се изисква стойността на главницата им да бъде намалена при настъпването на активиращо събитие, това намаляване обхваща:
i)
вземането на държателя на инструмента при неплатежоспособност или ликвидация на институцията;
ii)
сумата, която трябва да бъде платена при упражняване на кол опция или изкупуване на инструмента;
iii)
извършените разпределения по инструмента.
2. Намаляването на стойността или преобразуването на инструмент на допълнителния капитал от първи ред генерира, съгласно приложимата счетоводна рамка, елементи, които отговарят на изискванията за елементи на базовия собствен капитал от първи ред.
3. Стойността на инструментите на допълнителния капитал от първи ред, включени в елементите на допълнителния капитал от първи ред, не надхвърля минималната стойност на елементите на базовия собствен капитал от първи ред, които биха били генерирани, ако стойността на главницата на инструментите на допълнителния капитал от първи ред беше изцяло намалена или преобразувана в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред.
4. Общата стойност на инструментите на допълнителния капитал от първи ред, която се изисква да бъде намалена или преобразувана при настъпването на активиращо събитие, е не по-малка от по-ниската от следните стойности:
а)
сумата, необходима за пълно възстановяване на съотношението на базовия собствен капитал от първи ред на институцията до 5,125 %;
б)
пълния размер на главницата по инструмента.
5. При настъпване на активиращо събитие институциите предприемат следните действия:
а)
информират незабавно компетентните органи;
б)
информират държателите на инструменти на допълнителния капитал от първи ред;
в)
намаляват стойността на главницата по инструментите или преобразуват инструментите без забавяне, но най-късно в рамките на един месец, в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред в съответствие с изискването по настоящия член.
6. Институция, която емитира инструменти на допълнителния капитал от първи ред, които се преобразуват в базов собствен капитал от първи при активиращо събитие, гарантира, че нейният регистриран акционерен капитал по всяко време е достатъчен за преобразуване на всички такива конвертируеми инструменти на допълнителния капитал от първи ред в акции, ако настъпи активиращо събитие. Всички необходими разрешения трябва да са получени към датата на емитиране на подобни конвертируеми инструменти на допълнителния капитал от първи ред. Институцията запазва по всяко време необходимото предварително разрешение за издаване на инструментите на базовия собствен капитал от първи ред, в които подобни инструменти на допълнителния капитал от първи ред биха били преобразувани при активиращо събитие.
7. Институция, която емитира инструменти на допълнителния капитал от първи ред, които се преобразуват в базов собствен капитал от първи ред при настъпване на активиращо събитие, гарантира, че няма процедурни пречки за това преобразуване, произтичащи от нейните учредителни актове или договорни правила.
Член 55
Последици от неспазването на изискванията по отношение на инструментите на допълнителния капитал от първи ред
Когато по отношение на инструмент на допълнителния капитал от първи ред вече не се спазват условията по член 52, параграф 1, се прилага следното:
а)
този инструмент незабавно престава да бъде инструмент на допълнителния капитал от първи ред;
б)
частта на премийните резерви от емисии, които са свързани с този инструмент, незабавно престава да бъде елемент на допълнителния капитал от първи ред.
Раздел 2
Приспадания от елементите на допълнителния капитал от първи ред
Член 56
Приспадания от елементите на допълнителния капитал от първи ред
Институциите приспадат от елементите на допълнителния капитал от първи ред следното:
а)
преките, непреките и синтетичните позиции на институция в собствени инструменти на допълнителния капитал от първи ред, включително такива, които тя може да бъде задължена да купува в резултат на съществуващи договорни задължения;
б)
преките, непреките и синтетичните позиции в инструменти на допълнителния капитал от първи ред на предприятия от финансовия сектор, с които институцията има реципрочни кръстосани позиции, които позиции компетентният орган смята, че са били създадени с цел да се раздуе изкуствено собственият капитал на институцията;
в)
приложимия размер, определен в съответствие с член 60, на преките, непреките и синтетичните позиции в инструменти на допълнителния капитал от първи ред на предприятия от финансовия сектор, когато институцията няма значителни инвестиции в тези предприятия;
г)
преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в инструменти на допълнителния капитал от първи ред на предприятия от финансовия сектор, когато институцията има значителни инвестиции в тези предприятия, без поетите позиции, държани за пет работни дни или по-малко;
д)
размера на елементите, подлежащи на приспадане от елементите на капитала от втори ред съгласно член 66, с който надхвърля капитала от втори ред на институцията;
е)
всички данъчни отчисления, свързани с предвидимите към момента на изчисляването на отчисленията елементи на допълнителния капитал от първи ред, освен когато институцията коригира размера на елементите на допълнителния капитал от първи ред по подходящ начин, доколкото такива данъчни отчисления намаляват размера, до който тези елементи могат да се използват за покриване на рискове или загуби.
Член 57
Приспадания от позиции в собствени инструменти на допълнителния капитал от първи ред
За целите на член 56, буква а) институциите изчисляват позициите си в собствени инструменти на допълнителния капитал от първи ред въз основа на брутните дълги позиции при спазване на следните изключения:
а)
институциите могат да изчисляват размера на позициите си в собствени инструменти на допълнителния капитал от първи ред въз основа на нетната дълга позиция, ако са изпълнени следните две условия:
i)
дългите и късите позиции са в една и съща базисна експозиция и късите позиции не са свързани с риск от контрагента;
ii)
както дългите, така и късите позиции се държат в търговския или в банковия портфейл;
б)
институциите определят сумата, която да се приспадне за преките, непреките или синтетичните позиции в свързани с индекси ценни книжа, като изчисляват базисната експозиция към включените в тези индекси собствени инструменти на допълнителния капитал от първи ред;
в)
институциите могат да прихванат късите позиции в собствени инструменти на допълнителния капитал от първи ред, произтичащи от къси позиции в базисните индекси, включително когато тези къси позиции включват риск от контрагента, от брутните дълги позиции в собствени инструменти на допълнителния капитал от първи ред, произтичащи от позиции в свързани с индекси ценни книжа, ако са изпълнени следните две условия:
i)
дългите и късите позиции са в едни и същи базисни индекси;
ii)
както дългите, така и късите позиции се държат в търговския или в банковия портфейл.
Член 58
Приспадане на позиции в инструменти на допълнителния капитал от първи ред на предприятия от финансовия сектор, когато институцията има реципрочна кръстосана позиция, създадена с цел изкуствено раздуване на собствения капитал
Институциите правят приспаданията, изисквани съгласно член 56, букви б), в) и г), в съответствие със следните изисквания:
а)
позициите в инструменти на допълнителния капитал от първи ред се изчисляват въз основа на брутните дълги позиции;
б)
за целите на приспадането елементите на допълнителния капитал от първи ред при застрахователните предприятия се третират като позиции в инструменти на допълнителния капитал от първи ред.
Член 59
Приспадане на позиции в инструменти на допълнителния капитал от първи ред на предприятия от финансовия сектор
Институциите правят приспаданията, изисквани съгласно член 56, букви в) и г), в съответствие със следните изисквания:
а)
те могат да изчисляват преките, непреките и синтетичните позиции в инструменти на допълнителния капитал от първи ред на предприятия от финансовия сектор въз основа на нетната дълга позиция в същата базисна експозиция, ако са изпълнени следните две условия:
i)
падежът на късата позиция съответства на този на дългата позиция или има остатъчен матуритет от най-малко една година;
ii)
както дългата, така и късата позиция се държат в търговския или в банковия портфейл;
б)
те определят подлежащата на приспадане сума при преките, непреките и синтетичните позиции в свързани с индекси ценни книжа, като изчисляват базисната експозиция във включените в тези индекси капиталови инструменти на предприятията от финансовия сектор.
Член 60
Приспадане на позиции в инструменти на допълнителния капитал от първи ред, когато институцията няма значителни инвестиции в предприятия от финансовия сектор
1. За целите на член 56, буква в) институциите изчисляват приложимата подлежаща на приспадане сума, като умножават сумата, посочена в буква а) от настоящия параграф, по коефициента, получен от изчислението, посочено в буква б) от настоящия параграф:
а)
общата сума, с която преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред и капитала от втори ред на предприятия от финансовия сектор надхвърля 10 % от елементите на базовия собствен капитал от първи ред на институцията, изчислена след прилагане на:
i)
членове 32-35;
ii)
член 36, параграф 1, букви а)-ж), буква к), подточки ii)-v) и буква л), без отсрочените данъчни активи, които се основават на бъдеща печалба и произтичат от временни разлики;
iii)
членове 44 и 45;
б)
сумата на преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в инструменти на допълнителния капитал от първи ред на онези предприятия от финансовия сектор, в които институцията няма значителни инвестиции, разделена на общата сума на всички преки, непреки и синтетични позиции на институцията в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред и капитала от втори ред на предприятия от финансовия сектор.
2. Институциите изключват поетите позиции, държани за пет работни дни или по-малко, от посочената в параграф 1, буква а) сума и от изчисляването на посочения в параграф 1, буква б) коефициент.
3. Подлежащата на приспадане сума съгласно параграф 1 се разпределя между всички държани инструменти на допълнителния капитал от първи ред. Сумата, която трябва да се приспадне съгласно параграф 1 от всеки инструмент на допълнителния капитал от първи ред, се изчислява, като сумата в буква а) от настоящия параграф се умножи по дела в буква б) от настоящия параграф:
а)
сумата на позициите, които подлежат на приспадане съгласно параграф 1;
б)
сумата, определена в подточка i), разделена на сумата, определена в подточка ii):
i)
общия размер на инструмента на допълнителния капитал от първи ред;
ii)
общия размер на преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в инструменти на допълнителния капитал от първи ред на предприятия от финансовия сектор, в които институцията няма значителни инвестиции.
4. Сумата на позициите, посочени в член 56, буква в), която е равна на или по-малка от 10 % от елементите на базовия собствен капитал от първи ред на институцията след прилагане на разпоредбите на параграф 1, буква а), подточки i), (ii) и iii), не се приспада и за нея се прилагат приложимите рискови тегла по трета част, дял II, глава 2 или глава 3 и на изискванията в трета част, дял IV, в зависимост от случая.
5. Институциите определят частта от позициите си в инструменти на собствения капитал, която е рисково претеглена, като разделят посочената в буква а) сума на сумата в буква б):
а)
сумата на позициите, които трябва да бъдат рисково претеглени съгласно параграф 4;
б)
сумата, определена в подточка i) разделена на сумата, определена в подточка ii):
i)
общия размер на инструментите на базовия собствен капитал от първи ред;
ii)
общата сума на преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в инструменти на базовия капитал от първи ред на предприятия от финансовия сектор, в които институцията няма значителни инвестиции.
Раздел 3
Допълнителен капитал от първи ред
Член 61
Допълнителен капитал от първи ред
Допълнителният капитал от първи ред на дадена институция се състои от елементите на допълнителния капитал от първи ред след приспадане на елементите, посочени в член 56, и след прилагане на член 79.
ГЛАВА 4
Капитал от втори ред
Раздел 1
Елементи и инструменти на капитала от втори ред
Член 62
Елементи на капитала от втори ред
Елементите на капитала от втори ред са:
а)
капиталови инструменти и подчинени заеми, когато са спазени условията по член 63;
б)
премийните резерви от емисии, свързани с посочените в буква а) инструменти;
в)
за институциите, изчисляващи размера на рисково претеглените експозиции в съответствие с трета част, дял II, глава 2 - корекциите за общ кредитен риск, брутно от данъчни ефекти, в размер до 1,25 % от рисково претеглените експозиции, изчислени в съответствие с трета част, дял II, глава 2;
г)
за институциите, изчисляващи размера на рисково претеглените експозиции в съответствие с трета част, дял II, глава 3 - сумите с положителен знак, брутно от данъчни ефекти, получени в резултат на предвиденото в членове 158 и 159 изчисление, в размер до 0,6 % от рисково претеглените експозиции, изчислени в съответствие с трета част, дял II, глава 3.
Изброените в буква а) елементи не отговарят на изискванията за елементи на базовия собствен капитал от първи ред или на допълнителния капитал от първи ред.
Член 63
Инструменти на капитала от втори ред
Капиталовите инструменти и подчинените заеми са инструменти на капитала от втори ред, ако са изпълнени следните условия:
а)
инструментите са емитирани или подчинените заеми са получени, в зависимост от случая, и изцяло платени;
б)
инструментите не са закупени или подчинените заеми не са предоставени, в зависимост от случая, от някой от следните:
i)
институцията или нейните дъщерни предприятия;
ii)
предприятие, в което институцията има дялово участие под формата на притежание, пряко или посредством контрол, на 20 % или повече от правата на глас или капитала на предприятието;
в)
закупуването на инструментите или предоставянето на подчинените заеми, в зависимост от случая, не се финансира пряко или непряко от институцията;
г)
вземанията по главницата на инструментите съгласно разпоредбите, уреждащи тези инструменти, или вземанията по главницата на подчинените заеми съгласно разпоредбите, уреждащи тези заеми, в зависимост от случая, са с по-нисък ред от вземанията на всички привилегировани кредитори;
д)
инструментите или подчинените заеми, в зависимост от случая, не са обезпечени или не са обект на гаранции, които повишават реда на вземанията от:
i)
институцията или нейните дъщерни предприятия;
ii)
предприятието майка на институцията или неговите дъщерни предприятия;
iii)
финансовия холдинг майка или неговите дъщерни предприятия;
iv)
холдинга със смесена дейност или неговите дъщерни предприятия;
v)
смесения финансов холдинг или неговите дъщерни предприятия;
vi)
предприятие, което има тесни връзки със субектите, посочени в подточки i) - v);
е)
инструментите или подчинените заеми, в зависимост от случая, не са предмет на договореност, с която по друг начин се повишава редът на вземанията съответно по инструментите или подчинените заеми;
ж)
инструментите или подчинените заеми, в зависимост от случая, имат първоначален матуритет от най-малко пет години;
з)
разпоредбите относно инструментите или подчинените заеми, в зависимост от случая, не включват стимул за изкупуване или изплащане на главницата по тях, в зависимост от случая, от институцията преди падежа им;
и)
ако инструментите или подчинените заеми, в зависимост от случая, включват една или повече кол опции или опции за изплащане преди падежа, тези опции могат да бъдат упражнени единствено по преценка на емитента или длъжника, в зависимост от случая;
й)
по отношение на инструментите или подчинените заеми, в зависимост от случая, може да се упражни кол опция, те могат да бъдат изкупени или изкупени обратно, или изплатени преди падежа само когато са изпълнени условията по член 77 и не преди да са минали пет години от датата на емитиране или получаване, в зависимост от случая, освен когато са изпълнени условията по член 78, параграф 4;
к)
в разпоредбите относно инструментите или подчинените заеми, в зависимост от случая, не се посочва изрично и не се подразбира, че по отношение на инструментите или подчинените заеми, в зависимост от случая, може или ще се упражни кол опция, че те ще бъдат или могат да бъдат изкупени, изкупени обратно или изплатени преди падежа, в зависимост от случая, от институцията, освен при неплатежоспособност или ликвидация на институцията, и институцията не указва това по друг начин;
л)
разпоредбите, уреждащи инструментите или подчинените заеми, в зависимост от случая, не предоставят на държателя правото да ускори графика на изплащането на лихви или на главницата, освен в случай на неплатежоспособност или ликвидация на институцията;
м)
размерът на дължимите по инструментите или подчинените заеми, в зависимост от случая, плащания на лихви или на дивиденти няма да бъде променен въз основа на кредитния рейтинг на институцията или нейното предприятие майка;
н)
когато инструментите не са емитирани пряко от институция или когато подчинените заеми не са получени пряко от институция, в зависимост от случая, трябва да бъдат изпълнени следните две условия:
i)
инструментите са емитирани или подчинените заеми са получени, в зависимост от случая, чрез предприятие, което е част от консолидацията по силата на първа част, дял II, глава 2;
ii)
постъпленията са незабавно и без ограничение на разположение на институцията във форма, която отговаря на условията в настоящия параграф.
Член 64
Амортизация на инструментите на капитала от втори ред
Степента, в която инструментите на капитала от втори ред отговарят на изискванията за елементи на капитала от втори ред през последните пет години от матуритета на инструментите, се изчислява чрез умножаване на резултата, получен от изчислението в буква а), по сумата в буква б), както следва:
а)
номиналната стойност на инструментите или подчинените заеми на първия ден от последния петгодишен период на договорения матуритет, разделена на броя на календарните дни в този период;
б)
броят на оставащите календарни дни от договорения матуритет на инструментите или подчинените заеми.
Член 65
Последици от неспазването на изискванията по отношение на инструментите на капитала от втори ред
Когато по отношение на инструмент на капитала от втори ред вече не се спазват условията по член 63, се прилага следното:
а)
този инструмент незабавно престава да бъде инструмент на капитала от втори ред;
б)
частта на премийните резерви, които са свързани с този инструмент, незабавно престава да бъде сред елементите на капитала от втори ред.
Раздел 2
Приспадания от елементите на капитала от втори ред
Член 66
Приспадания от елементите на капитала от втори ред
От елементите на капитала от втори ред се приспадат:
а)
преките, непреките и синтетичните позиции на институция в собствени инструменти на капитала от втори ред, включително такива, които тя може да бъде задължена да закупи в резултат на съществуващи договорни задължения;
б)
преките, непреките и синтетичните позиции в инструменти на капитала от втори ред на предприятия от финансовия сектор, с които институцията има реципрочни кръстосани позиции, които позиции компетентният орган смята, че са били създадени с цел да се раздуе изкуствено собственият капитал на институцията;
в)
приложимият размер, определен в съответствие с член 70, на преките, непреките и синтетичните позиции в инструменти на капитала от втори ред на предприятия от финансовия сектор, в които институцията няма значителни инвестиции;
г)
преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в инструменти на капитала от втори ред на предприятия от финансовия сектор, в които институцията има значителни инвестиции, без поетите позиции, държани за по-малко от пет работни дни.
Член 67
Приспадания на позиции в собствени инструменти на капитала от втори ред
За целите на член 66, буква а) институциите изчисляват позициите си въз основа на брутните дълги позиции при спазване на следните изключения:
а)
институциите могат да изчисляват размера на позициите въз основа на нетната дълга позиция, ако са изпълнени следните две условия:
i)
дългите и късите позиции са в една и съща базисна експозиция и късите позиции не са свързани с риск от контрагента;
ii)
както дългите, така и късите позиции се държат в търговския или в банковия портфейл.
б)
институциите определят сумата, която да се приспадне за преките, непреките и синтетичните позиции в свързани с индекси ценни книжа, като изчисляват базисната експозиция към включените в тези индекси собствени инструменти на капитала от втори ред;
в)
институциите могат да прихванат късите позиции в собствени инструменти на капитала от втори ред, произтичащи от къси позиции в базисните индекси, включително когато тези къси позиции включват риск от контрагента, от брутните дълги позиции в собствени инструменти на капитала от втори ред, произтичащи от позиции в свързани с индекси ценни книжа, ако са изпълнени следните две условия:
i)
дългите и късите позиции са в едни и същи базисни индекси;
ii)
както дългите, така и късите позиции се държат в търговския или в банковия портфейл.
Член 68
Приспадане на позиции в инструменти на капитала от втори ред на предприятия от финансовия сектор, когато институцията има реципрочна кръстосана позиция с цел изкуствено да се раздуе собственият капитал
Институциите правят приспаданията, изисквани съгласно член 66, букви б), в) и г), в съответствие със следните разпоредби:
а)
позициите в инструменти на капитала от втори ред се изчисляват въз основа на брутните дълги позиции;
б)
за целите на приспадането позициите в елементи на капитала от втори ред при застрахователните предприятия и елементи на капитала от трети ред при застрахователните предприятия се третират като позиции в инструменти на капитала от втори ред.
Член 69
Приспадане на позиции в инструменти на капитала от втори ред на предприятия от финансовия сектор
Институциите правят приспаданията, изисквани съгласно член 66, букви в) и г), в съответствие със следните разпоредби:
а)
те могат да изчисляват преките, непреките и синтетичните позиции в инструменти на капитала от втори ред на предприятия от финансовия сектор въз основа на нетната дълга позиция в същата базисна експозиция, ако са изпълнени следните две условия:
i)
падежът на късата позиция съответства на този на дългата позиция или има остатъчен матуритет от най-малко една година;
ii)
както дългата, така и късата позиция се държат в търговския или в банковия портфейл;
б)
те определят подлежащата на приспадане сума при преките, непреките и синтетичните позиции в свързани с индекси ценни книжа, като изчисляват базисната експозиция към включените в тези индекси капиталови инструменти на предприятията от финансовия сектор.
Член 70
Приспадане на инструменти на капитала от втори ред, когато дадена институция няма значителни инвестиции в съответното предприятие
1. За целите на член 66, буква в), институциите изчисляват приложимата подлежаща на приспадане сума, като умножават сумата, посочена в буква а) от настоящия параграф, по коефициента, получен от изчислението, посочено в буква б) от настоящия параграф:
а)
общата сума, с която преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред и капитала от втори ред на предприятия от финансовия сектор надхвърля 10 % от елементите на базовия собствен капитал от първи ред на институцията, изчислена след прилагане на:
i)
членове 32-35;
ii)
член 36, параграф 1, букви а)-ж), буква к), подточки ii)-v) и буква л), с изключение на сумата, която се приспада за отсрочените данъчни активи, които се основават на бъдеща печалба и произтичат от временни разлики;
iii)
членове 44 и 45;
б)
сумата на преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в инструменти на капитала от втори ред на предприятия от финансовия сектор, разделена на общата сума на всички преки, непреки и синтетични позиции на институцията в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред и капитала от втори ред на тези предприятия от финансовия сектор.
2. Институциите изключват поетите позиции, държани за пет работни дни или по-малко, от посочената в параграф 1, буква а) сума и от изчисляването на посочения в параграф 1, буква б) коефициент.
3. Подлежащата на приспадане сума съгласно параграф 1 се разпределя между за всички държани инструменти на капитала от втори ред. Институциите определят приспаднатата част от позициите си в инструменти на капитала от втори ред, като умножат посочената в буква а) от настоящия параграф сума по дела, посочен в буква б) от настоящия параграф:
а)
общата сума на позициите, които подлежат на приспадане съгласно параграф 1;
б)
сумата, определена в подточка i), разделена на сумата, определена в подточка ii):
i)
общия размер на инструмента на допълнителния капитал от първи ред;
ii)
общата сума на преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в инструменти на капитала от втори ред на предприятия от финансовия сектор, в които институцията няма значителни инвестиции.
4. Сумата на позициите, посочени в член 66, параграф 1, буква в), която е равна на или по-малка от 10 % от елементите на базовия собствен капитал от първи ред на институцията след прилагане на разпоредбите в параграф 1, буква а), подточки i)-iii), не се приспада и за него се прилагат приложимите рискови тегла по трета част, дял II, глава 2 или глава 3 и изискванията в трета част, дял IV, в зависимост от случая.
5. Институциите определят частта от позициите си в инструменти на собствения капитал, която е рисково претеглена, като разделят посочената в буква а) сума на сумата в буква б):
а)
сумата на позициите, които трябва да бъдат рисково претеглени съгласно параграф 4;
б)
сумата, определена в подточка i) разделена на сумата, определена в подточка ii):
i)
общия размер на инструментите на базовия собствен капитал от първи ред;
ii)
общата сума на преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в инструменти на базовия капитал от първи ред на предприятия от финансовия сектор, в които институцията няма значителни инвестиции.
Раздел 3
Капитал от втори ред
Член 71
Капитал от втори ред
Капиталът от втори ред на дадена институция се състои от елементите на капитала от втори ред на институцията след приспаданията, посочени в член 66, и прилагането на член 79.
ГЛАВА 5
Собствен капитал
Член 72
Собствен капитал
Собственият капитал на дадена институция се състои от сбора на нейния капитал от първи ред и капитал от втори ред.
ГЛАВА 6
Общи изисквания
Член 73
Разпределения по инструменти на собствения капитал
1. Капиталовите инструменти, за които единствено институцията има право на преценка и може да реши да се изплатят разпределения под форма, различна от парични средства в брой или инструмент на собствения капитал, не отговарят на изискванията за инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред или капитала от втори ред освен ако институцията не е получила предварително разрешение от компетентните органи.
2. Компетентните органи дават посоченото в параграф 1 разрешение само ако считат, че са изпълнени всички условия по-долу:
а)
възможността, с която разполага институцията да отменя плащания по инструмента, не се влияе отрицателно от посоченото в параграф 1 право на преценка на институцията, нито от формата, в която могат да се правят разпределенията;
б)
капацитетът на инструмента да поема загуби не се влияе отрицателно от посоченото в параграф 1 право на преценка на институцията, нито от формата, в която могат да се правят разпределенията;
в)
качеството на капиталовия инструмент не се намалява по друг начин от посоченото в параграф 1 право на преценка на институцията, нито от формата, в която могат да се правят разпределенията.
3. Капиталовите инструменти, за които юридическо лице, различно от институцията, която ги е емитирала, може по своя преценка да реши или да изиска плащането на разпределения по инструмента да се прави във форма, различна от парични средства в брой или инструмент на собствения капитал, не отговарят на изискванията за инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред или капитала от втори ред.
4. Институциите могат да използват широк пазарен индекс като една от базите за определяне на размера на разпределенията по инструменти на допълнителния капитал от първи ред или капитала от втори ред.
5. Параграф 4 не се прилага, ако институцията е референтен субект в този широк пазарен индекс, освен ако са изпълнени следните две условия:
а)
институцията счита, че промените в този широк пазарен индекс не са свързани по съществен начин с кредитния рейтинг на институцията, нейната институция майка, финансов холдинг майка, финансов холдинг майка със смесена дейност или холдинг майка със смесена дейност;
б)
компетентният орган не е достигнал до становище, което се различава от посоченото в буква а).
6. Институциите отчитат и оповестяват широките пазарни индекси, на които се основават техните капиталови инструменти.
7. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на условията, които трябва да са изпълнени, за да може даден индекс да се разглежда като широк пазарен индекс за целите на параграф 4.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 февруари 2015 г..
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 74
Позиции в капиталови инструменти, емитирани от регулирани предприятия от финансовия сектор, които не отговарят на изискванията за регулаторен капитал
Институциите не приспадат от елементите на собствения капитал преки, непреки или синтетични позиции в капиталови инструменти, емитирани от регулирано предприятие от финансовия сектор, които не отговарят на изискванията за регулаторен капитал на това предприятие. За такива позиции институциите прилагат рисково тегло в съответствие с трета част, дял II, глава 2 или глава 3, в зависимост от случая.
Член 75
Приспадане и изисквания относно падежа за къси позиции
Изискванията относно падежа на късите позиции, посочени в член 45, буква а), член 59, буква а) и член 69, буква а), се считат за удовлетворени по отношение на държаните позиции, когато са изпълнени следните условия:
а)
институцията има договорно право да продаде дългата позиция, която е обект на хеджиране, на хеджиращия контрагент на конкретна бъдеща дата;
б)
контрагент, предоставящ хеджинг на институцията, е договорно задължен да закупи от институцията посочената в буква а) дълга позиция на тази конкретна бъдеща дата.
Член 76
Свързани с индекси позиции в капиталови инструменти
1. За целите на член 42, буква а), член 45, буква а), член 57, буква а), член 59, буква а), член 67, буква а) и член 69, буква а) институциите могат да намалят размера на дадена дълга позиция в капиталов инструмент с частта от индекс, която е съставена от същата хеджирана базисна експозиция, ако са изпълнени следните условия:
а)
хеджираната дълга позиция и късата позиция в индекс, който е използван за хеджиране на тази дълга позиция, са държани в търговския портфейл или в банковия портфейл;
б)
посочените в буква а) позиции са включени по справедлива стойност в баланса на институцията;
в)
посочената в буква а) къса позиция отговаря на изискванията за ефективно хеджиране съгласно вътрешните за институцията процедури за контрол;
г)
компетентните органи поне веднъж годишно правят оценка на адекватността на посочените в буква в) процедури за контрол и се уверяват, че те продължават да са подходящи.
2. Когато компетентният орган е дал предварително разрешение, институцията може да използва консервативна оценка на базисната си експозиция във включени в индекси капиталови инструменти като алтернатива на изчисляването на своята експозиция спрямо елементите, посочени в буква а) или в буква б) или и в двете:
а)
включени в индекси собствени инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред и капитала от втори ред;
б)
включени в индекси инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред и капитала от втори ред на предприятия от финансовия сектор.
3. Компетентните органи дават разрешението, посочено в параграф 2, само ако институцията им е представила убедителни доказателства, че за нея наблюдението на базисната ѝ експозиция спрямо елементите, посочени в параграф 2, буква а) или в буква б) или и в двете, в зависимост от случая, ще представлява оперативна тежест.
4. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на:
а)
кога оценката, която се използва като посочената в параграф 2 алтернатива на изчисляването на базисната експозиция е достатъчно консервативна;
б)
смисъла на „оперативна тежест“ за целите на параграф 3.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 февруари 2015 г..
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 77
Условия за намаляване на собствения капитал
Институцията трябва да поиска предварително разрешение на компетентния орган, за да извърши едно от следните или и двете заедно:
а)
да намали, да изкупи или да изкупи обратно емитираните от нея инструменти на базовия собствен капитал от първи ред по разрешения от приложимото национално право начин;
б)
да упражни кол опция по отношение на инструменти на допълнителния капитал от първи ред или на капитала от втори ред, да ги изкупи, изплати или да ги изкупи обратно, в зависимост от случая, преди договорения падеж.
Член 78
Разрешение от надзорен орган за намаляване на собствения капитал
1. Компетентният орган дава разрешение на институцията да намали, да изкупи обратно, да упражни кол опция или да изкупи инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред или капитала от втори ред, когато е изпълнено някое от следните условия:
а)
преди извършване на действието по член 77 или едновременно с него институцията заменя инструментите, посочени в член 77, с инструменти на собствения капитал със същото или по-високо качество при условия, които отговарят на капацитета на институцията да генерира доход;
б)
институцията е представила на компетентния орган убедителни доказателства, че след въпросното действие собственият ѝ капитал надхвърля изискванията по член 92, параграф 1 от настоящия регламент и комбинираното изискване за буфер в член 128, точка 6 от Директива 2013/36/ЕС с марж, който компетентният орган може да счита за необходим въз основа на член 104, параграф 3 от Директива 2013/36/ЕС.
2. При оценката в съответствие с параграф 1, буква а) доколко заместващите инструменти отговарят на капацитета на институцията да генерира доход, компетентните органи вземат под внимание степента, до която тези заместващи капиталови инструменти ще са свързани с повече разходи за институцията от инструментите, които заменят.
3. Когато институцията предприема посоченото в член 77, буква а) действие и приложимото национално право забранява отказа от изкупуване на посочените в член 27 инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, компетентният орган може да предостави освобождаване от изискванията по параграф 1 от настоящия член, при условие че изиска от институцията да ограничи изкупуването на такива инструменти по подходящ начин.
4. Компетентните органи могат да разрешат на институциите да изкупят инструменти на допълнителния капитал от първи ред или капитала от втори ред преди изтичането на пет години от датата на емитиране само когато са изпълнени условията по параграф 1 и буква а) или буква б) от настоящия параграф:
а)
има промяна в регулаторната класификация на тези инструменти, която може да доведе до тяхното изключване от собствения капитал, или те са прекласифицирани като форма на собствен капитал с по-ниско качество, и са изпълнени следните две условия:
i)
компетентният орган счита, че тази промяна е достатъчно сигурна;
ii)
институцията е представила на компетентния орган убедителни доказателства, че регулаторната прекласификация на тези инструменти не е била разумно предвидима към момента на емитирането им;
б)
има промяна в приложимото данъчно третиране на тези инструменти, като институцията представя на компетентния орган убедителни доказателства, че тази промяна е съществена и не е била разумно предвидима към момента на емитирането на инструментите.
5. ЕБО разработва проекти за регулаторни технически стандарти, с които се определят:
а)
значението на „отговарят на капацитета на институцията да генерира доход“;
б)
подходящите начини за ограничаване на изкупуването, посочено в параграф 3;
в)
процедурите и изискванията относно данните, които институцията трябва да изпълни при подаването на заявление за получаване на разрешението на компетентния орган да осъществи някое от действията по член 77, включително процедурата в случай на изкупуване на акции, емитирани за членовете на кооперативни дружества, и срока за обработка на това заявление.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 февруари 2015 г..
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 79
Временно неприлагане на приспаданията от собствения капитал
1. Когато институцията временно държи капиталови инструменти или е отпуснала подчинени заеми, когато е приложимо, които отговарят на изискванията за инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред или капитала от втори ред на предприятие от финансовия сектор, и компетентният орган приема, че тези позиции са създадени за целите на операция за предоставяне на финансова помощ, предназначена да реорганизира и спаси това предприятие, компетентният орган може да реши временно да предостави освобождаване от разпоредбите относно приспаданията, които иначе биха се прилагали към тези инструменти.
2. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за уточняване на понятието „временно“ за целите на параграф 1 и условията, при които компетентният орган може да приеме, че тези временни позиции са за целите на операция за предоставяне на финансова помощ, предназначена да реорганизира и спаси това предприятие.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 февруари 2015 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 80
Постоянен анализ на качеството на собствения капитал
1. ЕБО наблюдава качеството на инструментите на собствения капитал, емитирани от институции в Съюза, и уведомява незабавно Комисията, когато са налице съществени доказателства, че тези инструменти не изпълняват критериите по член 28 или когато е приложимо на член 29.
По искане на ЕБО компетентните органи незабавно препращат цялата информация, която според ЕБО има отношение към емитираните нови капиталови инструменти, за да се даде възможност на ЕБО да наблюдава качеството на инструментите на собствения капитал, емитирани от институции в рамките на Съюза.
2. Уведомлението съдържа:
а)
подробно описание на естеството и степента на установения недостиг;
б)
технически съвети за мерките от страна на Комисията, които ЕБО смята за необходими;
в)
значителни промени в методиката на ЕБО за стрес тестване на платежоспособността на институциите.
3. ЕБО предоставя технически съвети на Комисията относно всякакви значими изменения, които смята за необходими за определянето на собствения капитал, в резултат на което и да е от следните:
а)
промени в пазарните стандарти или практики;
б)
промени в съответните правни или счетоводни стандарти;
в)
значителни промени в методиката на ЕБО за стрес тестване на платежоспособността на институциите.
4. ЕБО предоставя технически съвети на Комисията до 31 януари 2014 г. за възможното третиране на нереализираната печалба от преоценки по справедлива стойност, различно от включването ѝ без корекция в базовия собствен капитал от първи ред. Такива препоръки отчитат съответните изменения в международните счетоводни стандарти и в международните споразумения за пруденциални стандарти за банките.
ДЯЛ II
МАЛЦИНСТВЕНО УЧАСТИЕ И ИНСТРУМЕНТИ НА ДОПЪЛНИТЕЛНИЯ КАПИТАЛ ОТ ПЪРВИ РЕД И НА КАПИТАЛА ОТ ВТОРИ РЕД, ЕМИТИРАНИ ОТ ДЪЩЕРНИ ПРЕДПРИЯТИЯ
Член 81
Малцинствени участия, които отговарят на изискванията за включване в консолидирания базов собствен капитал от първи ред
1. Малцинствените участия включват сумата от инструментите на базовия собствен капитал от първи ред на дъщерно предприятие, премийните резерви от емисии във връзка с тях, неразпределената печалба и други резерви, когато са изпълнени следните условия:
а)
дъщерното предприятие е някое от следните:
i)
институция;
ii)
предприятие, за което съгласно национално право се прилагат изискванията на настоящия регламент и Директива 2013/36/ЕС;
б)
дъщерното предприятие е напълно включено в консолидацията съгласно първа част, дял II, глава 2;
в)
елементите на базовия собствен капитал от първи ред, посочени в уводната част на настоящия параграф, се държат от лица, различни от предприятията, включени в консолидацията съгласно първа част, дял II, глава 2.
2. Малцинствените участия, които са финансирани пряко или непряко, посредством дружество със специална цел или по друг начин, от предприятието майка на институцията или дъщерните му предприятия, не представляват консолидиран базов собствен капитал от първи ред.
Член 82
Квалифициран допълнителен капитал от първи ред, квалифициран капитал от първи ред, квалифициран капитал от втори ред и квалифициран собствен капитал
Квалифицираният допълнителен капитал от първи ред, квалифицираният капитал от първи ред, квалифицираният капитал от втори ред и квалифицираният собствен капитал обхващат малцинствените участия, инструментите на допълнителния капитал от първи ред или на капитала от втори ред, в зависимост от случая, плюс неразпределената печалба и премийните резерви от емисии във връзка с тях, на дъщерно предприятие, когато са изпълнени следните условия:
а)
дъщерното предприятие е някое от следните:
i)
институция;
ii)
предприятие, което за съгласно приложимото национално право се прилагат изискванията на настоящия регламент и Директива 2013/36/ЕС;
б)
дъщерното предприятие е напълно включено в консолидацията съгласно първа част, дял II, глава 2;
в)
тези инструменти са собственост на лица, различни от предприятията, включени в консолидацията съгласно първа част, дял II, глава 2.
Член 83
Квалифициран допълнителен капитал от първи ред и квалифициран капитал от втори ред, емитиран от дружество със специална цел
1. Инструментите на допълнителния капитал от първи ред и на капитала от втори ред, емитирани от дружество със специална цел, и свързаните с тях премийни резерви от емисии се включват в квалифицирания допълнителен капитал от първи ред, квалифицирания капитал от първи ред квалифицирания капитал от втори ред или в квалифицирания собствен капитал, в зависимост от случая, само когато са изпълнени следните условия:
а)
дружеството със специална цел, емитент на тези инструменти, е напълно включено в консолидацията съгласно първа част, дял II, глава 2;
б)
инструментите и свързаните с тях премийни резерви от емисии се включват в квалифицирания допълнителен капитал от първи ред само когато са изпълнени условията по член 59, параграф 1;
в)
инструментите и свързаните с тях премийни резерви от емисии се включват в квалифицирания капитал от втори ред само когато са изпълнени условията по член 63;
г)
единственият актив на дружеството със специална цел е инвестицията му в собствения капитал на предприятието майка или на негово дъщерно предприятие, което е включено изцяло в консолидацията съгласно първа част, дял II, глава 2, като формата на инвестицията отговаря на съответните условия в член 52, параграф 1 или член 63, в зависимост от случая.
Ако компетентният орган сметне, че активите на дружеството със специална цел, различни от инвестицията на това дружество в собствения капитал на предприятието майка или на негово дъщерно предприятие, което е включено изцяло в консолидацията съгласно първа част, дял II, глава 2, са минимални и незначителни за такова дружество, компетентният орган може да предостави освобождаване от прилагането на изискването в буква г) от първа алинея.
2. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на видовете активи, които могат да се отнасят до дейността на дружествата със специална цел, и понятията „минимален“ и „незначителен“, посочени в параграф 1, втора алинея.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 февруари 2015 г..
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 84
Малцинствени участия, включени в консолидирания базов собствен капитал от първи ред
1. Институциите определят размера на малцинствените участия на дъщерно предприятие, включени в консолидирания базов собствен капитал от първи ред, чрез изваждане от тях на резултата от умножаването на сумата, посочена в буква а), с процента, посочен в буква б):
а)
базовият собствен капитал от първи ред на дъщерното предприятие минус по-ниската стойност от:
i)
размера на базовия собствен капитал от първи ред на дъщерното предприятие, необходим за постигане на сбора от изискваната в член 92, параграф 1, буква а) стойност, посочените в членове 458 и 459 изисквания, специфичните капиталови изисквания, посочени в член 104 от Директива 2013/36/ЕС, комбинираното изискване за буфер, определено в член 128, точка 6 от Директива 2013/36/ЕС, изискванията, посочени в член 500, както и всички допълнителни местни разпоредби в областта на надзора в трети държави, доколкото тези изисквания трябва да бъдат изпълнени от базовия собствен капитал от първи ред;
ii)
размера на консолидирания базов собствен капитал от първи ред, който се отнася до дъщерното предприятие, необходим на консолидирана основа за постигане на сбора от изискваната в член 92, параграф 1, буква а) стойност, посочените в членове 458 и 459 изисквания, специфичните капиталови изисквания, посочени в член 104 от Директива 2013/36/ЕС, комбинираното изискване за буфер, определено в член 128, точка 6 от Директива 2013/36/ЕС, изискванията, посочени в член 500, както и всички допълнителни местни разпоредби в областта на надзора в трети държави, доколкото тези изисквания трябва да бъдат изпълнени от базовия собствен капитал от първи ред;
б)
малцинствените участия на дъщерното предприятие, изразени като процент от всички инструменти на базовия собствен капитал от първи ред на това предприятие, плюс свързаните с тях премийни резерви от емисии, неразпределената печалба и други резерви.
2. Посоченото в параграф 1 изчисление се прави на подконсолидирана основа за всяко дъщерно предприятие, посочено в член 81, параграф 1.
Институцията може да вземе решение да не прави това изчисление за дъщерно предприятие, посочено в член 81, параграф 1. Когато институцията вземе такова решение, малцинственото участие на това дъщерно предприятие не се включва в консолидирания базов собствен капитал от първи ред.
3. Когато компетентен орган предоставя дерогация от прилагането на пруденциалните изисквания на индивидуална основа, както е посочено в член 7, малцинственото участие в рамките на дъщерните предприятия, към които се прилага освобождаването, не се признава за собствен капитал на подконсолидирано или консолидирано равнище, в зависимост от случая.
4. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за изчислението на подконсолидирана основа, изисквано в съответствие с параграф 2 от настоящия член, членове 85 и 87.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 февруари 2015 г..
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
5. Компетентните органи могат да предоставят освобождаване от прилагането на настоящия член на финансов холдинг майка, който изпълнява всички изброени по-долу условия:
а)
основната му дейност е да придобива дялови участия;
б)
подлежи на пруденциален надзор на консолидирана основа;
в)
консолидира дъщерна институция, в която има само малцинствено участие чрез отношение на контрол според определението в член 1 от Директива 83/349/ЕИО;
г)
над 90 % от консолидирания изискван базов собствен капитал от първи ред произлиза от посочената в буква в) дъщерна институция, изчислено на подконсолидирана основа.
В случай че след 31 декември 2014 г. даден финансов холдинг майка, който отговаря на условията, посочени в първа алинея, се превърне в финансов холдинг майка със смесена дейност, компетентните органи могат да му предоставят предвиденото в първа алинея освобождаване, ако отговаря на условията, определени в тази алинея.
6. Когато кредитни институции, които са дълготрайно свързани в мрежа към централен орган, и институциите, установени в рамките на институционална защитна схема при условията в член 113, параграф 7, са създали кръстосана гаранционна схема, които предвиждат, че няма налични или предвиждани съществени, практически или правни пречки за прехвърляне на сумата на собствените средства, която надвишава размера съгласно регулаторните изисквания, от контрагента към кредитната институция, тези институции се освобождават от спазването на разпоредбите на настоящия член по отношение на приспаданията и могат да признават в пълен размер всяко малцинствено участие, произлизащо от кръстосана гаранционна схема.
Член 85
Инструменти на квалифицирания капитал от първи ред, включени в консолидирания капитал от първи ред
1. Институциите определят размера на квалифицирания капитал от първи ред на дъщерно предприятие, включен в консолидирания собствен капитал, чрез изваждане на резултата от умножаването на сумата, посочена в буква а), по процента, посочен в буква б), от собствения капитал на това предприятие:
а)
капитала от първи ред на дъщерното предприятие минус по-ниската стойност от:
i)
размера на капитала от първи ред на дъщерното предприятие, необходим за постигане на сбора от изискваната в член 92, параграф 1, буква б) стойност, посочените в членове 458 и 459 изисквания, специфичните капиталови изисквания, посочени в член 104 от Директива 2013/36/ЕС, комбинираното изискване за буфер, определено в член 128, точка 6 от Директива 2013/36/ЕС, изискванията, посочени в член 500, както и всички допълнителни местни разпоредби в областта на надзора в трети държави, доколкото тези изисквания трябва да бъдат изпълнени от капитала от първи ред;
ii)
размера на консолидирания капитал от първи ред, който се отнася до дъщерното предприятие, необходим на консолидирана основа за постигане на сбора от изискваната в член 92, параграф 1, буква б) стойност, посочените в членове 458 и 459 изисквания, специфичните капиталови изисквания, посочени в член 104 от Директива 2013/36/ЕС, комбинираното изискване за буфер, определено в член 128, точка 6 от Директива 2013/36/ЕС, изискванията, посочени в член 500, както и всички допълнителни местни разпоредби в областта на надзора в трети държави, доколкото тези изисквания трябва да бъдат изпълнени от капитала от първи ред;
б)
квалифицираният капитал от първи ред на дъщерното предприятие, изразен като процент от всички инструменти на капитала от първи ред на това предприятие, плюс свързаните с тях премийни резерви от емисии, неразпределената печалба и други резерви.
2. Посоченото в параграф 1 изчисление се прави на подконсолидирана основа за всяко дъщерно предприятие, посочено в член 81, параграф 1.
Институцията може да вземе решение да не прави това изчисление за дъщерно предприятие, посочено в член 81, параграф 1. Когато институцията вземе такова решение, квалифицираният капитал от първи ред на това дъщерно предприятие не се включва в консолидирания капитал от първи ред.
3. Когато даден компетентен орган предоставя дерогация от прилагането на пруденциалните изисквания на индивидуална основа, както е посочено в член 7, инструментите на собствения капитала в рамките на дъщерните предприятия, към които се прилага освобождаването, не се признават за собствен капитал на подконсолидирано или консолидирано равнище, в зависимост от случая.
Член 86
Квалифициран капитал от първи ред, включен в консолидирания допълнителен капитал от първи ред
Без да се засяга член 84, параграфи 5 и 6, институциите определят размера на квалифицирания капитал от първи ред на дъщерно предприятие, включен в консолидирания допълнителен капитал от първи ред, чрез изваждане на малцинствените участия на това предприятие, включени в консолидирания базов собствен капитал от първи ред, от неговия квалифициран капитал от първи ред, включен в консолидирания капитал от първи ред.
Член 87
Квалифициран собствен капитал, включен в консолидирания собствен капитал
1. Институциите определят размера на квалифицирания собствен капитал на дъщерно предприятие, включен в консолидирания собствен капитал, чрез изваждане на резултата от умножаването на сумата, посочена в буква а), с процента, посочен в буква б), от квалифицирания собствен капитал на това предприятие:
а)
собственият капитал на дъщерното предприятие минус по-ниската стойност от:
i)
размера на собствения капитал на дъщерното предприятие, необходим за постигане на сбора от изискваната в член 92, параграф 1, буква в) стойност, посочените в членове 458 и 459 изисквания, специфичните капиталови изисквания, посочени в член 104 от Директива 2013/36/ЕС, комбинираното изискване за буфер, определено в член 128, точка 6 от Директива 2013/36/ЕС, изискванията, посочени в член 500, както и всички допълнителни местни разпоредби в областта на надзора в трети държави;
ii)
размера на собствения капитал, който се отнася до дъщерното предприятие, необходим на консолидирана основа за постигане на сбора от изискваната в член 92, параграф 1, буква в) стойност, посочените в членове 458 и 459 изисквания, специфичните капиталови изисквания, посочени в член 104 от Директива 2013/36/ЕС, комбинираното изискване за буфер, определено в член 128, точка 6 от Директива 2013/36/ЕС, изискванията, посочени в член 500, както и всички допълнителни местни разпоредби в областта на надзора в трети държави;
б)
квалифицираният собствен капитал на предприятието, изразен като процент от всички инструменти на собствения капитал на дъщерното предприятие, включени в елементите на базовия собствен капитал от първи ред, на допълнителния капитал от първи ред и на капитала от втори ред, плюс свързаните с тях премийни резерви от емисии, неразпределената печалба и други резерви.
2. Посоченото в параграф 1 изчисление се прави на подконсолидирана основа за всяко дъщерно предприятие, посочено в член 81, параграф 1.
Институцията може да вземе решение да не прави това изчисление за дъщерно предприятие, посочено в член 81, параграф 1. Когато институцията вземе такова решение, квалифицираният собствен капитал на това дъщерно предприятие не се включва в консолидирания собствен капитал.
3. Когато даден компетентен орган предоставя дерогация от прилагането на пруденциалните изисквания на индивидуална основа, както е посочено в член 7, инструментите на собствения капитала в рамките на дъщерните предприятия, към които се прилага освобождаването, не се признават за собствен капитал на подконсолидирано или консолидирано равнище, в зависимост от случая.
Член 88
Инструменти на квалифицирания капитал, включен в консолидирания капитал от втори ред
Без да се засяга член 84, параграфи 5 и 6, институциите определят размера на квалифицирания собствен капитал на дъщерно предприятие, включен в консолидирания капитал от втори ред, чрез изваждане на квалифицирания капитал от първи ред на това предприятие, включен в консолидирания капитал от първи ред, от неговия квалифициран собствен капитал, включен в консолидирания собствен капитал.
ДЯЛ III
КВАЛИФИЦИРАНИ ДЯЛОВИ УЧАСТИЯ ИЗВЪН ФИНАНСОВИЯ СЕКТОР
Член 89
Претегляне на риска и забрана на квалифицираните дялови участия извън финансовия сектор
1. За квалифицирано дялово участие в предприятие, което не е едно от изброените по-долу, с размер над 15 % от приемливия капитал на институцията, се прилагат разпоредбите в параграф 3:
а)
предприятие от финансовия сектор;
б)
предприятие, което не е от финансовия сектор, чиято дейност компетентният орган смята за една от следните:
i)
пряко разширение на банковата дейност;
ii)
спомагателна на банковата дейност;
iii)
лизинг, факторинг и управление на дялови тръстове, управление на услуги за обработка на данни или друга подобна дейност.
2. За квалифицираните дялови участия на институция в предприятия, различни от посочените в параграф 1, букви а) и б), чийто общ размер надхвърля 60 % от приемливия капитал, се прилагат разпоредбите в параграф 3.
3. Компетентните органи прилагат изискванията в буква а) или б) към квалифицираните дялови участия на институции, посочени в параграфи 1 и 2:
а)
за изчисляването на капиталовото изискване в съответствие с трета част институциите прилагат рисково тегло от 1 250 % към по-голямата от следните стойности:
i)
размера на квалифицираните дялови участия, посочени в параграф 1, надхвърлящ 15 % от приемливия капитал;
ii)
общия размер на квалифицираните дялови участия, посочени в параграф 2, надхвърлящ 60 % от приемливия капитал на институцията;
б)
компетентните органи забраняват на институциите да притежават посочените в параграфи 1 и 2 квалифицирани дялови участия, чийто размер надхвърля процентите на приемливия капитал, предвидени в тези параграфи.
Компетентните органи оповестяват направения от тях избор между буква а) и буква б).
4. За целите на параграф 1, буква б) ЕБО издава насоки, в които се уточняват следните понятия:
а)
дейностите, които са пряко разширение на банковата дейност;
б)
спомагателните банкови дейности;
в)
подобните дейности.
Тези насоки се приемат съгласно член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 90
Алтернативен подход на прилагането на рисково тегло от 1 250 %
Като алтернатива на прилагането на рисково тегло от 1 250 % към сумите, надхвърлящи посочените в член 89, параграфи 1 и 2 граници, институциите могат да приспаднат тези суми от елементите на базовия собствен капитал от първи ред в съответствие с член 36, параграф 1, буква к).
Член 91
Изключения
1. Акциите /дяловете на предприятията, които не са посочени в член 89, параграф 1, букви а) и б), не се включват при изчисляването на определените в същия член граници на приемливия капитал, когато е изпълнено някое от следните условия:
а)
тези акции/дялове са държани временно в рамките на операция за предоставяне на финансова помощ съгласно член 79;
б)
държането на тези акции/дялове е поета позиция, държана за срок от пет работни дни или по-малко;
в)
тези акции/дялове се държат от името на институцията за чужда сметка.
2. Акциите/дяловете, които не са активи с фиксиран доход, съгласно посоченото в член 35, параграф 2 от Директива 86/635/ЕИО, не се включват в изчислението по член 89.
ТРЕТА ЧАСТ
КАПИТАЛОВИ ИЗИСКВАНИЯ
ДЯЛ 1
ОБЩИ ИЗИСКВАНИЯ, ОЦЕНКА И ДОКЛАДВАНЕ
ГЛАВА 1
Минимален размер на собствения капитал
Раздел I
Капиталови изисквания към институциите
Член 92
Капиталови изисквания
1. При спазване на членове 93 и 94, институциите във всеки един момент трябва да отговарят на следните капиталови изисквания:
а)
съотношение на базовия собствен капитал от първи ред 4,5 %;
б)
съотношение на капитала от първи ред 6 %;
в)
съотношение на обща капиталова адекватност 8 %.
2. Институциите изчисляват своите съотношения на капиталова адекватност, както следва:
а)
съотношението на базовия собствен капитал от първи ред е базовият собствен капитал от първи ред на институцията, изразен като процент от общата рискова експозиция;
б)
съотношението на капитала от първи ред е капиталът от първи ред на институцията, изразен като процент от общата рискова експозиция;
в)
съотношението на обща капиталова адекватност е собственият капитал на институцията, изразен като процент от общата рискова експозиция.
3. Общата рискова експозиция се изчислява като сбор от букви а)-е) от настоящия параграф, след като се вземат предвид разпоредбите на параграф 4:
а)
размерът на рисково претеглените експозиции за кредитен риск и риск от разсейване, изчислени в съответствие с дял II и с член 379, по отношение на цялостната дейност на дадена институция, с изключение на рисково претеглените експозиции от дейността по нейния търговски портфейл;
б)
капиталовите изисквания, определени в съответствие с разпоредбите на настоящата част, дял IV или четвърта част, в зависимост от случая, във връзка с дейността по търговския портфейл на институцията за следното:
i)
позиционен риск;
ii)
значителни експозиции, надхвърлящи посочените в членове 395-401 граници, в рамките на разрешения на институцията размер на превишение;
в)
капиталовите изисквания, определени в съответствие с разпоредбите на дял IV или дял V, с изключение на член 379, както е приложимо, за следното:
i)
валутен риск;
ii)
сетълмент риск;
iii)
стоков риск;
г)
капиталовите изисквания, изчислени в съответствие с дял VI по отношение на риска във връзка с корекцията на кредитната оценка на извънборсовите дериватни инструменти, различни от кредитните деривати, признати за намаляване на размера на рисково претеглените експозиции за кредитен риск;
д)
капиталовите изисквания, определени в съответствие с дял III по отношение на операционния риск;
е)
размерът на рисково претеглените експозиции, определен в съответствие с дял II по отношение на риска от контрагента, породен от дейността в търговския портфейл на институцията, за следните видове сделки и споразумения:
i)
договорите, изброени в приложение II и кредитни деривати;
ii)
репо сделки, сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки, свързани с ценни книжа или стоки;
iii)
маржин заемни сделки с ценни книжа или стоки;
iv)
транзакции с удължен сетълмент.
4. Следните разпоредби се прилагат при изчисляването на общата експозиция, посочена в параграф 3:
а)
капиталовите изисквания по букви в), г) и д) от посочения параграф обхващат възникващите в резултат на цялостната дейност на дадена институция;
б)
институциите умножават определените в букви б)-д) от посочения параграф капиталови изисквания с 12,5.
Член 93
Изискване за начален капитал при действащо предприятие
1. Собственият капитал на дадена институция не може да спадне под размера на началния капитал, изискван при лицензирането ѝ.
2. Съществуващите към 1 януари 1993 г. кредитни институции, размерът на чийто собствен капитал не достига нивото на изисквания начален капитал, могат да продължат да упражняват дейността си. В този случай размерът на собствения им капитал не може да падне под най-високото ниво, достигнато след 22 декември 1989 г.
3. Лицензирани инвестиционни посредници и дружества, попадащи в обхвата на член 6 от Директива 2006/49/ЕО, които са съществували преди 31 декември 1995 г. и чийто собствен капитал не достига размера на изисквания началния капитал, могат да продължат да упражняват своята дейност. Собственият капитал на такива дружества или инвестиционни посредници не трябва да пада под най-високото референтно равнище, изчислено след датата на уведомяване, посочена в Директива 93/6/ЕИО на Съвета от 15 март 1993 г. относно капиталовата адекватност на инвестиционните посредници и кредитните институции (28). Това референтно равнище е средното дневно равнище на собствения капитал, изчислено за шестмесечния период, предхождащ датата на изчисление. То се изчислява на всеки шест месеца по отношение на съответния предходен период.
4. Когато контролът върху дадена институция, попадаща в посочената в параграф 2 или 3 категория, бъде поет от физическо или юридическо лице, различно от лицето, контролирало институцията преди това, размерът на нейния собствен капитал трябва да достигне размера на изисквания начален капитал.
5. При сливане на две или повече институции, попадащи в посочената в параграф 2 или 3 категория, размерът на собствения капитал на институцията след сливането не трябва да спада под общия собствен капитал на слелите се институции в момента на сливането, при условие че не е достигнат размерът на изисквания начален капитал.
6. Когато компетентните органи преценят, че за да се осигури платежоспособността на дадена институция е необходимо посоченото в параграф 1 изискване да бъде спазено, разпоредбите в параграфи 2-5 не се прилагат.
Член 94
Дерогация за несъществен търговски портфейл
1. Институциите могат да заменят капиталовото изискване в член 92, параграф 3, буква б) с капиталовото изискване, изчислено в съответствие с буква а) от посочения параграф по отношение на дейността по търговския им портфейл, при условие че размерът на балансовата и задбалансовата дейност в търговския портфейл отговаря на следните две условия:
а)
той обичайно не достига 5 % от общите активи и 15 милиона евро;
б)
той никога не превишава 6 % от общите активи и 20 милиона евро.
2. Когато се изчислява размерът на балансовата и задбалансовата дейност институциите прилагат следното:
а)
дълговите инструменти се оценяват по пазарни цени или по номинална стойност, капиталовите инструменти - по пазарната им цена, а дериватите - в съответствие с номиналната или пазарна стойност на базисните инструменти.
б)
абсолютните стойности на дългите и късите позиции се сумират се сумират.
3. Когато дадена институция престане да отговаря на условието, посочено в параграф 1, буква б), тя незабавно уведомява компетентния орган. Ако след оценка от компетентния орган, последният установи и уведоми институцията, че изискването в параграф 1, буква а) не е изпълнено, институцията престава да използва параграф 1 от началото на следващия отчетен период.
Раздел 2
Капиталови изисквания на инвестиционните посредници с ограничен лиценз за предоставяне на инвестиционни услуги
Член 95
Капиталови изисквания на инвестиционните посредници с ограничен лиценз за предоставяне на инвестиционни услуги
1. За целите на член 92, параграф 3, инвестиционните посредници, които не са лицензирани да предоставят инвестиционните услуги и дейности, изброени в раздел А, точки 3 и 6 от приложение I към Директива 2004/39/ЕО, изчисляват общата си рискова експозиция по параграф 2.
2. Инвестиционните посредници, посочени в параграф 1 от настоящия член, и дружествата, посочени в член 4, параграф 1, точка 2, буква в), които предоставят инвестиционните услуги и дейности, изброени в раздел А, точки 2 и 4 на приложение I към Директива 2004/39/ЕО, изчисляват размера на общата си рискова експозиция като по-високата стойност от:
а)
сумата от посочените в член 92, параграф 3, букви а)-г) и буква е) елементи след прилагане на член 92, параграф 4;
б)
сумата, посочена в член 97, умножена по 12,5.
Дружествата, посочени в член 4, параграф 1, точка 2, буква в), които предоставят инвестиционните услуги и дейности, изброени в раздел А, точки 2 и 4 на приложение I към Директива 2004/39/ЕО, трябва да отговарят на изискванията по член 92, параграфи 1 и 2 въз основа на размера на общата рискова експозиция, посочен в първата алинея.
Компетентните органи могат да определят капиталовите изисквания за дружествата, посочени в член 4, параграф 1, точка 2, буква в), които предоставят инвестиционните услуги и дейности, изброени в раздел А, точки 2 и 4 на приложение I към Директива 2004/39/ЕО о, като капиталовите изисквания, които биха били задължителни за тези дружества съгласно националните мерки за транспониране в сила на 31 декември 2013 г. за Директиви 2006/49/ЕО и 2006/48/ЕО.
3. Към инвестиционните посредници, посочени в параграф 1, се прилагат всички останали разпоредби относно операционния риск, предвидени в дял VII, глава 3, раздел II, подраздел 1 от Директива 2013/36/ЕС.
Член 96
Капиталови изисквания на инвестиционните посредници, които имат начален капитал, предвиден в член 28, параграф 2 от Директива 2013/36/ЕС
1. За целите на член 92, параграф 3, следните категории инвестиционни посредници, които разполагат с начален капитал в съответствие с член 28, параграф 2 от Директива 2013/36/ЕС, изчисляват размера на общата рискова експозиция по параграф 2 от настоящия член:
а)
инвестиционните посредници, които извършват сделки за своя сметка само с цел изпълнение на поръчка на клиент или за целите на получаване на достъп до система за клиринг и сетълмент или до призната борса, когато действат в качеството на посредник или изпълняват поръчка на клиент;
б)
инвестиционните посредници, които отговарят на всички условия по-долу:
i)
не държат парични средства или ценни книжа на клиенти;
ii)
извършват само сделки за своя сметка;
iii)
нямат външни клиенти;
iv)
за изпълнението и сетълмента на сделките им отговаря клирингова институция и те са гарантирани от нея.
2. За инвестиционните посредници, посочени в параграф 1, размерът на общата рискова експозиция се изчислява като сума от:
а)
член 92, параграф 3, букви а)-г) и буква е), след прилагане на член 92, параграф 4;
б)
сумата, посочена в член 97, умножена по 12,5.
3. Към инвестиционните посредници, посочени в параграф 1, се прилагат всички останали разпоредби относно операционния риск, предвидени в дял VII, глава 3, раздел II, подраздел 1 от Директива 2013/36/ЕС.
Член 97
Собствен капитал, базиран върху режийни разходи
1. В съответствие с членове 95 и 96 инвестиционните посредници и дружествата, посочени в член 4, параграф 1, точка 2, буква в), които предоставят инвестиционните услуги и дейности, изброени в раздел А, точки 2 и 4 на приложение I към Директива 2004/39/ЕО, поддържат приемлив капитал в размер най-малко на една четвърт от режийните разходи за предходната година.
2. Когато в стопанската дейност на инвестиционен посредник в сравнение с предходната година е налице промяна, която компетентният орган счита за съществена, органът може да измени изискването в параграф 1.
3. Когато инвестиционен посредник не е извършвал стопанска дейност в продължение на една година, считано от деня на начало на дейността, той трябва да поддържа приемлив капитал в размер най-малко на една четвърт от предвидените в бизнес плана режийни разходи, освен ако компетентният орган не изиска коригиране на плана.
4. ЕБО, в консултация с ЕОЦКП, разработва проекти на регулаторни технически стандарти, с които се уточняват:
а)
изчисляването на изискването за поддържане на приемлив капитал в размер най-малко на една четвърт от режийните разходи за предходната година;
б)
условията за изменение от компетентния орган на изискването за поддържане на приемлив капитал в размер най-малко на една четвърт от режийните разходи за предходната година;
в)
при инвестиционно дружество, което не е осъществявало дейност в продължение на една година - изчисляването на прогнозните режийни разходи.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 март 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приема посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 98
Собствен капитал на инвестиционните посредници на консолидирана основа
1. При инвестиционните посредници в група, посочени в член 95, когато групата не включва кредитни институции, даден инвестиционен посредник майка в държава членка прилага член 92 на консолидирана основа, както следва:
а)
като използва изчисляването на размера на общата рискова експозиция по член 95, параграф 2;
б)
собствен капитал, изчислен на базата на консолидационното състояние на инвестиционния посредник майка или на финансовия холдинг или финансовия холдинг със смесена дейност, както е приложимо.
2. При инвестиционните посредници в група, посочени в член 96, параграф 1, когато групата не включва кредитни институции, инвестиционният посредник майка в държава членка и инвестиционният посредник, контролиран от финансов холдинг или финансов холдинг със смесена дейност, прилагат член 92 на консолидирана основа, както следва:
а)
като използват изчисляването на размера на общата рискова експозиция по член 96, параграф 2;
б)
като използват собствен капитал, изчислен според консолидационното състояние на инвестиционния посредник майка или на финансовия холдинг или финансовия холдинг със смесена дейност, в зависимост от случая и в съответствие с първа част, дял II, глава 2.
ГЛАВА 2
Изисквания за изчисляване и отчетност
Член 99
Отчетност във връзка с капиталовите изисквания и финансова информация
1. Институциите докладват на компетентните органи във връзка със задълженията по член 92 най-малко на всеки шест месеца.
2. Институциите, за които се прилага член 4 от Регламент (ЕО) № 1606/2002, и кредитните институции, различни от посочените в член 4 от същия регламент, които изготвят своите консолидирани финансови отчети в съответствие с международните счетоводни стандарти, приети съгласно процедурата, уредена в член 6, параграф 2 от посочения регламент, докладват също и финансова информация.
3. Компетентните органи могат да изискват от онези кредитни институции, които прилагат международни счетоводни стандарти съгласно Регламент (ЕО) № 1606/2002 за докладване на собствения капитал на консолидирана основа съгласно член 23, параграф 2 от настоящия регламент, да докладват също и финансова информация, както е посочено в предходната алинея.
4. Финансовата информация, посочена в параграф 2 и в първата алинея на параграф 3 се докладва в степента, необходима, за да се получи цялостен поглед върху рисковия профил на дейността на институцията и да се добие представа за системните рискове, които институциите пораждат за финансовия сектор или за реалната икономика в съответствие с Регламент (ЕС) № 1093/2010.
5. ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение за установяване на единните формати, честотата, датите на докладването, определенията и информационно-технологичните решения, които трябва да се прилагат в Съюза във връзка с отчетността по параграфи 1-4.
Изискванията за отчетност трябва да са пропорционални на естеството, мащаба и сложността на дейността на институцията.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 1 февруари 2015 г..
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
6. Ако компетентен орган счита, че финансовата информация, изисквана по параграф 2, е необходима, за да се получи цялостен поглед върху рисковия профил на дейността на институцията и да се добие представа за системните рискове, които институциите пораждат за финансовия сектор или за реалната икономика, за институции, различни от посочените в параграфи 2 и 3, и спрямо които се прилага счетоводна рамка, основаваща се на Директива 86/635/ЕИО, компетентните органи се консултират с ЕБО за разширяване на обхвата на изискванията за докладване на финансова информация на консолидирана основа, така че да се включат и тези институции, ако те все още не докладват на такава основа.
ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение за установяване на форматите, които да се използват от институциите, чрез които компетентните органи могат да разширят обхвата на изискванията в съответствие с първа алинея.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до1 февруари 2015 г..
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените във втора алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
7. Когато даден компетентен орган счита, че информация, която не е обхваната от техническия стандарт за изпълнение по параграф 5, е необходима за постигането на посочените в параграф 4 цели, той уведомява ЕБО и ЕССР за допълнителната информация, която намира за необходимо да бъде включена в техническия стандарт за изпълнение по параграф 5.
Член 100
Допълнителни изисквания за отчетност
Институциите представят на компетентните органи данни за размера (най-малко общия размер) на своите репо споразумения, сделки по предоставяне на заем на ценни книжа и всички форми на натрупване на активи.
ЕБО включва тази информация в техническия стандарт за изпълнение относно докладването по член 99, параграф 5.
Член 101
Специални задължения за отчетност
1. На всеки шест месеца институциите предоставят на компетентните органи следните данни за всеки национален пазар на недвижими имоти, към който имат експозиции:
а)
загубите, произтичащи от експозиции, за които институцията е приела обезпечение под формата жилищен недвижим имот, до по-ниския размер от предоставената като обезпечение сума и 80 % от пазарната стойност или 80 % от ипотечната заемна стойност, освен ако съгласно член 124, параграф 2 не е предвидено друго;
б)
общите загуби, произтичащи от експозиции, за които институцията е приела обезпечение под формата жилищен недвижим имот, до частта на експозицията, която се счита за изцяло обезпечена с жилищен недвижим имот в съответствие с член 124, параграф 1;
в)
стойността на всички оставащи експозиции, за които институцията е приела обезпечение под формата на жилищен недвижим имот, до частта на експозицията, която се счита за изцяло обезпечена с жилищен недвижим имот в съответствие с член 124, параграф 1;
г)
загубите, произтичащи от експозиции, за които институцията е приела обезпечение под формата на търговски недвижим имот, до по-ниския размер от заложената сума и 50 % от пазарната стойност или 60 % от ипотечната заемна стойност, освен ако съгласно член 124, параграф 2 не е предвидено друго;
д)
общите загуби, произтичащи от експозиции, за които институцията е приела обезпечение под формата на търговски недвижими имот, до частта на експозицията, която се счита за изцяло обезпечена с търговски недвижим имот в съответствие с член 124, параграф 1;
е)
стойността на всички оставащи експозиции, за които институцията е приела обезпечение под формата на търговски недвижим имот, до частта на експозицията, която се счита за изцяло обезпечена с търговски недвижим имот в съответствие с член 124, параграф 1.
2. Посочените в параграф 1 данни се докладват на компетентния орган от държавата членка по произход на съответната институция. Когато дадена институция има клон в друга държава членка, данните, свързани с този клон, се докладват и на компетентните органи на приемащата държава членка. Данните се докладват поотделно за всеки пазар на имоти в рамките на Съюза, към който съответната институция има експозиция.
3. Компетентните органи публикуват ежегодно в обобщен вид данните, определени в параграф 1, букви а)-е), заедно с историческа справка, когато има такава. Компетентен орган в държава членка, при поискване от друг компетентен орган в държава членка или от ЕБО, им предоставя по-подробна информация за състоянието на пазара на жилищни или търговски недвижими имоти в тази държава членка.
4. ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение за определяне на:
а)
единните формати, определенията, честотата и датите на отчетност, както и информационно-технологичните решения, за елементите посочени в параграф 1;
б)
единните формати, определенията, честотата и датите на отчетност, както и информационно-технологичните решения, на обобщените данни, посочени в параграф 2.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 1 февруари 2015 г..
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
ГЛАВА 3
Търговски портфейл
Член 102
Изисквания за търговския портфейл
1. Позициите в търговския портфейл са търгуеми без ограничения или с възможност да бъдат хеджирани.
2. Намерението за търгуване се доказва въз основа на стратегиите, политиките и процедурите, установени от институцията за управление на позицията или портфейла в съответствие с член 103.
3. Институциите въвеждат и поддържат системи и контролни механизми за управление на търговския си портфейл в съответствие с членове 104 и 105.
4. Институциите могат да включат вътрешните хеджиращи позиции при изчисляване на капиталовите изисквания за позиционен риск, при условие че позициите се държат с намерение за търгуване и са изпълнени изискванията на членове 103 -106.
Член 103
Управление на търговския портфейл
При управлението на позициите или групите от позиции в търговския портфейл, институцията спазва всички изброени по-долу изисквания:
а)
налице е ясно документирана стратегия за търгуване на позицията/инструмента или портфейлите, одобрена от висшето ръководство, която включва очаквания период на държане;
б)
налице са ясно определени политики и процедури за активно управление на откритите на дадена търговска платформа позиции. Тези политики и процедури включват следното:
i)
кои позиции могат да се откриват и на коя търговска платформа;
ii)
определени са лимитите на позициите и последните се наблюдават за целесъобразност;
iii)
дилърите разполагат с право да откриват и управляват позицията в рамките на договорените лимити и съгласно одобрената стратегия;
iv)
позициите се докладват на висшето ръководство като неразделна част от процеса на управление на риска на институцията;
v)
позициите се наблюдават активно посредством източниците на пазарна информация и се прави оценка на възможността за търгуване или хеджиране на позицията или на съставляващите я рискове, включително оценката, качеството и наличието на пазарни данни за целите на оценъчния процес, равнището на пазарния оборот, размерите на търгуваните на пазара позиции;
vi)
активни процедури и механизми за контрол при борбата с измамите.
в)
разполага с ясно определени политики и процедури за наблюдение на позициите с оглед на стратегията ѝ за търгуване, включително наблюдение на оборота и позициите, за които първоначално планираният период на държане е бил надхвърлен.
Член 104
Включване в търговския портфейл
1. Институциите имат ясно определени политики и процедури за установяване на това коя позиция да бъде включена в търговския портфейл за целите на изчисляването на капиталовите изисквания, като тези политики и процедури отговарят на изискванията в член 102 и на определението за търговски портфейл в член 4, параграф 1, точка 86, като се отчитат възможностите и практиките на институцията за управление на риска. Институцията надлежно документира спазването от нейна страна на тези политики и процедури и ги подлага на периодичен вътрешен одит.
2. Институциите имат ясно определени политики и процедури за цялостното управление на търговския портфейл. Тези политики и процедури обхващат най-малко:
а)
дейностите, които институцията счита за търговски и за съставляващи част от търговския портфейл за целите на капиталовите изисквания;
б)
степента, в която дадена позиция всекидневно може да бъде оценявана по пазарни цени при активен, ликвиден и двупосочен пазар;
в)
за позиции, които се оценяват по модел, степента, в която институцията може:
i)
да определи всички съществени рискове на позицията;
ii)
да хеджира всички съществени рискове на позицията с инструменти, за които съществува активен, ликвиден и двупосочен пазар;
iii)
да получи надеждни оценки за основните допускания и параметри, използвани в модела;
г)
степента, в която институцията може и е задължена да оценява позицията по начин, който може да бъде утвърден от външен експерт по последователен начин;
д)
степента, в която правни ограничения или други оперативни изисквания биха се отразили неблагоприятно на способността на институцията бързо да закрие или хеджира позиция;
е)
степента, в която институцията може и е задължена да управлява активно риска на позициите в рамките на дейностите по търгуването;
ж)
степента, в която институцията може да прехвърля риск или позиции между банковия и търговския портфейл, както и критериите за такива прехвърляния.
Член 105
Изисквания за пруденциална оценка
1. За всички позиции в търговския портфейл се прилагат посочените в настоящия член стандарти за пруденциална оценка. Институциите по-специално гарантират, че пруденциалната оценка на позициите им в търговския портфейл поддържа подходяща степен на сигурност, като се отчита динамичният характер на позициите в търговския портфейл, изискванията за надзорна надеждност, естеството на дейността и целта на капиталовите изисквания по отношение на позициите в търговския портфейл.
2. Институциите въвеждат и поддържат системи и механизми за контрол, достатъчни за осигуряване на пруденциална и надеждна оценка. Системите и механизмите за контрол включват поне следните елементи:
а)
документирани политики и процедури за оценъчния процес, включително ясно определени отговорности в различните области при определяне на стойностите, източниците на пазарна информация и прегледа на тяхната целесъобразност, насоки за използването на ненаблюдаваните данни, отразяващи допусканията на институцията за това какво биха използвали пазарните участници при ценообразуване на позицията, честотата на независимото оценяване, избрания момент за заключителните цени, процедурите за коригиране на оценките и процедурите за месечно и извънредно потвърждаване;
б)
отчетни връзки за звеното, отговарящо за оценъчния процес, които са независими от звеното за сключване на сделки.
Посоката на докладване е директно към ръководния орган.
3. Позициите в търговския портфейл се преоценяват от институциите най-малко веднъж дневно.
4. Институциите, когато е възможно, оценяват своите позиции по пазарни цени, включително при прилагането на капиталови изисквания към търговския портфейл.
5. При оценка по пазарни цени институцията използва по-надеждния от курсовете „купува“ или „продава“, освен в случаите, когато може да затвори позицията си по средната пазарна цена. Когато институциите използват тази дерогация, те информират компетентните си органи относно съответните позиции на всеки шест месеца и представят доказателства, че могат да затворят позициите си по средната пазарна цена.
6. Когато не е възможна оценка по пазарни цени, институциите извършват консервативна оценка посредством оценка по модел на позициите и портфейлите си, включително при изчисляването на капиталовите изисквания за позициите в търговския портфейл.
7. При оценка по модел институциите спазват следните изисквания:
а)
висшето ръководство е запознато с елементите на търговския портфейл или на други оценени по справедлива стойност позиции, които подлежат на оценка по модел, и осъзнава степента на несигурност, която моделът поражда при отчитането на риска/резултатите от дейността;
б)
доколкото е възможно, институциите се основават на пазарните цени при изграждането на хипотетична оценка за пазарната стойност, като оценяват често целесъобразността на хипотезите за пазарната стойност на конкретна оценявана позиция и на параметрите на модела;
в)
когато са налични оценъчни методики, които са общоприета пазарна практика за конкретните финансови инструменти или стоки, институциите ги използват;
г)
когато моделът е разработен от самата институция, той се основава на уместни допускания, които са оценени и проверени от лица с подходяща квалификация, независими от процеса на разработване на модела;
д)
институциите разполагат с надлежни процедури за контрол на измененията, притежават защитено копие на модела и го използват периодично за проверка на стойностите;
е)
звеното за управление на риска е запознато със слабостите на използваните модели и с най-подходящия начин за тяхното отразяване в резултатите от оценката; и
ж)
моделите на институциите се анализират периодично за определяне точността на техните прогнози, което включва оценка относно актуалността на допусканията, анализ на доходността по рискови фактори, сравнение на действителните пазарни стойности с изходните данни от моделите.
За целите на буква г) моделът се разработва и оценява независимо от търговската платформа и подлежи на независима проверка, включваща утвърждаване на числените методи, допусканията и програмното осигуряване.
8. Освен ежедневната оценка по пазарни цени или по модел, институциите извършват независима проверка на цените. Проверката на пазарните цени и входните параметри на модела се извършва от лице или звено, независимо от лицата или звената, чиито резултати са свързани с търговския портфейл, поне веднъж месечно или по-често в зависимост от естеството на пазара или търгуването. Когато няма независими ценови източници или ценовите източници са относително субективни, може да се наложи използване на разумни мерки като например корекции оценките на позициите.
9. Институциите въвеждат и поддържат процедури за разглеждане на възможността за корекции на оценките.
10. Институциите официално разглеждат възможността за следните корекции на оценките: нереализирани кредитни спредове, разходи за закриване на позиции, операционни рискове, несигурност по отношение на пазарните цени, предсрочно прекратяване, разходи, свързани с инвестиране и финансиране, бъдещи административни разходи и - когато е целесъобразно - риск, свързан с модела.
11. Институциите въвеждат и поддържат процедури за изчисляване на корекцията в текущата оценка на нисколиквидни позиции, които могат по-специално да възникнат в резултат на ситуации на пазара или на такива по отношение на институцията като концентрирани позиции и/или позиции, за които първоначално планираният период на държане е бил надхвърлен. При необходимост институциите извършват такива корекции в допълнение към всякакво преоценяване на позицията за целите на финансовото отчитане и ги определят така, че да отразяват неликвидността на позицията. Съгласно тези процедури, институциите разглеждат няколко фактора при определяне на необходимостта от корекция на оценката на нисколиквидните позиции. Тези фактори включват следните елементи:
а)
времето за хеджиране на позицията или на свързаните с нея рискове;
б)
променливостта и средната стойност на спреда „купува - продава“;
в)
наличието на пазарни котировки (брой и идентификация на основните пазарни участници) и променливостта и средния търгуван обем, включително по време на сътресения на пазара;
г)
пазарните концентрации;
д)
”остаряването” на позициите;
е)
степента, до която оценката се основава на модел;
ж)
въздействието на други рискове, свързани с моделите.
12. Когато използват оценки от трети лица или оценка по модел, институциите преценяват дали да коригират оценката. Освен това институциите преценяват необходимостта от прилагане на корекции за нисколиквидните позиции и периодично преглеждат тяхната уместност. Институциите изрично оценяват необходимостта от корекции на оценките поради несигурност, свързана с входните параметри на модела.
13. По отношение на сложни продукти, включително експозициите към секюритизация и кредитните деривати за n-то неизпълнение, институциите изрично оценяват необходимостта от корекции на оценките с цел да се отрази рискът, свързан с използването на евентуално неточна методика при даден оценъчен модел, както и този, свързан с използването на ненаблюдаеми (и евентуално неточни) параметри за калибриране в оценъчния модел.
14. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на условията за прилагане на изискванията на член 105 за целите на параграф 1 от настоящия член.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 февруари 2015 г..
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 106
Вътрешно хеджиране
1. Вътрешното хеджиране съответства по-специално на следните изисквания:
а)
не е с основна цел за избягване или намаляване на капиталовите изисквания;
б)
вътрешното хеджиране е надлежно документирано и за него се прилагат изрични процедури за вътрешно одобрение и одит;
в)
то се извършва при пазарни условия;
г)
пазарният риск, породен от вътрешното хеджиране, се управлява активно съгласно утвърдените лимити в търговския портфейл;
д)
то е обект на внимателно наблюдение.
Наблюдението се осигурява с подходящи процедури.
2. Изискванията на параграф 1 се прилагат, без да се засягат изискванията, приложими за хеджираната позиция в банковия портфейл.
3. Чрез дерогация от параграфи 1 и 2, когато дадена институция хеджира експозиция в банковия портфейл към кредитен риск или риск от контрагента чрез кредитен дериват, вписан в търговския ѝ портфейл, чрез вътрешно хеджиране, експозицията в банковия портфейл или експозицията към риск от контрагента не се считат за хеджирани при изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции, освен ако е закупен кредитен дериват от трето лице, което е приемлив доставчик на кредитна защита и дериватът отговаря на изискванията за кредитна защита с гаранции в банковия портфейл. Без да се засяга разпоредбата на член 299, буква з), когато такава защита е закупена от трето лице и се признава за целите на хеджирането на експозиция в банковия портфейл, вътрешната хеджираща позиция и кредитният дериват не се включват при изчисляване на капиталовите изисквания за търговския портфейл.
ДЯЛ II
КАПИТАЛОВИ ИЗИСКВАНИЯ ЗА КРЕДИТЕН РИСК.
РАЗДЕЛ 1
Общи принципи
Член 107
Подходи за измерване на кредитен риск
1. При изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции за целите на член 92, параграф 3, букви а) и е), институциите прилагат стандартизирания подход, посочен в глава 2, или, ако им е разрешено от компетентните органи в съответствие с член 143, вътрешнорейтинговия подход, посочен в глава 3.
2. Спрямо експозиции по търговско финансиране и вноските в гаранционния фонд на ЦК институциите прилагат третирането, предвидено в глава 6, раздел 9 за изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции за целите на член 92, параграф 3, букви а) и е). Всички останали видове експозиции към ЦК институциите третират, както следва:
а)
като експозиции към институция за други видове експозиции към квалифициран ЦК;
б)
като експозиции към предприятие за други видове експозиции към неквалифициран ЦК.
3. За целите на настоящия регламент експозициите към инвестиционни посредници от трети държави и експозициите към кредитни институции от трети държави, и експозициите към клирингови къщи и борси от трети държави, се третират като експозиции към институции само когато третата държава прилага към съответния субект пруденциални и надзорни изисквания, които са поне равностойни на прилаганите в Съюза.
4. За целите на параграф 3 Комисията може да приема, посредством актове за изпълнение и при спазване на процедурата по разглеждане по член 464, параграф 2, решение дали трета държава прилага пруденциални надзорни и регулаторни изисквания, най-малко равностойни на прилаганите в Съюза. При отсъствие на такова решение, до 1 януари 2015 г. институциите могат да продължат да третират експозициите към субектите по параграф 3 като експозиции към институции, при условие че компетентните органи са одобрили съответната трета държава за такова третиране преди 1 януари 2014 г.
Член 108
Техники за редуциране на кредитния риск при прилагането на стандартизиран и вътрешнорейтингов подход
1. За експозиции, към които дадена институция прилага посочения в глава 2 стандартизиран подход или прилага посочения в глава 3 вътрешнорейтингов подход, но без използването на собствени оценки за загуба при неизпълнение (LGD) и конверсионните коефициенти съгласно член 151, институцията може да използва техники за редуциране на кредитния риск в съответствие с глава 4 при изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции за целите на член 92, параграф 3, букви а) и е), а когато е уместно - на размера на очакваната загуба за целите на изчислението по член 36, параграф 1, буква г) и член 62, буква в).
2. За експозиция, към която дадена институция прилага вътрешнорейтинговия подход, като използва свои собствени оценки за LGD и конверсионните коефициенти съгласно член 151, институцията може да използва редуциране на кредитния риск в съответствие с глава 3.
Член 109
Третиране на секюритизираните експозиции при стандартизирания и вътрешнорейтинговия подход
1. Когато дадена институция използва посочения в глава 2 стандартизиран подход за изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции за класа експозиции, към който съгласно член 112 биха били отнесени секюритизираните експозиции, тя изчислява размера на рисково претеглената експозиция на дадена секюритизираща позиция в съответствие с членове 245, 246 и 251-258. Институциите, използващи стандартизирания подход, могат да използват и подхода на вътрешната оценка в случаите, в които това е било разрешено съгласно член 259, параграф 3.
2. Когато дадена институция използва посочения в глава 3 вътрешнорейтингов подход за изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции за класа експозиции, към който съгласно член 147 биха били отнесени секюритизираните експозиции, тя изчислява размера на рисково претеглената експозиция в съответствие с членове 245, 246 и 259-266.
С изключение на подхода на вътрешната оценка, където вътрешнорейтинговият подход се използва само за част от секюритизираните експозиции, които стоят в основата на дадена секюритизация, институцията използва подхода, съответстващ на преобладаващия дял на секюритизираните експозиции, които са в основата на тази секюритизация.
Член 110
Третиране на корекциите за кредитен риск
1. Институциите, които прилагат стандартизирания подход, третират корекциите за общ кредитен риск в съответствие с член 62, буква в).
2. Институциите, които прилагат вътрешнорейтинговия подход, третират корекциите за общ кредитен риск в съответствие с член 159, член 62, буква г) и член 36, параграф 1, буква г).
За целите на настоящия член и на глави 2 и 3, корекциите за общ и за специфичен кредитен риск не включват резервите за покриване на общи банкови рискове.
3. Институциите, които използват вътрешнорейтинговия подход и които прилагат стандартизирания подход за част от експозициите си на консолидирана или индивидуална основа, в съответствие с членове 148 и 150, определят частта от корекцията за общ кредитен риск, която се отнася за третирането на корекцията за общ кредитен риск при стандартизирания и при вътрешнорейтинговия подход, както следва:
а)
когато е приложимо - ако дадена институция, включена в консолидацията, прилага единствено вътрешнорейтингов подход, корекциите за общ кредитен риск за тази институция се третират съгласно параграф 2;
б)
когато е приложимо - ако дадена институция, включена в консолидацията, прилага единствено стандартизиран подход, корекциите за общ кредитен риск за тази институция се третират съгласно параграф 1;
в)
остатъкът от корекциите за кредитен риск се разпределя пропорционално съобразно дяловете от размера на рисково претеглените експозиции, които са предмет на стандартизирания и на вътрешнорейтинговия подход.
4. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за изчисляване на корекциите за общ и специфичен кредитен риск съгласно приложимата счетоводна рамка за следното:
а)
стойността на експозицията по стандартизирания подход, посочена в член 111;
б)
стойността на експозицията по вътрешнорейтинговия подход по членове 166-168;
в)
третирането на размера на очакваната загуба, посочено в член 159;
г)
стойността на експозицията, използвана за изчисляването на размера на рисково претеглената секюритизираща позиция, посочен в членове 246 и 266;
д)
определянето на неизпълнение по член 178;
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 февруари 2015.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
ГЛАВА 2
Стандартизиран подход
Раздел 1
Общи принципи
Член 111
Стойност на експозицията
1. Стойността на експозицията на даден актив е неговата счетоводна стойност, след като са приложени съответните корекции за специфичен кредитен риск, допълнителни корекции на стойността в съответствие с членове 34 и 110 и други намаления на собствения капитал, свързани с въпросния актив. Стойността на експозицията към посочена в приложение I задбалансова позиция е следният процент от номиналната й стойност, след редуциране с корекциите за специфичен кредитен риск:
а)
100 %, ако позицията е високорискова;
б)
50 %, ако позицията е среднорискова;
в)
20 %, ако позицията е среднорискова/нискорискова;
г)
0 %, ако позицията е нискорискова.
Задбалансовите позиции, посочени във второто изречение от първа алинея, се разпределят в рискови категории, както е посочено в приложение I.
Когато дадена институция използва разширения метод за финансово обезпечение по член 223, стойността на експозицията на ценните книжа или стоките, продадени, предоставени или дадени в заем по репо сделка, сделка по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки и маржин заемни сделки, се увеличава с размера на корекцията за променливост, приложима спрямо тези ценни книжа или стоки, както е предвидено в членове 223-225.
2. Стойността на експозицията в дериват от изброените в приложение II се определя в съответствие с глава 6, като се отчита ефектът от договорите за новация и другите споразумения за нетиране, взети предвид за целите на тези методи в съответствие с глава 6. Стойността на експозицията на репо сделка, сделките по предоставяне или получаване в заем на ценни книжа или стоки, транзакциите с удължен сетълмент и маржин заемните сделки може да бъде определена в съответствие с глава 6 или глава 4.
3. Когато експозицията е предмет на обезпечена кредитна защита, стойността на експозицията, приложима спрямо тази позиция, може да бъде изменена в съответствие с глава 4.
Член 112
Класове експозиции
Всяка експозиция се отнася към един от следните класове експозиции:
а)
експозиции към централни правителства или централни банки;
б)
експозиции към регионални правителства или местни органи на власт;
в)
експозиции към субекти от публичния сектор;
г)
експозиции към многостранни банки за развитие;
д)
експозиции към международни организации;
е)
експозиции към институции;
ж)
експозиции към предприятия;
з)
експозиции на дребно;
и)
експозиции, обезпечени с ипотеки върху недвижими имоти;
й)
експозиции в неизпълнение;
к)
високо рискови експозиции;
л)
експозиции към покрити облигации;
м)
секюритизиращи позиции;
н)
експозиции към институции и предприятия с краткосрочна кредитна оценка;
о)
експозиции в дялове или акции на предприятия за колективно инвестиране (ПКИ);
п)
експозиции в капиталови инструменти;
р)
други позиции.
Член 113
Изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции
1. За да се изчисли размерът на рисково претеглените експозиции, рисковите тегла се прилагат към всички експозиции в съответствие с разпоредбите на раздел 2, освен ако експозициите не са приспаднати от собствения капитал. Прилагането на рискови тегла е в зависимост от класа експозиции, към който е отнесена съответната експозиция, и на неговото кредитно качество в степента, посочена в раздел 2. Кредитното качество може да бъде определяно с помощта на кредитните оценки на АВКО или на агенциите за експортно кредитиране, в съответствие с раздел 3. -.
2. За целите на прилагането на рискови тегла, както е посочено в параграф 1, стойността на експозицията се умножава по рисковото тегло, посочено или определено в съответствие с раздел 2.
3. Когато експозицията е предмет на кредитна защита, приложимото към тази позиция рисково тегло може да бъде изменено в съответствие с глава 4.
4. Размерът на рисково претеглените секюритизирани експозиции се изчислява в съответствие с глава 5.
5. Спрямо експозициите, за които в раздел 2 няма предвидени изчислителни процедури, се определя рисково тегло от 100 %.
6. С изключение на експозициите, представляващи елементи на базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред или капитала от втори ред, институцията може, с предварителното одобрение на компетентните органи, да реши да не прилага изискванията на параграф 1 от настоящия член по отношение на експозициите си към даден контрагент, който е нейно предприятие майка, дъщерно предприятие, дъщерно предприятие на нейното предприятие майка или предприятие, свързано с отношение по смисъла на член 12, параграф 1 от Директива 83/349/ЕИО. Компетентните органи имат правомощието да дадат одобрение, ако са изпълнени следните условия:
а)
контрагентът е институция, финансов холдинг, финансов холдинг със смесена дейност, финансова институция, дружество за управление на активи или предприятие за спомагателни услуги, за които се прилагат подходящи пруденциални изисквания;
б)
контрагентът е напълно включен в същата консолидация, както и институцията;
в)
контрагентът подлежи на същите процедури за оценка, измерване и контрол на риска, както и институцията;
г)
контрагентът е установен в същата държава членка, както и институцията;
д)
не са налице настоящи или бъдещи съществени практически или правни пречки за бързо прехвърляне на собствен капитал или изплащане на задължения от контрагента към институцията.
Когато в съответствие с настоящия параграф на институцията е разрешено да не прилага изискванията на параграф 1, тя може да определи рисково тегло от 0 %.
7. С изключение на експозициите, представляващи елементи на базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред и капитала от втори ред, институциите могат, с предварителното разрешение на компетентните органи, да не прилагат изискванията по параграф 1 от настоящия член по отношение на експозициите си към контрагенти, с които участват в институционални защитни схеми - договорно или нормативно установено споразумение във връзка със задълженията, което защитава институциите и по-специално подсигурява при необходимост тяхната ликвидност и платежоспособност с оглед избягването на несъстоятелност, когато е необходимо. Компетентните органи имат правомощието да дадат разрешение, ако са изпълнени следните условия:
а)
изискванията в параграф 6, букви а), г) и д) са изпълнени;
б)
споразуменията гарантират, че институционалната защитна схема може да осигури необходимата подкрепа по поетите задължения чрез средства, които са налични по всяко време;
в)
институционалната защитна схема разполага с подходящи и еднообразно установени системи за наблюдение и класификация на риска (което осигурява пълен преглед на рисковата ситуация на отделните членове и на институционалната защитна схема като цяло) със съответните възможности за оказване на влияние; в съответствие с член 178, параграф 1, тези системи наблюдават по подходящ начин експозициите в неизпълнение;
г)
институционалната защитна схема извършва отделен собствен преглед на риска, резултатите от който се предоставят на отделните членове;
д)
институционалната защитна схема изготвя и публикува веднъж годишно или консолидиран отчет, включващ счетоводен баланс, отчет за приходите и разходите, отчет за финансовото състояние и отчет за риска по отношение на институционалната защитна схема като цяло, или отчет, включващ обобщен счетоводен баланс, обобщен отчет за приходите и разходите, отчет за финансовото състояние и отчет за риска;
е)
членовете на институционалната защитна схема дължат най-малко 24-месечно предизвестие, ако искат да я напуснат;
ж)
премахнато е многократното използване на елементи, които могат да бъдат включени при изчисляването на собствения капитал („многократен ливъридж“), както и неподходящото създаване на собствен капитал между членовете на институционалната защитна схема;
з)
институционалната защитна схема се основава на членството на широк кръг кредитни институции с преобладаващо еднотипен стопански профил;
и)
адекватността на системите, посочени в букви в) и г), се одобрява и контролира периодично от съответните компетентни органи.
Когато в съответствие с настоящия параграф институцията реши да не прилага изискванията на параграф 1, тя може да определи рисково тегло от 0 %.
Раздел 2
Рискови тегла
Член 114
Експозиции към централни правителства или централни банки
1. За експозициите към централни правителства и централни банки се определя 100 % рисково тегло, освен ако не се прилага третирането, посочено в параграфи 2-7.
2. За експозициите към централни правителства и централни банки, за които има кредитна оценка от призната АВКО, се определя рисково тегло съгласно таблица 1, което съответства на кредитната оценка от АВКО в съответствие с член 136.
Таблица 1
Степен на кредитно качество
1
2
3
4
5
6
Рисково тегло
0 %
20 %
50 %
100 %
100 %
150 %
3. За експозициите към ЕЦБ се определя рисково тегло от 0 %.
4. За експозициите към централните правителства и централните банки на държавите членки, които са деноминирани в местната валута на съответното правителство или централна банка и са финансирани в нея, се определя рисково тегло от 0 %.
5. До 31 декември 2017 г. по отношение на експозициите към централни правителства или централни банки на държави членки, които са деноминирани и финансирани в националната валута на която и да е държава членка, се присъжда същото рисково тегло, което би било приложимо към такива експозиции, деноминирани и финансирани в тяхната национална валута.
6. За експозициите по параграф 5:
а)
през 2018 г. размерът на рисково претеглените експозиции е 20 % от рисковото тегло, присъдено на тези експозиции съгласно член 114, параграф 2;
б)
през 2019 г. размерът на рисково претеглените експозиции е 50 % от рисковото тегло, присъдено на тези експозиции съгласно член 114, параграф 2;
в)
през 2020 г. и по-нататък размерът на рисково претеглените експозиции е 100 % от рисковото тегло, присъдено на тези експозиции съгласно член 114, параграф 2.
7. Когато компетентните органи в трета държава прилагат надзорни и регулаторни мерки, най-малко равностойни на прилаганите в Съюза, и са определили рисково тегло, по-ниско от посоченото в параграфи 1 и 2, за експозициите към своето централно правителство или централна банка, които са деноминирани в местна валута и са финансирани в нея, институциите могат да определят рискови тегла за тези експозиции по същия начин.
За целите на настоящия параграф Комисията може да приема, посредством актове за изпълнение и при спазване на процедурата по разглеждане по член 464, параграф 2, решение дали трета държава прилага надзорни и регулаторни мерки, най-малко равностойни на прилаганите в Съюза. При отсъствие на такова решение, до 1 януари 2015 г. институциите могат да продължат да прилагат предвиденото в настоящия параграф третиране по отношение на експозициите към централното правителство или централната банка на третата държава, ако компетентните органи са я одобрили за такова третиране преди 1 януари 2014 г.
Член 115
Експозиции към регионални правителства или местни органи на власт
1. Експозициите към регионални правителства или местни органи на власт получават рискови тегла като експозиции към институции, освен ако не се третират като експозиции към централни правителства съгласно параграфи 2 или 4 или не получават рисково тегло съгласно параграф 5. Посоченото в член 119, параграф 2 и член 120, параграф 2 преференциално третиране за краткосрочни експозиции не се прилага.
2. Експозициите към регионални правителства или местни органи на власт се третират като експозиции към централното правителство, под чиято юрисдикция са установени тези органи, когато няма разлика в нивото на риск между такива експозиции, дължащи се на специални правомощия на регионалните правителства и местните органи на власт за генериране на приходи и поради наличието на конкретни институционални споразумения с оглед намаляване на техния риск от неизпълнение.
ЕБО поддържа публично достъпна база данни за всички регионални правителства и местни органи на власт в Съюза, които съответните компетентни органи третират като експозиции към централните си правителства.
3. Експозициите към църкви или религиозни общности, учредени като юридически лица по публичното право, доколкото същите събират данъци в съответствие със законодателството, което им дава право на това, се третират като експозиции към регионални правителства или местни органи на власт. Параграф 2 не се прилага в този случай, като за целите на член 150, параграф 1, буква а) не се изключва възможността да бъде разрешено прилагането на стандартизирания подход.
4. Когато компетентните органи от юрисдикцията на трета държава, която прилага надзорни и регулаторни мерки, най-малко равностойни на прилаганите в Съюза, третират експозициите към регионални правителства или местни органи на власт като експозиции към централното правителство на тази държава и няма разлика в риска между такива експозиции, дължащи се на специални правомощия на регионалните правителства и местните органи на власт за събиране на приходи и наличие на конкретни институционални споразумения с оглед намаляване на техния риск от неизпълнение, институциите могат да определят рискови тегла за експозициите към такива регионални правителства или местни органи на власт по същия начин.
За целите на настоящия параграф Комисията може да приеме, посредством актове за изпълнение и при спазване на процедурата по разглеждане по член 464, параграф 2, решение дали трета държава прилага надзорни и регулаторни мерки, най-малко равностойни на прилаганите в Съюза. При отсъствие на такова решение, до 1 януари 2015 г. институциите могат да продължат да прилагат предвиденото в настоящия параграф третиране по отношение на третата държава, ако компетентните органи са я одобрили за такова третиране преди 1 януари 2014 г.
5. Експозициите към регионалните правителства или местните органи на власт на държави членки, които не са посочени в параграфи 2-4 и са деноминирани в местната валута на тези регионални правителства или местни органи на власт и финансирани в нея, получават рисково тегло от 20 %.
Член 116
Експозиции към субекти от публичния сектор
1. Експозициите към субекти от публичния сектор, за които няма присъдена кредитна оценка от призната АВКО, получават рисково тегло в зависимост от степента на кредитното качество, определена за експозициите към съответното централно правителство на юрисдикцията, в която е учреден субектът от публичния сектор, съгласно следната таблица 2:
Таблица 2
Степен на кредитно качество на централното правителство
1
2
3
4
5
6
Рисково тегло
20 %
50 %
100 %
100 %
100 %
150 %
Експозициите към субекти от публичния сектор, учредени в държави, в които централното правителство няма присъдена оценка, получават рисково тегло от 100 %.
2. Експозициите към субекти от публичния сектор, за които има присъдена кредитна оценка от призната АВКО, се третират в съответствие с член 120. За тези субекти не се прилага посоченото в член 119, параграф 2 и член 120, параграф 2 преференциално третиране за краткосрочни експозиции.
3. Експозициите към субекти от публичния сектор с първоначален падеж по-малък или равен на три месеца получават рисково тегло от 20 %.
4. При изключителни обстоятелства експозициите към субекти от публичния сектор могат да се третират като експозиции към централното правителство, регионалните правителства или местни органи на власт, в чиято юрисдикция са установени предприятията, когато по мнение на компетентните органи на тази юрисдикция между тези експозиции няма разлика в нивото на риск поради наличието на подходящи гаранции от страна на централното правителство, регионалните правителства или местните органи на власт.
5. Когато компетентните органи от юрисдикцията на трета държава, която прилага надзорни и регулаторни мерки, най-малко равностойни на прилаганите в Съюза, третират експозиции към субекти от публичния сектор съгласно параграф 1 или параграф 2, институциите могат да определят рискови тегла за експозициите към тези субекти от публичния сектор по същия начин. В противен случай институциите прилагат рисково тегло от 100 %.
За целите на настоящия параграф Комисията може да приеме, посредством актове за изпълнение и при спазване на процедурата по разглеждане по член 464, параграф 2, решение дали трета държава прилага надзорни и регулаторни мерки, най-малко равностойни на прилаганите в Съюза. При отсъствие на такова решение, до 1 януари 2015 г. институциите могат да продължат да прилагат предвиденото в настоящия параграф третиране по отношение на третата държава, ако компетентните органи са я одобрили за такова третиране преди 1 януари 2014 г.
Член 117
Експозиции към многостранни банки за развитие
1. Експозициите към многостранни банки за развитие, които не са посочени в параграф 2, се третират по същия начин, както експозициите към институции. Посоченото в член 119, параграф 2, член 120, параграф 2 и член 121, параграф 3 преференциално третиране спрямо краткосрочни експозиции не се прилага.
Американската инвестиционна корпорация, Черноморската банка за търговия и развитие, Централноамериканската банка за икономическа интеграция и CAF - Латиноамериканската банка за развитие, се считат за многостранни банки за развитие.
2. Експозициите към изброените по-долу многостранни банки за развитие получават рисково тегло от 0 %:
а)
Международна банка за възстановяване и развитие;
б)
Международна финансова корпорация;
в)
Интерамериканска банка за развитие;
г)
Азиатска банка за развитие;
д)
Африканска банка за развитие;
е)
Банка за развитие към Съвета на Европа;
ж)
Скандинавска инвестиционна банка;
з)
Карибска банка за развитие;
и)
Европейска банка за възстановяване и развитие;
й)
Европейска инвестиционна банка;
к)
Европейски инвестиционен фонд;
л)
Международна агенция за застраховане на инвестициите;
м)
Международен финансов фонд за имунизации;
н)
Ислямска банка за развитие.
3. Определя се 20 % рисково тегло за частта от експозициите към Европейския инвестиционен фонд, пропорционална на дължимата невнесена част от неговия капитал.
Член 118
Експозиции към международни организации
Експозициите към изброените по-долу международни организации получават 0 % рисково тегло:
а)
Съюза;
б)
Международен валутен фонд;
в)
Банка за международни разплащания;
г)
Европейски механизъм за финансова стабилност (European Financial Stability Facility);
д)
Европейски механизъм за стабилност (European Stability Mechanism);
е)
международна финансова институция, създадена от две или повече държави членки, която има за цел да мобилизира финансиране и да осигурява финансова подкрепа на своите членове, които са засегнати или заплашени от тежки финансови проблеми.
Член 119
Експозиции към институции
1. Експозициите към институции с присъдена кредитна оценка от призната АВКО получават рисково тегло в съответствие с член 120. Експозициите към институции без присъдена кредитна оценка от призната АВКО получават рисково тегло в съответствие с член 121.
2. Експозициите към институции с остатъчен падеж от три месеца или по-малко, деноминирани в местната валута на кредитополучателя и финансирани в нея, получават рисково тегло, което е с една категория по-малко благоприятно от преференциалното рисково тегло, посочено в член 114, параграфи 4-7, приложимо спрямо експозициите към централното правителство, в чиято юрисдикция е учредена институцията.
3. За експозиции с остатъчен падеж от три месеца или по-малко, деноминирани в местната валута на кредитополучателя и финансирани в нея, не може да бъде определено рисково тегло по-ниско от 20 %.
4. Експозицията към дадена институция под формата на минимални задължителни резерви, изисквани от ЕЦБ или от централна банка на държава членка, може да получи рисково тегло като експозиция към централната банка на съответната държава членка, при условие че:
а)
резервите се държат в съответствие с Регламент (ЕО) № 1745/2003 на Европейската централна банка от 12 септември 2003 г. за прилагане на изискването за минимални резерви (29) или в съответствие с националните изисквания, покриващи всички съществени изисквания на посочения регламент;
б)
в случай на несъстоятелност или неплатежоспособност на институцията, в която се държат резервите, те подлежат на пълно и своевременно изплащане на институцията и не могат да се използват за погасяване на други задължения на институцията.
5. Експозициите към финансови институции, лицензирани и обект на надзор от компетентните органи и подлежащи на пруденциални изисквания, сравними с прилаганите към институциите по отношение на надеждност, се третират като експозиции към институции.
Член 120
Експозиции към институции с кредитен рейтинг
1. Експозициите с остатъчен падеж над три месеца към институции с присъдена кредитна оценка от призната АВКО получават рисково тегло съгласно таблица 3, отговарящо на съотнасянето на кредитната оценка, присъдена от АВКО, в съответствие с член 136.
Таблица 3
Степен на кредитно качество
1
2
3
4
5
6
Рисково тегло
20 %
50 %
50 %
100 %
100 %
150 %
2. Експозициите с остатъчен падеж до три месеца към институции с присъдена кредитна оценка от призната АВКО получават рисково тегло съгласно таблица 4, отговарящо на съотнасянето на кредитната оценка, присъдена от АВКО,в съответствие с член 136:
Таблица 4
Степен на кредитно качество
1
2
3
4
5
6
Рисково тегло
20 %
20 %
20 %
50 %
50 %
150 %
3. Взаимодействието между третирането на експозиции с присъдена краткосрочна кредитна оценка съгласно член 131 и общото преференциално третиране на краткосрочни експозиции, посочено в параграф 2, е, както следва:
а)
ако не е присъдена кредитна оценка на краткосрочни експозиции за всички експозиции към институции с остатъчен падеж до три месеца, се прилага общото преференциално третиране за краткосрочни експозиции, посочено в параграф 2;
б)
ако е присъдена краткосрочна оценка и тази оценка определя прилагането на по-благоприятно или същото рисково тегло в сравнение с общото преференциално третиране на краткосрочни експозиции, посочено в параграф 2, тогава краткосрочната оценка се използва само за тази конкретна експозиция. За останалите краткосрочни експозиции се спазва общото преференциално третиране на краткосрочни експозиции, посочено в параграф 2;
в)
ако е присъдена краткосрочна оценка и тази оценка определя прилагането на по-неблагоприятно рисково тегло, отколкото използването на общото преференциално третиране на краткосрочни експозиции, посочено в параграф 2, тогава общото преференциално третиране на краткосрочни експозиции не се използва и всички краткосрочни вземания без рейтинг получават същото рисково тегло като определеното от конкретната краткосрочна оценка.
Член 121
Експозиции към институции без кредитен рейтинг
1. Експозициите към институции без присъдена кредитна оценка от призната АВКО получават рисково тегло в зависимост от степента на кредитно качество, определена съгласно таблица 5 за експозициите към съответното централно правителство на юрисдикцията, в която е учредена институцията.
Таблица 5
Степен на кредитно качество на централното правителство
1
2
3
4
5
6
Рисково тегло на експозицията
20 %
50 %
100 %
100 %
100 %
150 %
2. Рисковото тегло за експозициите към институции без присъден кредитен рейтинг, учредени в държави, в които централното правителство няма присъден кредитен рейтинг, е 100 %.
3. Рисковото тегло за експозициите към институции без присъден кредитен рейтинг с първоначален ефективен падеж по-малък или равен на три месеца е 20 %.
4. Независимо от параграфи 2 и 3, рисковото тегло за произтичащите от търговско финансиране експозиции, посочени в член 162, параграф 3, втора алинея, буква б), към институции без присъден кредитен рейтинг, е 50 %, а когато остатъчният падеж на тези произтичащи от търговско финансиране експозиции към институции без кредитен рейтинг е три месеца или по-малко, рисковото тегло е 20 %.
Член 122
Експозиции към предприятия
1. За експозициите, за които има присъдена кредитна оценка от призната АВКО, се определя рисково тегло съгласно таблица 6, отговарящо на съотнасянето на кредитната оценка, присъдена от АВКО, в съответствие с член 136.
Таблица 6
Степен на кредитно качество
1
2
3
4
5
6
Рисково тегло
20 %
50 %
100 %
100 %
150 %
150 %
2. За експозициите, за които няма присъдена кредитна оценка, се определя рисково тегло от 100 % или рисковото тегло на експозициите към централното правителство на юрисдикцията, в която е учредено предприятието, което от двете е по-високо.
Член 123
Експозиции на дребно
Експозициите, които отговарят на следните критерии, получават рисково тегло от 75 %:
а)
експозицията е към физическо лице (или лица) или към малко или средно предприятие (МСП);
б)
експозицията е част от значителен брой експозиции със сходни характеристики, така че рисковете, свързани с това кредитиране, са значително намалени;
в)
общият размер на задължението към институцията, включително към предприятието майка и дъщерните му предприятия, включително всички експозиции с неизпълнение от страна на клиента длъжник или на групата от свързани клиенти, но с изключение на експозициите, обезпечени изцяло и напълно с жилищни недвижими имоти, които се отнасят към класа експозиции, предвиден в член 112, буква и), не превишава 1 милион евро, доколкото е известно на институцията. Институцията предприема необходимите действия, за да получи тази информация.
Ценните книжа не се включват в класа „експозиции на дребно“.
Експозициите, които не изпълняват критериите по букви а)-в), не се включват в класа „експозиции на дребно“.
Настоящата стойност на минималните вноски по лизингови схеми на клиенти на дребно се включва в класа „експозиции на дребно“.
Член 124
Експозиции, обезпечени с ипотеки върху недвижими имоти
1. Експозиция или част от експозиция, напълно обезпечена с ипотека върху недвижим имот, получава рисково тегло от 100 %, ако условията по член 125 и член 126 не са спазени, с изключение на тази част от експозицията, която е отнесена към друг клас експозиции. Частта от експозицията, която превишава ипотечната стойност на недвижимия имот, получава същото рисково тегло като приложимото за необезпечените експозиции на въпросния контрагент.
Частта от дадена експозиция, третирана като изцяло обезпечена с недвижим имот, не надхвърля заложения размер от пазарната стойност, а в тези държави членки, които в законови или подзаконови разпоредби са установили строги критерии за оценка на ипотечната кредитна стойност - не надхвърля ипотечната заемна стойност на съответната недвижима собственост.
2. Въз основа на събраните съгласно член 101 данни и като отчитат други съществени показатели, компетентните органи оценяват периодично и поне веднъж годишно дали рисковото тегло от 35 % за посочените в член 125 експозиции, обезпечени с жилищни имоти, и рисковото тегло от 50 % за посочените в член 126 експозиции, обезпечени с търговски недвижими имоти, разположени на тяхна територия, са надеждно обосновани от:
а)
понесените загуби от експозиции, обезпечени с недвижими имоти;
б)
прогнозите за бъдещото развитие на пазара на недвижими имоти;
Компетентните органи могат да определят увеличено рисково тегло или по-строги критерии от посочените в член 125, параграф 2 и в член 126, параграф 2, когато е уместно, въз основа на съображения за финансова стабилност.
За експозиции, обезпечени с ипотека върху жилищен имот, компетентният орган определя рисково тегло между 35 % и 150 %.
За експозиции, обезпечени с търговски недвижим имот, компетентният орган определя рисково тегло между 50 % и 150 %.
В така зададените рамки увеличеното рисково тегло се определя въз основа на понесени загуби, предвид прогнозата за бъдещото развитие на пазарите и от съображения за финансова стабилност. Когато оценката показва, че определените в член 125, параграф 2 и член 126, параграф 2 рискови тегла не отразяват действителните рискове, свързани с един или повече от свързаните с недвижима собственост сегменти на тези експозиции, напълно обезпечени с ипотека върху жилищни имоти или върху търговски недвижими имоти, разположени в една или повече части от тяхната територия, компетентните органи определят за тези свързани с недвижими имоти сегменти от експозициите, увеличено рисково тегло, съответстващо на действителните рискове.
Компетентните органи се консултират с ЕБО относно корекциите на приложимите рискови тегла и критерии, които ще бъдат изчислени в съответствие с посочените в настоящия параграф критерии, определени от регулаторните технически стандарти, посочени в параграф 4 от настоящия член. ЕБО публикува рисковите тегла и критериите, които компетентните органи определят за експозициите, посочени в членове 125, 126 и 199.
3. Когато компетентните органи определят по-високо рисково тегло или по-строги критерии, институциите разполагат с 6-месечен преходен период, за да приложат новото рисково тегло.
4. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на:
а)
строгите критерии за оценка на ипотечната заемна стойност, посочена в параграф 1;
б)
условията, посочени в параграф 2, които компетентните органи вземат предвид при определянето на увеличените рискови тегла, по-специално понятието „съображения за финансова стабилност“.
ЕБО представя тези проекти на регулаторни технически стандарти на Комисията до 31 декември 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
5. Институциите на една държава членка прилагат рисковите тегла и критериите, определени от компетентните органи на друга държава членка, за експозициите, обезпечени с ипотеки върху търговски и жилищни недвижими имоти, разположени в другата държава членка.
Член 125
Експозиции, напълно и изцяло обезпечени с ипотеки върху жилищни имоти
1. Освен ако не е решено друго от компетентните органи в съответствие с член 124, параграф 2, експозициите, напълно и изцяло обезпечени с ипотеки върху жилищни имоти, се третират, както следва:
а)
експозициите или части от тях, напълно и изцяло обезпечени с ипотеки върху жилищни имоти, който е/ще бъде обитаван или отдаван под наем от собственика или при фондове за лично инвестиране - от ползвателя, получават рисково тегло от 35 %;
б)
експозициите към наематели по сделки за лизинг на имот, по които институцията е наемодателят, а наемателят има опцията да купи имота, получават рисково тегло от 35 %, при условие че експозицията на институцията е напълно и изцяло обезпечена с правото на собственост върху имота.
2. Институциите приемат дадена експозиция или част от нея като напълно и изцяло обезпечена за целите на параграф 1, само ако са изпълнени следните условия:
а)
стойността на имота не зависи съществено от кредитното качество на кредитополучателя. При определянето на съществеността на тази зависимост, институциите могат да игнорират случаите, когато стойността на имота и състоянието на кредитополучателя са повлияни от чисто макроикономически фактори;
б)
рискът от кредитополучателя не се влияе съществено от промени в състоянието на базисния имот или проект, а от способността на длъжника да използва други източници за изплащане на задълженията си; т.е. погасяването на заема не зависи съществено от паричните потоци, генерирани от използвания за обезпечение базисен имот За тези други източници институциите определят максимални съотношения на размера на заема към дохода като част от политиката си на кредитиране и при предоставянето на заема получават подходящи доказателства за съответстващ доход;
в)
изискванията, посочени в член 208, и правилата за оценка, определени в член 229, параграф 1, са изпълнени;
г)
освен ако в член 124, параграф 2 не е определено друго, частта от заема, който получава рисково тегло от 35 %, не надвишава 80 %, от пазарната стойност на съответния имот или 80 % от ипотечната заемна стойност на въпросния имот в тези държави членки, които в законови или подзаконови разпоредби са установили строги критерии за оценка на ипотечната заемна стойност.
3. За експозициите, напълно и изцяло обезпечени с намиращ се на територията на държава членка жилищен имот, институциите могат да се отклонят от параграф 2, буква б), ако компетентният орган на тази държава членка е публикувал доказателства за наличието на добре развит и отдавна установен пазар на жилищни имоти на тази територия, с проценти на загуба, които не надхвърлят следните граници:
а)
загубата, произтичаща от заеми, обезпечени с жилищен имот до 80 % от пазарната стойност или 80 % от ипотечната заемна стойност, освен ако по член 124, параграф 2 не е предвидено друго, не надхвърля 0,3 % от непогасената част от заемите, обезпечени с жилищен имот, за всяка отделна година;
б)
общата загуба, произтичаща от заеми, обезпечени с жилищен имот, не надхвърля 0,5 % от непогасената част от заемите, обезпечени с жилищен имот, за всяка отделна година.
4. Ако някоя от границите по параграф 3 е премината за дадена година, правото за прилагането му отпада и се прилагат условията по параграф 2, буква б), докато за някоя следваща година не бъдат изпълнени условията по параграф 3.
Член 126
Експозиции, напълно и изцяло обезпечени с ипотеки върху търговски недвижими имоти
1. Освен ако не е решено друго от компетентните органи в съответствие с член 124, параграф 2, експозициите, напълно и изцяло обезпечени с ипотеки върху търговски недвижими имоти, се третират както следва:
а)
експозициите или части от тях, напълно и изцяло обезпечени с ипотеки върху офиси или други търговски помещения, могат да получат рисково тегло от 50 %;
б)
експозициите, свързани с лизинг на имоти - офиси или други търговски помещения, при който институцията е наемодателят, а наемателят има опцията да купи имота, могат да получат рисково тегло от 50 %, при условие че експозицията на институцията е напълно и изцяло обезпечена с правото на собственост върху имота.
2. Институциите приемат дадена експозиция или част от нея като напълно и изцяло обезпечена за целите на параграф 1, само ако са изпълнени следните условия:
а)
стойността на имота не зависи съществено от кредитното качество на кредитополучателя. При определянето на съществеността на тази зависимост, институциите могат да игнорират случаите, когато стойността на имота и състоянието на кредитополучателя са повлияни от чисто макроикономически фактори;
б)
рискът от кредитополучателя не се влияе съществено от промени в състоянието на базисния имота или проект, а от способността на длъжника да използва други източници за изплащане на задълженията си; т.е. погасяването на заема не зависи съществено от паричните потоци, генерирани от използваната за обезпечение базисен имот;
в)
изискванията, посочени в член 208, и правилата за оценка, определени в член 229, параграф 1, са изпълнени;
г)
рисковото тегло от 50 %, освен ако в член 124, параграф 2 не е предвидено друго, се отрежда на частта от заема, която не надхвърля 50 % от пазарната стойност на имота или 60 % от ипотечната стойност, освен ако в член 124, параграф 2 не е предвидено друго, на въпросния имот в тези държави членки, които в законови или подзаконови разпоредби са установили строги критерии за оценка на ипотечната заемна стойност.
3. За експозициите, напълно и изцяло обезпечени с намиращи се на територията на държава членка търговски недвижими имоти, институциите могат да се отклонят от параграф 2, буква б), ако компетентният орган на тази държава членка е публикувал доказателства за наличието на добре развит и отдавна установен пазар на търговски недвижими имоти на тази територия, с проценти на загубите, които не превишават следните лимити:
а)
загубата, произтичаща от заеми, обезпечени с търговски недвижими имоти до 50 % от пазарната стойност или 60 % от ипотечната стойност, освен ако в член 124, параграф 2 не е предвидено друго, не надхвърля 0,3 % от непогасената част от заемите, обезпечени с търговски недвижими имоти;
б)
общата загуба, произтичаща от заеми, обезпечени с търговски недвижими имоти, не надхвърля 0,5 % от непогасената част от заемите, обезпечени с търговски недвижими имоти.
4. Ако някой от лимитите по параграф 3 е надхвърлен за дадена година, правото за прилагането му отпада и се прилагат условията по параграф 2, буква б), докато за някоя следваща година не бъдат изпълнени условията по параграф 3.
Член 127
Експозиции в неизпълнение
1. Необезпечената част от всяка позиция, при която е имало неизпълнение от страна на длъжника съгласно член 178, или в случай на експозиции на дребно, необезпечената част от кредитните инструменти, при които е имало неизпълнение по член 178, получава следното рисково тегло:
а)
150 %, когато корекциите за специфичен кредитен риск са по-малко от 20 % от необезпечената част от стойността на експозицията, ако тези корекции не са били приложени;
б)
100 %, когато корекциите за специфичен кредитен риск са не по-малко от 20 % от необезпечената част от стойността на експозицията, ако тези корекции не са били приложени.
2. За целите на определянето на обезпечената част на просрочена позиция, приемливи обезпечения и гаранции са тези, приемливи за целите на редуцирането на кредитния риск съгласно глава 4.
3. Стойността на експозицията, получена след корекциите за специфичен кредитен риск на експозиции, напълно и изцяло обезпечени с ипотеки върху жилищни имоти в съответствие с член 125, получава рисково тегло от 100 %, ако е имало неизпълнение съгласно член 178.
4. Стойността на експозицията, получена след корекциите за специфичен кредитен риск на експозиции, напълно и изцяло обезпечени с ипотеки върху търговски недвижими имоти в съответствие с член 126, получава рисково тегло от 100 %, ако е имало неизпълнение съгласно член 178.
Член 128
Високо рискови експозиции
1. Когато е уместно, институциите определят рисково тегло от 150 % на експозициите, включително под формата на акции или дялове в предприятие за колективно инвестиране, които са свързвани с особено високи рискове.
2. Високо рисковите експозиции включват която и да е от следните експозиции:
а)
инвестиции в дружества за рисков капитал;
б)
инвестиции в АИФ по смисъла на член 4, параграф 1, буква а) от Директива 2011/61/ЕС, освен случаите, в които мандатът на фонда не допуска ливъридж, по-висок от изисквания съгласно член 51, параграф 3 от Директива 2009/65/ЕО;
в)
инвестиции в дялов капитал;
г)
спекулативно финансиране на недвижими имоти.
3. При преценяването на това дали дадена експозиция, освен експозициите, посочени в параграф 2, е високо рискова, институциите вземат под внимание следните рискови характеристики:
а)
съществува висок риск от загуба в резултат на неизпълнение от страна на длъжника;
б)
невъзможно е да се оцени адекватно дали експозицията попада в обхвата на буква а).
ЕБО издава насоки, в които се уточнява кои видове експозиции са високо рискове и при какви обстоятелства.
Тези насоки се приемат съгласно член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 129
Експозиции към покрити облигации
1. За да могат да се ползват от посоченото в параграфи 4 и 5 преференциално третиране, облигациите, посочени в член 52, параграф 4 от Директива 2009/65/ЕО ("покрити облигации") трябва да отговарят на изискванията в параграф 7 и да са обезпечени с някой от изброените по-долу допустими активи:
а)
експозиции към или гарантирани от централни правителства, централни банки от ЕСЦБ, субекти от публичния сектор, регионални правителства или местни органи на власт в Съюза;
б)
експозиции към или гарантирани от централни правителства на трети държави, централни банки на трети държави, многостранни банки за развитие, международни организации, които отговарят на първа степен на кредитно качество съгласно настоящата глава, както и експозиции към или гарантирани от субекти от публичния сектор на трети държави, регионални правителства или местни органи на власт на трети държави, които получават рисково тегло като експозиции към институции или централни правителства и централни банки съгласно съответно член 115, параграфи 1 или 2, или член 116, параграфи 1, 2 или 4, и които отговарят на изискванията за първа степен на кредитно качество съгласно настоящата глава, а също така и експозиции по смисъла на настоящата буква, които отговарят най-малко на изискванията за втора степен на кредитно качество съгласно настоящата глава, при условие че не превишават 20 % от номиналната стойност на покритите облигации на институциите емитент, които са в обращение;
в)
експозиции към институции, които отговарят на първа степен на кредитно качество съгласно настоящата глава. Общата експозиция от този вид не трябва да превишава 15 % от номиналната стойност на покритите облигации на институцията емитент, които са в обращение. Експозициите към институции в Съюза с падеж до 100 дни, не се включват в изискването за първа степен на кредитно качество, но тези институции отговарят най-малко на изискването за втора степен на кредитно качество съгласно настоящата глава.
г)
заеми, обезпечени с:
i)
жилищни имоти до по-ниската стойност от размера на главницата на съответните ипотеки, заедно с всички предходни ипотеки, и 80 % от стойността на предоставения като обезпечение имот; или
ii)
първостепенни дялове, емитирани от френските Fonds communs de Titrisation или от равностойни дружества за секюритизация, уредени от законите на държава членка, които секюритизират експозиции, свързани с жилищни имоти. В случай че такива първостепенни дялове се използват като обезпечение, специалният публичен надзор за защита на притежателите на облигации, предвиден в член 52, параграф 4 от Директива 2009/65/ЕО, гарантира, че във всеки един момент, докато са включени в обезпечения пул, най-малко 90 % от базисните активи на тези дялове се състоят от ипотеки върху жилищни имоти, комбинирани с всякакви предходни ипотеки, до по-ниската стойност от стойността на главницата, дължима по тези дялове, главницата на ипотеките и 80 % от стойността на предоставения като обезпечение имот; че дяловете отговарят на изискванията за първа степен на кредитно качество съгласно настоящата глава и че тези дялове не превишават 10 % от номиналната стойност на емисията, която все още е в обращение;
д)
жилищни заеми, гарантирани изцяло от приемлив доставчик на защита, посочен в член 201, и отговарящи на втора или по-висока степен кредитно качество съгласно изложеното в настоящата глава, когато делът от всеки един от заемите, използван, за да се изпълни изискването по настоящия параграф за обезпеченост на покрити облигации, не надхвърля 80 % от стойността на съответния жилищен имот, разположен във Франция, и когато съотношението на заема към дохода е най-много 33 % към момента на отпускане на заема. Към момента на отпускане на заема не може да има ипотечни тежести върху жилищния имот, а за предоставяните от 1 януари 2014 г. заеми кредитополучателят е договорно задължен да не поема подобни тежести без съгласието на кредитната институция, отпуснала заема. Съотношението на размера на заема към дохода представлява делът от брутния доход на кредитополучателя, който е необходим за обслужване на заема с включените лихви по него. Доставчикът на защита е финансова институция, получила разрешение и подлежаща на надзор от компетентните органи и за която се прилагат пруденциални изисквания, сравними с прилаганите към институциите пруденциални изисквания за устойчивост, или институция, или застрахователно предприятие. Доставчикът на защита създава взаимен гаранционен фонд или - ако е застрахователно предприятие - еквивалентна защита с цел да може да поеме загуби поради кредитен риск, а компетентните органи периодично извършват преглед на калибрирането на този фонд или еквивалентна защита. Кредитната институция и доставчикът на защита извършват оценка на кредитоспособността на кредитополучателя;
е)
заеми, обезпечени с:
i)
търговски недвижими имоти до по-ниската стойност от размера на главницата на съответните ипотеки, заедно с всички предходни ипотеки, и 60 % от стойността на предоставения като обезпечение имот; или
ii)
първостепенни дялове, емитирани от френските Fonds communs de Titrisation или от равностойни дружества за секюритизация, управлявани от законите на държава членка, които секюритизират експозиции, свързани с търговски недвижими имоти. В случай че такива първостепенни дялове се използват като обезпечение, специалният публичен надзор за защита на притежателите на облигации, предвиден в член 52, параграф 4 от Директива 2009/65/ЕО, гарантира, че във всеки един момент, докато са включени в обезпечения пул, най-малко 90 % от базисните активи на тези дялове се състоят от ипотеки върху търговски недвижими имоти, комбинирани с всякакви предходни ипотеки, до по-ниската стойност от стойността на главницата, дължима по тези дялове, главницата на ипотеките и 60 % от стойността на предоставения като обезпечение имот; че дяловете отговарят на изискванията за първа степен на кредитно качество съгласно настоящата глава и че тези дялове не превишават 10 % от номиналната стойност на емисията, която все още е в обращение.
Допустими са заемите, обезпечени с търговски недвижими имоти, когато съотношението стойност на заема/стойност на недвижимия имот от 60 % е превишено до максимум 70 %, ако стойността на всички активи, предоставени като обезпечение за покритите облигации, превишава номиналната стойност на покритите облигации в обращение най-малко с 10 %, а вземанията на притежателите на облигациите отговорят на изискванията за правна сигурност, предвидени в глава 4. Вземанията на притежателите на облигации са с предимство пред всички други вземания по обезпечението.
ж)
заеми, обезпечени със ипотека или залог върху кораби до разликата между 60 % от стойността на предоставения като обезпечение кораб и стойността на евентуални предходни ипотеки върху кораби.
За целите на първа алинея, буква в), буква г), подточка ii) и буква е), подточка ii) експозициите, възникнали вследствие прехвърляне и управление на плащания на кредитополучателите или вследствие постъпления поради несъстоятелност на кредитополучатели по заеми, обезпечени със заложени имоти на първостепенните дялове или дългови ценни книжа, не се включват при изчислението на посочените в тези букви лимити.
Компетентните органи могат, след като се консултират с ЕБО, да предоставят частично освобождаване от прилагането на първа алинея, буква в) и да разрешат втора степен на кредитно качество в рамките на максимум 10 % от общата експозиция на номиналната стойност на покритите облигации в обращение на институцията емитент, при условие че могат да се документират значителни проблеми във връзка с потенциална концентрация в съответните държави членки, дължащи се на прилагането на изискванията по посочената буква за първа степен на кредитно качество;
2. Ситуациите, посочени в параграф 1, букви а)-е) включват и такова обезпечение, което законодателството изключително ограничава до защитата на притежателите на облигации срещу загуби.
3. По отношение на недвижими имоти, служещи за обезпечаване на покрити облигации, институциите изпълняват изискванията в член 208 и правилата за оценка в член 229, параграф 1.
4. Покритите облигации, за които е присъдена кредитна оценка от призната АВКО, получават рисково тегло съгласно таблица 6а, което отговаря на кредитната оценка от АВКО в съответствие с член 136.
Таблица 6a
Степен на кредитно качество
1
2
3
4
5
6
Рисково тегло
10 %
20 %
20 %
50 %
50 %
100 %
5. Покритите облигации, за които няма присъдена кредитна оценка от призната АВКО, получават рисково тегло въз основа на рисковото тегло, приложимо спрямо първостепенни необезпечени експозиции към емитиращата ги институция. Между рисковите тегла важи следното съответствие:
а)
ако на експозициите към институцията е присъдено рисково тегло 20 %, покритата облигация получава рисково тегло 10 %;
б)
ако на експозициите към институцията е присъдено рисково тегло 50 %, покритата облигация получава рисково тегло 20 %;
в)
ако на експозициите към институцията е присъдено рисково тегло 100 %, покритата облигация получава рисково тегло 50 %;
г)
ако на експозициите към институцията е присъдено рисково тегло от 150 %, покритата облигация получава рисково тегло от 100 %.
6. Изискванията по параграфи 1 и 2 не се прилагат към покритите облигации, емитирани преди 31 декември 2007 г. Те могат да бъдат третирани преференциално по параграфи 4 и 5до падежа.
7. Експозициите под формата на покрити облигации могат да се ползват от преференциалното третиране, при условие че институцията, която инвестира в тези покрити облигации, е в състояние да увери компетентните органи, че:
а)
получава информация за портфейла най-малко по отношение на:
i)
стойността на покритата група от базисни задължения и на покритите облигации в обращение;
ii)
географското разпределение и вида на покритите активи, размера на заема, лихвения процент и валутните рискове;
iii)
падежната структура на покритите активи и покритите облигации, както и
iv)
процента на заемите с просрочие от повече от 90 дни.
б)
емитентът предоставя на институцията посочената в буква а) информация най-малко веднъж на полугодие.
Член 130
Секюритизиращи позиции
Размерът на рисково претеглените експозиции за секюритизиращи позиции се определя в съответствие с глава 5.
Член 131
Експозиции към институции и предприятия с краткосрочна кредитна оценка
Експозициите към институции и предприятия, на които е присъдена краткосрочна кредитна оценка от призната АВКО, получават рисково тегло съгласно таблица 7, съответстващо на присъдената от АВКО кредитната оценка в съответствие с член 136.
Таблица 7
Степен на кредитно качество
1
2
3
4
5
6
Рисково тегло
20 %
50 %
100 %
150 %
150 %
150 %
Член 132
Експозиции в дялове или акции в ПКИ
1. Експозициите в дялове или акции в ПКИ, получават рисково тегло от 100 %, освен ако институцията не прилага метода за кредитна оценка на риска по параграф 2, подхода на подробен преглед по параграф 4 или подхода на средното претегляне на риска по параграф 5, ако са спазени условията в параграф 3.
2. Експозициите в дялове или акции в ПКИ, на които е присъдена кредитна оценка от призната АВКО, получават рисково тегло съгласно таблица 8, което отговаря на кредитната оценка от АВКО в съответствие с член 136.
Таблица 8
Степен на кредитно качество
1
2
3
4
5
6
Рисково тегло
20 %
50 %
100 %
100 %
150 %
150 %
3. Институциите могат да определят рисковите тегла за ПКИ в съответствие с параграфи 4 и 5, ако са изпълнени следните условия:
а)
ПКИ се управлява от дружество, което е обект на надзор в държава членка, а в случай на ПКИ от трета държава - когато са изпълнени следните условия:
i)
ПКИ се управлява от дружество, което е обект на надзор, считан за равностоен на установения в правото на Съюза;
ii)
сътрудничеството между компетентните органи е осигурено в достатъчна степен;
б)
проспектът на ПКИ или друг еквивалентен документ включва:
i)
категориите активи, в които ПКИ има лиценз да инвестира;
ii)
ако се прилагат лимити на инвестиране - относителните лимити и методиката за изчисляването им;
в)
дейността на ПКИ се отчита най-малко веднъж годишно, което позволява оценяване на активите, пасивите, дохода и дейността през отчетния период.
За целите на буква а) Комисията може да приема, посредством актове за изпълнение и при спазване на процедурата по разглеждане по член 464, параграф 2, решение дали трета държава прилага надзорни и регулаторни мерки, най-малко равностойни на прилаганите в Съюза. При отсъствие на такова решение, до 1 януари 2015 г. институциите могат да продължат да прилагат предвиденото в настоящия параграф третиране по отношение на експозициите в дялове или акции в ПКИ от трети държави, ако компетентните органи са одобрили тези трети държави за такова третиране преди 1 януари 2014 г.
4. Когато институцията е информирана за базисните експозиции на дадено ПКИ, тя може да ги прегледа подробно, за да изчисли средното рисково тегло за експозициите си в дялове или акции в ПКИ в съответствие с методите, определени в настоящата глава. Когато дадена базисна експозиция на ПКИ е сама по себе си експозиция в дялове или акции в друго ПКИ, което отговаря на критериите на параграф 3, институцията може да прегледа подробно базисните експозиции на другото ПКИ.
5. Когато институцията не е информирана за базисните експозиции на дадено ПКИ, тя може да изчисли средното рисково тегло на експозициите си в дялове или акции в ПКИ в съответствие с методите, определени в настоящата глава, като допуска, че ПКИ първоначално инвестира до максималния позволен от правомощията му размер в класовете експозиции с най-високото капиталово изискване, а след това продължава с инвестиции в низходящ ред до достигане на максималния общ лимит за инвестиране.
Институциите могат да разчитат на следните трети лица при изчисляването и отчитането, в съответствие с посочените в параграфи 4 и 5 методи, на рисковото тегло на ПКИ:
а)
институцията или финансовата институция депозитар на ПКИ, при условие че ПКИ инвестира изключително в ценни книжа и депозира всички ценни книжа при тази институция или финансова институция депозитар;
б)
за ПКИ извън обхвата на буква а) - управляващото дружество на ПКИ, при условие че то отговаря на критериите в параграф 3, буква а).
Точността на изчисленията, посочени в първа алинея, се потвърждава от външен одитор.
Член 133
Експозиции в капиталови инструменти
1. Следните експозиции следва да се класифицират като експозиции в капиталови инструменти:
а)
недългови експозиции, представляващи подчинено остатъчно вземане към активите или приходите на емитента;
б)
дългови експозиции и други ценни книжа, партньорства, деривати или други инструменти, чиято икономическа същност е сходна с тази на експозициите, посочени в буква а).
2. Експозициите в капиталови инструменти получават рисково тегло от 100 %, освен ако не се изисква да бъдат приспаднати в съответствие с втора част; от 250 % в съответствие с член 48, параграф 4; от 1 250 % в съответствие с член 89, параграф 3, или се третират като високо рискови позиции в съответствие с член 128.
3. Инвестициите в капиталови инструменти или инструменти на приемливия надзорен капитал, емитирани от институции, се класифицират като вземания към дялов капитал, освен ако не се приспадат от собствения капитал, не получават 250 % рисково тегло съгласно член 48, параграф 4 или не се третират като високо рискови позиции в съответствие с член 128.
Член 134
Други позиции
1. Материалните активи по смисъла на член 4, параграф 10 от Директива 86/635/ЕИО получават рисково тегло от 100 %.
2. Предварителните плащания и начислените вземания, за които институцията не може да определи съответния контрагент в съответствие с Директива 86/635/ЕИО, получават рисково тегло от 100 %.
3. Паричните средства в процес на събиране получават рисково тегло от 20 %. Касовите наличности и еквивалентните парични позиции получават рисково тегло от 0 %.
4. Резервите в злато на кюлчета в собствен трезор или при друг депозитар, доколкото са покрити с пасиви в злато на кюлчета, получават рисково тегло от 0 %.
5. При споразуменията за продажба и обратно изкупуване на активи, както и за форуърд покупки, рисковото тегло се определя спрямо въпросния актив, а не спрямо контрагентите по сделката.
6. Когато дадена институция осигурява кредитна защита едновременно за няколко експозиции, при условие че n-тото неизпълнение сред експозициите поражда плащане, с което договорът се прекратява, и когато на продукта е присъдена външна кредитна оценка от АВКО, се присъждат рисковите тегла по глава 5. Ако продуктът няма присъдена кредитна оценка от АВКО, рисковите тегла на експозициите, включени в съвкупността, се сумират, като се изключват „n-1“ на брой експозиции, до максимално рисково тегло от 1 250 % и после се умножават по номиналната стойност на защитата, предоставена от кредитния дериват, за да се изчисли рисково претегленият размер на актива. Изключените от сумирането „n-1“ на брой експозиции се определят въз основа на това, че те включват тези експозиции, всяка от които води до по-нисък размер на рисково претеглената експозиция в сравнение с рисково претегления размер на всяка една от експозициите, участващи в сумирането.
7. Стойността на експозицията при лизинг e равна на дисконтираните минимални лизингови вноски. Минималните лизингови вноски са плащанията през периода на лизинг, които лизингополучателят е длъжен или може да бъде задължен да прави, както и всяка изгодна опция за покупка, чието упражняване е достатъчно сигурно. Ако страна, различна от лизингополучателя, може да бъде задължена да извърши плащане, свързано с остатъчната стойност на отдадения на лизинг актив, и това задължение за плащане отговаря на съвкупността от условията по член 201 относно признаването на доставчици на защита, както и на изискванията за признаване на други видове гаранции, предвидени в членове 213-215, задължението за плащане може да бъде признато за кредитна защита с гаранции в съответствие с глава 4. Тези експозиции се отнасят към съответния клас експозиции съгласно член 112. Когато експозицията е остатъчната стойност на отдадените на лизинг активи, размерът на рисково претеглените експозиции се изчислява по следния начин: 1/t * 100 % * остатъчната стойност, където t е по-голямото число между 1 и закръгления до цяло число брой на оставащите години по лизинговия договор.
Раздел 3
Признаване и съотнасяне на оценка на кредитния риск
Подраздел 1
Признаване на авко
Член 135
Използване на кредитните оценки на АВКО
1. Външна кредитна оценка може да бъде използвана за определяне на рисковото тегло на експозиция по настоящата глава, само ако е присъдена или одобрена от АВКО в съответствие с Регламент (ЕО) № 1060/2009.
2. В съответствие с член 2, параграф 4 и член 18, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 1060/2009 ЕБО публикува списъка на АВКО на своята електронна страница.
Подраздел 2
Съотнасяне на кредитните оценки на авко
Член 136
Съотнасяне на кредитните оценки на АВКО
1. ЕБО, ЕОЗППО и ЕОЦКП чрез Съвместния комитет разработват проекти на технически стандарти за изпълнение за определяне за всяка една АВКО съответствието на нейните кредитни оценки със степените на кредитно качество в раздел 2. Това определяне е обективно и последователно.
ЕБО, ЕОЗППО и ЕОЦКП представят тези проекти на технически стандарти за изпълнение на Комисията до 1 юли 2014 г., а при необходимост представя преработени проекти на техническите стандарти за изпълнение.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 и съответно от Регламент (ЕС) № 1094/2010 и от Регламент (ЕС) № 1095/2010.
2. При определяне на съотнасянето на кредитните оценки ЕБО, ЕОЗППО и ЕОЦКП се съобразяват със следните изисквания:
а)
за да направи разграничение между различните степени на риск, изразени чрез всяка отделна кредитна оценка, ЕБО, ЕОЗППО и ЕОЦКП вземат предвид количествени фактори като дългосрочния процент на неизпълнение, свързан с всички позиции, получили една и съща кредитна оценка. По отношение на наскоро създадените АВКО и тези, които разполагат с ограничени от гледна точка на количеството данни за неизпълнение, ЕБО, ЕОЗППО и ЕОЦКП изискват техните очаквания за това какъв според тях е дългосрочният процент на неизпълнение, свързан с всички позиции, получили една и съща кредитна оценка;
б)
за да направи разграничение между различните степени на риск, изразени чрез всяка отделна кредитна оценка, ЕБО, ЕОЗППО и ЕОЦКП вземат предвид качествени фактори като емитентите, наблюдавани от дадена АВКО, обхвата на кредитните оценки, присъждани от тази АВКО, значението на всяка кредитна оценка и определението на АВКО за неизпълнение;
в)
ЕБО, ЕОЗППО и ЕОЦКП съпоставят процента на неизпълнение при всяка кредитна оценка на конкретна АВКО и го съпоставят със съответния базов показател, изграден въз основа на историческите проценти на неизпълнение на други АВКО по отношение на група емитенти с равностоен кредитен риск;
г)
когато процентът на неизпълнение по отношение на дадена кредитна оценка на конкретна АВКО е съществено и системно по-висок от базовия показател, ЕБО, ЕОЗППО и ЕОЦКП съотнасят кредитната оценка на тази АВКО към по-висока степен на кредитно качество по скалата за оценка на кредитното качество;
д)
когато ЕБО, ЕОЗППО и ЕОЦКП са увеличили рисковото тегло, свързвано с определена кредитна оценка на конкретна АВКО, и ако процентът на неизпълнение при тази кредитна оценка на конкретната АВКО вече не е съществено и системно по-висок от базовия показател, ЕБО, ЕОЗППО и ЕОЦКП могат да възстановят за кредитната оценка на тази АВКО първоначалната степен на кредитно качество по скалата за оценка на кредитното качество.
3. ЕБО, ЕОЗППО и ЕОЦКП разработват проекти на технически стандарти за изпълнение за определяне на посочените в параграф 2, букви а), б) и в) съответно количествени фактори, качествени фактори и базови показатели.
ЕБО, ЕОЗППО и ЕОЦКП представят на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 1 юли 2014 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приема посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 и съответно от Регламент (ЕС) № 1094/2010 и от Регламент (ЕС) № 1095/2010.
Подраздел 3
Използване на кредитни оценки от агенции за експортно кредитиране
Член 137
Използване на кредитни оценки от агенции за експортно кредитиране
1. За целите на член 114, институциите могат да използват кредитните оценки на избрана от институцията агенция за експортно кредитиране, ако е изпълнено някое от следните условия:
а)
това е консенсусен резултат от оценките за риск, дадени от агенции за експортно кредитиране, които прилагат договореността на ОИСР относно указанията за официално подкрепяните експортни кредити (Arrangement on Guidelines for Officially Supported Export Credits);
б)
агенцията за експортно кредитиране публикува своите кредитни оценки и е възприела договорената от ОИСР методика, като кредитната оценка се свързва с една от осемте минимални застрахователни експортни премии (МЗЕП), установени в методиката. Институцията може да отмени избора си на агенция за експортно кредитиране. Институцията трябва да обоснове тази отмяна, ако са налице конкретни основания да се счита, че в основата на отмяната стои намерение за намаляване на изискванията за капиталова адекватност.
2. Експозициите, за които кредитната оценка от агенция за експортно кредитиране се признава за целите на претеглянето на риска, получават рисково тегло съгласно таблица 9.
Таблица 9
МЗЕП
0
1
2
3
4
5
6
7
Рисково тегло
0 %
0 %
20 %
50 %
100 %
100 %
100 %
150 %
Раздел 4
Използване на кредитните оценки на авко за определяне на рисковите тегла
Член 138
Общи изисквания
Дадена институция може да избере една или повече АВКО, които да се използват за определяне на рисковите тегла, присъждани на активи и задбалансови позиции. Институцията може да отмени избора си на АВКО. Институцията трябва да обоснове тази отмяна, ако са налице конкретни основания да се счита, че в основата на отмяната стои намерение за намаляване на изискванията за капиталова адекватност. Кредитните оценки не се използват избирателно. Институцията използва поискани кредитни оценки. Въпреки това тя може да използва непоискани кредитни оценки, ако ЕБО е потвърдил, че непоисканите кредитни оценки на АВКО имат същото качество като поисканите оценки на тази АВКО. ЕБО отказва или оттегля така даденото потвърждение, особено ако АВКО е използвала непоискана кредитна оценка, за да упражни натиск върху оценявания субект, с цел той да поръча кредитна оценка или други услуги. При използването на кредитна оценка институциите спазват следните изисквания:
а)
институция, която реши да използва кредитните оценки от АВКО за определен клас позиции, използва тези кредитни оценки по последователен начин за всички експозиции, спадащи към този клас;
б)
институция, която реши да използва кредитните оценки, изготвени от конкретна АВКО, използва същите без прекъсване и по последователен начин във времето;
в)
институцията използва само кредитни оценки на АВКО, които отчитат едновременно както размера на главницата, така и дължимите по нея лихви;
г)
ако за рейтингова позиция е налице само една кредитна оценка от избрана АВКО, за определянето на рисковото тегло на позицията се използва тази кредитна оценка;
д)
ако за рейтингова позиция има две кредитни оценки от избрани АВКО и ако те съответстват на различни рискови тегла, се прилага по-високото рисково тегло;
е)
ако за рейтингова позиция има повече от две кредитни оценки от избрани АВКО, се вземат предвид двете оценки, определящи двете най-ниски рискови тегла. Ако двете най-ниски рискови тегла са различни, следва да се присъди по-високото рисково тегло. Ако двете най-ниски рискови тегла са еднакви, се присъжда това рисково тегло.
Член 139
Кредитна оценка на емитенти и емисии
1. Ако за конкретна емисионна програма или инструмент, към които спада позицията, съставляваща експозицията, има кредитна оценка, за определянето на рисковото тегло на позицията се прилага тази кредитна оценка.
2. Когато за някоя позиция няма пряко приложима кредитна оценка, но има кредитна оценка за конкретна емисионна програма или инструмент, към които не спада позицията, съставляваща експозицията, или обща кредитна оценка за емитента, то тогава тази кредитна оценка се използва в един от следните случаи:
а)
тя поражда по-високо рисково тегло, отколкото би било иначе, като въпросната експозиция е с равностоен или по-нисък ранг във всяко отношение в сравнение с конкретната емисионна програма или инструмент или в сравнение с необезпечените експозиции от по-висок ранг на този емитент, в зависимост от случая;
б)
тя поражда по-ниско рисково тегло, като въпросната експозиция е с равностоен или по-висок ранг във всяко отношение в сравнение с конкретната емисионна програма или инструмент или в сравнение с необезпечените експозиции на този емитент, в зависимост от случая.
Във всички други случаи експозицията се третира като нерейтингована.
3. Параграфи 1 и 2 не възпрепятстват прилагането на член 129.
4. Кредитните оценки на емитенти в рамките на дадена корпоративна група не може да се използват като кредитна оценка на друг емитент от същата корпоративна група.
Член 140
Дългосрочни и краткосрочни кредитни оценки
1. Краткосрочните кредитни оценки могат да се използват само за краткосрочни активи и задбалансови позиции, представляващи експозиции към институции и предприятия.
2. Краткосрочната кредитна оценка се прилага само по отношение на позицията, за която се отнася, и не се използва за определяне на рисковите тегла на друга позиция, освен ако:
а)
инструмент с краткосрочен рейтинг получи рисково тегло от 150 %, тогава всички необезпечени експозиции без рейтинг към този длъжник, независимо дали са краткосрочни или дългосрочни, също получават рисково тегло от 150 %;
б)
инструмент, притежаващ краткосрочен рейтинг, получи рисково тегло от 50 %, тогава никоя краткосрочна експозиция без рейтинг не може да получи рисково тегло по-малко от 100 %.
Член 141
Позиции в местна и чужда валута
Кредитна оценка на позиция в местната валута на длъжника не може да се използва за определянето на рисково тегло за друга експозиция на същия длъжник в чужда валута.
Ако дадена експозиция възникне поради участието на институция в заем, отпуснат от международна банка за развитие, чийто статут на предпочитан кредитор се признат от пазара, кредитната оценка на позицията на длъжника в местна валута може да се използва за определянето на рисково тегло.
ГЛАВА 3
Вътрешнорейтингов подход
Раздел 1
Разрешение от компетентните органи за използване на вътрешнорейтинговия подход
Член 142
Определения
1. За целите на настоящата глава се прилагат следните определения:
1)
„рейтингова система“ означава съвкупност от всички методи, процеси, контролни механизми, начини за събиране на данни и информационни системи, които подпомагат оценяването на кредитния риск, отнасянето на експозициите по рейтингови категории или групи и количественото оценяване на неизпълнението и загубите за даден вид експозиции;
2)
„вид експозиции“ означава група експозиции, управлявани по еднакъв начин, които са формирани от определен тип инструменти и които могат да се отнасят само до едно предприятие или една-единствена подгрупа предприятия в рамките на дадена група, при условие че същият вид експозиции се управлява по различен начин в останалите предприятия от групата;
3)
„стопанска единица“ означава самостоятелни организационни или юридически лица, групи дейности, географски местоположения;
4)
„голямо предприятие от финансовия сектор“ означава всяко предприятие от финансовия сектор, различно от посочените в точка 27, буква й), което отговаря на следните условия:
а)
стойността на чиито общи активи, изчислена на индивидуална или консолидирана основа, е по-висока или равна на прага от 70 милиарда евро, като за определянето на размера на активите се използва последният одитиран финансов отчет или консолидираният финансов отчет; и
б)
самото предприятие или поне едно от неговите дъщерни предприятия подлежи на пруденциално регулиране в Съюза или за него се прилагат законите на трета държава, която прилага пруденциални надзорни или регулаторни изисквания, които са най-малкото на равностойни на прилаганите в Съюза.
5)
„нерегулирано финансово предприятие“ означава всяко друго предприятие, което не е регулирано предприятие от финансовия сектор, но извършва като основна дейност една или повече от дейностите, изброени в приложение I към Директива 2013/36/ЕС или изброени в приложение I към Директива 2004/39/ЕО;
6)
„категория на длъжника“ означава рискова категория в рамките на рейтинговата скала за длъжници по дадена рейтингова система, която категоризира длъжниците въз основа на конкретен и обособен набор от рейтингови критерии, служещ за източник на оценките за параметъра вероятност за неизпълнение (PD);
7)
„категория на инструмента“ означава рискова категория в рамките на скалата на рейтинговата система за инструмента, по която са категоризирани експозициите въз основа на конкретен и обособен набор от рейтингови критерии, служещ за източник на собствените оценки за параметъра LGD;
8)
„обслужващо предприятие“ означава предприятие, което управлява ежедневно група закупени вземания или базисните кредитни експозиции.
2. За целите на параграф 1, точка 4, буква б) от настоящия член Комисията може да приема решения, посредством актове за изпълнение и при спазване процедурата по разглеждане, посочена в член 464, параграф 2, дали трета държава прилага надзорни и регулаторни изисквания, които са най-малкото равностойни на тези, прилагани в Съюза. При отсъствие на подобно решение до 1 януари 2015 г. институциите могат да продължат да прилагат третирането, предвидено в настоящия параграф, спрямо трета държава, когато съответните компетентни органи са одобрили третата държава за такова третиране преди 1 януари 2014 г.
Член 143
Разрешение за използване на вътрешнорейтинговия подход
1. Ако определените в настоящата глава условия са изпълнени, компетентният орган разрешава на институциите да изчисляват размера на рисково претеглените си експозиции като използват вътрешнорейтинговия подход.
2. За всеки клас експозиции и за всяка рейтингова система и подход на вътрешните модели по отношение на експозициите в капиталови инструменти и за всеки подход за оценяване на параметъра LGD и използваните конверсионни коефициенти се изисква предварително разрешение за използването на вътрешнорейтинговия подход, включително собствени оценки за LGD и конверсионните коефициенти.
3. Институциите трябва да получат предварително разрешение от компетентните органи за следното:
а)
съществени промени в обхвата на прилагане на дадена рейтингова система или на подхода на вътрешните модели по отношение на експозициите в капиталови инструменти, за използването на които системи и подходи институцията е получила разрешение;
б)
съществени промени на дадена рейтингова система или на подхода на вътрешните модели по отношение на експозициите в капиталови инструменти, за използването на които системи и подходи институцията е получила разрешение.
Обхватът на прилагане на дадена рейтингова система включва всички експозиции от съответния вид експозиция, за които е разработена рейтинговата система.
4. Институциите уведомяват компетентните органи за всички промени в рейтинговите системи и подходи на вътрешните модели по отношение на експозициите в капиталови инструменти.
5. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на условията за оценяване доколко съществено е използването на съществуваща рейтингова система за допълнителни експозиции, различни от вече обхванатите от тази рейтингова система, както и доколко съществени са промените в рейтинговите системи или подходите на вътрешните модели по отношение на експозициите в капиталови инструменти съгласно вътрешнорейтинговия подход.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 декември 2013 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 144
Оценка на компетентните органи на заявленията за използване на вътрешнорейтинговия подход
1. Компетентният орган издава разрешение по член 143 на дадена институция да използва вътрешнорейтинговия подход, включително собствени оценки за LGD и на конверсионните коефициенти, само ако прецени, че са изпълнени изискванията по настоящата глава и по-специално предвидените в раздел 6, както и че системите на институцията за управление и рейтингуване на експозициите към кредитен риск са надеждни и се прилагат стриктно и по-специално, че институцията е представила достатъчно доказателства, че изпълнява следните стандарти:
а)
рейтинговите системи на институцията осигуряват съдържателна оценка на характеристиките на длъжника и на операциите, съдържателна диференциация на риска и точни и последователни количествени оценки на риска;
б)
вътрешните рейтинги и оценките на неизпълнението и загубите, които се използват при изчисляването на капиталовите изисквания и свързаните с тях системи и процеси, играят основна роля в процеса на управление на риска и вземане на решения, както и при одобрението на кредитите, вътрешното разпределение на капитала и изпълнението на функциите по корпоративно управление на институцията;
в)
институцията има звено за контрол на кредитния риск, отговарящо за нейните рейтингови системи, чиято независимост е осигурена по подходящ начин и върху което не се оказва неправомерно влияние;
г)
институцията събира и съхранява всички необходими данни за ефективно подпомагане на измерването и управлението на кредитния риск;
д)
институцията документира своите рейтингови системи и обосновката за тяхното проектиране и ги утвърждава;
е)
институцията е утвърдила всяка рейтингова система и всеки подход на вътрешни модели по отношение на експозициите към капиталови инструменти в продължение на подходящ период преди разрешението да използва съответната рейтингова система или подход на вътрешни модели по отношение на експозициите в капиталови инструменти, оценила е през този период дали рейтинговата система или подходът на вътрешни модели по отношение на експозициите в капиталови инструменти са подходящи за цялата гама приложения на рейтинговата система или на подхода на вътрешни модели по отношение на експозициите в капиталови инструменти, и в резултат на оценката си е въвела необходимите промени в тези рейтингови системи или подходи на вътрешни модели по отношение на експозициите в капиталови инструменти;
ж)
институцията е изчислила съгласно вътрешнорейтинговия подход капиталовите изисквания в резултат на оценките на рисковите си параметри и е в състояние да докладва в съответствие с член 99;
з)
институцията е отнесла и продължава да отнася всяка експозиция в обхвата на прилагане на дадена рейтингова система към определена рейтингова категория или група от тази рейтингова система; институцията е отнесла и продължава да отнася всяка експозиция в обхвата на прилагане на даден подход за експозиции в капиталови инструменти към същия подход на вътрешни модели.
Изискванията за използване на вътрешнорейтинговия подход, включително собствени оценки за LGD и конверсионните коефициенти, се прилагат и в случаите, когато институцията е въвела дадена рейтингова система или модел, използван в рамките на рейтинговата система, закупени от доставчик, който е трето лице.
2. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти, за да се определи методиката за оценяване, която компетентните органи да следват, когато оценяват доколко дадена институция спазва изискванията за използване на вътрешнорейтинговия подход.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 декември 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с член 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 145
Предишен опит при използването на вътрешнорейтинговите подходи
1. Институцията, кандидатстваща за използване на вътрешнорейтинговия подход, трябва да е използвала за съответните класове експозиции рейтингови системи за вътрешно измерване и управление на риска, които като цяло са в съответствие с посочените в раздел 6 изисквания, най-малко в продължение на три години преди да ѝ се признае способността да използва вътрешнорейтинговия подход.
2. Институцията, кандидатстваща за използване на собствени оценки за LGD и конверсионните коефициенти, трябва да докаже пред компетентните органи, че е извършвала оценяване и е прилагала собствени оценки за LGD и конверсионните коефициенти по начин, съответстващ като цяло на посочените в раздел 6 изисквания за използване на собствени оценки за тези параметри, най-малко в продължение на три години преди да ѝ се признае способността да използва собствени оценки за LGD и конверсионните коефициенти.
3. Когато институцията разширява използването на вътрешнорейтинговия подход след първоначалното разрешение, нейният опит е достатъчен, за да отговаря на изискванията на параграфи 1 и 2 по отношение на допълнително обхванатите експозиции. Ако използването на рейтинговите системи обхване експозиции, които съществено се отклоняват от съществуващия обхват, така че не може да се прецени дали наличният опит отговаря на изискванията на тези разпоредби по отношение на допълнителните експозиции, тогава изискванията на параграфи 1 и 2 се прилагат отделно за допълнителните експозиции.
Член 146
Необходими мерки при неспазване на изискванията на настоящата глава
Когато институцията престане да спазва посочените в настоящата глава изисквания, тя уведомява компетентния орган и извършва едно от следните:
а)
представя удовлетворителен за компетентния орган план за своевременно възобновяване на спазването и изпълнява този план в рамките на съгласуван с компетентния орган срок;
б)
доказва на компетентните органи, че последствията от неспазването са несъществени.
Член 147
Методика за отнасяне на дадена експозиция към съответен клас експозиции
1. Методиката, използвана от институцията за отнасянето на експозиции към различни класове експозиции, е подходяща и последователна във времето.
2. Всяка експозиция се отнася към един от следните класове експозиции:
а)
експозиции към централни правителства и централни банки;
б)
експозиции към институции;
в)
експозиции към предприятия;
г)
експозиции на дребно;
д)
експозиции в капиталови инструменти;
е)
секюритизиращи позиции;
ж)
други активи, които нямат характер на кредитни задължения.
3. Към класа в параграф 2, буква а), се отнасят следните експозиции:
а)
експозиции към регионални правителства или местни органи на власт или субекти от публичния сектор, които се третират като експозиции към централни правителства съгласно членове 115 и 116;
б)
експозиции към многостранни банки за развитие, посочени в член 117, параграф 2;
в)
експозиции към международни организации, получили рисково тегло от 0 % съгласно член 118.
4. Към класа в параграф 2, буква б) се отнасят следните експозиции:
а)
експозиции към регионални правителства или местни органи на власт, които не се третират като експозиции към централни правителства съгласно член 115, параграфи 2 и 4;
б)
експозиции към субекти от публичния сектор, които не се третират като експозиции към централни правителства в съответствие с член 116, параграф 4;
в)
експозиции към многостранни банки за развитие, които не са получили рисково тегло от 0 % съгласно член 117; и
г)
експозиции към финансови институции, които се третират като експозиции към институции в съответствие с член 119, параграф 5.
5. За да бъдат отнесени към класа експозиции на дребно, посочен в параграф 2, буква г), експозициите трябва да отговарят на следните критерии:
а)
да са към някой от следните:
i)
експозиции към едно или повече физически лица;
ii)
експозиции към МСП, при условие че в този случай общият размер, дължим на институцията и на всяко предприятие майка и дъщерните му предприятия, включително просрочени експозиции, от страна на клиента длъжник или на група от свързани клиенти, с изключение на експозиции, обезпечени с жилищни имоти, доколкото е известно на институцията, която трябва да предприеме разумни стъпки за потвърждаване на тези обстоятелства, не превишава 1 милион евро;
б)
да се третират от институцията последователно във времето и по сходен начин, като част от управлението на риска в тази институция;
в)
да не се управляват индивидуално така, както експозициите в класа експозиции към предприятия;
г)
всяка от тях да представлява част от значителен брой експозиции, управлявани по сходен начин.
В допълнение към изброените в първа алинея експозиции, в класа експозиции на дребно се включва и настоящата стойност на минималните лизингови вноски от клиенти на дребно.
6. Към класа експозиции в капиталови инструменти в параграф 2, буква д) се отнасят следните експозиции:
а)
недългови експозиции, представляващи подчинено остатъчно вземане към активите или приходите на емитента;
б)
дългови експозиции и други ценни книжа, партньорства, деривати или други инструменти, чиято икономическа същност е сходна с тази на експозициите, посочени в буква а).
7. Всяко кредитно задължение, което не е отнесено към класовете експозиции, посочени в параграф 2, букви а), б), г), д) и е), се отнася към класа експозиции към предприятия в буква в) от посочения параграф.
8. В рамките на класа експозиции към предприятия, посочени в параграф 2, буква в), институциите обособяват експозиции „специализирано кредитиране“, които притежават следните характеристики:
а)
експозицията е към предприятие, специално учредено за финансиране или стопанисване на материални активи, или е икономически сравнима експозиция;
б)
съгласно договорните условия на кредитора се предоставя значителен контрол над активите и над доходите, които те генерират;
в)
основният източник за погасяване на задължението е доходът, генериран от активите, които се финансират, а не независимият капацитет на по-широкообхватно търговско предприятие.
9. Остатъчната стойност на отдадено на лизинг имущество се отнася към класа експозиции в параграф 2, буква ж), освен доколкото тя вече е включена в лизинговата експозиция, предвидена в член 166, параграф 4.
10. Експозицията от предоставяне на защита по кредитен дериват за n-то неизпълнение въз основа на съвкупност се отнася към същия посочен в параграф 2 клас, към който биха били отнесени експозициите в съвкупността, освен ако индивидуалните експозиции в съвкупността биха били отнесени към различни класове експозиции, като тогава експозицията се отнася към класа експозиции към предприятия, посочен в параграф 2, буква в).
Член 148
Условия за прилагането на вътрешнорейтинговия подход при различни класове експозиции и стопански единици
1. Институциите и всяко предприятие майка и неговите дъщерни предприятия прилагат вътрешнорейтинговия подход за всички експозиции, освен ако не са получили разрешение от компетентните органи постоянно да използват стандартизирания подход в съответствие с член 150.
При предварително разрешение от страна на компетентните органи, прилагането може да се въвежда последователно за различните класове експозиции, посочени в член 142, в рамките на една и съща стопанска единица, в различни стопански единици в една и съща група или при използването на собствени оценки за LGD или конверсионните коефициенти - за изчислението на рисковите тегла на експозициите към предприятия, институции, централни правителства и централни банки.
При класа експозиции на дребно, посочен в член 147, параграф 5, прилагането може да се въвежда последователно за категориите експозиции, на които съответстват различните корелации в член 154.
2. Компетентните органи определят периода, през който от институцията и всяко предприятие майка и неговите дъщерни предприятия се изисква да прилагат вътрешнорейтинговия подход за всички експозиции. Този период се определя по преценка на компетентните органи въз основа на естеството и мащаба на дейностите на дадената институция или всяко предприятие майка и неговите дъщерни предприятия, както и броя и естеството на рейтинговите системи, които ще бъдат въведени.
3. Институциите прилагат вътрешнорейтинговия подход в съответствие с условията, определени от компетентните органи. Компетентният орган разработва условията така, че да се гарантира, че предвидената в параграф 1 гъвкавост няма да се използва избирателно с цел постигане на занижени капиталови изисквания по отношение на тези класове експозиции или стопански единици, на които тепърва им предстои включване във вътрешнорейтинговия подход, или при използването на собствени оценки за LGD и конверсионните коефициенти.
4. Институциите, които са започнали да използват вътрешнорейтинговия подход след 1 януари 2013 г. или от които компетентните органи са поискали до тази дата да са в състояние да изчислят капиталовите си изисквания посредством стандартизирания подход, запазват възможността за изчисляване на капиталовите изисквания чрез стандартизирания подход за всички експозиции по време на периода на въвеждане, докато компетентните органи не ги уведомят, че са убедени, че въвеждането на вътрешнорейтинговия подход ще бъде завършено с задоволителна степен на сигурност.
5. Институция, на която е разрешено да използва вътрешнорейтинговия подход за който и да било клас експозиции, използва този подход за класа експозиции в капиталови инструменти, посочен в член 147, параграф 2, буква д), освен когато ѝ е разрешено да прилага за тях стандартизирания подход съгласно член 150, както и за класа експозиции други активи, които нямат характер на кредитни задължения, посочен в член 147, параграф 2, буква ж).
6. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на условията, съгласно които компетентните органи установяват подходящия начин и график за последователно въвеждане на вътрешнорейтинговия подход за различните класове експозиции, посочени в параграф 3.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 декември 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 149
Условия за възобновяване използването на по-опростени подходи
1. Институция, която използва вътрешнорейтинговия подход за конкретен клас или вид експозиции при изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции, не може да започне да използва вместо него стандартизирания подход, освен ако не са изпълнени следните условия:
а)
институцията е доказала на компетентния орган, че предложеното използване на стандартизирания подход не се прави с цел занижаване на капиталовите изисквания спрямо нея, а се налага предвид естеството и сложността на общите експозиции на институцията от този вид и не би оказало съществено отрицателно въздействие върху платежоспособността ѝ или способността ѝ да управлява ефективно риска;
б)
институцията е получила предварително разрешение от компетентния орган.
2. Институциите, получили разрешение по член 151, параграф 9 да използват собствени оценки за LGD и конверсионните коефициенти, може да възобновят използването на посочените в член 151, параграф 8 стойности за LGD и конверсионните коефициенти, само ако са изпълнени следните условия:
а)
институцията е доказала на компетентния орган, че предложеното използване на посочените в член 151, параграф 8 стойности за LGD и конверсионните коефициенти за определен клас или вид експозиции не се прави с цел занижаване на капиталовите изисквания спрямо нея, а се налага предвид естеството и сложността на общите експозиции не институцията от този вид и не би оказало съществено отрицателно въздействие върху платежоспособността ѝ или способността ѝ да управлява ефективно риска;
б)
институцията е получила предварително разрешение от компетентния орган.
3. Прилагането на параграфи 1 и 2 е обвързано с условията за въвеждане на вътрешнорейтинговия подход, определени от компетентните органи в съответствие с член 148, и с разрешението за постоянна частична употреба, посочено в член 150.
Член 150
Условия за постоянна частична употреба
1. С предварителното разрешение от компетентните органи институциите, на които е разрешено да използват вътрешнорейтинговия подход при изчисляване размера на рисково претеглените експозиции и на очакваната загуба за един или повече класове експозиции, могат да прилагат стандартизирания подход за следните експозиции:
а)
класа експозиции, посочен в член 147, параграф 2, буква а), когато броят на контрагентите, към които институцията има съществени позиции, е ограничен и за нея би било прекомерно натоварващо да въвежда рейтингова система за тези контрагенти;
б)
класа експозиции, посочен в член 147, параграф 2, буква б), когато броят на контрагентите, към които институцията има съществени позиции, е ограничен и за нея би било прекомерно натоварващо да въвежда рейтингова система за тези контрагенти;
в)
експозициите на несъществени стопански единици, както и класовете експозиции или видовете експозиции, които са несъществени по размер и възприеман рисков профил;
г)
експозициите към централните правителства и централните банки на държавите членки и към техните регионални правителства и местни органи на власт, административни органи и субекти от публичния сектор, при условие че:
i)
поради наличието на конкретни публични договорености няма разлика по отношение на риска между експозициите към централното правителство и централната банка и другите експозиции; и
ii)
експозициите към централното правителство и централната банка получават 0 % рисково тегло съгласно член 114, параграфи 2, 4 и 5;
д)
експозициите на дадена институция към контрагент, който е нейно предприятие майка, дъщерно предприятие или дъщерно предприятие на предприятието майка, ако контрагентът е институция, финансов холдинг, финансов холдинг със смесена дейност, финансова институция, дружество за управление на активи или предприятие за спомагателни услуги, за което се прилагат подходящи пруденциални изисквания, или предприятие, свързано с отношение по смисъла на член 12, параграф 1 от Директива 83/349/ЕИО;
е)
експозициите между институции, които отговарят на посочените в член 113, параграф 7 изисквания;
ж)
експозициите в капиталови инструменти на субекти, чиито кредитни задължения са получили рисково тегло от 0 % съгласно глава 2, включително публично субсидираните субекти, при които може да се приложи рисково тегло от 0 %;
з)
експозициите в капиталови инструменти, поети по законодателни програми за стимулиране развитието на конкретни стопански сектори, които предоставят на институцията значителни инвестиционни субсидии и включват някаква форма на държавен надзор и ограничения върху инвестирането в капиталови инструменти, ако тези експозиции могат съвкупно да бъдат изключени от вътрешнорейтинговия подход единствено до максимум 10 % от собствения капитал;
и)
експозициите, посочени в член 119, параграф 4, които отговарят на посочените там условия;
й)
държавните и държавно презастрахованите гаранции, посочени в член 215, параграф 2.
Компетентните органи разрешават прилагането на стандартизирания подход за експозициите в капиталови инструменти, посочени в първа алинея, букви ж) и з), за които е било разрешено такова третиране в други държави членки. ЕБО публикува на своята електронна страница и редовно актуализира списък с експозициите, посочени в тези букви, които се третират по стандартизирания подход.
2. За целите на параграф 1, класът експозиции в капиталови инструменти на дадена институция се счита за съществен, ако общата им стойност, без посочените в параграф 1, буква ж) експозиции в капиталови инструменти, поети по силата на законодателни програми, превишава като средна стойност за предходната година 10 % от собствения капитал на институцията. Ако броят на експозициите в капиталови инструменти е по-малък от 10 отделни позиции, този праг е 5 % от собствения капитал на институцията.
3. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на условията на прилагане на параграф 1, букви а), б) и в).
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 декември 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
4. През 2018 г. ЕБО приема насоки относно прилагането на член 150, параграф 1, буква г), като препоръчва ограничения по отношение на процента на общия счетоводен баланс и/или рисково претегления актив, които да се изчисляват чрез стандартизирания подход.
Тези насоки се приемат съгласно член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Раздел 2
Изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции
Подраздел 1
Третиране по клас експозиции
Член 151
Третиране по клас експозиции
1. Размерът на рисково претеглените експозиции за кредитен риск за експозициите, спадащи към някой от класовете експозиции, посочени в член 147, параграф 2, букви а)-д) и буква ж), се изчислява в съответствие с подраздел 2, освен когато тези експозиции се приспадат от базовия капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред или капитала от втори ред.
2. Размерът на рисково претеглените експозиции по отношение на риска от разсейване за закупени вземания се изчислява в съответствие с член 157. Когато институцията има пълно право на регрес за риск от неизпълнение и за риск от разсейване към продавача на закупени вземания, разпоредбите на настоящия член, на член 152 и на член 158, параграфи 1-4 по отношение на закупените вземания не се прилагат, а експозицията се третира като обезпечена експозиция.
3. Изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции за кредитен риск и за риск от разсейване се основава на съответните параметри, свързани с дадената експозиция. Те включват параметрите PD, LGD, „падеж“ (оттук нататък „M“) и „стойност на експозицията“. PD и LGD могат да се разглеждат поотделно или заедно в съответствие с раздел 4.
4. За всички експозиции от класа „експозиции в капиталови инструменти“, посочен в член 147, параграф 2, буква д), институциите изчисляват размера на рисково претеглените експозиции за кредитен риск в съответствие с член 155. Институциите могат да използват посочените в член 155, параграфи 3 и 4 подходи, ако са получили предварително разрешение за това от компетентните органи. Компетентните органи предоставят на дадена институция разрешение да използва подхода на вътрешните модели, посочен в член 155, параграф 4, при условие че тя отговаря на изискванията, посочени в раздел 6, подраздел 4.
5. За класа експозиции „специализирано кредитиране“, размерът на рисково претеглените експозиции за кредитен риск може да се изчислява в съответствие с член 153, параграф 5.
6. За експозициите, спадащи към класовете експозиции, посочени в член 147, параграф 2, букви а)-г), институциите представят собствени оценки за PD в съответствие с член 143 и раздел 6.
7. За експозициите, спадащи към класовете експозиции, посочени в член 147, параграф 2, буква г), институциите представят собствени оценки за LGD и конверсионните коефициенти в съответствие с член 143 и раздел 6.
8. За експозициите, спадащи към класовете експозиции, посочени в член 147, параграф 2, букви а)-в), институциите прилагат стойностите за LGD, определени в член 161, параграф 1, и конверсионните коефициенти, посочени в член 166, параграф 8, букви а)-г), освен ако не им е било разрешено да използват за тези класове експозиции собствени оценки за LGD и конверсионните коефициенти в съответствие с параграф 9.
9. За всички експозиции, спадащи към класовете експозиции, посочени в член 147, параграф 2, букви а)-в), компетентният орган разрешава на институциите да използват собствени оценки за LGD и конверсионните коефициенти в съответствие с член 143 и раздел 6.
10. Размерът на рисково претеглените експозиции за секюритизирани експозиции и за експозиции, спадащи към класа експозиции, посочен в член 147, параграф 2, буква е), се изчислява в съответствие с глава 5.
Член 152
Третиране на експозиции в дялове или акции в ПКИ
1. Когато експозициите в дялове или акции в ПКИ отговарят на критериите в член 132, параграф 3 и институцията е осведомена за всички базисни експозиции на ПКИ или за част от тях, тя прави подобрен преглед на тези базисни експозиции, за да изчисли размера на рисково претеглените експозиции и този на очакваната загуба в съответствие с предвидените в настоящата глава методи.
Когато самата базисна експозиция на ПКИ е друга експозиция в дялове или акции в друго ПКИ, първата институция прави подробен преглед и на базисните експозиции на другото ПКИ.
2. Когато институцията не отговаря на условията за използване на предвидените в настоящата глава методи по отношение на всички базисни експозиции на ПКИ или на част от тях, размерът на рисково претеглените експозиции и този на очакваната загуба се изчисляват в съответствие със следните подходи:
а)
за експозициите, принадлежащи към класа „експозиции в капиталови инструменти“, посочен в член 147, параграф 2, буква д), институциите прилагат посочения в член 155, параграф 2 подход за опростено определяне на рисковите тегла;
б)
за всички други базисни експозиции, посочени в параграф 1, институциите прилагат посочения в глава 2 стандартизиран подход при спазване на следните изисквания:
i)
за експозициите, за които се прилага специфично рисково тегло за експозиции без кредитна оценка или със степен на кредитно качество, водеща до най-високото рисково тегло в рамките на определен клас експозиции, рисковото тегло се умножава по коефициент 2, но не може да надвишава 1 250 %;
ii)
за всички останали експозиции рисковото тегло се умножава по коефициент 1,1 и е с минимален размер от 5 %.
Ако за целите на буква а) институцията не е в състояние да разграничи експозициите към дялов капитал, към търгуван на борсата капитал и останалите експозиции в капиталови инструменти, тя третира съответните експозиции като други експозиции в капиталови инструменти. Когато тези експозиции, прибавени към преките експозиции на институцията в този клас експозиции, не са съществени по смисъла на член 150, параграф 2, може да бъде прилаган член 150, параграф 1, при условие че компетентните органи са разрешили това.
3. При експозиции в дялове или акции в дадено ПКИ, които не отговарят на критериите в член 132, параграф 3, или когато институцията не е информирана за всички базисни експозиции на ПКИ или на базисните експозиции, които сами по себе си са експозиции в дялове или акции в дадено ПКИ, институцията прави подробен преглед на тези базисни експозиции и изчислява размера на рисково претеглените експозиции и този на очакваната загуба по посочения в член 155, параграф 2 подход за опростено определяне на рисковите тегла.
Ако институцията не е в състояние да разграничи експозициите към дялов капитал, към търгуван на борсата капитал и останалите експозиции в капиталови инструменти, тя третира съответните експозиции като други експозиции в капиталови инструменти. Тя отнася експозициите, които не са към капиталови инструменти, към класа „друг дялов капитал“.
4. Като алтернатива на описания в параграф 3 метод, институциите могат да изчисляват сами или да разчитат на следните трети лица за изчисляването и отчитането на средния размер на рисково претеглените експозиции, основани на базисните експозиции на ПКИ, в съответствие с посочените в параграф 2, букви а) и б) подходи за следното:
а)
институцията или финансовата институция депозитар на ПКИ, при условие че ПКИ инвестира само в ценни книжа и депозира всички ценни книжа при тази институция или финансова институция депозитар;
б)
за останалите ПКИ - управляващото дружество на ПКИ, при условие че отговаря на критериите по член 132, параграф 3, буква а).
Точността на изчисленията се потвърждава от външен одитор.
5. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на условията, при които компетентните органи могат да разрешат на институциите да използват стандартизирания подход, посочен в член 145, параграф 1 съгласно параграф 2, буква б) от същия член.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 30 юни 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Подраздел 2
Изчисляване на размерите на рисково претеглените експозиции за кредитен риск
Член 153
Размери на рисково претеглените експозиции към предприятия, институции, централни правителства и централни банки
1. При спазване на прилагането на специфичното третиране, посочено в параграфи 2, 3 и 4, размерите на рисково претеглените експозиции към предприятия, институции, централни правителства и централни банки се изчисляват съгласно следните формули:
където рисковото тегло (RW) се определя, както следва:
i)
ако PD = 0, рисковото тегло RW е 0;
ii)
ако PD = 1, т.е. за експозиции в неизпълнение:
-
когато институцията прилага стойностите за LGD, предвидени в член 161, параграф 1, RW е 0;
-
когато институцията използва собствени оценки за LGD, RW е; ;
където най-добрата приблизителна оценка на очакваната загуба (по-долу „ELBE“) е най-добрата приблизителна оценка на институцията за очакваната загуба по експозицията в неизпълнение в съответствие с член 181, параграф 1, буква з);
iii)
ако 0 PD 1,
където
N(x)
=
кумулативната функция на разпределение за стандартна нормална случайна променлива (т.е. вероятността една нормална случайна променлива със средна стойност нула и дисперсия единица да бъде по-малка или равна на x);
G (Z)
=
обратната на кумулативната функция на разпределение за стандартна нормална случайна променлива (т.е. стойността x, за която N(x) е равна на z);
R
=
коефициент на корелация, определен като
b
=
матуритетен корекционен фактор, определен като.
.
2. За всички експозиции към големи предприятия от финансовия сектор коефициентът на корелация в параграф 1, подточка iii) се умножава по 1,25. За всички експозиции към нерегулирани финансови предприятия съответните коефициенти на корелация, определени в параграф 1, подточка iii) и параграф 4, в зависимост от случая, се умножават по 1,25.
3. Размерът на рисково претеглените експозиции за всяка експозиция, която отговаря на изискванията, посочени в членове 202 и 217, може да бъде коригиран по следната формула:
където:
PDpp
=
PD на доставчика на защита.
Рисковото тегло (RW) се изчислява по съответната формула за рисковото тегло в точка 1 за експозицията, PD на длъжника и LGD на сравнимата директна експозиция към доставчика на защита. Матуритетният фактор (b) се изчислява, като се използва по-ниската стойност между PD на доставчика на защита и PD на длъжника.
4. За експозиции към предприятия, при които общите годишни продажби на консолидирана основа за групата са по-малко от 50 милиона евро, институциите могат да използват корелационната формула в параграф 1, подточка iii) за изчисляване на рисковите тегла на експозициите към предприятия. В тази формула S представлява общите годишни продажби в милиони евро, като стойността на S e по-голяма или равна на 5 милиона евро и е по-малка или равна на 50 милиона евро. Отчетените продажби под 5 млн. евро се третират като равни на 5 милиона евро. За закупените вземания общите годишни продажби са среднопретеглената стойност по индивидуалните експозиции от групата.
Когато общите годишни продажби не са съществен показател за размера на дружеството, а общите активи са по-съществен показател от общите годишни продажби, институцията заменя показателя „общи годишни продажби“ с показателя „общо активи на консолидирана основа“.
5. За експозиции по специализирано кредитиране, по отношение на които дадена институция не е в състояние да оцени вероятността от неизпълнение или този прогнозиран от институциите параметър не отговаря на изискванията, определени в раздел 6, институцията присъжда рискови тегла на тези експозиции съгласно таблица 1, както следва:
Таблица 1
Остатъчен матуритет
Категория 1
Категория 2
Категория 3
Категория 4
Категория 5
Под 2,5 години
50 %
70 %
115 %
250 %
0 %
2,5 години или повече
70 %
90 %
115 %
250 %
0 %
При определянето на рисковите тегла на експозиции по специализирано кредитиране, институциите вземат предвид следните фактори: финансова стабилност, политическа и правна обстановка, особености на конкретната сделка и/или актив, стабилност на спонсора и изпълнителя, включително приходни потоци от публично-частно партньорство, и обезпеченост.
6. По отношение на закупените вземания от предприятия, институциите удовлетворяват посочените в член 184 изисквания. За закупените вземания от предприятия, които освен това отговарят и на условията, предвидени в член 154, параграф 5, и когато за институциите би било необосновано утежняващо да използват стандартите за количествено изразяване на риска за експозиции към предприятия, предвидени в раздел 6 за тези вземания, могат да се използват стандартите за количествено изразяване на риска за експозиции на дребно, предвидени в раздел 6.
7. По отношение на закупените вземания от предприятия, възстановяемите отбиви при покупка, обезпеченията или частичните гаранции, осигуряващи защита срещу първа загуба от неизпълнение, загуби от разсейване или и двете, могат да бъдат третирани като позиции в траншове за първа по ред загуба по смисъла на рамката за секюритизация по вътрешнорейтинговия подход.
8. Когато дадена институция осигурява кредитна защита едновременно за няколко експозиции, при условие че n-тото по ред неизпълнение измежду експозициите води до плащане и че с това кредитно събитие договорът се счита за прекратен, ако продуктът има присъдена външна кредитна оценка от АВКО, се прилагат рисковите тегла, предвидени в глава 5. Ако продуктът няма присъдена оценка от АВКО, рисковите тегла на експозициите в съвкупността се сумират, като се изключват „n-1“ на брой експозиции, като сумата от очакваните загуби, умножени по 12,5, плюс размера на рисково претеглените експозиции, не трябва да превишават номиналната стойност на защитата, предоставена от кредитния дериват, умножен по 12,5. Изключените от сумирането „n-1“ на брой експозиции се определят въз основа на това, че те включват тези експозиции, всяка от които води до по-нисък размер на рисково претеглената експозиция в сравнение с рисково претегления размер на всяка една от експозициите, участващи в сумирането. Рисково тегло от 1 250 % се прилага по отношение на позициите в съвкупност, за които институцията не може да определи рисковите тегла по вътрешнорейтинговия подход.
9. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на това как институциите да отчитат факторите, посочени в параграф 5, втора алинея, при определянето на рисковите тегла на експозициите по специализирано кредитиране.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 декември 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 154
Размери на рисково претеглените експозиции на дребно
1. Рисково претеглените размери на експозициите на дребно се изчисляват по следните формули:
където рисковото тегло (RW) се определя като:
i)
ако PD = 1, т.е. за експозициите, по които е имало неизпълнение, RW е;
;
където ELBE е най-добрата оценка на институцията за размера на загубата от експозицията в неизпълнение, изчислена в съответствие с член 181, параграф 1, буква з);
ii)
ако 0 PD 1, т.е. за всяка възможна стойност за PD, различна от тази по подточка i)
където
N(x)
=
кумулативната функция на разпределение за стандартна нормална случайна променлива (т.е. вероятността една нормална случайна променлива със средна стойност нула и дисперсия единица да бъде по-малка или равна на x);
G(Z)
=
обратната на кумулативната функция на разпределение за стандартна нормална случайна променлива (т.е. стойността x, за която N(x) е равна на z);
R
=
коефициент на корелация, определен като
2. Размерът на рисково претеглените експозиции за всяка експозиция към МСП, съгласно посоченото в член 147, параграф 5, който отговаря на изискванията, посочени в членове 202 и 217, може да бъде изчислен съгласно член 153, параграф 3.
3. За експозициите на дребно, обезпечени с недвижими имоти, корелационен коефициент (R) 0,15 замества числото, получено съгласно корелационната формула в параграф 1.
4. За квалифицирани револвиращи експозиции на дребно в съответствие с букви а)-д) корелационен коефициент (R) 0,04 замества числото, получено съгласно корелационната формула в параграф 1.
За да бъдат определени като квалифицирани револвиращи експозиции на дребно, експозициите трябва да отговарят на следните условия:
а)
експозициите са към физически лица;
б)
експозициите са револвиращи, необезпечени и дотолкова, доколкото не се теглят незабавно и безусловно, те са отменяеми от страна на институцията. В този контекст револвиращите експозиции се определят като такива, при които е позволен плаващ размер на неизплатените от клиентите салда, въз основа на техните решения да вземат и погасяват до граница, установена от институцията. Неусвоените поети задължения могат да се считат за безусловно отменяеми, ако условията им позволяват на институцията да ги отменя до пълния допустим размер съгласно законодателството за защита на потребителите и друго свързано законодателство;
в)
максималната експозиция към отделно физическо лице в подпортфейла е 100 000 евро или по-малко;
г)
употребата на корелационния коефициент по настоящия параграф е ограничена до портфейли, показали ниска променливост на процента на загуби в сравнение със средното ниво на процента на загуба, особено в обхвата на ниските стойности на PD;
д)
третирането като квалифицирани револвиращи експозиции на дребно е в съответствие с базисните рискови характеристики на подпортфейла.
Чрез дерогация от буква б) изискването за необезпеченост не се прилага по отношение на обезпечените кредитни улеснения, свързани със сметката, по която се получава заплатата. В този случай възстановените от обезпечението суми не се вземат предвид при оценката на LGD.
Компетентните органи правят преглед на относителната променливост на процентите на загуба за всичките портфейли от квалифицирани револвиращи експозиции на дребно, както и на целия портфейл квалифицирани револвиращи експозиции на дребно, и споделят информация относно типичните характеристики на процентите на загуба при квалифицирани револвиращи експозиции на дребно за различните държави членки.
5. За да бъдат третирани като вземания на дребно, закупените вземания трябва отговарят на изискванията, предвидени в член 184, и на следните условия:
а)
институцията е закупила вземанията от несвързани трети лица продавачи и нейната експозиция към длъжника по вземанията не обхваща експозиции, които са пряко или непряко породени от самата нея;
б)
закупените вземания се генерират на базата на пряка сделка при справедливи пазарни условия между продавача и длъжника като независими един от друг лица. Като такива, вземанията между дружества и вземанията, предмет на контрасметки между дружества, които купуват и продават помежду си, са неприемливи;
в)
институцията купувач има вземане към всички постъпления по закупените вземания или пропорционално участие в постъпленията; и
г)
портфейлът на закупените вземания е достатъчно диверсифициран.
6. За закупените вземания, възстановяемите отбиви при покупки, обезпеченията или частичните гаранции, осигуряващи защита срещу първа загуба от неизпълнение, загуби от разсейване, или и срещу двете, могат да бъдат третирани като позиции за първа по ред загуба съгласно рамката за секюритизация по вътрешнорейтинговия подход.
7. За хибридни портфейли от закупени вземания на дребно, при които институциите купувач не могат да отделят експозициите, обезпечени с недвижими имоти, и квалифицираните револвиращи експозиции на дребно от останалите експозиции на дребно, се прилага функцията за претегляне на рисковете на експозициите на дребно, с която се установяват най-високи капиталови изисквания за този вид експозиции.
Член 155
Размери на рисково претеглените експозиции в капиталови инструменти
1. Институциите определят размера на рисково претеглените експозиции в капиталови инструменти, с изключение на тези, приспаднати в съответствие с втора част или получили 250 % рисково тегло в съответствие с член 48 съгласно подходите, посочени в параграфи 2, 3 и 4 от настоящия член. Дадена институция може да прилага различни подходи към различни капиталови портфейли, когато самата тя използва различни подходи за целите на вътрешното управление на риска. Когато институцията използва различни подходи, изборът на подхода PD/LGD или на подхода на вътрешните модели трябва да е последователен, включително във времето и по отношение на подхода, използван за вътрешното управление на риска при съответните експозиции в капиталови инструменти, и не се определя от съображения, свързани с регулаторен арбитраж.
Институциите могат да третират експозициите в капиталови инструменти на предприятия за спомагателни услуги съгласно третирането на другите активи, които нямат характер на кредитни задължения.
2. При подхода за опростено определяне на рисковите тегла размерът на рисково претеглените експозиции се изчислява съгласно формулата:
където:
Рисково тегло (RW)= 190 % за експозиции в непублични капиталови инструменти, държани в достатъчно добре диверсифицирани портфейли;
Рисково тегло (RW)= 290 % за експозиции в търгувани на борсов пазар капиталови инструменти.
Рисково тегло (RW)= 370 % за всички останали експозиции в капиталови инструменти.
Допустимо е къси директни позиции и дериватни инструменти, държани в банков портфейл, да се нетират срещу дълги позиции в същите отделни ценни книжа, при условие че тези инструменти са изрично предназначени за хеджиране на специфични експозиции в капиталови инструменти и че осигуряват хеджиране най-малко за още една година. Другите къси позиции се третират като дълги позиции, като към абсолютната стойност на всяка позиция се прилага съответното рисково тегло. При позициите с несъвпадащи падежи се прилага същият подход като към експозициите към предприятия, изложен в член 162, параграф 5.
Институциите могат да признават кредитна защита с гаранции, получена по експозиция в капиталови инструменти в съответствие с методите, определени в глава 4.
3. Съгласно подхода PD/LGD размерите на рисково претеглените експозиции се изчисляват по формулите в член 153, параграф 1. Ако институциите нямат достатъчна информация за използването на определението за неизпълнение, установено в член 178, рисковите тегла се умножават по претеглящ коефициент 1,5.
На нивото на отделната експозиция сборът от размера на очакваната загуба, умножен по 12,5, и размера на рисково претеглената експозиция, не трябва да превишава стойността на експозицията, умножена по 12,5.
Институциите могат да признават кредитна защита с гаранции, получена по експозиция в капиталови инструменти, в съответствие с методите, определени в глава 4. Това е обект на прилагане на LGD в размер на 90 % върху експозицията към доставчика на хеджирането. За експозиции в непублични капиталови инструменти, държани в достатъчно добре диверсифицирани портфейли, може да се прилага LGD в размер на 65 %. За тези цели параметърът M е пет години.
4. При подхода на вътрешните модели размерът на рисково претеглените експозиции е равен на потенциалната загуба по експозициите в капиталови инструменти на институцията, която се изчислява чрез вътрешни модели за стойност под риск при използване на 99-процентов едностранен доверителен интервал за разликата между реализираните тримесечни доходности и съответния безрисков лихвен процент, изчислен въз основа на извадка за достатъчно дълъг период, и която се умножава по 12,5. Размерът на рисково претеглените експозиции на равнище портфейл от капиталови инструменти не трябва да е по-малък от общите суми на:
а)
размерите на рисково претеглените експозиции, изисквани съгласно подхода PD/LGD; и
б)
съответните размери на очаквана загуба, умножени по 12,5.
Сумите, посочени в букви а) и б), се изчисляват въз основа на стойностите на PD, определени в член 165, параграф 1, и съответните стойности на LGD, определени в член 165, параграф 2.
Институциите могат да признават кредитна защита с гаранции, получена по позиция в капиталови инструменти.
Член 156
Размери на рисково претеглените експозиции по други активи, които нямат характер на кредитни задължения
Размерите на рисково претеглените експозиции по други активи, които нямат характер на кредитни задължения, се изчисляват в съответствие със следната формула:
,
с изключение на:
а)
паричните наличности и еквивалентните парични позиции, както и злато под формата на кюлчета в собствен трезор или друг депозитар дотолкова, доколкото са покрити със задължения в злато на кюлчета - в този случай рисковото тегло е 0 %;
б)
случаите, когато експозицията е остатъчна стойност на активи, отдадени на лизинг - в който случай рисковото тегло се изчислява по следния начин:
където t е по-голямото число измежду 1 и закръгления до цяло число брой на оставащите години по лизинговия договор.
Подраздел 3
Изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции за риска от разсейване при закупени вземания
Член 157
Размери на рисково претеглените експозиции за риска от разсейване при закупени вземания
1. Институциите изчисляват размерите на рисково претеглените експозиции към риска от разсейване за закупени вземания към предприятия и на дребно по формулата в член 153, параграф 1.
2. Институциите определят стойността на входящите параметри PD и LGD в съответствие с раздел 4.
3. Институциите определят стойността на експозицията в съответствие с раздел 5.
4. За целите на настоящия член стойността на М е 1 година.
5. Компетентните органи освобождават институцията от изчисляване и признаване на размерите на рисково претеглените експозиции за риска от разсейване на вида експозиции, произтичащи от закупени вземания към предприятия или на дребно, ако тя е убедила компетентния орган, че рискът от разсейване за тази институция е несъществен за този вид експозиции.
Раздел 3
Размер на очакваната загуба
Член 158
Третиране по видове експозиции
1. Изчислението на размера на очакваната загуба се основава на същите входящи данни за PD, LGD и стойността на всяка експозиция, които се използват за изчислението на рисково претеглените размери на експозициите в съответствие с член 151.
2. Размерът на очакваната загуба за секюритизираните експозиции се изчислява в съответствие с глава 5.
3. Размерът на очакваната загуба за експозиции, спадащи към класа „други активи, които нямат характер на кредитни задължения“, посочени в член 147, параграф 2, буква ж), е нула.
4. Размерът на очакваната загуба за експозиции в дялове или акции в ПКИ, посочени в член 152, се изчисляват в съответствие с изложените в този член методи.
5. Очакваната загуба (EL) и размерът на очакваната загуба от експозиции към предприятия, институции, централни правителства и централни банки и експозициите на дребно се изчисляват съгласно следните формули:
Размер на очакваната загуба= EL умножена по стойността на експозицията.
За експозиции в неизпълнение (PD =100 %), когато институциите използват собствени оценки за LGD, EL е равна на ELBE, т.е. най-добрата оценка на институцията за очакваната загуба от експозицията в неизпълнение съгласно член 181, параграф 1, буква з).
За експозиции, които подлежат на третирането, изложено в член 153, параграф 3, EL е 0 %.
6. Стойностите на EL за експозиции по специализирано кредитиране, където институциите използват методите, изложени в член 153, параграф 5, за определяне на рисковите тегла, се определят съгласно таблица 2.
Таблица 2
Остатъчен матуритет
Категория 1
Категория 2
Категория 3
Категория 4
Категория 5
Под 2,5 години
0 %
0,4 %
2,8 %
8 %
50 %
2,5 години или повече
0,4 %
0,8 %
2,8 %
8 %
50 %
7. Размерът на очакваната загуба за експозиции в капиталови инструменти, където размерите на рисково претеглените експозиции се изчисляват съгласно подхода за опростено определяне на рисковите тегла, се изчислява съгласно следната формула:
Стойностите на EL са следните:
Очаквана загуба (EL)= 0,8 % от стойността на експозициите в непублични капиталови инструменти, държани в достатъчно добре диверсифицирани портфейли;
Очаквана загуба (EL)= 0,8 % за експозиции в търгувани на борсов пазар капиталови инструменти;
Очаквана загуба (EL)= 2,4 % за всички останали експозиции в капиталови инструменти.
8. Очакваната загуба и размерът на очакваната загуба за експозиции в капиталови инструменти, където размерите на рисково претеглените експозиции се изчисляват съгласно подхода PD/LGD, се определят чрез следните формули:
9. Размерът на очакваната загуба за експозиции в капиталови инструменти е нула, когато размерът на рисково претеглените експозиции се изчислява съгласно подхода на вътрешните модели.
10. Размерът на очакваната загуба за риск от разсейване при закупени вземания се изчислява съгласно следната формула:
Член 159
Третиране на размера на очакваната загуба
Институциите приспадат размера на очакваната загуба, изчислен в съответствие с член 158, параграфи 5, 6 и 10, от осъществените във връзка с тези експозиции корекции за общ и специфичен кредитен риск и допълнителни корекции на стойността в съответствие с членове 34 и 110, както и други корекции на собствения капитал. Отбивите върху балансови експозиции, които в момента на закупуване са в неизпълнение в съответствие с член 166, параграф 1, се третират като корекции за специфичен кредитен риск. Корекциите за специфичен кредитен риск по експозиции в неизпълнение не се използват за покриване на размера на очакваната загуба по други експозиции. Размерът на очакваната загуба за секюритизирани експозиции, както и корекциите за общ и специфичен кредитен риск, свързани с тези експозиции, не се включват в това изчисление.
Раздел 4
PD, LGD и падеж
Подраздел 1
Експозиции към предприятия, институции, централни правителства и централни банки
Член 160
Вероятност от неизпълнение (PD)
1. Стойността на PD за експозиции към предприятие или институция е най-малко 0,03 %.
2. За закупени вземания към предприятия, по отношение на които институцията не може да определи PD, или определената от институцията PD не съответства на изискванията, изложени в раздел 6, PD за тези експозиции се определя съгласно следните методи:
а)
за първостепенни вземания по закупени вземания към предприятия параметърът PD е равен на оценката на институциите на EL, разделен на параметъра LGD за тези вземания;
б)
за подчинени вземания по закупени вземания към предприятия параметърът PD е равен на оценката на институцията на EL;
в)
институцията, която съгласно член 143 е получила разрешение от компетентния орган да използва собствени оценки за параметъра LGD за експозиции към предприятия и която може да разграничи по надежден според компетентния орган начин оценката си за EL на съставящите я параметри PD и LGD за тези вземания, може да използва получената вследствие на това разграничаване оценка на PD.
3. Стойността на параметъра PD за длъжници в неизпълнение е 100 %.
4. В съответствие с глава 4 институциите могат да вземат предвид наличието в параметъра PD на кредитна защита с гаранции. Освен от доставчиците на защита, посочени в член 201, параграф 1, буква ж), рискът от разсейване може да бъде поет и от продавача на закупените вземания, ако са изпълнени следните условия:
а)
предприятието има присъдена кредитна оценка от АВКО, която е определена от ЕБО като съответстваща на трета или по-благоприятна степен на кредитно качество според правилата за рисковото претегляне на експозициите към предприятия съгласно глава 2;
б)
предприятието, когато институциите изчисляват размера на рисково претеглените експозиции и размера на очакваната загуба съгласно вътрешнорейтинговия подход, няма присъдена кредитна оценка от призната АВКО и според вътрешната оценка има PD, равностойна на тази, съответстваща на кредитните оценки от АВКО, определени от ЕБО като съответстващи на трета или по-благоприятна степен на кредитно качество според правилата за рисковото претегляне на експозициите към предприятия съгласно глава 2.
5. Институциите, използващи собствени оценки на LGD, могат да признаят кредитна защита с гаранции, като коригират PD при спазване на разпоредбите на член 161, параграф 3.
6. За риск от разсейване на закупени вземания към предприятия стойността на параметъра PD се определя като равна на направената от институцията оценка на EL от риска от разсейване. Институцията, която съгласно член 143 е получила разрешение от компетентния орган да използва собствени оценки за параметъра LGD за експозиции към предприятия и може да раздели по надежден според компетентния орган начин оценката си за EL от риска от разсейване за закупените вземания към предприятия на съставящите я параметри PD и LGD, може да използва получената вследствие на това разграничаване оценка на PD. В съответствие с глава 4 институциите могат да признаят наличието в параметъра PD на кредитна защита с гаранции. Освен от доставчиците на защита, посочени в член 201, параграф 1, буква ж), рискът от разсейване може да бъде поет и от продавача на закупените вземания, при условие че изложените в параграф 4 условия са изпълнени.
7. Чрез дерогация от член 201, параграф 1, буква ж) са допустими и предприятията, които отговарят на изложените в параграф 4 условия.
Институцията, получила съгласно член 143 разрешение от компетентния орган да използва собствени оценки за параметъра LGD за риска от разсейване на закупени вземания към предприятия, може да признае наличието на кредитна защита с гаранции, като коригира параметъра PD при спазване на разпоредбите на член 161, параграф 3.
Член 161
Загуба при неизпълнение (LGD)
1. Институциите използват следните стойности на LGD:
а)
за първостепенни необезпечени с приемливи обезпечения експозиции: 45 %;
б)
за подчинени необезпечени с приемливи обезпечения експозиции: 75 %;
в)
институциите могат да отчетат наличието на обезпечена кредитна защита или защита с гаранции в LGD в съответствие с глава 4;
г)
за покрити облигации, допустими за третиране, предвидено в член 129, параграфи 4 или 5, може да бъде присъдена стойност на LGD от 11,25 %;
д)
за закупени първостепенни експозиции по вземания към предприятия, при които институцията не може да определи PD или определената от институцията PD не съответства на изискванията, изложени в раздел 6: 45 %;
е)
за закупени подчинени експозиции по вземания към предприятия, при които институцията не може да определи PD или определената от институцията PD не съответства на изискванията, изложени в раздел 6: 100 %;
ж)
за риск от разсейване на закупени вземания към предприятия: 75 %.
2. По отношение на риска от разсейване и риска от неизпълнение, ако съгласно член 143 институцията е получила разрешение от компетентния орган да използва собствени оценки за параметъра LGD за експозиции към предприятия и може да раздели по надежден според компетентния орган начин оценката си за очакваната загуба за закупените вземания към предприятия на съставящите я параметри PD и LGD, може да се използва оценката на LGD за закупените вземания към предприятия.
3. Ако съгласно член 143 институцията е получила разрешение от компетентния орган да използва собствени оценки на LGD за експозиции към предприятия, институции, централни правителства и централни банки, кредитната защита с гаранции може да бъде призната чрез коригирането на параметрите PD или LGD, при условие че са изпълнени изискванията, посочени в раздел 6, и след получено разрешение от компетентните органи. Дадена институция не присъжда коригирани стойности за PD или LGD на гарантирани експозиции, при които коригираното рисково тегло би било по-ниско от сравнима пряка експозиция към гаранта.
4. За целите на предприятията, посочени в член 153, параграф 3, стойността на параметъра LGD за сравнима пряка експозиция към доставчик на защита е равна на стойността на параметъра LGD, присъдена на нехеджирано улеснение към гаранта или на нехеджирано улеснение към длъжника, в зависимост от това дали, в случай на едновременно неизпълнение на гаранта и длъжника по време на периода на хеджираната сделка, наличните доказателства и структурата на гаранцията показват, че размерът на възстановените суми зависи от финансовото състояние съответно на гаранта или длъжника.
Член 162
Падеж
1. Институциите, които не са получили разрешение да използват собствени оценки за параметъра LGD и собствени конверсионни коефициенти за експозиции към предприятия, институции или централни правителства и централни банки, определят падежа (M) на експозициите, породени от репо сделки или сделки за предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки, на 0,5 години, а M за всички останали експозиции - на 2,5 години.
Като друга възможност компетентните органи решават като част от посоченото в член 143 разрешение дали институцията може да използва падежа (M) за всяка една от посочените в параграф 2 експозиции.
2. Институциите, получили съгласно член 143 разрешение от компетентния орган да използват собствени оценки за LGD и собствени конверсионни коефициенти за експозиции към предприятия, институции или централни правителства и централни банки, изчисляват стойността на M за всяка една от тези експозиции, както е изложено в букви а)-д) от настоящия параграф и при спазване на параграфи 3-5 от настоящия параграф. M не надхвърля пет години, освен в случаите по член 384, параграф 1, когато посоченият там М се използва:
а)
за инструменти, свързани с планирани парични потоци, M се изчислява съгласно следната формула:
където CFt представлява паричните потоци (главници, лихви и такси), дължими съгласно договора от длъжника през периода t;
б)
за деривати, предмет на рамкови споразумения за нетиране, стойността на М е равна на среднопретегления остатъчен матуритет на експозицията, но не по-малко от 1 година, като за претеглянето се използват условният размер на експозициите;
в)
за експозиции, породени от напълно или почти напълно обезпечени сделки с дериватни инструменти,изброени в приложение II, както и за експозициите по напълно или почти напълно обезпечени маржин заемни сделки, обект на рамкови споразумения за нетиране, M е среднопретегленият остатъчен срок до падежа на сделките, но не по-малко от 10 дни;
г)
за репо сделки или сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки, предмет на рамкови споразумения за нетиране, стойността на М е равна на среднопретегления остатъчен срок до падежа на сделките, но не по-малко от 5 дни. За претеглянето на остатъчния срок до падежа се използва условната стойност на всяка сделка;
д)
ако съгласно член 143 институцията е получила разрешение от компетентния орган да използва собствени оценки за параметъра PD за закупени вземания към предприятия, стойността на параметъра M за усвоените суми се приравнява към среднопретегления падеж на експозицията към закупените вземания, където М е не по-малко от 90 дни. Същата стойност на параметъра М се използва и по отношение на неусвоените части от даден ангажимент за покупка, при условие че този ангажимент съдържа ефективни ограничителни клаузи, предпоставки за предсрочна амортизация или други договорени условия, които предпазват институцията купувач от значително влошаване на качеството на бъдещите вземания, които институцията се е ангажирала да изкупи в рамките на определения срок. При отсъствие на такива ефективни защити параметърът M за неусвоените суми се изчислява като сбор от първоначалния срок на най-отдалеченото във времето потенциално вземане съгласно условията по ангажимента за покупка и остатъчния срок до падежа на този ангажимент, като стойността на M е не по-малко от 90 дни;
е)
за всички други инструменти, които не са посочени в настоящия параграф, или когато дадена институция не е в състояние да изчисли M в съответствие с изложеното в буква а), падежът M е равен на максималния срок (в години), в рамките на който длъжникът може да изпълни напълно своите договорни задължения, но не по-малко от 1 година;
ж)
институциите, които за изчисляване на стойностите на експозициите използват изложения в глава 6, раздел 6 метод на вътрешните модели, изчисляват параметъра M за експозициите, за които те прилагат този метод и за които най-дългосрочният матуритет по договор в нетиращата съвкупност е по-дълъг от една година, съгласно следната формула:
където:
=
фиктивна променлива, чиято стойност през бъдещия период tk е равна на 0, ако tk 1 година, и на 1, ако tk ≤ 1.
=
очакваната експозиция през бъдещия период tk;
=
действителната очаквана експозиция през бъдещия период tk;
=
безрисковият дисконтиращ множител за бъдещия период tk;
;
з)
институция, която използва вътрешен модел за изчисляване на едностранна корекция на кредитната оценка (ККО), може след получаването на разрешение от компетентните органи да използва като стойност на параметъра М ефективната кредитна дюрация, изчислена посредством вътрешен модел.
При спазване на условията по параграф 2 за нетиращите съвкупности, при които всички договори имат първоначален матуритет под една година, се прилага формулата по буква а);
и)
за институциите, които за изчисляване на стойностите на експозициите използват изложения в глава 6, раздел 6 метод на вътрешните модели и са получили разрешение да използват вътрешен модел за специфичен риск, свързан с търгуваните дългови позиции в съответствие с трета част, дял IV, глава 5, стойността на М е равна на 1 в изложената в член 153, параграф 1 формула, при условие че институцията може да удостовери пред компетентните органи, че нейният вътрешен модел за свързания с търгуваните дългови позиции специфичен риск, прилаган съгласно член 383, отчита влиянието на рейтингова миграция;
й)
за целите на член 153, параграф 3 M е ефективният падеж на кредитната защита, но не по-малко от 1 година.
3. Когато документацията изисква ежедневно допълване до минималния размер на обезпечението и ежедневна преоценка на експозицията и обхваща разпоредби, които позволяват незабавната реализация или нетиране на обезпечението в случай на неизпълнение или неплащане на дължимите средства за попълване на маржин депозита, стойността на M е най-малко един ден за:
а)
напълно или почти напълно обезпечени дериватни инструменти, изброени в приложение II;
б)
напълно или почти напълно обезпечени маржин заемни сделки;
в)
репо сделки или сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки.
Освен това за квалифицирани краткосрочни експозиции, които не са част от текущото финансиране, предоставяно от институцията на длъжника, стойността на M е най-малко един ден. Квалифицираните краткосрочни експозиции включват:
а)
експозиции към институции, породени вследствие на сетълмента на валутни задължения;
б)
самоликвидиращи се краткосрочни операции по търговско финансиране, свързани с обмена на стоки или услуги, с остатъчен срок до падежа до една година, посочени в член 4, параграф 1, точка 80;
в)
експозиции, породени вследствие на сетълмента при покупка и продажба на ценни книжа в рамките на обичайния срок на доставка или два работни дни;
г)
експозиции, породени вследствие на паричен сетълмент при електронни преводи и сетълмент на електронни платежни операции и предплатени разходи, включително овърдрафти, възникнали вследствие на неуспешни сделки, ненадхвърлящи малък, твърдо договорен брой работни дни.
4. По отношение на експозициите към разположените на територията на Съюза предприятия, чиито консолидирани продажби и консолидирани активи не надхвърлят 500 милиона евро, институциите могат да не прилагат параграф 2, а да определят последователно М според посоченото в параграф 1. Институциите могат да заменят размера на общите активи от 500 милиона евро на 1 милиард евро за тези предприятия, които преди всичко притежават и отдават под наем неспекулативно жилищни имоти.
5. Падежните несъответствия се третират съгласно посоченото в глава 4.
Подраздел 2
Експозиции на дребно
Член 163
Вероятност от неизпълнение (PD)
1. PD за дадена експозиция е най-малко 0,03 %.
2. PD на длъжници или, когато се използва подходът на задължение, на експозиции в неизпълнение е 100 %.
3. Стойността на параметъра PD за риск от разсейване при закупени вземания е равна на оценката на EL за риск от разсейване. Ако дадена институция е в състояние да раздели по надежден според компетентния орган начин оценката си за очакваната загуба за риска от разсейване при закупени вземания на съставящите я параметри PD и LGD, може да бъде използвана оценката за PD.
4. При спазване на член 164, параграф 2 може да бъде взета предвид кредитна защита с гаранции чрез коригирането на PD. Освен от доставчиците на защита, посочени в член 201, параграф 1, буква ж), рискът от разсейване може да бъде поет и от продавача на закупените вземания, ако са изпълнени изложените в член 160, параграф 4 условия.
Член 164
Загуба при неизпълнение (LGD)
1. Институциите представят собствени оценки на LGD, при условие че са изпълнени изискванията, посочени в раздел 6, и компетентните органи са дали разрешение в съответствие с член 143. За риск от разсейване при закупени вземания се използва стойност на параметъра LGD от 75 %. Ако дадена институция е в състояние по надежден начин да раздели своята оценка на очакваната загуба за риск от разсейване при закупени вземания на съставящите я параметри PD и LGD, тя може да използва собствената си оценка на LGD.
2. При коригирането на оценките за PD и LGD като приемлива може да бъде призната кредитна защита с гаранции по отношение на отделни експозиции или група от експозиции, при условие че са спазени изискванията, посочени в член 183, параграфи 1, 2 и 3, и е получено разрешение от страна на компетентните органи. Дадена институция не присъжда коригирани стойности за PD или LGD на гарантирани експозиции, при които коригираното рисково тегло би било по-ниско от сравнима пряка експозиция към гаранта.
3. За целите на член 154, параграф 2 стойността на параметъра LGD за сравнима пряка експозиция към доставчика на защита, посочен в член 153, параграф 3, е равна на стойността на параметъра LGD, присъдена на нехеджирано улеснение към гаранта или на нехеджирано улеснение към длъжника, в зависимост от това дали, в случай на едновременно неизпълнение на гаранта и длъжника по време на периода на хеджираната сделка, наличните доказателства и структурата на гаранцията показват, че размерът на възстановените суми зависи от финансовото състояние на гаранта или съответно на длъжника.
4. За всички обезпечени с жилищни имоти експозиции на дребно, които не се ползват от гаранции на централни правителства, средно претеглената по експозиции LGD е не по-ниска от 10 %.
За всички обезпечени с търговски недвижими имоти експозиции на дребно, които не се ползват от гаранции на централни правителства, средно претеглената по експозиции LGD е не по-ниска от 15 %.
5. Въз основа на събраните съгласно член 101 данни и като отчитат прогнозите за бъдещото развитие на пазара на недвижими имоти и всякакви други значими показатели, компетентните органи оценяват периодично и поне веднъж годишно дали минималните стойности за LGD по параграф 4 от настоящия член са подходящи за експозиции, обезпечени с жилищни или търговски недвижими имоти, разположени на тяхна територия. Компетентните органи могат, ако е целесъобразно от гледна точка на финансовата стабилност, да определят по-високи минимални стойности на средно претеглената по експозициите LGD за експозиции, обезпечени с имоти, разположени на тяхна територия.
Компетентните органи уведомяват ЕБО за всякакви промени в минималните стойности за LGD, въведени от тях в съответствие с първа алинея, а ЕБО публикува тези стойности за LGD.
6. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на условията, които компетентните органи вземат под внимание при определянето на по-високи минимални стойности за LGD.
ЕБО представя тези проекти на регулаторни технически стандарти на Комисията до 31 декември 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме регулаторните технически стандарти, посочени в първа алинея, в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
7. Институциите на една държава членка прилагат по-високите минимални стойности за LGD, определени от компетентните органи на друга държава членка, за експозиции, обезпечени с имоти, разположени в другата държава членка.
Подраздел 3
Прилагане на метода PD/LGD по отношение на експозиции в капиталови инструменти
Член 165
Прилагане на метода PD/LGD по отношение на експозиции в капиталови инструменти
1. PD се определя съгласно методите за експозиции към предприятия.
Прилагат се следните минимални стойности на параметъра PD:
а)
0,09 % за експозиции в търгувани на борсов пазар капиталови инструменти, при които инвестицията е част от дългосрочно взаимоотношение с клиент;
б)
0,09 % за експозиции в извънборсово търгувани капиталови инструменти, където доходността на инвестициите се базира на редовни и периодични парични потоци, които не представляват капиталови печалби;
в)
0,40 % за експозиции в търгувани на борсов пазар капиталови инструменти, включително други къси позиции, както е посочено в член 155, параграф 2;
г)
1,25 % за всички други експозиции в капиталови инструменти, включително други къси позиции, както е посочено в член 155, параграф 2.
2. За експозиции в непублични капиталови инструменти, включени в достатъчно добре диверсифицирани портфейли, може да се определи стойност на параметъра LGD от 65 %. За всички останали експозиции стойността на параметъра LGD се определя на 90 %.
3. Стойността на M за всички експозиции е пет години.
Раздел 5
Стойност на експозицията
Член 166
Експозиции към предприятия, институции, централни правителства и централни банки и експозиции на дребно
1. Освен ако не е указано друго, стойността на балансовите експозиции е счетоводната стойност, определена без да се отчитат извършените корекции за кредитен риск.
Това правило важи и за активите, закупени на цена, различна от дължимата сума.
За закупените активи разликата между дължимата сума и счетоводната стойност, отчетена в баланса на институциите при закупуването на актива след прилагането на съответните корекции за специфичен кредитен риск, е показана като отбив, ако дължимата сума е по-голяма, и премия, ако тя е по-малка.
2. Когато институциите използват рамкови споразумения за нетиране за репо сделки или сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки, стойността на експозицията се изчислява в съответствие с глава 4 или 6.
3. За изчисляването на стойността на експозицията в случай на балансово нетиране между отпуснати заеми и приети влогове институциите прилагат методите, определени в глава 4.
4. Стойността на експозицията при лизинг e равна на сконтираните минимални лизингови вноски. Минималните лизингови вноски обхващат плащанията през периода на лизинга, които лизингополучателят е длъжен или може да бъде задължен да прави, и всяка изгодна опция за покупка (т.е. опция, чието упражняване е достатъчно сигурно). Ако от страна, различна от лизингополучателя, може да се изисква да извърши плащане, свързано с остатъчната стойност на отдадения на лизинг актив, и това задължение за плащане отговаря на съвкупността от условията по член 201 относно признаването на доставчици на защита, както и на изискванията за признаване на други видове гаранции, предвидени в член 213, задължението за плащане може да бъде признато за кредитна защита с гаранции в съответствие с глава 4.
5. По отношение на договорите, изброени в приложение II, стойността на експозицията се определя съгласно методите, изложени в глава 6, като направените корекции за кредитен риск не биват отчитани.
6. При изчисляването на размерите на рисково претеглените експозиции на закупени вземания стойността на експозицията е стойността, определена в съответствие с параграф 1, намалена с капиталовите изисквания за риск от разсейване преди редуцирането на кредитния риск.
7. Когато дадена експозиция е под формата на ценни книжа или стоки, продадени, заложени или предоставени в заем по репо сделки или сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки, транзакции с удължен сетълмент или маржин заемни сделки, стойността на експозицията е равна на стойността на ценните книжа или стоките, определени в съответствие с член 24. Когато се използва разширеният метод за финансово обезпечение, изложен в член 223, стойността на експозицията се увеличава с размера на корекцията за променливост, приложима за тези ценни книжа или стоки, според посоченото в същия член. Стойността на експозицията за репо сделките, сделките за предоставяне или получаване в заем на ценни книжа или стоки, транзакциите с удължен сетълмент и маржин заемните сделки може да бъде определена в съответствие с глава 6 или член 220, параграф 2.
8. Стойността на посочените по-долу експозиции се изчислява като размерът на неусвоената част от поетия от институцията ангажимент се умножава по конверсионен коефициент. Институциите използват следните конверсионни коефициенти в съответствие с член 151, параграф 8 за експозиции към предприятия, институции, централни правителства и централни банки:
а)
конверсионен коефициент от 0 % се прилага по отношение на кредитни линии, които са безусловно отменяеми по всяко време от институцията без предизвестие или които ефективно позволяват автоматично прекратяване на ангажимента при влошаване на кредитоспособността на кредитополучателя. За да приложат конверсионен коефициент от 0 %, институциите активно следят финансовото състояние на длъжника, като системата им за вътрешен контрол им позволява незабавно да забележат всяко влошаване на кредитното качество на длъжника. Неусвоените кредитни линии могат да се считат за безусловно отменяеми, когато условията по договора позволяват на институцията да се откаже от ангажимента си до максималния размер, допустим съгласно законодателството за защита на потребителите и друго приложимо законодателство;
б)
по отношение на краткосрочни акредитиви, породени в резултат от движението на стоки, институцията емитент и потвърждаващата институция прилагат конверсионен коефициент от 20 %;
в)
конверсионен коефициент от 0 % се прилага по отношение на неусвоени ангажименти по закупени револвиращи вземания, при условие че тези ангажименти подлежат на безусловно прекратяване или дават възможност на институцията да ги прекрати автоматично по всяко време и без предизвестие. За да приложат конверсионен коефициент от 0 %, институциите активно следят финансовото състояние на длъжника, като системата им за вътрешен контрол им дава възможност незабавно да забележат всяко влошаване на кредитното качество на длъжника;
г)
конверсионен коефициент от 75 % се прилага по отношение на други кредитни линии, улеснения за емитиране на ценни книжа (NIF) и револвиращи улеснения за поемане на емисии от ценни книжа (RUF);
д)
институциите, които отговарят на изискванията за използването на собствени оценки за конверсионни коефициенти, както е посочено в раздел 6, могат да използват свои собствени оценки за конверсионни коефициенти за различните видове продукти, посочени в букви а)-г), след получаването на разрешение от компетентните органи.
9. Когато даден ангажимент се отнася до продължаването на друг ангажимент, се използва по-ниският от двата конверсионни коефициента, приложими за съответните индивидуални ангажименти.
10. За всички задбалансови позиции, които не са посочени в параграфи 1-8, стойността на експозицията представлява следния дял от нейната стойност:
а)
100 %, ако позицията е високорискова;
б)
50 %, ако позицията е среднорискова;
в)
20 %, ако позицията е среднорискова/нискорискова;
г)
0 %, ако позицията е нискорискова.
За целите на настоящия параграф задбалансовите позиции се отнасят към рисковите категории, посочени в приложение I.
Член 167
Експозиции в капиталови инструменти
1. Стойността на експозициите в капиталови инструменти представлява счетоводната стойност, която остава след прилагането на съответните корекции за специфичен кредитен риск.
2. Стойността на задбалансовите експозиции в капиталови инструменти представлява тяхната номинална стойност, намалена със съответните корекции за специфичен кредитен риск за въпросната експозиция.
Член 168
Други активи, които нямат характер на кредитни задължения
Стойността на експозициите по други активи, които нямат характер на кредитни задължения, представлява счетоводната стойност, която остава след прилагането съответните корекции за специфичен кредитен риск.
Раздел 6
Изисквания за вътрешнорейтинговия подход
Подраздел 1
Рейтингови системи
Член 169
Общи принципи
1. Ако дадена институция използва повече от една рейтингова система, основанието за отнасянето на даден длъжник или сделка към дадена рейтингова система се документира и прилага по начин, който отразява по подходящ начин нивото на риска.
2. Критериите и процедурите за отнасянето към определена рейтингова система се преглеждат периодично, за да се определи дали са все още подходящи за текущия портфейл и външните условия.
3. Когато дадена институция използва директни оценки на рисковите параметри за отделните длъжници или експозиции, те могат да се разглеждат като оценки, представляващи степени от непрекъсната рейтингова скала.
Член 170
Структура на рейтинговите системи
1. Структурата на рейтинговите системи за експозиции към предприятия, институции, централни правителства и централни банки трябва да отговаря на следните изисквания:
а)
рейтинговата система е съобразена с рисковите характеристики на длъжника и сделката;
б)
рейтинговата система съдържа рейтингова скала на длъжника, която дава изключително количествена оценка на риска от неизпълнение на длъжника. Рейтинговата скала на длъжника има най-малко 7 категории за редовни длъжници и една категория за длъжници в неизпълнение;
в)
институцията документира връзката между категориите, разделящи длъжниците според съответното ниво на риска от неизпълнение, и използваните критерии за разграничаване на отделните нива на риска от неизпълнение;
г)
институциите с портфейли, съсредоточени в определен пазарен сегмент и диапазон на риск от неизпълнение, обособяват достатъчно категории длъжници в рамките на този диапазон с цел избягване на неоснователна концентрация на длъжници в рамките на определена рискова категория. Значителна концентрация на длъжници в рамките на определена рискова категория е подкрепена с убедителни емпирични данни, удостоверяващи, че категорията на длъжниците обхваща сравнително тесен интервал на параметъра PD и че нивото на риска от неизпълнение при всички длъжници в категорията попада в този интервал;
д)
за да разрешат компетентните органи използването на собствени оценки на параметъра LGD при изчисляването на капиталовите изисквания, рейтинговата система съдържа отделна рейтингова скала, която отразява изключително характеристиките на сделките по отношение на параметъра LGD. Определението за рискова категория включва описание на начина, по който експозициите се отнасят към категорията и критериите, използвани за разграничаване на отделните нива на риск по категории;
е)
значителни концентрации на сделки в рамките на определена рискова категория са подкрепени с убедителни емпирични данни, удостоверяващи, че рисковата категория обхваща допустимо тесен интервал на параметъра LGD и че съответно нивото на риска по всички експозиции в рисковата категория попада в този интервал.
2. Институциите, използващи посочените в член 153, параграф 5 методи за определяне на рисковите тегла за експозиции по специализирано кредитиране, се освобождават от изискването да имат рейтингова скала за длъжника, която дава изключително количествена оценка на риска в случай на неизпълнение от страна на длъжника по тези експозиции. По отношение на тези експозиции въпросните институции предвиждат най-малко четири категории за редовни длъжници и поне една категория за длъжници в неизпълнение.
3. Структурата на рейтинговите системи за експозициите на дребно отговаря на следните изисквания:
а)
рейтинговите системи вземат предвид както риска на длъжника, така и на сделката, и отразяват всичките им съществени характеристики;
б)
степента на разграничаване на риска осигурява достатъчен брой експозиции в определена категория или група, за да позволи целесъобразно количествено измерване и потвърждаване на характеристиките за загуба по категории или групи. При разпределението на експозициите и длъжниците в категории или групи се избягват прекомерните концентрации;
в)
процесът на отнасяне на експозициите по рискови категории или групи гарантира целесъобразно разграничаване на риска, предвижда групиране на достатъчно еднородни експозиции и позволява точно и последователно измерване на характеристиките на загубата по рискови категории или рейтингови групи. За закупени вземания групирането отразява практиките на кредитиране на продавача и разнородността на клиентите му.
4. Когато отнасят експозициите по категории или групи, институциите вземат предвид следните рискови фактори:
а)
рискови характеристики на длъжника;
б)
рискови характеристики на сделката, включително видове продукти или обезпечения, или и двете. Институциите обръщат специално внимание на случаите, при които няколко експозиции имат едно и също обезпечение;
в)
наличие на просрочие, освен ако институцията не удостовери пред компетентните органи, че просрочието не е съществен рисков фактор за експозицията.
Член 171
Отнасяне към категории или групи
1. Институцията разполага със специални определения, процедури и критерии за отнасяне на експозициите по рискови категории или групи в рейтинговата система, които отговарят на следните изисквания:
а)
определенията за категория или група и критериите са достатъчно подробни, за да позволят на лицата, отговорни за присъждане на рейтинг, последователно да отнасят длъжниците или сделките със сходни рискови характеристики към една и съща категория или група. Това се прилага последователно за всички видове дейности, структурни звена и географски райони;
б)
документирането на рейтинговия процес позволява на трети лица да разберат и възпроизведат отнасянето на експозициите към категории или групи и да оценят дали това отнасяне към категории или групи е уместно;
в)
критериите също са в съответствие с вътрешните стандарти за кредитиране на институцията, както и с нейната политика за третиране на проблемни длъжници или сделки.
2. При отнасяне на длъжниците и сделките по категории или групи институцията взема предвид цялата приложима информация. Информацията е актуална и позволява на институцията да прогнозира бъдещото състояние на експозицията. Ако институцията разполага с ограничена информация, тя прилага по-консервативен подход при отнасяне на експозициите към длъжника или на сделките по рисковите категории или групи. Ако при присъждането на вътрешния рейтинг институцията използва като основен фактор външен рейтинг, тя се уверява, че е взето предвид и наличието на друга приложима информация.
Член 172
Отнасяне на експозиции
1. За експозициите към предприятия, институции, централни правителства и централни банки и за експозициите в капиталови инструменти, когато институцията използва подхода PD/LGD, посочен в член 155, параграф 3, отнасянето на експозициите се извършва в съответствие със следните принципи:
а)
в процеса подобряване на кредита всеки длъжник бива отнесен към съответна категория длъжници;
б)
за експозициите, за които институциите са получили разрешение от компетентния орган да използват собствени оценки за LGD и конверсионни коефициенти съгласно член 43, в процеса по одобряване на кредита всяка експозиция бива отнесена към определена рискова категория;
в)
институциите, използващи предвидените в член 153, параграф 5 методи за определяне на рисковите тегла на експозиции по специализирано кредитиране, отнасят всяка от тези експозиции към определена категория в съответствие с член 170, параграф 2;
г)
за всяко отделно юридическо лице, към което институцията има експозиция, се присъжда отделен рейтинг. Институцията разполага с подходящи политики във връзка с третирането на индивидуалните клиенти длъжници и групи от свързани клиенти;
д)
отделни експозиции към един и същ длъжник се отнасят в една и съща рискова категория длъжници независимо от различията в естеството на всяка отделна сделка. По изключение обаче отделните експозиции към един и същ длъжник могат да се отнесат към няколко категории, когато:
i)
съществува държавен трансферен риск, който зависи от това дали експозициите са деноминирани в местна или в чуждестранна валута;
ii)
третирането на свързаните гаранции към дадена експозиция може да бъде отразено в коригираното отнасяне към дадена рискова категория на длъжника;
iii)
законодателството, свързано със защитата на потребителите, опазването на банковата тайна или друго законодателство забранява обмена на данни, отнасящи се до клиента.
2. При експозициите на дребно в рамките на процеса по одобряване на кредити всяка експозиция бива отнесена към определена категория или група.
3. При отнасяне на експозициите към категория или група институциите документират ситуациите, при които въз основа на експертно мнение могат да не се съобразяват с входящи или изходящи данни от процеса по отнасяне, и с отговорните служители, одобрили тези изключения. Институциите документират тези изключения и отбелязват отговорните служители. Институциите анализират последващото състояние на експозициите, чиито отнасяния са били обект на изключение. Този анализ обхваща оценка на последващото състояние на експозициите, чийто рейтинг е бил обект на изключение от страна на конкретно лице, като се вземат под внимание всичките отговорни служители.
Член 173
Надеждност на процеса на отнасянето по категории и групи
1. За експозициите към предприятия, институции, централни правителства и централни банки и за експозициите в капиталови инструменти, когато институцията използва подхода PD/LGD, посочен в член 155, параграф 3, при процеса на отнасянето на експозициите се спазват следните изисквания за надеждност:
а)
процесът на отнасяне на експозициите и неговата периодична проверка биват извършвани и одобрявани от независимо лице, което няма пряка изгода от решенията за отпускане на кредити;
б)
институциите правят преглед на резултатите от процеса на отнасяне най-малко един път годишно и внасят корекции, когато резултатът от прегледа не дава основания за запазване на извършеното отнасяне по категории и групи. Високорисковите длъжници и проблемните експозиции подлежат на по-чест преглед. Институциите започват нов процес по отнасяне, ако е налице нова съществена информация за длъжника или експозицията;
в)
институцията изгражда ефективен процес за получаване и актуализиране на съответната информация относно характеристиките на длъжника, които влияят върху параметъра PD, и относно характеристиките на сделката, които влияят върху параметъра LGD или върху конверсионните коефициенти.
2. По отношение на експозициите на дребно институцията прави преглед най-малко веднъж годишно на отнасянето на длъжниците и сделките по категории и групи и внася корекции, когато резултатът от прегледа не дава основания за запазване на извършеното отнасяне по категории и групи, или преразглежда характеристиките на загубите и състоянието на неизпълнение за всяка набелязана рискова група, което е приложимо. Също най-малко веднъж годишно институцията извършва преглед чрез представителна извадка на състоянието на индивидуалните експозиции в рамките на всяка група, за да се увери дали тези експозиции продължават да са отнесени към правилната група, и внася корекции, когато резултатът от прегледа не дава основания за запазване на извършеното отнасяне по категории и групи.
3. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за методологиите, които компетентните органи да използват при оценката на надеждността на процеса на отнасянето и периодичната и независима оценка на рисковете.
До 31 декември 2014 г. ЕБО предоставя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 174
Използване на модели
Ако институцията използва статистически модели и други автоматизирани методи за отнасяне на експозиции към длъжници или сделки към категория или група, се спазват следните изисквания:
а)
моделът трябва да има добра прогностична способност и да не води до изкривяване при изчисляване на капиталовите изисквания. Входящите променливи формират надеждна и ефективна база за прогнозните резултати. Моделът не трябва да показва съществени отклонения;
б)
институцията трябва да поддържа процес за проверка на входящите данни в модела, който обхваща оценка на тяхната точност, пълнота и адекватност;
в)
използваните при изграждането на модела данни трябва да са представителни за съвкупността от действителните длъжници или експозиции на институцията;
г)
институцията трябва да разполага с редовен периодичен процес на утвърждаване на модела, който включва наблюдение на резултатите и стабилността на модела; преглед на спецификациите на модела; и сравняване на резултатите от модела с настъпилите събития;
д)
в допълнение към статистическия модел институцията трябва да използва експертно мнение и проверка на отнасянето по категории и групи въз основа на модела и се уверява, че моделите биват използвани целесъобразно. Процедурата по проверка има за цел откриване и ограничаване на грешки, свързани със слабостите на модела. В експертното мнение се взема под внимание цялата приложима информация, която не е обхваната от модела. Институцията трябва да документира съчетаното използване на експертното мнение и резултатите от модела.
Член 175
Документиране на рейтинговите системи
1. Институциите документират структурата и функционалните характеристики на своите рейтингови системи. Документацията удостоверява спазването на изискванията в настоящия раздел и обхваща теми, които включват разграничаване на портфейлите, критерии за присъждане на рейтинги, отговорности на лицата, които определят рейтинга на длъжници и експозиции, честота на прегледа на присъдените рейтинги и контрол на процеса по присъждане на рейтинга от страна на ръководството.
2. Институцията документира обосновката и анализите, подкрепящи избора ѝ на критерии за присъждане на рейтинг. Институцията документира всички значими промени в процеса по присъждане на рейтинг, като документацията позволява да бъдат установени промените, направени в процеса по присъждане на рейтинг след последния преглед от компетентните органи. Документират се и организацията и процесът по присъждане на рейтинги и структурата на вътрешния контрол.
3. Институциите документират използваните от тях специални определения за неизпълнение и загуба и осигуряват съответствието им с определенията, изложени в настоящия регламент.
4. Когато институцията използва статистически модели в процеса по присъждане на рейтинг, тя документира методологията си. Документираният материал:
а)
дава подробно описание на теоретичните принципи, допусканията и математическите и емпиричните основи на отнасянето на оценките към категории, отделни длъжници, експозиции или групи, както и източниците на данни, използвани за оценка на модела;
б)
установява изчерпателен статистически процес, включително тестове с използване на данни извън обхванатия времеви период и извън извадката, за утвърждаване на модела;
в)
посочва обстоятелствата, при които моделът не работи ефективно.
5. Институцията удостоверява пред компетентния орган, че изискванията на настоящия член са спазени, когато институцията е получила дадена рейтингова система или модел, използван в рамките на системата, от трето лице продавач и продавачът отказва или ограничава достъпа на институцията до информацията, свързана с методологията на рейтинговата система или модел, или до базисните данни, използвани за разработването на методологията или модела, под претекст, че тази информация е защитена от право на собственост.
Член 176
Поддържане на база данни
1. Институциите събират и съхраняват данни относно елементите на вътрешните им рейтинги съгласно изискванията на част 8.
2. За експозициите към предприятия, институции, централни правителства и централни банки и за експозиции в капиталови инструменти, когато институцията използва подхода PD/LGD, посочен в член 155, параграф 3, институциите събират и съхраняват:
а)
изчерпателни исторически данни за рейтингите на длъжниците и признатите гаранти;
б)
датите, на които са присъдени рейтингите;
в)
основните данни и методологията, използвани за присъждане на рейтинг;
г)
лицето, отговорно за присъдените рейтинги;
д)
идентификация на длъжниците и експозициите, които са били в неизпълнение;
е)
датата на възникване и обстоятелствата, обусловили неизпълнението;
ж)
данни за параметъра PD и действителните нива на неизпълнение за рейтинговите категории и миграцията между тях.
3. Институциите, които не използват собствени оценки за параметъра LGD и конверсионни коефициенти, събират и съхраняват данни, позволяващи съпоставяне между действителните нива на LGD и стойностите, посочени в член 161, параграф 1, както и между постигнатите конверсионни коефициенти и стойностите, посочени в член 166, параграф 8.
4. Институциите, използващи собствени оценки за параметъра LGD и конверсионни коефициенти, събират и съхраняват:
а)
изчерпателни исторически данни за рейтингите на сделките, оценките за параметъра LGD и конверсионните коефициенти, свързани с всяка рейтингова скала;
б)
датите, на които са присъдени рейтингите и са изготвени оценките;
в)
основните данни и методологията, използвана за определяне на рейтинга на сделките, оценките за параметъра LGD и конверсионните коефициенти;
г)
данни за лицето, което е присъдило рейтинга на сделката, и за лицето, което е изготвило оценка на параметъра LGD и конверсионен коефициент;
д)
данни за прогнозните и реализиралите се стойности за параметъра LGD, както и за конверсионните коефициенти, отнасящи се за всяка експозиция в неизпълнение;
е)
за институциите, които отчитат чрез параметъра LGD ефектите от гаранции и кредитни деривати при редуциране на кредитния риск - данни за параметъра LGD на експозицията преди и след оценката на ефектите на дадена гаранция или кредитен дериват;
ж)
данни за компонентите на загубата за всяка експозиция в неизпълнение.
5. За експозициите на дребно институциите събират и съхраняват:
а)
данни, използвани в процеса на отнасяне на експозициите по рискови категории или групи;
б)
данни за оценките на параметрите PD, LGD и конверсионните коефициенти, отнасящи се до категориите или групите експозиции;
в)
идентификация на длъжниците и експозициите, които са били в неизпълнение;
г)
за експозиции в неизпълнение - данни за категориите или групите, в които са били отнесени експозициите в годината, предшестваща неизпълнението, както и данни за реализиралите се стойности на параметъра LGD и конверсионните коефициенти;
д)
данни за нивата на загуба при квалифицираните револвиращи експозиции на дребно.
Член 177
Използване на стрес тестове за оценка на капиталовата адекватност
1. Институцията трябва да разполага с надеждни процедури за провеждане на стрес тестове, използвани при оценка на капиталовата ѝ адекватност. Стрес тестовете включват набелязване на възможни събития или бъдещи промени в икономическите условия, които биха оказали неблагоприятен ефект върху кредитните експозиции на институцията, и оценка на способността на институцията да устои на такива промени.
2. Институцията редовно провежда стрес тест по отношение на кредитния риск, за да оцени ефекта от определени конкретни условия върху общите капиталови изисквания за кредитен риск. Тестът се подбира от институцията и подлежи на надзорен преглед. Тестът е обоснован и оценява ефекта при сценарии, предвиждащи значителна, но реалистична рецесия. Институцията оценява потенциалната миграция на експозициите между рейтингови класове при прилагането на сценарии за стрес тестове. Портфейлите, подложени на стрес, обхващат възможно най-голяма част от общата експозиция на институцията.
3. Като част от метода за прилагане на стрес тестове институциите, които използват третирането, посочено в член 153, параграф 3, отчитат и ефекта от влошаване на кредитното качество на доставчиците на защита и особено последствията, когато предоставящата защита страна престане да отговаря на критериите за признаване.
Подраздел 2
Количествено измерване на риска
Член 178
Неизпълнение на длъжник
1. Счита се, че е настъпило неизпълнение по отношение на определен длъжник, когато са изпълнени следните две условия или поне едно от тях:
а)
институцията счита, че е малко вероятно длъжникът да изплати изцяло своите кредитни задължения към нея, към нейното предприятие майка или към някое от дъщерните ѝ предприятия, без да се предприемат действия от страна на институцията, като например по реализиране на обезпечение;
б)
длъжникът е в просрочие от повече от 90 дни по съществена част от кредитното си задължение към институцията, нейното предприятие майка или някое от дъщерните ѝ предприятия. В класа експозиции на дребно, както и експозиции към субекти от публичния сектор, компетентните органи могат да заменят срока от 90 дни със срок от 180 дни за експозиции, обезпечени с жилищен имот или търговски недвижим имот на МСП. Срокът от 180 дни не се прилага за целите на член 127.
За експозиции на дребно институциите могат да прилагат определението за неизпълнение в първа алинея, букви а) и б) на равнището на отделно кредитно улеснение, но не и по отношение на общите задължения на кредитополучателя.
2. За целите на параграф 1, буква б) се прилага следното:
а)
за овърдрафти дните на просрочие започват да текат, когато длъжникът е нарушил договорения лимит, банката е намалила договорения лимит до размер, по-малък от усвоените от длъжника суми, или длъжникът е изтеглил значителна сума без одобряване от банката;
б)
за целите на буква а) „договорен лимит“ представлява всеки определен от институцията кредитен лимит, за който длъжникът е бил информиран от институцията;
в)
за кредитни карти дните за просрочие започват да текат от датата за плащане на минимално изискуемата вноска;
г)
значимостта на просрочено кредитно задължение се оценява спрямо установен от компетентните органи праг. Този праг съответства на равнището на риск, считано за разумно от компетентния орган;
д)
институциите трябва да разполагат с документирани политики по отношение на преброяването на дните на просрочие, по-специално по отношение на продължаването и удължаването на срока на улесненията, изменения или разсрочване, подновяване и нетиране на съществуващите сметки. Тези политики се прилагат последователно във времето и са в съответствие с вътрешното управление на риска и процедурите за вземане на решения на институцията.
3. За целите на параграф 1, буква а) елементите, които се приемат като признаци за настъпване на неизпълнение, включват следните събития:
а)
институцията е спряла текущото начисляване на лихви;
б)
институцията извършва специфична кредитна корекция вследствие на констатирано съществено влошаване на кредитното качество, настъпило след като институцията е поела експозицията;
в)
институцията продава кредитното задължение със съществена икономическа загуба във връзка с кредита;
г)
институцията е съгласна да приеме принудително преструктуриране на кредитното задължение, което е вероятно да доведе до намаление на размера на финансовото задължение посредством съществено опрощаване или отлагане на плащането на главница, лихви или, където е приложимо, на такси. При експозициите в капиталови инструменти, оценени чрез подхода PD/LGD, това включва и принудителното преструктуриране на самия капиталов инструмент;
д)
институцията е поискала откриване на процедура за обявяване на длъжника в несъстоятелност или на подобна процедура във връзка с кредитно задължение на длъжника към нея, предприятието майка или някое от нейните дъщерни предприятия;
е)
длъжникът е поискал или е обявен в несъстоятелност или е потърсил друга подобна защита и това би довело до забавяне на погасяването или до неизпълнение на кредитното задължение към институцията, предприятието майка или някое от нейните дъщерни предприятия.
4. Институциите, използващи външни данни, които сами по себе си не са съвместими с установеното в параграф 1 определение за неизпълнение, правят подходящи корекции с оглед постигане на общо съответствие с определението за неизпълнение.
5. Ако институцията прецени, че по отношение на експозиция в неизпълнение вече не съществуват предпоставки за продължаването на неизпълнението, институцията може да присъди рейтинг на длъжника или сделката, съответстващ на редовна експозиция. Ако впоследствие се установи, че е налице обстоятелство за прилагане на определението за неизпълнение, се счита, че е настъпило ново неизпълнение.
6. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на условията, при които компетентните органи определят прага по параграф 2, буква г).
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 декември 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
7. ЕБО издава насоки за прилагането на настоящия член. Тези насоки се приемат съгласно член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 179
Общи изисквания за оценяване на параметрите
1. При количествено изразяване на рисковите параметри, свързани с рейтинговите категории или групи, институциите прилагат следните изисквания:
а)
собствените оценки на институцията за рисковите параметри PD, LGD, EL и конверсионните коефициенти обхващат всички съществени данни, информация и методи. Оценките се извеждат от историческия опит и емпиричните факти и не се базират единствено на експертно мнение. Оценките са достоверни, интуитивни и се базират на съществените фактори, определящи рисковите параметри. При ограничена информация институцията прилага по-консервативен подход;
б)
институцията е в състояние да предостави разбивка на реализираните си загуби по отношение на честотата на неизпълнение, LGD, конверсионния коефициент или загубата, когато се използват оценки на параметъра EL, разграничавайки факторите, които тя е счела за определящи стойността на съответните рискови параметри. Оценките на институцията са представителни за дългосрочен период;
в)
вземат се предвид всички промени в практиката по кредитиране или процеса на възстановяване на дължимите суми през периодите на наблюдение, посочени в член 180, параграф 1, буква з) и параграф 2, буква д), член 181, параграф 1, буква й) и параграф 2 и член 182, параграфи 2 и 3. Оценките на институцията отразяват последиците от техническия напредък и новите данни и друга налична информация. Институциите преразглеждат оценките си при появата на нова информация, но не по-рядко от веднъж годишно;
г)
извадката от експозиции, представени в използваните за оценяването данни, стандартите за кредитиране, използвани при изготвянето на данните, и другите имащи отношение характеристики са сравними с тези на експозициите и стандартите на институцията. Икономическите или пазарните условия, които обуславят данните, отразяват текущата и очаквана пазарна среда. Броят на експозициите в извадката и периодът на данните, използван за количественото измерване, са достатъчни, за да гарантират на институцията точност и устойчивост на нейните оценки;
д)
за закупените вземания оценките отразяват цялата относима информация, която е на разположение на институцията купувач, във връзка с качеството на базисните вземания, включително данни за подобни групи, предоставени от продавача, от институцията купувач или от външни източници. Институцията купувач оценява достоверността на информацията, получена от продавача;
е)
институцията коригира оценките с определена степен на консервативност по отношение на очаквания диапазон от грешки при изчисленията. Когато методите и използваната информация не бъдат счетени за достатъчно удовлетворителни и очакваният диапазон от грешки е по-голям,степента консерватизъм е по-голяма.
Когато институциите използват различни оценки за изчисляване на рисковите тегла и за вътрешни цели, те са документирани и обосновани. Ако институциите могат да удостоверят пред компетентните органи, че за данните, събрани преди 1 януари 2007 г., са извършени необходимите корекции за постигане на общо съответствие с посоченото в член 178 определение за неизпълнение или с характеристиките на загуба, компетентните органи могат да позволят на институциите известна гъвкавост при прилагането на изискваните стандарти за данните.
2. Ако институцията използва групирани данни, отнасящи се до други институции, се спазват следните изисквания:
а)
рейтинговите системи и критериите на другите институции в групата са подобни на нейните системи и критерии;
б)
групата е представителна за портфейла, за който са използвани групираните данни;
в)
при своите оценки институцията използва групираните данни последователно във времето;
г)
институцията остава отговорна за надеждността на рейтинговите си системи;
д)
институцията поддържа достатъчно добро разбиране за рейтинговите си системи, включително способността да осъществява ефективно наблюдение и одитиране на рейтинговия процес.
Член 180
Специални изисквания за оценката на параметъра PD
1. При количествено изразяване на рисковите параметри, свързани с рейтинговите категории или групи, институциите прилагат следните специални изисквания за оценката на параметъра PD при експозиции към предприятия, институции, централни правителства и централни банки и за експозициите в капиталови инструменти, когато институцията използва подхода PD/LGD, посочен в член 155, параграф 3:
а)
институциите изчисляват оценката на параметъра PD за всяка категория длъжници въз основа на дългосрочните усреднени стойности на годишния процент на неизпълнение. При оценките на параметъра PD по отношение на длъжници с висока степен на задлъжнялост или на длъжници, чиито активи са основно обект на търговия, се отчита състоянието на базисните активи в периоди на висока променливост;
б)
за закупени вземания към предприятия институциите могат да оценяват параметъра EL по категории длъжници въз основа на дългосрочни усреднени стойности на годишния процент на неизпълнение;
в)
ако институцията определя дългосрочните усреднени стойности на оценките на параметрите PD и LGD за закупени вземания към предприятия въз основа на оценката за EL, както и очаквани стойности за PD или LGD, процесът на оценка на общите загуби съответства на общите стандарти за оценяване на параметрите PD и LGD, изложени в настоящата част, и полученият резултат е в съответствие с концепцията за LGD, изложена в член 181, параграф 1, буква а);
г)
институциите използват техниките за оценка на параметъра PD само в комбинация с допълващ анализ. При комбиниране на резултатите от отделните подходи и при извършването на корекции, продиктувани от технически и информационни ограничения, институциите отчитат важността на съображенията от експертните оценки;
д)
когато за оценката на PD институцията използва вътрешни данни за неизпълнение, оценките отразяват правилата за кредитиране и различията в рейтинговата система, обуславяща данните и текущата рейтингова система. Когато правилата за кредитиране или рейтинговите системи са се променили, институцията прилага по-голяма степен на консервативност в своята оценка на PD;
е)
когато институцията отнася или разпределя вътрешните си рискови категории по скалата, използвана от АВКО или от подобни организации, и след това съотнася установените за категориите на външната организация нива на неизпълнение към категориите на институцията, съотнасянето по категории се основава на съпоставяне на вътрешните рейтингови критерии с критериите, използвани от външната организация, както и на сравняване на вътрешните и външните рейтинги за едни и същи длъжници. При подхода за съотнасянето на рейтингите или в изходните данни трябва се избягват субективност и непоследователност. Критериите на външната организация, използвани при количествената оценка, засягат само риска от неизпълнение, без да се вземат предвид характеристиките на сделката. Извършеният от институцията анализ включва сравнение на използваните определения за неизпълнение според изискванията по член 178. Институцията документира основните принципи на съотнасянето;
ж)
когато институцията използва прогностични статистически модели за нивата на неизпълнение, е разрешено тя да оценява параметъра PD като непретеглена средна стойност на оценките за вероятността от неизпълнение за отделните длъжници в дадена рискова категория. Когато за тази цел институцията използва моделите за оценяване на вероятността от неизпълнение, се прилагат посочените в член 174 стандарти;
з)
независимо от това дали за своите оценки на PD институцията използва външни, вътрешни или групирани източници на данни, или комбинация измежду тези три вида, продължителността на използвания исторически период на наблюдение е най-малко пет години за поне един източник. Ако наличният период на наблюдение за някой източник на данни е по-дълъг и тези данни са подходящи, се използва този по-дълъг период. Изискването по настоящата буква се прилага също и към подхода PD/LGD за капиталови инструменти. След получаване на разрешение от компетентните органи институциите, които не са получили разрешение от компетентните органи съгласно член 143 да използват собствени оценки на LGD или конверсионни коефициенти, могат при прилагането на вътрешнорейтингов подход да използват подходящи данни, обхващащи период от две години. Всяка година периодът, който трябва да бъде обхванат, се увеличава с по една година, докато подходящите данни обхванат период от пет години.
2. За експозиции на дребно се прилагат следните изисквания:
а)
институциите изчисляват оценката за PD за всяка категория или група от длъжници въз основа на дългосрочните усреднени стойности на годишния процент на неизпълнение;
б)
оценките за PD могат също да бъдат изведени от оценката на общите загуби и подходящите оценки на LGD;
в)
като първичен източник на информация за оценяването на признаците за загуба институциите използват вътрешните данни за отнасянето на експозициите към категории или групи. Институциите могат да използват външни данни (включително групирани данни) или статистически модели за количествени оценки, при наличие и на двете следни тесни връзки:
i)
между използвания от институцията процес на отнасяне на експозициите към категории или групи и процеса, използван от външния източник на данни; и
ii)
между вътрешния рисков профил на институцията и състава на външните данни;
г)
ако институцията установява дългосрочните усреднени стойности на оценките на параметрите PD и LGD за експозиции на дребно въз основа на оценката на общите загуби, както и на подходящата оценка на параметрите PD или LGD, процесът за оценяване на общите загуби трябва да отговаря на общите стандарти за оценяването на PD и LGD, изложени в настоящата част, и резултатът трябва да е в съответствие с концепцията за LGD, изложена в член 181, параграф 1, буква а).
д)
независимо от това дали за своите оценки на характеристиките за загуба институцията използва външни, вътрешни или групирани източници на данни, или комбинация измежду тези три вида, продължителността на използвания исторически период на наблюдение е най-малко пет години за поне един източник. Ако наличният период на наблюдение за някой източник на данни е по-дълъг и тези данни са подходящи, се използва този по-дълъг период. Не е необходимо институцията да придава еднаква важност на историческите данни, ако по-актуалните данни позволяват по-добро прогнозиране на процентите на загуба. След получаването на разрешение от компетентните органи институциите могат да използват, когато прилагат вътрешнорейтингов подход, подходящи данни, обхващащи период от две години. Периодът, който трябва да бъде обхванат, се увеличава всяка година с по една година, докато подходящите данни обхванат период от пет години.
е)
институциите набелязват и анализират очакваните промени на рисковите параметри по време на живота на кредитните експозиции (сезонни ефекти).
За закупени вземания на дребно институциите могат да използват външни и вътрешни данни за сравнение. Институциите използват всички подходящи източници на данни като база за сравнение.
3. ЕБО разработва проекти за регулаторни технически стандарти за определяне на следното:
а)
условията, съгласно които компетентните органи могат да предоставят разрешенията, посочени в параграф 1, буква з) и параграф 2, буква д);
б)
методологиите, съгласно които компетентните органи оценяват методологията на институцията за оценяване на PD съгласно член 143.
До 31 декември 2014 г. ЕБО предоставя на Комисията тези проектите на регулаторни технически стандарти.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 181
Специални изисквания относно използването на собствени LGD оценки
1. При количествено изразяване на рисковите параметри, свързани с рейтинговите категории или групи, институциите прилагат следните специални изисквания относно използването на собствени оценки на LGD:
а)
институции изчисляват параметъра LGD по категории или групи сделки въз основа на усреднените реализирани стойности на LGD по категории или групи сделки, ката използват всички наблюдавани неизпълнения в използваните данни (среднопретеглени неизпълнения);
б)
институциите използват оценки за LGD, характерни за период на икономически спад, ако те са по-консервативни от дългосрочните усреднени стойности. При условие че рейтинговата система се очаква да предоставя относително постоянни във времето реализирани стойности на параметъра LGD по категории или групи, институциите правят корекции на оценките си за параметрите на риска по категории или групи за ограничаване на влиянието на икономическия спад върху капитала;
в)
институцията взема предвид степента на зависимост между риска, свързан с длъжника, и този, свързан с обезпечението или предоставящото го лице. Случаите, при които е налице съществена степен на зависимост, се разглеждат по-консервативно;
г)
валутните несъответствия между базисното задължение и обезпечението се третират по-консервативно в оценката на институцията на параметъра LGD;
д)
когато оценките на LGD отчитат наличието на обезпечение, тези оценки не се основават единствено на очакваната пазарна стойност на обезпечението. В оценките на LGD се отчитат последиците от потенциалната невъзможност на институциите за бързо разпореждане с обезпечението и неговата реализация;
е)
когато оценките на LGD отчитат наличието на обезпечение, институциите установят вътрешни правила за управление на обезпеченията, правна сигурност и управление на риска съгласно изискванията, изложени в глава 4, раздел 3;
ж)
когато институцията отчита обезпечението при определяне на стойността на експозицията за кредитен риск към контрагента съгласно глава 6, раздел 5 или 6, сумата, която се очаква да бъде реализирана от обезпечението, не се взема предвид при оценката на параметъра LGD;
з)
в особения случай на експозиции, които вече са в неизпълнение, институцията използва сумата на своите най-достоверни оценки за очаквана загуба за всяка експозиция, вземайки предвид текущите икономически обстоятелства, състоянието на експозицията и оценката на институцията за ръста на загубите вследствие на възможни допълнителни неочаквани загуби през периода на изпълнение, т.е. между датата на неизпълнение и окончателното погасяване на експозицията;
и)
когато неплатените допълнителни начисления за забава биват включени в отчета за доходите на институцията, те се добавят към оценката на институцията за размера на експозицията и загубата;
й)
за експозициите към предприятия, институции, централни правителства и централни банки оценките на параметъра LGD се основават на данни за най-малко пет години, като след прилагането периодът всяка година се увеличава с по една година до достигането на най-малко седем години за поне един от източниците. Ако наличният период на наблюдение е по-дълъг за някой източник и данните са подходящи, се използва този по-дълъг период.
2. По отношение на експозициите на дребно институциите могат:
а)
да определят оценките за LGD въз основа на реализираните загуби и съответните оценки на параметъра PD;
б)
да отразят бъдещите усвоявания или в конверсионните си коефициенти, или в своите оценки за LGD;
в)
да използват външни и вътрешни референтни данни за оценяване на параметъра LGD за закупени вземания към непрофесионални клиенти.
По отношение на експозициите на дребно оценките на LGD се основават на данни за най-малко пет години. Институцията не е необходимо да придава еднаква важност на исторически данни, ако по-актуалните данни позволяват по-добро прогнозиране на процентите на загуба. След получаването на разрешение от компетентните органи институциите могат да използват, когато прилагат вътрешнорейтингов подход, подходящи данни, обхващащи период от две години. Всяка година периодът, който трябва да бъде обхванат, се увеличава с по една година, докато подходящите данни обхванат период от пет години.
3. ЕБО разработва проекти за регулаторни технически стандарти за определяне на следното:
а)
естеството, остротата и продължителността на посочения в параграф 1 икономически спад;
б)
условията, според които компетентният орган може да разреши на институция, използваща вътрешнорейтингов подход, да използва съгласно параграф 3 подходящи данни, обхващащи период от две години.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 декември 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 182
Специални изисквания за собствени оценки на конверсионните коефициенти
1. При количествено изразяване на рисковите параметри, свързани с рейтинговите категории или групи, институциите прилагат следните специални изисквания за собствените оценки на конверсионните коефициенти:
а)
институциите оценяват конверсионните коефициенти по категории или групи сделки на базата на усреднените реализирани стойности на конверсионните коефициенти по отделни категории или групи сделки, като използват среднопретеглените неизпълнения, произтичащи от наблюдаваните неизпълнения в използваните данни;
б)
институциите използват оценки на конверсионните коефициенти, подходящи за период на икономически спад, ако те са по-консервативни от дългосрочните усреднени стойности. Когато се очаква рейтинговата система да дава относително постоянни във времето стойности на конверсионните коефициенти по категории или групи, институциите правят корекции на оценките на рисковите параметри по категории или групи за ограничаване на влиянието на икономическия спад върху капитала;
в)
оценките на институциите на конверсионните коефициенти отразяват потенциалния размер на допълнително усвоените от длъжника суми до възникване на неизпълнението и след него. Оценката на конверсионните коефициенти съдържа по-висока степен на консервативност, когато може основателно да се очаква по-силна положителна корелация между честотата на неизпълненията и величината на конверсионния коефициент;
г)
при установяване на конверсионните коефициенти институциите отчитат конкретните си политики и стратегии, приети по отношение на наблюдението на клиентските сметки и обработката на плащанията. Институциите също вземат предвид способността и намерението си да предотвратяват бъдещи усвоявания на суми при обстоятелства, близки до тези при неизпълнение, като нарушение на договорни ограничения или други технически събития на неизпълнение;
д)
институциите разполагат с подходящи системи и процедури за наблюдение на сумите по сделките, относителния дял на усвоените суми по ангажименти и промените в усвоените суми по длъжници и категории. Институциите са в състояние ежедневно да следят неусвоените салда;
е)
ако институциите използват различни оценки на конверсионните коефициенти за изчисляването на размерите на рисково претеглените експозиции и за вътрешни цели, това се документира и обосновава.
2. За експозициите към предприятия, институции, централни правителства и централни банки оценките на конверсионните коефициенти се основават на данни за най-малко пет години, като след прилагането периодът всяка година се увеличава с по една година до достигането на най-малко седем години за поне един от източниците. Ако наличният период на наблюдение е по-дълъг за някой източник и данните са подходящи, се използва този по-дълъг период.
3. За експозициите на дребно институциите могат да отразят бъдещите усвоявания или в конверсионните си коефициенти, или в своите оценки за LGD.
По отношение на експозициите на дребно оценките на конверсионните коефициенти се основават на данни за най-малко пет години. Чрез дерогация от параграф 1, буква а) институцията не е необходимо да придава еднаква важност на исторически данни, ако по-новите данни са по-подходящи за прогнозиране на усвояванията. След получаването на разрешение от компетентните органи институциите могат да използват, когато прилагат вътрешнорейтингов подход, подходящи данни, обхващащи период от две години. Всяка година периодът, който трябва да бъде обхванат, се увеличава с по една година, докато подходящите данни обхванат период от пет години.
4. ЕБО разработва проекти за регулаторни технически стандарти за определяне на следното:
а)
естеството, остротата и продължителността на посочения в параграф 1 икономически спад;
б)
условията, според които компетентният орган може да разреши на институцията при първоначално прилагане на вътрешнорейтингов подход да използва подходящи данни, обхващащи период от две години.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 декември 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 183
Изисквания за оценка на ефекта от използването на гаранции и кредитни деривати за експозиции към предприятия, институции, централни правителства и централни банки, когато се използват собствени оценки на LGD, и за експозиции на дребно
1. По отношение на признатите гаранти и гаранции се прилагат следните изисквания:
а)
институциите имат ясно определени критерии за видовете гаранти, които те признават при изчисляването на размерите на рисково претеглените експозиции;
б)
за признатите гаранти се прилагат същите правила като тези за длъжниците по членове 171, 172 и 173;
в)
гаранцията се изготвя в писмена форма, тя е неотменяема от страна на гаранта, валидна до пълното изпълнение на задължението (в рамките на размера и срока на гаранцията) и правно допустима в юрисдикция, където са притежаваните от гаранта активи, предмет на гаранцията. Условни гаранции, предвиждащи условия, при които гарантът не може да бъде задължен да изпълни задължението си, могат да бъдат признати след получаване на разрешение от компетентните органи. Критериите за отнасяне отчитат по подходящ начин всяко потенциално намаляване на ефекта за редуциране на риска.
2. Институцията разполага с ясно определени критерии за промяна на категории, групите, оценките на параметъра LGD и при вземания на дребно и приемливи закупени вземания с процедура за разпределяне на експозициите по категории или групи, за да бъде отразено влиянието на гаранциите върху изчисляването на размерите на рисково претеглените експозиции. Тези критерии отговарят на изискванията, изложени в членове 171, 172 и 173.
Критериите са правдоподобни и интуитивни. Те отразяват способността и намерението на гаранта да изпълни задължението си, вероятния момент на плащанията от страна на гаранта, степента на взаимозависимост между способността на гаранта за изпълнение на гаранцията и способността на длъжника да изплати задължението, както и размера на остатъчния риск от длъжника.
3. Изискванията за гаранциите по настоящия член се прилагат и за кредитните деривати с едно референтно лице. При несъответствие между базисното задължение и референтното задължение по кредитен дериват или между базисното задължение и задължението, използвано да се определи дали е настъпило кредитно събитие, се прилагат изискванията, предвидени в член 216, параграф 2. За експозициите на дребно и приемливите закупени вземания, настоящият параграф се прилага и за процеса на разпределяне на експозициите по категории или групи.
Критериите отчитат структурата на плащанията по кредитния дериват и оценяват консервативно тяхното влияние върху размера и моментите на възстановяване на суми. Институцията отчита до каква степен се запазват други форми на остатъчния риск.
4. Изискванията, посочени в параграфи 1-3, не се прилагат за гаранции, предоставени от институции, централни правителства и централни банки и предприятия, които отговарят на изискванията, предвидени в член 201, параграф 1, буква ж), ако институцията е получила разрешение за прилагане на стандартизиран подход за експозициите към такива субекти съгласно членове 148 и 150. В този случай се прилагат изискванията по глава 4.
5. За гаранциите, покриващи експозиции на дребно, изискванията, посочени в параграфи 1, 2 и 3, се прилагат както за отнасянето на експозициите към категории или групи, така и за оценяването на PD.
6. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на условията, съгласно които компетентните органи могат да разрешат признаването на условни гаранции.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 декември 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 184
Изисквания относно закупените вземания
1. При количествено изразяване на рисковите параметри, свързани с рейтинговите категории или групи за закупени вземания, институциите гарантират, че посочените в параграфи 2-6 условия са изпълнени.
2. Структурата на сделката гарантира, че при всички предвидими обстоятелства институцията е действителен собственик и контролира всички парични постъпления по вземанията. Когато длъжникът извършва директни плащания към продавача или към обслужващото лице, институцията периодично проверява дали плащанията се прехвърлят изцяло и съгласно договорните условия. Институциите разполагат с процедури, осигуряващи защита на правото им на собственост по отношение на вземанията и паричните постъпления при несъстоятелност, както и защита срещу съдебно оспорване на правата им, което може съществено да възпрепятства събирането, погасяването или прехвърлянето на вземанията, или запазването на контрола върху паричните постъпления.
3. Институцията следи качеството на закупените вземания и финансовото състояние на продавача и обслужващото лице. Следното се прилага:
а)
институцията оценява зависимостта на качеството на закупените вземания от финансовото състояние на продавача и обслужващото лице и разполага с вътрешни политики и процедури, осигуряващи подходяща защита срещу непредвидени обстоятелства, включително определяне на вътрешен рисков рейтинг за всеки продавач и обслужващо лице;
б)
институцията разполага с ясни и ефективни политики и процедури за избор на продавач и обслужващо лице. Институцията или нейният агент извършват периодичен преглед на отчетите, изготвени от продавачите и обслужващите лица, за проверка на точността на тези отчети, установяване на измами, оперативни слабости, както и качествена проверка на кредитната политика на продавача и правилата на обслужващото лице за събиране на вземания. Констатациите от тези прегледи се документират;
в)
институцията оценява характеристиките на пуловете от закупени вземания, включително свръхавансите, историята на просрочията към продавача, необслужваните задължения и провизиите за тях, условията на плащане и възможността за прихващания срещу насрещни вземания;
г)
институцията разполага с ефективни политики и процедури за наблюдение на концентрацията в общата експозиция към отделен длъжник в групата и между отделните групи закупени вземания;
д)
институцията прави необходимото да получи своевременно от обслужващото лице достатъчно подробни данни за падежната структура и разсейването на вземанията, за да осигури съответствие с критериите ѝ за изкупуване на вземания и отпускане на аванси, и разполага с ефективни способи за наблюдение и потвърждение на условията на продавача за продажба и ефекта от разсейване.
4. Институцията разполага със системи и процедури за ранно разпознаване на влошаването на финансовото състояние на продавача и качеството на закупените вземания и за проактивно решаване на възникващите проблеми. По-специално, институцията разполага с ясни и ефективни политики, процедури и информационни системи за наблюдение на нарушенията на договорни клаузи и ясни и ефективни политики и процедури за предприемане на правни действия и уреждане на проблемни закупени вземания.
5. Институцията разполага с ясни и ефективни политики и процедури, уреждащи контрола върху закупените вземания, заемите и паричните наличности. По-специално, вътрешните политики в писмен вид определят всички съществени елементи на програмите за изкупуване на вземания, включително размера на авансовите плащания, приемливите обезпечения, изискуемата документация, лимитите за концентрация и управлението на паричните постъпления. Тези елементи отчитат надлежно всички присъщи и съществени фактори, включително финансовото състояние на продавача и обслужващото лице, концентрациите на риск и тенденциите в качеството на закупените вземания и клиентите на продавача; вътрешните системи позволяват авансово плащане единствено при представяне на определената документация и съответното обезпечение.
6. Институцията разполага с ефективен вътрешен процес за оценка на спазването на всички вътрешни политики и процедури. Процесът включва периодичен одит на всички критични фази в програмата на институцията за изкупуване на вземания, потвърждение за разграничението в задълженията, от една страна, за оценяване на продавача и на обслужващото лице и оценяване на длъжника, а от друга, за оценяване на продавача и обслужващото лице и задълженията за целеви одит, както и за оценка на операциите на бек офиса, като се обръща особено внимание на квалификацията и опита на персонала, както и на поддържащите автоматизирани системи.
Подраздел 3
Утвърждаване на вътрешни оценки
Член 185
Утвърждаване на вътрешни оценки
Институциите утвърждават своите вътрешни оценки при спазване на следните изисквания:
а)
институциите разполагат с надеждни системи за утвърждаване на точността и последователността на рейтинговите системи, процедурите и оценката на всички съответни рискови параметри. Вътрешният процес на утвърждаване позволява на институцията да изготви последователна и съдържателна оценка на резултатите от системите за присъждане на вътрешни рейтинги и оценяване на риска;
б)
институциите периодично сравняват реализираните нива на неизпълнение с очакваните стойности на параметъра PD за всяка рискова категория и, когато тези нива са извън очакваното допустимо отклонение за определена категория, институциите целенасочено анализират причините за това отклонение. Институциите, които използват собствени оценки за параметъра LGD и конверсионните коефициенти, също извършват аналогичен анализ на тези оценки. При тези сравнения се използват исторически данни за възможно най-дълги времеви периоди. Институцията документира методите и данните, използвани при тези сравнения. Този анализ и документацията се актуализират поне веднъж годишно;
в)
институциите използват и други инструменти за количествено утвърждаване и сравнения с подходящи външни източници на данни. Анализът се базира на данни, които са подходящи за портфейла, като те се актуализират периодично и обхващат подходящ период на наблюдение. Вътрешните оценки на институциите за резултатите на рейтинговите системи се базират на възможно най-дълъг времеви период;
г)
използваните методи и данни за количествено утвърждаване са последователни във времето. Промените в методите и данните (източници на данни и обхванати периоди), използвани при оценяването и утвърждаването, се документират;
д)
когато използват собствени оценки за очакваните загуби, институциите разполагат с надеждни вътрешни стандарти за случаите, при които отклоненията на реализираните от очакваните стойности за PD, LGD, конверсионни коефициенти и общи загуби са достатъчно значителни, за да поставят под съмнение надеждността на оценките. Тези стандарти вземат предвид стопанския цикъл и сходната системна променливост в нивата на неизпълнение. Когато реализираните стойности продължават да са по-високи от очакваните, институциите завишават оценките, за да отразят историческите данни за неизпълненията и загубите.
Подраздел 4
Изисквания относно експозициите в капиталови инструменти при подхода на вътрешните модели
Член 186
Капиталови изисквания и количествено измерване на риска
При изчисляването на капиталовите изисквания институциите спазват следните стандарти:
а)
оценката на потенциалната загуба е устойчива спрямо настъпване на неблагоприятни пазарни промени, оказващи влияние върху дългосрочния рисков профил на инвестициите на институцията. Използваните данни при установяването на разпределението на доходността отразяват най-дългия извадков период, за който има налични и съдържателни данни за представянето на рисковия профил на конкретните експозиции в капиталови инструменти на институцията. Използваните данни трябва да са достатъчни, за да осигурят консервативни, статистически надеждни и устойчиви оценки за загубите, които не се базират единствено на субективна или експертна оценка. Заложените шокове осигуряват консервативна оценка на потенциалните загуби за съответния дългосрочен пазарен или стопански цикъл. За получаване на достатъчно реалистични и консервативни резултати от модела институцията комбинира емпиричния анализ на наличните данни с корекции, обусловени от различни фактори. При изграждане на моделите за стойност под риск (VaR) за измерване на потенциалните тримесечни загуби институциите могат да използват тримесечни данни или по-краткосрочни данни, преобразувани в тримесечен еквивалент чрез подходящ аналитичен метод, подкрепен от емпирични доказателства и добре развит и документиран процес на обмисляне и анализ. Този подход се прилага консервативно и последователно във времето. Когато наличните подходящи данни са ограничени, институцията прилага по-висока степен на консервативност;
б)
използваните модели обхващат в подходяща степен всичките съществени рискове, свързани с доходността на капиталовите инструменти, включително общия пазарен риск и специфичния риск на капиталовите експозиции от портфейла на институцията. Вътрешните модели обясняват по подходящ начин историческите колебания в цените, обхващат както величината, така и промените в състава на потенциалните концентрации, и са устойчиви в неблагоприятна пазарна среда. Съвкупността от рисковите експозиции, представени в използваните при оценяването данни, съответства в голяма степен или е поне сравнима с експозициите в капиталови инструменти на институцията;
в)
вътрешният модел съответства на рисковия профил и структурата на капиталовия портфейл на институцията. Когато институцията притежава значителни позиции, при които се наблюдава съществена нелинейна зависимост, вътрешните модели се разработват така, че да обхващат в подходяща степен рисковете, свързани с такива инструменти;
г)
съотнасянето на отделните позиции към техни аналози, пазарни индекси и рискови фактори е правдоподобно, интуитивно и теоретично надеждно;
д)
институциите удостоверяват чрез емпиричен анализ уместността на рисковите фактори, включително способността им да обхващат както общия, така и специфичния риск;
е)
при оценките на променливостта на доходността на експозициите в капиталови инструменти се използват подходящи и налични данни, информация и методи. Използват се проверени от независимо лице вътрешни данни или данни от външни източници, включително групирани данни;
ж)
въвеждат се стриктни и изчерпателни процедури за провеждане на стрес тестове.
Член 187
Процес и контролни механизми за управление на риска
При разработването и използването на вътрешни модели за определяне на капиталовите изисквания институциите установяват политики, процедури и контролни механизми за обезпечаване на надеждността на модела и моделиращия процес. Тези политики, процедури и контролни механизми включват следното:
а)
пълно интегриране на вътрешния модел в цялостните управленски информационни системи на институцията и в управлението на капиталовите позиции в банковия портфейл. Вътрешните модели се интегрират изцяло в инфраструктурата на институцията за управление на риска, ако се използват специално за измерване и оценяване на доходността на капиталовия портфейл, включително коригираните спрямо риска резултати, за разпределяне на икономическия капитал по експозиции в капиталови инструменти и за оценяване на общата капиталова адекватност и процеса по управление на инвестициите;
б)
установени управленски системи, процедури и контролни функции, обезпечаващи периодичен и независим преглед на всички елементи на процеса по вътрешно моделиране, включително одобрението на промени в моделите, преглед на входящите данни и резултатите на модела, като например пряка проверка на изчисленията на риска. Тези прегледи оценяват точността, пълнотата и уместността на входящите данни и резултатите на модела и се концентрират както върху откриването, така и върху ограничаването на потенциални грешки, дължащи се на известните слабости, както и установяване на нови слабости на модела. Такива прегледи могат да се извършват от независимо вътрешно звено или от независимо външно трето лице;
в)
подходящи системи и процедури за наблюдение на инвестиционните лимити и на рисковите експозиции в капиталови инструменти;
г)
отговарящи за проектирането и внедряването на модела звена, които да са функционално независими от звената, отговорни за управлението на отделните инвестиции;
д)
подходяща квалификация на лицата, отговорни за отделните аспекти на процеса по моделиране. Ръководството осигурява достатъчен брой квалифицирани и компетентни служители за функцията на моделиране.
Член 188
Утвърждаване и документиране
Институциите трябва да разполагат с надеждни системи за утвърждаване на точността и последователността на своите вътрешни модели и процеси на моделиране. Всички съществени елементи на вътрешните модели и процесите на моделиране и утвърждаване се документират.
При утвърждаването и документирането на вътрешните модели и процесите на моделиране на институциите се спазват следните изисквания:
а)
институциите използват вътрешна процедура по утвърждаване, за да оценят по последователен и съдържателен начин резултатите от своите вътрешни модели и процедури;
б)
използваните методи и данни за количествено утвърждаване са последователни във времето. Промените в методите за оценка и утвърждаване (източници на данни и обхванати периоди) се документират;
в)
институциите периодично сравняват действителната доходност на капиталовите инструменти, изчислена на базата на реализирани и нереализирани печалби и загуби, със съответните резултати от модела. При тези сравнения се използват исторически данни за възможно най-дълги времеви периоди. Институцията документира методите и данните, използвани при тези сравнения. Този анализ и документацията се актуализират поне веднъж годишно;
г)
институциите използват други инструменти за количествено утвърждаване и сравнения с външни източници на данни. Анализът се базира на данни, които са подходящи за портфейла, като те се актуализират периодично и обхващат подходящ период на наблюдение. Вътрешните оценки на институциите за резултатите от използването на моделите се базират на възможно най-дълъг времеви период;
д)
институциите разполагат с надеждни вътрешни стандарти за справяне със ситуации, при които сравнението между реализираните и предвидените чрез моделите стойности на доходността на капиталовите инструменти поставя под съмнение състоятелността на оценките или на самите модели. Тези стандарти отчитат стопанския цикъл и сходните системни колебания в доходността на капиталовите инструменти. Всички корекции, направени на вътрешни модели в резултат на прегледите на моделите, биват документирани и съгласувани със стандартите за преглед на моделите на институцията;
е)
вътрешният модел и процесът на моделиране се документират, включително и отговорностите на лицата, включени в процесите по моделиране, както и процедурите за преглед и одобрение на модела.
Подраздел 5
Вътрешно управление и надзор
Член 189
Корпоративно управление
1. Всички съществени аспекти на рейтинговия процес и процедурите по оценяване се одобряват от ръководния орган или от определен от него комитет, както и от висшето ръководство на институцията. Тези страни притежават основни познания за рейтинговите системи на институцията и подробно разбиране на свързаните с тях управленски отчети.
2. Висшето ръководство спазва следните изисквания:
а)
уведомява ръководния орган или определения от него комитет за съществените промени или изключения от установените политики, които оказват съществено влияние върху функционирането на рейтинговите системи на институцията;
б)
познава подробно структурата и функционирането на рейтинговите системи;
в)
гарантира постоянно, че рейтинговите системи работят правилно;
Висшето ръководство бива редовно информирано от звената за контрол на кредитния риск относно резултатите от рейтинговия процес, нуждаещите се от подобрение области и действията за отстраняване на вече установените слабости.
3. Анализът на профила на кредитния риск на институцията, базиран на вътрешни рейтинги, е основна част от управленските отчети, представяни на тези участници. Отчетите включват най-малко рисковия профил, миграцията между рисковите категории, оценките на съответните рискови параметри по категории и сравнение на реализираните с очакваните нива на неизпълнение и, когато се използват собствени оценки - на реализираните LGD и реализираните конверсионни коефициенти спрямо очакванията и резултатите от направените стрес тестове. Периодичността на докладване се определя от значимостта, вида и получателя на информацията.
Член 190
Контрол на кредитния риск
1. Звеното за контрол на кредитния риск е независимо от звената, ръководещи или изпълняващи функциите по създаване или подновяване на експозиции, и се отчита пряко на висшето ръководство. Звеното за контрол на кредитния риск отговаря за разработването или подбора, въвеждането, контрола и функционирането на рейтинговите системи. То редовно изготвя и анализира отчети за резултатите от рейтинговите системи.
2. Отговорностите на звеното/звената за контрол на кредитния риск включват:
а)
тестване и наблюдение на категории и групи;
б)
изготвяне и анализ на обобщаващи отчети от рейтинговите системи на институцията;
в)
въвеждане на процедури за проверка на последователното прилагане на определенията за категории и групи по структурни звена и географски райони;
г)
преглед и документиране на промените в рейтинговия процес, включително и на причините за промените;
д)
преглед на прогностичната способност на рейтинговите критерии. Промените в рейтинговия процес, критериите или индивидуалните рейтингови параметри се документират и съхраняват;
е)
активно участие в разработването или избирането, въвеждането и утвърждаването на моделите, използвани в рейтинговия процес;
ж)
контрол и надзор върху моделите, използвани в рейтинговия процес;
з)
постоянен преглед и промени на моделите, използвани в рейтинговия процес.
3. Институциите, използващи групирани данни в съответствие с член 179, параграф 2, могат да възлагат на външни подизпълнители следните задачи:
а)
изготвяне на информация по отношение на тестването и наблюдението на категориите и групите;
б)
изготвяне на обобщаващи отчети от рейтинговите системи на институцията;
в)
изготвяне на информация във връзка с прегледа на рейтинговите критерии за оценка на тяхната текуща прогностична способност;
г)
документиране на промените в рейтинговия процес, критериите или индивидуалните рейтингови параметри;
д)
изготвяне на информация по отношение на постоянния преглед и промените на моделите, използвани в рейтинговия процес.
4. Институциите, които се възползват от посоченото в параграф 3, гарантират, че компетентните органи имат достъп до цялата съответна информация, предоставяна от третото лице с цел проверка на спазването на изисквания, както и че компетентните органи могат да извършват проверки на място в същата степен като в институцията.
Член 191
Вътрешен одит
Специализираната служба за вътрешен одит или друго сходно независимо звено за одит извършва поне веднъж годишно преглед на дейността на институцията и на нейните рейтингови системи, включително дейността по кредитиране и оценка на параметрите PD, LGD, EL и конверсионните коефициенти. Прегледът обхваща и спазването на всички приложими изисквания.
ГЛАВА 4
Редуциране на кредитен риск
Раздел 1
Определения и общи изисквания
Член 192
Определения
За целите на настоящата глава се прилагат следните определения:
1)
„кредитираща институция“ означава институцията, която има въпросната експозиция;
2)
„обезпечена кредитна сделка“ означава сделка, пораждаща обезпечена със залог експозиция, която не съдържа клауза, даваща на институцията правото да получава поне веднъж дневно залог по маржин сметка;
3)
„сделка, обусловена от капиталовия пазар“ означава сделка, пораждаща обезпечена със залог експозиция, която съдържа клауза, даваща на институцията правото да получава поне веднъж дневно залог по маржин сметка;
4)
„базово ПКИ“ означава ПКИ, в чиито акции или дялове е инвестирало друго ПКИ.
Член 193
Принципи за признаване на ефекта от техниките за редуциране на кредитния риск
1. Никоя експозиция, по отношение на която институцията е постигнала редуциране на кредитния риск, не може да генерира по-голяма по размер рисково претеглена експозиция или очаквана загуба от експозиция, която не е била обект на редуциране на кредитния риск, но иначе е идентична.
2. Когато кредитната защита е била вече отчетена съгласно глава 2 или глава 3, в зависимост от случая, в размера на рисково претеглените експозиции, институциите не вземат предвид въпросната кредитната защита при изчисленията по настоящата глава.
3. Когато са изпълнени разпоредбите по раздели 2 и 3, институциите могат да променят изчисленията на размера на рисково претеглените експозиции по стандартизирания подход и изчисленията на размера на рисково претеглените експозиции и размера на очакваната загуба по вътрешнорейтинговия подход в съответствие с разпоредбите по раздели 4, 5 и 6.
4. Институциите третират като обезпечение паричните средства, ценните книжа или стоките, закупени, взети в заем или получени по репо сделка или сделките за предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки.
5. Когато институцията, изчисляваща размерите на рисково претеглените експозиции по стандартизирания подход, има повече от една форма на редуциране на кредитен риск, обхващащ една експозиция, тя изпълнява всяко едно от следните условия:
а)
разделя експозицията на части, покрити от всеки вид инструмент за редуциране на кредитния риск;
б)
изчислява размера на рисково претеглената експозиция отделно за всяка част по буква а) в съответствие с разпоредбите на глава 2 и на настоящата глава.
6. Когато институцията, изчисляваща размерите на рисково претеглените експозиции по стандартизирания подход, покрива една експозиция с кредитната защита, предоставена от един доставчик на защита, и въпросната защита има различни падежи, тя изпълнява всяко едно от следните условия:
а)
разделя експозицията на части, покрити от всеки инструмент за редуциране на кредитния риск;
б)
изчислява размера на рисково претеглената експозиция отделно за всяка част по буква а) в съответствие с разпоредбите на глава 2 и на настоящата глава.
Член 194
Принципи относно приемливостта на техниките за редуциране на кредитния риск
1. Използваната техника за предоставяне на кредитна защита заедно с предприетите действия и стъпки, както и политиките и процедурите, прилагани от кредитиращата институция, са такива, че водят до споразумения за кредитна защита, които са правно валидни и изпълними във всички съответни юрисдикции.
По искане на компетентния орган кредитиращата институция предоставя най-актуалната версия на независимото писмено мотивирано правно становище или становища, въз основа на което(ито) тя е установила дали споразумението или споразуменията ѝ за кредитна защита отговоря(т) на предвиденото в първа алинея условие.
2. Кредитиращата институция предприема всички целесъобразни стъпки, за да осигури ефективността на споразуменията за кредитна защита и да се справи с рисковете, свързани с тези споразумения.
3. Институциите могат да отчетат наличието на обезпечена кредитна защита при изчисляването на ефекта от редуцирането на кредитния риск, когато активите, на които разчитат за тази защита отговарят едновременно на следните две условия:
а)
те са включени в списъка на приемливите активи, посочени в членове 197-200, в зависимост от случая;
б)
те са достатъчно ликвидни и тяхната стойност във времето е достатъчно стабилна, за да се осигури подходящо ниво на сигурност по отношение на постигнатата кредитна защита, като се отчита използваният подход за изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции и степента на признаване на защитата.
4. Институциите могат да отчетат наличието на обезпечена кредитна защита при изчисляването на ефекта от редуциране на риска само когато кредитиращата институция има право своевременно да ликвидира или да задържи активите, които осигуряват защитата в случай на неизпълнение, неплатежоспособност или несъстоятелност - или друго кредитно събитие, изложено в документацията по сделката - на длъжника и, когато е приложимо, на попечителя, държател на обезпечението. Степента на корелационна зависимост между стойността на активите, на които се разчита за осигуряване на защита, и кредитното качество на длъжника не е твърде висока.
5. При кредитна защита с гаранции доставчикът на защита се счита за приемлив само когато доставчикът на защита е включен в списъка с приемливи доставчици на защита, посочен в член 201 или 202, в зависимост от случая.
6. При кредитна защита с гаранции споразумението за защита се счита за приемливо само когато е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
то е включено в списъка на приемливите споразумения за защита, посочени в член 203 и член 204, параграф 1;
б)
то е правно валидно и изпълнимо в съответните юрисдикции, с което се постига подходящо ниво на сигурност на кредитната защита след отчитане на използвания подход за изчисляване на размера на рисково претеглените активи и степента на признаване на защитата;
в)
доставчикът на защита изпълнява критериите, посочени в параграф 5.
7. Кредитната защита отговаря на изискванията, установени в раздел 3, както е приложимо.
8. Институцията е в състояние да докаже пред компетентните органи, че разполага с подходящи процедури за управление на рисковете, позволяващи ѝ да контролира рисковете, на които тя може да бъде изложена в резултат на осъществяването на практики за редуциране на кредитния риск.
9. Независимо от факта, че извършеното редуциране на кредитния риск е взето предвид за целите на изчисляването на размерите на рисково претеглените експозиции и когато е приложимо - на размера на очакваната загуба, институциите продължават да правят пълна оценка на кредитния риск на базисната експозиция и са в състояние да докажат изпълнението на това изискване пред компетентните органи. Само за целите на настоящия параграф при репо сделки и при сделки по предоставяне в заем на ценни книжа или по предоставяне/получаване в заем на стоки, за базисна експозиция се счита нетният размер на експозицията.
10. ЕБО разработва проекти за регулаторни технически стандарти с цел определяне на това какво означава достатъчно ликвидни активи и кога стойностите на активите могат да се считат за достатъчно стабилни за целите на параграф 3.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 30 септември 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Раздел 2
Приемливи методи за редуциране на кредитния риск
Подраздел 1
Обезпечена кредитна защита
Член 195
Балансово нетиране
Институциите могат да използват балансовото нетиране на взаимни вземания между самите себе си и свои контрагенти като приемлива форма на редуциране на кредитния риск.
Без да се засяга член 196, приемливостта е ограничена до взаимни парични салда между институцията и контрагента. Институциите могат да променят размера на рисково претеглените експозиции и по целесъобразност размера на очакваната загуба само за заемите и депозитите, които самите те са получили и които са предмет на балансово споразумение за нетиране.
Член 196
Рамкови споразумения за нетиране, обхващащи репо сделки или сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки или други сделки, обусловени от капиталовите пазари
Институциите, прилагащи определения в член 223 разширен метод за финансово обезпечение, могат да отчитат ефектите на двустранни договори за нетиране с контрагент, обхващащи репо сделки, сделки за предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки или други сделки, обусловени от капиталовите пазари. Без да се засяга член 299, в рамките на тези споразумения или сделки приетото обезпечение и получените в заем ценни книжа или стоки трябва да отговарят на изискванията за приемливост на обезпечението, установени в членове 197 и 198.
Член 197
Приемливост на обезпечението при всички подходи и методи
1. Институциите могат да използват следните активи като приемливо обезпечение при всички подходи и методи:
а)
парични влогове или приравнени на тях парични инструменти, държани от кредитиращата институция;
б)
емитирани от централни правителства или централни банки дългови ценни книжа с присъдена кредитна оценка от призната като приемлива за целите на глава 2 АВКО или агенция за експортно застраховане, която е определена от ЕБО като съответстваща на четвърта или по-благоприятна степен на кредитно качество съгласно правилата за рисково претегляне на експозиции към централни правителства и централни банки по глава 2;
в)
емитирани от институции дългови ценни книжа с присъдена кредитна оценка от АВКО, която е определена от ЕБО като съответстваща на трета или по-благоприятна степен на кредитно качество съгласно правилата за рисково претегляне на експозиции към институции по глава 2;
г)
емитирани от други субекти дългови ценни книжа с присъдена кредитна оценка от АВКО, която е определена от ЕБО като съответстваща на трета или по-благоприятна степен на кредитно качество съгласно правилата за рисково претегляне на експозиции към предприятия по глава 2;
д)
дългови ценни книжа с краткосрочна кредитна оценка от АВКО, която е определена от ЕБО като съответстваща на трета или по-благоприятна степен на кредитно качество съгласно правилата за рисково претегляне на краткосрочни експозиции по глава 2;
е)
капиталови инструменти или конвертируеми облигации, включени в основен индекс;
ж)
злато;
з)
секюритизиращи позиции, които не са пресекюритизиращи, с външна кредитна оценка от АВКО, която е определена от ЕБО като съответстваща на трета или по-благоприятна степен на кредитно качество съгласно правилата за рисково претегляне на секюритизирани експозиции, посочени в глава 5, раздел 3, подраздел 3.
2. За целите на параграф 1, буква б) „дългови ценни книжа, емитирани от централни правителства или централни банки“, включват:
а)
дългови ценни книжа, емитирани от регионални правителства или местни органи на власт, експозициите към които се третират като експозиции към централно правителство, под юрисдикцията на което са учредени съгласно член 115, параграф 2;
б)
дългови ценни книжа, емитирани от субекти от публичния сектор, които се разглеждат като експозиции към централни правителства в съответствие с член 116, параграф 4;
в)
дългови ценни книжа, емитирани от многостранни банки за развитие, на които е присъдено 0 % рисково тегло съгласно член 117, параграф 2;
г)
дългови ценни книжа, емитирани от международни организации, на които е присъдено 0 % рисково тегло съгласно член 118;
3. За целите на параграф 1, буква в) „дългови ценни книжа, емитирани от институции“, включват:
а)
дългови ценни книжа, емитирани от регионални правителства или местни органи на власт, различни от дълговите ценни книжа, посочени в параграф 2, буква а);
б)
дългови ценни книжа, емитирани от субекти от публичния сектор, експозициите към които се разглеждат съгласно член 116, параграфи 1 и 2;
в)
дългови ценни книжа, емитирани от многостранни банки за развитие, различни от тези, на които е присъдено 0 % рисково тегло съгласно член 117, параграф 2.
4. Институцията може да използва дългови ценни книжа, емитирани от други институции и неразполагащи с присъдена от АВКО кредитна оценка, като приемливо обезпечение, ако тези дългови ценни книжа отговарят на всеки един от следните критерии:
а)
те се котират на призната борса;
б)
те са квалифицирани като първостепенен дълг;
в)
всички останали рейтинговани емисии ценни книжа на институцията емитент от същия ранг имат присъдена от АВКО кредитна оценка, която е определена от ЕБО като съответстваща на трета или по-благоприятна степен на кредитно качество съгласно правилата за рисковото претегляне на експозициите към институции или краткосрочни експозиции по глава 2;
г)
кредитиращата институция не разполага с информация, обуславяща присъждането на кредитна оценка, по-неблагоприятна от посочена в буква в);
д)
пазарната ликвидност на инструмента е достатъчна за тези цели.
5. Институциите могат да използват дялове или акции в ПКИ като приемливо обезпечение, когато е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
за дяловете или акциите се определят ежедневни борсови котировки;
б)
ПКИ инвестират единствено в инструменти, които могат да бъдат признати по параграфи 1 и 2.
в)
ПКИ отговорят на условията по член 132, параграф 3).
Когато дадено ПКИ инвестира в акции или дялове на друго ПКИ, условията по първа алинея, букви а)-в) се прилагат по еднакъв начин спрямо всяко базисно ПКИ.
Ако ПКИ използва дериватни инструменти с цел хеджиране на разрешените инвестиции, това не е пречка за приемливостта на неговите дялове или акции като обезпечение.
6. За целите на параграф 5, когато ПКИ (наричан по-долу „първоначалното ПКИ“) или някое от неговите базисни ПКИ инвестира и в инструменти, различни от приемливите по параграфи 1 и 4, институциите могат да използват дяловете или акциите в това ПКИ като обезпечение до размер, равен на стойността на приемливите активи, държани от това ПКИ, като се допуска, че това ПКИ или някое от неговите базисни ПКИ е инвестирало в неприемливи активи до максималния допустим според техния инвестиционен мандат размер.
Когато базисно ПКИ има свои собствени базисни ПКИ, институциите могат да използват дяловете или акциите в първоначалното ПКИ като приемливо обезпечение, при условие че прилагат предвидената в първа алинея методология.
Когато неприемливите активи могат да имат отрицателна стойност поради задължения или условни задължения, произтичащи от собственост, институциите изпълняват всяко едно от следните условия:
а)
изчисляват общата стойност на неприемливите активи;
б)
когато получената по буква а) сума е отрицателна, те приспадат абсолютната стойност на тази сума от общата стойност на приемливите активи.
7. По отношение на параграф 1, букви б)-д), когато ценните книжа имат две кредитни оценки от АВКО, институциите прилагат по-малко благоприятната оценка. Когато ценните книжа имат повече от две кредитни оценки от АВКО, институциите прилагат двете най-благоприятни кредитни оценки. Ако двете най-благоприятни кредитни оценки се различават, институциите прилагат по-малко благоприятната от двете.
8. ЕОЦКП разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на:
а)
основните индекси, посочени в параграф 1, буква е) от настоящия член, в член 198, параграф 1, буква а), в член 224, параграфи 1 и 4 и в член 299, параграф 2, буква д);
б)
признатите борси, посочени в параграф 4, буква а) от настоящия член, член 198, параграф 1, буква а), член 224, параграфи 1 и 4, член 299, параграф 2, буква д), член 400, параграф 2, буква к), член 416, параграф 3, буква д), член 428, параграф 1, буква в) и част 3, точка 12 от приложение III, в съответствие с условията, установени в член 4, параграф 1, точка 72.
ЕОЦКП представя на Комисията проектите на технически стандарти за изпълнение до 31 декември 2014 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1095/2010.
Член 198
Допълнителни критерии за приемливост на обезпечението при разширения метод за финансово обезпечение
1. Институцията, която използва разширения метод за финансово обезпечение по член 223, може, освен посочените в член 197 обезпечения, да използва и следните позиции като приемливо обезпечение:
а)
капиталови инструменти или конвертируеми облигации, които не са включени в основен индекс, но се търгуват на призната борса;
б)
дялове или акции в ПКИ, ако е изпълнено всяко едно от следните условия:
i)
за дяловете или акциите се определят ежедневни борсови котировки;
ii)
ПКИ инвестира единствено в инструменти, които могат да бъдат признати по член 197, параграфи 1 и 4, и в посочените в буква а) от настоящата алинея позиции.
Когато ПКИ инвестира в дялове или акции на друго ПКИ, условията по букви а) и б) от настоящия параграф се прилагат равнозначно и спрямо базовото ПКИ.
Ако ПКИ използва дериватни инструменти с цел хеджиране на разрешените инвестиции, това не е пречка за приемливостта на неговите дялове или акции като обезпечение.
2. Когато ПКИ или някое от неговите базисни ПКИ инвестира и в инструменти, различни от приемливите по член 197, параграфи 1 и 4, и в позициите, посочени в параграф 1, буква а), от настоящия член, институциите могат да използват дяловете или акциите в това ПКИ като обезпечение до размер, равен на стойността на приемливите активи, държани от това ПКИ, като се допуска, че това ПКИ или някое от неговите базисни ПКИ е инвестирало в неприемливи активи до максималния допустим според техния инвестиционен мандат размер.
Когато неприемливите активи могат да имат отрицателна стойност поради задължения или условни задължения, произтичащи от собственост, институциите изпълняват всяко едно от следните условия:
а)
изчисляват общата стойност на неприемливите активи;
б)
когато получената по буква а) сума е отрицателна, те приспадат абсолютната стойност на тази сума от общата стойност на приемливите активи.
Член 199
Допълнителна приемливост на обезпечения при вътрешнорейтинговия подход
1. Институцията, която изчислява рисково претегления размер на експозициите и размера на очакваната загуба по вътрешнорейтинговия подход, може освен посочените в членове 197 и 198 обезпечения да използва и следните форми на обезпечение:
а)
обезпечение с недвижими имоти в съответствие с параграфи 2, 3 и 4;
б)
вземания в съответствие с параграф 5;
в)
други обезпечения с физически активи в съответствие с параграфи 6 и 8;
г)
лизинг в съответствие с параграф 7.
2. Освен ако в член 124, параграф 2 не е предвидено друго, като приемливо обезпечение институциите могат да използват жилищни имоти, които са или ще бъдат обитавани или отдавани под наем от собственика или от ползвателя в случаите на фондове за лично инвестиране, както и търговски недвижими имоти, включително офиси и други търговски помещения, когато е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
стойността на имотите не се влияе съществено от кредитното качество на длъжника. При определянето на съществеността на тази зависимост, институциите могат да игнорират случаите, когато стойността на имотите и състоянието на кредитополучателя са повлияни от чисто макроикономически фактори;
б)
рискът, свързан с кредитополучателя не се влияе съществено от промени в състоянието на базисния имот или проект, а от способността на длъжника да използва други източници за изплащане на задълженията си, т.е. погасяването на заема не зависи съществено от паричните постъпления, генерирани от базисния имот, служещ като обезпечение.
3. За експозициите, обезпечени с намиращи се на територията на държава членка жилищни имоти, институциите могат да се отклонят от параграф 2, буква б), когато компетентният орган на тази държава членка е публикувал доказателства за наличието на добре развит и отдавна установен пазар на жилищни имоти на тази територия, с проценти на загубите, които не превишават следните лимити:
а)
загубите, произтичащи от заеми, обезпечени с жилищни имоти до 80 % от пазарната стойност, или 80 % от ипотечната заемна стойност, освен ако съгласно член 124, параграф 2 не е предвидено друго, не превишават 0,3 % от текущия размер на заемите, обезпечени с жилищни имоти, за всяка отделна година;
б)
общите загуби, произтичащи от заеми, обезпечени с жилищни имоти, не превишават 0,5 % от текущия размер на заемите, обезпечени с жилищни имоти, за всяка отделна година.
Ако в дадена година не е спазено някое от условията, посочени в букви а) и б) от първа алинея, институциите не прилагат третирането, предвидено в тази алинея, докато през някоя от следващите години не бъдат удовлетворени и двете условия.
4. За търговски недвижим имот, намиращ се на територията на държава членка, институциите могат да се отклонят от параграф 2, буква б), когато компетентният орган на тази държава членка е публикувал доказателства за наличието на добре развит и отдавна установен пазар на търговски недвижими имоти на тази територия, с проценти на загубите, които да не превишават следните лимити:
а)
загубите, произтичащи от заеми, обезпечени с търговски недвижими имоти до 50 % от пазарната им стойност или 60 % от ипотечна заемна стойност, не превишават 0,3 % от текущия размер на заемите, обезпечени с търговски недвижими имоти, за всяка отделна година;
б)
общите загуби, произтичащи от заеми, обезпечени с търговски недвижими имоти, не превишават 0,5 % от текущия размер на заемите, обезпечени с търговски недвижими имоти, за всяка отделна година.
Ако в дадена година не е спазено някое от условията, посочени в първа алинея, букви а) и б), институциите не прилагат третирането, предвидено в тази алинея, докато през някоя от следващите години не бъдат удовлетворени и двете условия.
5. Институциите могат да използват като приемливо обезпечение вземания, свързани с търговска сделка или сделки с първоначален матуритет по-малък или равен на една година. Приемливите вземания не включват вземания, които са свързани със секюритизация, прехвърляне на риска към други лица или кредитни деривати, или суми дължими от взаимосвързани предприятия.
6. Компетентните органи разрешават на институцията да използва като приемливо обезпечение физически актив от вид, различен от посочените в параграфи 2, 3 и 4, когато е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
съществуването на ликвидни пазари е доказано от чести сделки, като се взема предвид вида на активите, което позволява реализиране на обезпечението по бърз и икономически ефикасен начин. Изпълнението на това условие се проверява от институциите периодично и когато съществуват признаци за съществени промени в пазара;
б)
съществуват широко признати и обществено достъпни пазарни цени за обезпечението. Институциите могат да приемат пазарните цени за широко признати, ако те произтичат от надеждни източници на информация като например публични индекси и отразяват цените по осъществени при нормални условия сделки. Институциите могат да приемат пазарните цени за обществено достъпни, ако тези цени са лесно достъпни и биват оповестявани и предоставяни редовно и без неоснователни административни или финансови тежести;
в)
институцията анализира пазарните цени, времето и разходите, необходими за реализиране на обезпечението, както и реализираните от обезпечението постъпления;
г)
институцията доказва, че при над 10 % от всички случаи на реализиране за даден вид обезпечение получените постъпления не са под 70 % от стойността на обезпечението. Когато е налице съществена променливост на пазарните цени, институцията доказва пред компетентните органи, че направената от нея оценка на обезпечението е достатъчно консервативна.
Институциите документират изпълнението на условията, посочени в букви а)-г) от първа алинея и в член 210.
7. При спазване на разпоредбите на член 230, параграф 2, когато са изпълнени изложените в член 211 изисквания, експозициите, възникващи от сделките, с които дадена институция отдава на лизинг собственост на трето лице, могат да се третират по същия начин както заемите, обезпечени с вида на отдаваната на лизинг собственост.
8. ЕБО оповестява списък на видовете обезпечения с физически активи, за които институциите могат да приемат, че са изпълнени условията, посочени параграф 6, букви а) и б).
Член 200
Други форми на обезпечена кредитна защита
Като приемливо обезпечение институциите могат да използват следните други форми на обезпечена кредитна защита:
а)
парични депозити или приравнени на тях парични инструменти, които институция трета страна не държи на доверително управление, и заложени в полза на кредитиращата институция;
б)
животозастрахователни полици, заложени в полза на кредитиращата институция;
в)
инструменти, емитирани от институция трета страна, които при поискване ще бъдат обратно изкупени от тази институция.
Подраздел 2
Кредитна защита с гаранции
Член 201
Приемливост на доставчици на защита съгласно всички подходи
1. Институциите могат да използват следните страни като приемливи доставчици на кредитна защита с гаранции:
а)
централни правителства и централни банки;
б)
регионални правителства или местни органи на власт;
в)
многостранни банки за развитие;
г)
международни организации, експозициите към които са с присъдено 0 % рисково тегло съгласно член 117;
д)
субекти от публичния сектор, вземанията към които се третират в съответствие с член 116;
е)
институции и финансови институции, за които експозициите към финансови институции се третират като експозиции към институции съгласно член 119, параграф 5;
ж)
други предприятия, включително дружества майки, дъщерни предприятия и асоциирани предприятия, когато е изпълнено едно от следните условия:
i)
на тези предприятия е присъдена кредитна оценка от АВКО;
ii)
при институциите, изчисляващи размерите на рисково претеглените експозиции и на очакваната загуба по вътрешнорейтинговия подход, на тези предприятия не е присъдена кредитна оценка от призната АВКО, но имат вътрешна оценка от институцията.
з)
централни контрагенти.
2. При институциите, които изчисляват размера на рисково претеглените експозиции и размера на очакваната загуба по вътрешнорейтинговия подход, за приемлив доставчик на кредитна защита с гаранции се счита този гарант, на който институцията е присъдила вътрешна оценка в съответствие с разпоредбите на глава 3, раздел 6.
Компетентните органи публикуват и поддържат списъка на финансовите институции, които са приемливи доставчици на кредитна защита с гаранции, посочени в параграф 1, буква е), или водещите критерии за определяне на други такива приемливи доставчици на кредитна защита с гаранции, заедно с описание на приложимите пруденциални изисквания, и обменят своя списък с други компетентни органи в съответствие с член 117 от Директива 2013/36/ЕС.
Член 202
Приемливост на доставчици на защита при вътрешнорейтинговия подход, които отговарят на изискванията за третиране по член 153, параграф 3
Като приемливи доставчици на кредитна защита с гаранции, които отговарят на изискванията за третиране по член 153, параграф 3, институцията може да използва институции, застрахователни и презастрахователни предприятия и агенции за експортно застраховане, които отговарят на всяко едно от следните условия:
а)
те имат достатъчно опит в предоставянето на кредитна защита с гаранции;
б)
те са обект на регулации, еквивалентни на правилата, изложени в настоящия регламент, или към момента на предоставяне на кредитната защита са имали кредитна оценка, присъдена от призната АВКО, която е определена от ЕБО като съответстваща на трета или по-благоприятна степен на кредитно качество съгласно правилата за рисково претегляне на експозиции към предприятия по глава 2;
в)
към момента на предоставяне на кредитната защита или за всеки последващ период, имат вътрешна оценка с вероятност от неизпълнение (PD), равностойна или по-ниска на тази, съответстваща на втора или по-благоприятна степен на кредитно качество съгласно правилата за рисково претегляне на експозиции към предприятия по глава 2;
г)
те имат вътрешна оценка с PD, равностойна на или по-ниска от тази, съответстваща на трета или по-благоприятна степен на кредитно качество съгласно правилата за рисково претегляне на експозиции към предприятия по глава 2.
За целите на настоящия член кредитната защита, предоставена от агенции за експортно застраховане, не се ползва от каквато и да е изрична контрагаранция от централно правителство.
Член 203
Приемливост на гаранции като кредитна защита с гаранции
Институциите могат да използват гаранции като приемлива кредитна защита с гаранции.
Подраздел 3
Видове деривати
Член 204
Приемливи видове кредитни деривати
1. Като приемлива кредитна защита институциите могат да използват следните видове кредитни деривати и инструменти, които могат да бъдат съставени от такива кредитни деривати или от кредитни деривати с подобен икономически ефект:
а)
суап за кредитно неизпълнение;
б)
суап за обща доходност;
в)
дългова ценна книга, обвързана със заеми към едно или няколко лица (credit linked notes), до размера на нейното парично покритие.
Кредитната защита не се признава, когато институцията е закупила суап за обща доходност и отчита нетните постъпления по сделката като нетен доход, но не отчита съответното намаление в стойността на покрития актив посредством намаление на справедливата стойност или посредством увеличение към резервите.
2. Когато институцията осъществява вътрешно хеджиране чрез кредитен дериват, кредитната защита бива призната за приемлива за целите на настоящата глава, ако кредитният риск, прехвърлен към търговския портфейл, се прехвърля на трето лице или лица.
Когато вътрешното хеджиране е осъществено в съответствие с разпоредбите на първа алинея и са изпълнени изискванията по настоящата глава, за изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции и размера на очакваната загуба, институциите прилагат установените в раздели 4-6 правила, когато използват кредитна защита с гаранции.
Раздел 3
Изисквания
Подраздел 1
Обезпечена кредитна защита
Член 205
Изисквания относно балансовите споразумения за нетиране различни от рамкови споразумения за нетиране, посочени в член 206
Балансовите споразумения за нетиране, различни от рамкови споразумения за нетиране, посочени в член 206, се определят като приемлива форма на редуциране на кредитния риск, когато е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
тези споразумения са правно валидни и изпълними във всички съответни юрисдикции, включително в случай на неплатежоспособност или несъстоятелност на контрагента;
б)
институциите могат във всеки един момент да определят активите и пасивите, които са предмет на тези споразумения;
в)
институциите постоянно следят и контролират рисковете, свързани с прекратяването на кредитната защита;
г)
институциите постоянно следят и контролират съответните експозиции на нетна база.
Член 206
Изисквания относно рамковите споразумения за нетиране, обхващащи репо сделки или сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки, или други сделки, обусловени от капиталовите пазари
Рамковите споразумения за нетиране, обхващащи репо сделки или сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки, или други сделки, обусловени от капиталовите пазари, се определят като приемлива форма на редуциране на кредитния риск, когато предоставеното в рамките на тези споразумения обезпечение отговаря на всички изисквания, установени в член 207, параграфи 2-4, и когато е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
споразуменията са правно валидни и изпълними във всички съответни юрисдикции, включително в случай на несъстоятелност или неплатежоспособност на контрагента;
б)
споразуменията дават на изправната страна правото да прекрати и приключи своевременно всички сделки по споразумението в случай на неизпълнение, включително в случай на несъстоятелност или неплатежоспособност на контрагента;
в)
споразуменията предоставят нетиране на печалбите и загубите по сделки, обхванати от споразумение, така че едната страна да дължи една нетна сума на другата страна.
Член 207
Изисквания към финансовите обезпечения
1. При всички подходи и методи финансовите обезпечения и златото се квалифицират като приемливо обезпечение, когато са изпълнени всички изисквания, посочени в параграфи 2 - 4.
2. Между кредитоспособността на длъжника и стойността на обезпечението не съществува съществена положителна корелация. Ако стойността на обезпечението се намали значително, това само по себе си не означава, че кредитоспособността на длъжника се е влошила значително. Ако кредитоспособността на длъжника достигне до критично ниски нива, това само по себе си не означава, че стойността на обезпечението е намаляла значително.
Ценните книжа, емитирани от длъжника или от субект от същата група, не се квалифицират като приемливо обезпечение. Независимо от това емитираните от длъжника покрити облигации, попадащи в рамките на член 129, се квалифицират като приемливо обезпечение, когато те са приети като обезпечение по репо сделки и са изпълнени изискванията, определени в първа алинея.
3. Институциите спазват договорните и нормативните изисквания във връзка с привеждането в сила на договорите за обезпечение и предприемат всички необходими стъпки за осигуряването на изпълнението на договорите съгласно закона, приложим към тяхното право върху обезпечението;
Институциите са извършили необходимия правен преглед, потвърждаващ изпълнимостта на договорите за обезпечение във всички съответни юрисдикции. Те извършват такъв повторен преглед, когато това е необходимо за запазване на изпълнимостта.
4. Институциите спазват всяко едно от следните оперативни изисквания:
а)
те документират надлежно договорите за обезпечение и разполагат с ясни и надеждни процедури за своевременното реализиране на обезпечението;
б)
те прилагат надеждни процедури и процеси за контрол на рисковете, свързани с използването на обезпеченията, включително рискове от неизпълнение или редуциране на размера на кредитната защита, рискове от неправилна оценка на обезпечението, рискове, свързани с прекратяването на кредитната защита, риск от концентрация, произтичащ от използването на обезпечението и взаимодействие с общия рисков профил на кредитната институция;
в)
те разполагат с документирани политики и практики относно вида и размера на приетите обезпечения;
г)
те изчисляват пазарната стойност на обезпечението и го преоценяват поне веднъж на всеки шест месеца и когато имат основания да смятат, че е настъпило значително намаление в пазарната му стойност;
д)
когато обезпечението се държи от трето лице, институциите предприемат необходимите действия, за да се уверят, че третото лице отчита обезпечението отделно от своите собствени активи;
е)
те гарантират, че се отделят достатъчно ресурси за нормалното действие на маржин споразуменията с контрагенти по извънборсови деривати и сделки за финансиране на ценни книжа, отчетено според своевременното извършване и точността на техните изходящи изисквания за допълване на маржин депозита и времето за реакция на входящи изисквания за допълване на маржин депозита;
ж)
те са въвели политики за управление на обезпеченията, посредством които контролират, наблюдават и отчитат:
i)
рисковете, на които маржин споразуменията ги излагат;
ii)
риска от концентрация при определени видове активи, служещи за обезпечение;
iii)
повторната употреба на обезпечението, включително потенциалните случаи на недостиг на ликвидност вследствие на повторна употреба на получените от контрагентите обезпечения;
iv)
отказ от права по обезпеченията, предоставени на контрагентите.
5. В допълнение към изпълнението на всички изисквания, посочени в параграфи 2-4, финансовото обезпечение се квалифицира като приемливо обезпечение съгласно опростения метод за финансово обезпечение, когато остатъчният матуритет на защитата е не по-малък от остатъчния матуритет на експозицията.
Член 208
Изисквания към обезпеченията с недвижими имоти
1. Недвижимата собственост се квалифицира като приемливо обезпечение само когато са изпълнени всички изисквания, посочени в параграфи 2-5.
2. Спазват се следните изисквания относно правната сигурност:
а)
ипотеката или съответните тежести подлежат на изпълнение във всички съответни юрисдикции към момента на сключването на кредитно споразумение и са своевременно и надлежно вписани;
б)
изпълнени са всички правни изисквания за учредяване на залога;
в)
споразумението за защитата и правният процес, който е залегнал в неговата основа, дават възможност на институцията да реализира стойността на защитата в разумен срок.
3. Спазват се следните изисквания по отношение на наблюдението на стойностите и оценката на имотите:
а)
институциите наблюдават стойността на недвижимата собственост периодично - за търговски недвижими имоти най-малко веднъж годишно, а за жилищна недвижима собственост веднъж на всеки три години. Институциите извършват по-често наблюдение, когато настъпват значителни промени в пазарните условия;
б)
оценката на имотите се преразглежда, когато информацията, с която разполагат институциите, показва, че стойността на им е спаднала значително спрямо общите пазарни цени, като прегледът се извършва от оценител, който притежава необходимата квалификация, умения и опит за извършване на оценка и който е независим от процеса по вземане на взимане на решения за отпускане на кредит. За заеми, превишаващи 3 милиона евро или 5 % от собствения капитал на институцията, оценката на недвижимата собственост подлежи на преглед от такъв оценител най-малко на всеки три години.
Институциите могат да използват статистически методи за проследяване на стойността на имотите и за установяване на собствеността, която трябва да бъде преоценена.
4. Институциите документират ясно приеманите от тях видове жилищния и търговски недвижими имоти, както и съответната си кредитна политика.
5. Институциите разполагат с процедури да проследяват дали имотите, приети като кредитна защита, са подходящо застраховани срещу риск от щети.
Член 209
Изисквания към вземанията
1. Вземанията се квалифицират като приемливо обезпечение, когато са изпълнени всички изисквания, посочени в параграфи 2 и 3.
2. Спазват се следните изисквания относно правната сигурност:
а)
правният механизъм, чрез който обезпечението е предоставено на кредитиращата институция, е надежден и ефективен и гарантира, че институцията има ясни права върху обезпечението, включително правото върху постъпленията от продажбата на обезпечението;
б)
институциите предприемат всички необходими стъпки за изпълнение на местните изисквания по отношение на изпълнимостта на правото върху обезпечението. Кредитиращата институция има първо по ред вземане върху обезпечението, въпреки че тези вземания могат да бъдат обект на вземания на привилегировани кредитори, предвидени в законови разпоредби;
в)
институциите са извършили необходимия правен преглед, потвърждаващ изпълнимостта на договорите за обезпечение във всички съответни юрисдикции;
г)
институциите документират надлежно своите договори за обезпечение и разполагат с ясни и надеждни процедури за своевременното събиране на обезпечението;
д)
институциите разполагат с процедури, които гарантират съблюдаването на всички правни условия, необходими за обявяване на неизпълнение от страна на кредитополучателя и своевременно събиране на обезпечението;
е)
при финансов запор или неизпълнение от страна на кредитополучателя институцията има законно право да продаде или преотстъпи вземанията на други лица без съгласието на длъжниците по вземанията.
3. Спазват се следните изисквания относно управлението на риска:
а)
институцията разполага с надежден процес за определяне на кредитния риск по вземанията. Този процес обхваща анализи на стопанската дейност и отрасъла на кредитополучателя, както и видовете клиенти, с които кредитополучателят има стопански отношения. Когато институцията разчита на своите кредитополучатели да проверят кредитния риск на клиентите, тя извършва преглед на кредитните практики на кредитополучателите, за да се увери в тяхната надеждност и правдоподобност;
б)
разликата между размера на експозицията и стойността на вземанията отразява всички необходими фактори, включително разходите по събирането, концентрацията в рамките на групата вземания, заложени от отделен кредитополучател, и потенциалния риск от концентрация в рамките на общите експозиции на институцията, извън риска, контролиран посредством общата методология на институцията. Институциите поддържат постоянен, съобразен с вземанията, процес на наблюдение. Те редовно проверяват и съответствието с ограничителните клаузи на заемите, с екологичните ограничения, както и с други правни изисквания;
в)
вземанията, заложени от даден кредитополучател, се диверсифицират и не са в неоправдана корелационна зависимост с кредитополучателя. Когато е налице съществена положителна корелационна зависимост, институциите отчитат съпътстващите рискове при определянето на маржовете за групата обезпечения като цяло;
г)
институциите не използват като приемлива кредитна защита вземанията към асоциирани на кредитополучателя лица, включително дъщерни предприятия и наети лица;
д)
институцията разполага с документиран процес за събиране на плащания по вземания в усложнена ситуация. Институциите разполагат с необходимите средства за събиране дори когато те обикновено разчитат на своите кредитополучатели за събирането.
Член 210
Изисквания към други обезпечения с физически активи
Обезпеченията с физически активи, различни от недвижима собственост, се квалифицират като приемливи обезпечения при вътрешнорейтинговия подход, когато е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
договорът, съгласно който физическите активи биват предоставени на институцията като обезпечение, е правно валиден и изпълним във всички съответни юрисдикции и дава възможност на институцията да реализира стойността на обезщетението в разумен срок;
б)
приемливи са единствено първи залози или тежести върху обезпечението, като институцията има предимство пред всички други кредитори за реализираните постъпления от обезпечението, с единственото изключение на допустимите първи по ред вземания, посочени в член 209, параграф 2, буква б);
в)
институциите наблюдават стойността на обезпечението редовно и най-малко веднъж годишно. Институциите извършват по-често наблюдение, когато настъпват значителни промени в пазарните условия;
г)
договорът за заем съдържа подробни описания на обезпечението, както и подробни уточнения за начина и честотата на преоценката;
д)
институциите документират ясно в налични за проверка вътрешни кредитни политики и процедури видовете обезпечения с физически активи, които приемат, както и политиките и практиките, които те прилагат спрямо съответната сума за всеки вид обезпечение в зависимост от размера на експозицията;
е)
кредитните политики на институцията по отношение на структурата на сделката обхващат следните елементи:
i)
подходящи изисквания към обезпечението в зависимост от размера на експозицията;
ii)
способност за лесна реализация на обезпечението;
iii)
способност за обективното установяване на цената или пазарната стойност;
iv)
честотата, с която стойността може да бъде лесно реализирана, включително професионална преценка или оценка;
v)
променливост или приближение на променливостта на стойността на обезпечението.
ж)
при извършване на оценка и преоценка, институциите отчитат напълно всяко влошаване или излизане от употреба на обезпечението, като обръщат особено внимание на ефектите от изтеклото време върху обезпечение, което е зависимо от модните тенденции или сезона;
з)
институциите имат правото да извършват физическа проверка на обезпечението. Те също така разполагат с политики и процедури относно упражняването на правото си на физическа проверка;
и)
приетото като защита обезпечение е подходящо застраховано срещу щети, като институциите разполагат със съответните процедури за наблюдение.
Член 211
Изисквания за третиране на експозиции към лизинг като обезпечение
Институциите третират породените от лизингови сделки експозиции като обезпечени със залог според вида на отдадено на лизинг имущество, когато е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
видът на отдаденото на лизинг имущество изпълнява условията, посочени в зависимост от случая в член 208 или 210, за квалифициране на обезпечението като приемливо;
б)
лизингодателят разполага с надежден процес за управление на риска по отношение на начина на ползване на отдаденото на лизинг имущество, неговото местонахождение, неговата възраст и планираната продължителност на неговото ползване, включително подходящо наблюдение на стойността на обезпечението;
в)
лизингодателят има право на собственост върху актива и може да упражнява правата си като собственик своевременно;
г)
когато това все още не е потвърдено при изчисляването на нивото на параметъра LGD, разликата между стойността на неамортизираната част и пазарната стойност на обезпечението не е толкова голяма, че да бъде надценено редуцирането на кредитния риск, отнасящо се до отдадените на лизинг активи.
Член 212
Изисквания към други форми на обезпечена кредитна защита
1. Паричните депозити и приравнените на тях парични инструменти, държани от институция трета страна, отговарят на условията за третирането съгласно член 232, параграф 1, когато са изпълнени всички от следните условия:
а)
вземането на кредитополучателя към институцията трета страна е публично заложено или преотстъпено на кредитиращата институция и този залог или преотстъпване са правно валидни и изпълними във всички съответни юрисдикции и са безусловни и необратими;
б)
институцията трета страна е уведомена за учредяването на залога или преотстъпването;
в)
в резултат от уведомлението институцията трета страна е в състояние да извърши плащанията единствено към кредитиращата институция или към други лица само след предварително съгласие на кредитиращата институция;
2. Животозастрахователни полици, заложени в полза на кредитиращата институция, се квалифицират като приемливо обезпечение, когато е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
животозастрахователната полица е публично заложена или преотстъпена в полза на кредитиращата институция;
б)
застрахователното дружество, което е издало животозастрахователната полица, е уведомено за залога или преотстъпването на полицата и в резултат на това уведомление не може да изплаща суми по нея без предварителното съгласие на кредитиращата институция;
в)
кредитиращата институция има право да прекрати полицата и да получи своевременно откупната стойност в случай на неизпълнение от страна на кредитополучателя;
г)
кредитиращата институция е уведомена за всички случаи на неплащане по полицата от страна на титуляря на полицата;
д)
кредитната защита е предоставена за срока на погасяване на заема. Когато това не е възможно, защото застрахователното правоотношение се прекратява преди заемното правоотношение, институцията се уверява, че сумата, която ще се получи от застрахователния договор, служи като обезпечение до изтичане на срока за погасяване на заема;
е)
залогът или прехвърлянето са правно валидни и изпълними във всички съответни юрисдикции към момента на сключването на кредитното споразумение;
ж)
откупната стойност е обявена от дружеството, което е издало животозастрахователната полица, и е неснижаема по размер;
з)
при поискване откупната стойност подлежи на своевременно плащане от страна на дружеството, предоставящо животозастрахователната полица;
и)
откупната стойност не се изисква без предварителното съгласие на институцията;
й)
дружеството, което е издало животозастрахователната полица, попада в обхвата на разпоредбите на Директива 2009/138/ЕО или е обект на надзор от страна на компетентен орган на трета държава, прилагащ надзорни и регулаторни изисквания, които са най-малко равностойни на прилаганите в Съюза.
Подраздел 2
Кредитна защита с гаранции и дългови ценни книжа, обвързани със заеми
Член 213
Общи изисквания към гаранциите и кредитните деривати
1. В съответствие с член 214, параграф 1 кредитната защита, произтичаща от гаранция или кредитен дериват, се квалифицира като приемлива кредитна защита с гаранции, когато е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
кредитната защита е пряка;
б)
степента на покритие от кредитната защита е ясно определена и неоспорима;
в)
договорът за кредитна защита не съдържа клаузи, чието изпълнение е извън прекия контрол на кредитора, така че да:
i)
позволи на доставчика на защитата да прекрати защитата едностранно;
ii)
повиши действителните разходи за защитата в резултат от влошаване кредитното качество на защитената експозиция;
iii)
попречи на доставчика на защитата да изпълни задължението за своевременно плащане, когато първоначалният длъжник не извърши някое от дължимите плащания в срок или когато лизинговият договор е изтекъл за целите на признаването на гарантираната остатъчна стойност съгласно член 134, параграф 7 и член 166, параграф 4;
iv)
позволи намаляване на срока на действие на кредитната защита от страна на доставчика на защита;
г)
договорът за кредитна защита е правно валиден и изпълним във всички съответни юрисдикции към момента на сключването на кредитното споразумение.
2. Институцията доказва пред компетентните органи, че е въвела системи за управление на потенциалната концентрация на риск, произтичаща от използването на гаранции и кредитни деривати. Институцията е в състояние да докаже пред компетентните органи начина, по който нейната стратегия относно използването на кредитни деривати и гаранции взаимодейства с управлението на цялостния рисков профил.
3. Институцията спазва договорните и нормативните изисквания във връзка с привеждането в сила на кредитната защита с гаранции и предприема всички необходими стъпки за осигуряването на нейната приложимост съгласно закона, регулиращ правото върху кредитната защита.
Институцията е провела необходимия правен преглед, потвърждаващ изпълнимостта на кредитната защита с гаранции във всички съответни юрисдикции. При необходимост тя провежда повторен преглед, за да осигури запазването на изпълнимостта.
Член 214
Държавни и други контрагаранции от публичния сектор
1. Институциите могат да третират експозициите, посочени в параграф 2, като защитени с гаранция от изброените във въпросния параграф субекти, когато е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
контрагаранцията покрива всички елементи на кредитния риск по вземането;
б)
както първоначалната гаранция, така и контрагаранцията отговарят на изискванията за гаранциите, изложени в член 213 и член 215, параграф 1, с изключение на това, че контрагаранцията не е необходимо да бъде пряка;
в)
покритието е надеждно и липсват исторически доказателства, от които да личи, че покритието на контрагаранцията е с по-ниска ефективност от това на пряката гаранция, издадена от въпросното лице.
2. Предвиденото в параграф 1 третиране се прилага спрямо експозициите, обезпечени с гаранция, покрита с контрагаранция от един от следните субекти:
а)
централни правителства или централни банки;
б)
регионални правителства или местни органи на власт;
в)
субекти от публичния сектор, вземанията към които се третират като вземания към централни правителства в съответствие с член 116, параграф 4;
г)
многостранни банки за развитие или международни организации, получаващи 0 % рисково тегло съгласно съответно на член 117, параграф 2 и член 118;
д)
субекти от публичния сектор, вземанията към които се третират в съответствие с член 116, параграфи 1 и 2;
3. Институциите прилагат третирането, предвидено в параграф 1, и спрямо експозиция, която не е вторично гарантирана с издадена от посоченото в параграф 2 лице контрагаранция, ако контрагаранцията по експозицията е от своя страна пряко гарантирана от някой от посочените лица и условията, изброени в параграф 1, са изпълнени.
Член 215
Допълнителни изисквания към гаранциите
1. Гаранциите се квалифицират като приемлива кредитна защита с гаранции, когато е изпълнено всяко едно от следните условия, както и тези, изложени в член 213:
а)
при признато неизпълнение на контрагента или неплащане от негова страна кредитиращата институция има правото да изиска своевременно плащане от страна на гаранта на всички дължими суми по вземането, по отношение на което е предоставена защитата, като не е необходимо преди плащането от страна на гаранта кредитиращата институция да търси изпълнение от длъжника;
При кредитна защита с гаранции, покриваща жилищни ипотечни заеми, изискванията по член 213, параграф 1, буква в), подточка iii) и по първа алинея от настоящата буква, трябва да бъдат изпълнени само в рамките на 24 месеца;
б)
гаранцията е изрично документирано задължение, поето от гаранта;
в)
изпълнено е едно от следните условия:
i)
гаранцията покрива всички видове плащания, които се очаква да бъдат извършени от длъжника по отношение на претенцията;
ii)
когато определени видове плащания са изключени от гаранцията, кредитиращата институция коригира стойността на гаранцията, за да отрази ограниченото покритие.
2. При гаранции, предоставени в рамките на взаимни схеми за гарантиране или предоставени от изброените в член 214, параграф 2 субекти или насрещно гарантирани от тях, изискванията, определени в параграф 1, буква а) от настоящия член, се считат за удовлетворени, когато е изпълнено едно от следните условия:
а)
кредитиращата институция има правото своевременно да получи от гаранта предварително плащане, отговарящо на всяко едно от следните условия:
i)
то представлява надеждна оценка на размера на загубите, които е вероятно да бъдат понесени от кредитиращата институция, включително загуби, понесени от неплащане на лихви и други видове плащания, които кредитополучателят е задължен да извърши;
ii)
то е пропорционално на покритието на гаранцията;
б)
кредитиращата институция може да удостовери пред компетентните органи, че последиците от гаранцията, включително за покриване на загуби, понесени от неплащане на лихви и други видове плащания, които кредитополучателят е задължен да извърши, оправдават подобно третиране.
Член 216
Допълнителни изисквания към кредитните деривати
1. Кредитните деривати се квалифицират като приемлива кредитна защита с гаранции, когато е изпълнено всяко едно от следните условия, както и тези, изложени в член 213:
а)
кредитните събития, посочени в договора за кредитен дериват, включват:
i)
просрочване на дължими плащания по условията на базисното задължение, които са в сила по времето на такова неплащане, като гратисният период е равен на гратисния период на базисното задължение или по-кратък от него;
ii)
несъстоятелност, неплатежоспособност или невъзможност на длъжника да плати дължимите си задължения, неплащане на задълженията или писмена декларация за невъзможността му най-общо да плати задълженията си на датата на техния падеж, както и други подобни събития;
iii)
преструктуриране на базисното задължение, включително опрощаване или разсрочване на плащанията по главница, лихви или такси, което води до загуба от кредитно естество;
б)
при кредитни деривати, допускащи паричен сетълмент:
i)
институциите прилагат устойчив процес за надеждно оценяване на загубата;
ii)
съществува ясно определен период за получаване на оценка на базисното задължение след настъпване на кредитно събитие.
в)
когато за сетълмента по кредитен дериват се изисква правото и способността на купувача на защита да прехвърля базисното задължение към доставчика на защита, условията на базисното задължение предвиждат изискваното съгласие за подобни прехвърляния да не се отказва неоснователно;
г)
ясно определена е идентичността на страните, отговарящи за вземането на решението дали дадено кредитно събитие е настъпило;
д)
доставчикът на защита не е единствено отговорен за установяването на кредитното събитие;
е)
купувачът на защита има правото или възможността да уведоми доставчика на защита за настъпването на кредитно събитие.
Ако кредитните събития не включват преструктуриране на базисните задължения, както е описано в буква а), подточка iii), кредитната защита може все пак да бъде призната като приемлива в намален размер, както е посочено в член 233, параграф 2.
2. Несъответствие между базисното и референтното задължение по кредитен дериват или между базисното задължение и задължението, използвано с цел да се определи дали дадено кредитно събитие е настъпило, е приемливо само когато е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
референтното задължение или задължението, използвано с цел да се определи дали дадено кредитно събитие е настъпило, в зависимост от случая, е с равностоен или по-нисък ранг от базисното задължение;
б)
базисното задължение и референтното задължение или задължението, използвано с цел да се определи дали дадено кредитно събитие е настъпило, в зависимост от случая, са от един длъжник и са налице правно изпълними клаузи, уреждащи свързано неизпълнение или свързано предсрочно погасяване.
Член 217
Изисквания относно прилагане на третирането, изложено в член 153, параграф 3
1. За да бъде приемлива за третирането, изложено в член 153, параграф 3, кредитната защита, произтичаща от гаранция или кредитен дериват, трябва да отговаря на следните условия:
а)
базисното задължение е по една от следните експозиции:
i)
експозиция към предприятия, посочена в член 147, с изключение на застрахователни и презастрахователни предприятия;
ii)
експозиция към регионални правителства и местни органи на власт или субекти от публичния сектор, която не се третира като експозиция към централно правителство или централна банка в съответствие с член 147;
iii)
експозиция към МСП, класифицирана като експозиция на дребно в съответствие с член 147, параграф 5;
б)
длъжниците по базисните задължения не са членове на една и съща група с доставчика на защита;
в)
експозицията е хеджирана посредством някой от следните инструменти:
i)
кредитни деривати с гаранции, издадени върху задължения на едно лице, и гаранции, издадени върху задължения на едно лице;
ii)
кредитен дериват за първо неизпълнение;
iii)
кредитен дериват за n-то неизпълнение;
г)
кредитната защита отговаря на изискванията, изложени в членове 213, 215 и 216, в зависимост от случая;
д)
рисковото тегло, свързано с експозицията преди прилагането на третирането, предвидено в член 153, параграф 3, все още не е отчетено в никой от аспектите на кредитната защита;
е)
институцията има право и очаква да получи плащане от доставчика на защита, без да е необходимо предприемане на правни действия срещу контрагента във връзка с плащането. Доколкото е възможно, институцията предприема стъпки, за да се увери, че доставчикът на защита има намерение да плати незабавно в случай на настъпване на кредитно събитие;
ж)
закупената кредитна защита осигурява пълно покритие на хеджираната част от експозицията срещу загуби от кредитните събития, посочени в договора;
з)
възможността за прехвърляне на заемите, ценните книжа или условните задължения е правно осигурена, когато съгласно структурата на плащанията по кредитната защита сетълментът предполага физическо прехвърляне на базисното задължение;
и)
когато институцията възнамерява да достави задължение, различно от базисната експозиция, тя се уверява, че това задължение е достатъчно ликвидно и е способна да го закупи с цел доставка в съответствие с договора;
й)
редът и условията по споразуменията за кредитна защита са правно потвърдени в писмена форма както от доставчика, така и от институцията;
к)
институциите разполагат с процедури за установяване на възможна висока корелационна зависимост между платежоспособността на доставчика на защита и тази на длъжника по базисната експозиция, дължаща се на обща зависимост от рискови фактори, различни от систематичния;
л)
в случай на защита срещу риск от разсейване продавачът на закупени вземания и доставчикът на защита не са от една група.
2. За целите на параграф 1, буква в), подточка ii) институциите прилагат третирането, изложено в член 153, параграф 3, спрямо актива в съвкупността с най-ниския размер на рисково претеглена експозиция.
3. За целите на параграф 1, буква в), подточка iii) получената защита се разглежда по тази рамка само когато е била получена и призната защита от неизпълнение (n-1) или когато (n-1) от активите в съвкупността са вече в неизпълнение. В този случай институциите прилагат третирането, изложено в член 153, параграф 3, спрямо актива в съвкупността с най-ниския размер на рисково претеглена експозиция.
Раздел 4
Изчисляване на ефектите от редуцирането на кредитния риск
Подраздел 1
Обезпечена кредитна защита
Член 218
Дългови ценни книжа, обвързани със заеми
Инвестициите в обвързани със заеми дългови ценни книжа, емитирани от кредитиращата институция, могат да се третират като парично обезпечение при изчисляването на ефекта на обезпечената кредитна защита в съответствие с настоящия подраздел, при условие че суапът за кредитно неизпълнение, заложен в обвързаната със заеми дългова ценна книга, се квалифицира като приемлива кредитна защита с гаранции. За да се определи дали суапът за кредитно неизпълнение, заложен в обвързаната със заеми дългова ценна книга, се квалифицира като приемлива кредитна защита с гаранции, институцията може да счита, че изискването в член 194, параграф 6, буква в) е изпълнено.
Член 219
Балансово нетиране
Заемите и влоговете при кредитиращата институция, обект на балансово нетиране, се третират от тази институция като парично обезпечение при изчисляването на ефекта на обезпечената кредитна защита за тези заеми и влогове на кредитиращата институция, обект на балансово нетиране, които са в една и съща валута.
Член 220
Използване на подхода на надзорни корекции за променливост или подхода на собствените оценки на корекции за променливост при рамкови споразумения за нетиране
1. При изчисляването на „напълно коригираната стойност на експозицията“ (E*) за експозициите, които са обект на приемливо рамково споразумение за нетиране, обхващащо репо сделки или сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки, или други сделки, обусловени от капиталовите пазари, институциите изчисляват корекциите за променливост, които трябва да бъдат приложени съгласно подхода на надзорни корекции за променливост или подхода на собствените оценки на корекции за променливост („подход на собствените оценки“), както е посочено в членове 223-226 относно разширения метод за финансово обезпечение.
При използването на подхода на собствените оценки се прилагат същите условия и изисквания, които се прилагат съгласно разширения метод за финансово обезпечение.
2. При изчисляването на параметъра E* институциите:
а)
изчисляват нетната позиция по всяка група ценни книжа или по всеки вид стока чрез изваждане на сумата по подточка ii) от сумата по подточка i):
i)
общата стойност по група ценни книжа или по един вид стоки, отдадени в заем, продадени или предоставени по рамковото споразумение за нетиране;
ii)
общата стойност по група ценни книжа или по един вид стоки, получени в заем, закупени или получени по рамковото споразумение за нетиране;
б)
изчисляват нетната позиция по всяка валута, различна от валутата на сетълмента на рамковото споразумение за нетиране, чрез изваждане на сумата по подточка ii) от сумата по подточка i):
i)
сумата от общата стойност на ценните книжа в тази валута, отдадени в заем, продадени или предоставени по рамковото споразумение за нетиране, и сумата на паричните средства в тази валута, отдадени в заем или прехвърлени по това споразумение;
ii)
сумата от общата стойност на ценните книжа в тази валута, получени в заем, закупени или получени по рамковото споразумение за нетиране, и сумата на паричните средства в тази валута, получени в заем или получени по това споразумение;
в)
прилагат корекцията за променливост, подходяща за дадена група от ценни книжа или касова позиция, към абсолютната стойност на положителната или отрицателната нетна позиция в ценни книжа по тази група;
г)
прилагат корекцията за променливост на валутния риск (fx) към нетната положителна или отрицателна позиция във всяка валута, различна от валутата на сетълмента на рамковото споразумение за нетиране.
3. Институциите изчисляват параметъра E* съгласно следната формула:
където:
Ei
=
стойността на всяка отделна експозиция i по споразумението, която би била приложена при липса на кредитна защита, когато институциите изчисляват размера на рисково претеглените експозиции съгласно стандартизирания подход или когато изчисляват размера на рисково претеглените експозиции и размера на очакваната загуба съгласно вътрешнорейтинговия подход;
Ci
=
стойността по всяка група ценни книжа или по всеки вид стоки, получени, взети в заем или закупени, или на паричните средства, получени или взети в заем по отношение на всяка експозиция i;
=
нетната позиция (положителна или отрицателна) за дадена група ценни книжа j;
=
нетната позиция (положителна или отрицателна) за дадена валута k, различна от валутата на сетълмента по споразумението, както е изчислена съгласно параграф 2, буква б);
=
корекцията за променливост, подходяща за определена група ценни книжа j;
=
корекцията за променливост за съответната чуждестранна валута k.
4. При изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции и размера на очакваната загуба за репо сделки или сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки, или други сделки, обусловени от капиталовите пазари, които са обект на рамкови споразумения за нетиране, институциите използват E*, изчислена съгласно параграф 3, като стойност на експозицията към контрагента, породена от сделки, обект на рамковото споразумение за нетиране за целите на член 113 при стандартизирания подход или глава 3 при вътрешнорейтинговия подход.
5. За целите на параграфи 2 и 3 „група ценни книжа“ означава ценни книжа, които са емитирани на една дата от един и същ емитент, имат еднакъв срок на падеж, обект са на едни и същи условия и имат еднакъв период на реализация, както е посочено в членове 224 и 225, в зависимост от случая.
Член 221
Използване на подхода на вътрешните модели за рамкови споразумения за нетиране
1. Като алтернатива на използването на подхода на надзорни корекции за променливост или подхода на собствените оценки при изчисляването на напълно коригираната стойност на експозицията (E*), получена в резултат от прилагането на приемливо рамково споразумение за нетиране, обхващащо репо сделки, сделки за предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки, или други сделки, обусловени от капиталовите пазари, с изключение на сделките с деривати, институциите могат, след получаване на разрешение от компетентните органи, да използват подхода на вътрешните модели, който отчита ефектите на корелацията между позициите в ценни книжа, обект на рамковото споразумение за нетиране, както и ликвидността на съответните инструменти.
2. След получаване на разрешение от компетентните органи институциите могат също да използват и вътрешните си модели за маржин заемни сделки, ако сделките са обхванати от двустранно рамково споразумение за нетиране, което отговаря на изискванията, изложени в глава 6, раздел 7.
3. Институцията може да избере да използва подхода на вътрешните модели независимо от избора, който е направила между стандартизирания подход и вътрешнорейтинговия подход за изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции. Ако обаче институцията възнамерява да използва подхода на вътрешните модели, тя го прилага за всички контрагенти и ценни книжа, с изключение на несъществените портфейли, при които тя може да използва подхода на надзорните корекции за променливост или подхода на собствените оценки, както е предвидено в член 20.
Институциите, получили разрешение за използване на вътрешен модел за управление на риска по дял IV, глава 5, могат да използват подхода на вътрешните модели. Ако институцията не е получила такова разрешение, тя може все пак да кандидатства пред компетентните органи за разрешение, позволяващо използване на подхода на вътрешните модели за целите на настоящия член.
4. Компетентните органи разрешават на институцията да използва подхода на вътрешните модели само когато считат, че системата на институцията за управление на рискове, произтичащи от сделки, предмет на рамковото споразумение за нетиране, е концептуално надеждна и цялостно прилагана и когато са изпълнени следните стандарти за качество:
а)
вътрешният модел за оценка на риска, използван за изчисляването на потенциалната променливост на цените за сделките, е тясно интегриран в ежедневния процес по управлението на риска на институцията и служи като основа за отчитане на рисковите експозиции пред висшето ръководство на институцията;
б)
институцията разполага със звено за контрол на риска, което отговаря на всяко едно от следните изисквания:
i)
то е независимо от звената, участващи в търговската дейност, и се отчита пряко пред висшето ръководство;
ii)
то отговаря за разработването и внедряването на системата за управление на риска на институцията;
iii)
то изготвя и анализира ежедневни отчети за резултатите от модела за оценка на риска и предлага подходящи мерки за спазване на лимитите на позициите;
в)
ежедневните отчети, изготвяни от звеното за контрол на риска, се преглеждат от орган с правомощия за вземане на решения за намаляване на поетите позиции и на общата рискова експозиция;
г)
институцията разполага с достатъчно на брой квалифицирани служители за работа с усъвършенстваните модели в звеното за управление на риска;
д)
институцията е въвела процедури за наблюдение и гарантиране на спазването на документиран набор от вътрешни политики и контролни механизми за цялостното функциониране на системата за оценяване на риска;
е)
историческите резултати от моделите на институцията са доказано надеждни и измерват риска с приемлива точност, което се потвърждава от бек-тестове, използващи данни за най-малко една година;
ж)
институцията провежда периодично изчерпателни стрес тестове, резултатите от които се преглеждат от висшето ръководство и се отразяват при определяне на политиката и лимитите;
з)
като част от редовния си вътрешен одит институцията провежда независима проверка на системата си за измерване на риска. Този преглед обхваща дейностите на звената,участващи в търговската дейност, и на независимото звено за контрол на риска;
и)
поне веднъж годишно институцията осъществява преглед на системата си за управление на риска;
й)
вътрешният модел отговаря на изискванията, определени в член 292, параграфи 8 и 9 и в член 294.
5. За да обхване всички съществени ценови рискове, вътрешният модел на институцията за измерване на риска обхваща достатъчен брой рискови фактори.
Институциите могат да използват емпирични корелации в рамките на рисковите категории и между категориите, когато техните системи за измерване на корелациите са надеждни и цялостно прилагани.
6. Институциите, използващи подхода на вътрешните модели, изчисляват E* съгласно следната формула:
където:
Ei
=
стойността на всяка отделна експозиция i по споразумението, която би била приложена при липса на кредитна защита, когато институциите изчисляват размера на рисково претеглените експозиции съгласно стандартизирания подход или когато изчисляват размера на рисково претеглените експозиции и размера на очакваната загуба съгласно вътрешнорейтинговия подход;
Ci
=
стойността на получените в заем, закупени или получени парични средства или ценни книжа по отношение на всяка такава експозиция i.
При изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции чрез вътрешни модели институциите използват данните от модела към предишния работен ден.
7. При изчисляването на потенциалната промяна в стойността, посочена в параграф 6, се съблюдава всеки едно от следните правила:
а)
то се извършва най-малко веднъж на ден;
б)
то се базира на 99-процентов едностранен доверителен интервал;
в)
то се базира на петдневен период на реализация, с изключение на сделките, различни от репо сделки или сделки за предоставяне/получаване в заем на ценни книжа, при които се използва десетдневен период на реализация;
г)
то се базира на ефективен исторически период на наблюдение от най-малко една година, освен когато съществено увеличение в променливостта на цените налага по-къс период на наблюдение;
д)
множеството от използваните за изчислението данни се актуализира поне веднъж на всеки три месеца.
Когато институцията е сключила репо сделка, сделка по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки, маржин заемна сделка или сходна сделка или нетираща съвкупност, която отговаря на изложените в член 285, параграфи 2, 3 и 4 критерии, минималният период на държане се привежда в съответствие с рисковия маржин период, който ще се прилага по тези параграфи, в комбинация с член 285, параграф 5.
8. При изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции и размера на очакваната загуба за репо сделки или сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки, или други сделки, обусловени от капиталовите пазари, които са предмет на рамкови споразумения за нетиране, институциите използват E*, изчислена съгласно параграф 6, като стойност на експозицията към контрагента, породена от сделки, предмет на рамковото споразумение за нетиране за целите на член 113 при стандартизирания подход или глава 3 при вътрешнорейтинговия подход.
9. ЕБО разработва проекти за регулаторни технически стандарти за определяне на следното:
а)
какво представлява несъществен портфейл за целите на параграф 3;
б)
критериите, определящи дали вътрешният модел е надежден и цялостно прилаган за целите на параграфи 4 и 5 и рамковите споразумения за нетиране.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 декември 2015 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 222
Опростен метод за финансово обезпечение
1. Институциите могат да използват опростения метод за финансово обезпечение само когато те изчисляват размера на рисково претеглените експозиции съгласно стандартизирания подход. Институцията не използва нито опростения метод за финансовото обезпечение, нито разширения метод за финансово обезпечение освен за целите на член 148, параграф 1 и член 150, параграф 1. Институциите не прилагат това изключение избирателно с цел намаляване на капиталовите изисквания или с цел провеждане на регулаторен арбитраж.
2. Съгласно опростения метод за финансово обезпечение стойността на приемливото финансово обезпечение, присъдена от институциите, е равна на пазарната му стойност, определена в съответствие с член 207, параграф 4, буква г).
3. Институциите присъждат за тези части от стойностите на експозицията, които са обезпечени от пазарната стойност на приемливото обезпечение, рисковото тегло, което те биха определили съгласно глава 2, когато кредитиращата институция има пряка експозиция към инструмента на обезпечението. За тази цел стойността на експозицията на задбалансова позиция от изброените в приложение I е равна на 100 % от стойността на позицията, а не на стойността на експозицията, посочена в член 111, параграф 1.
Рисковото тегло на обезпечената част е най-малко 20 % с изключение на случаите, посочени в параграфи 4-6. За останалата част от стойността на експозицията институциите прилагат рисковото тегло, което те биха определили за необезпечена експозиция към контрагента по глава 2.
4. Институциите присъждат рисково тегло от 0 % за обезпечената част на експозицията, породена от репо сделки и сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа, които отговарят на критериите по член 227. Когато контрагентът по сделката не е основен пазарен участник, институциите присъждат рисково тегло от 10 %.
5. Институциите присъждат рисково тегло от 0 % за обезпечената част от стойността на определените съгласно глава 6 експозиции в дериватни инструменти, изброени в приложение II, които са предмет на ежедневна пазарна преоценка, обезпечени са с паричен депозит или подобен инструмент и валутата им съвпада с тази на обезпечението.
Институциите присъждат рисково тегло от 10 % за обезпечената част от стойността на експозициите, обезпечени с дългови ценни книжа, емитирани от централни правителства или централни банки, на които е присъдено нулево рисково тегло съгласно глава 2.
6. За сделките, които не са сред посочените в параграфи 4 и 5, институциите могат да присъждат 0 % рисково тегло, когато валутите на експозицията и обезпечението съвпадат и е изпълнено едно от следните условия:
а)
обезпечението е паричен депозит или подобен инструмент;
б)
обезпечението е под формата на дългови ценни книжа, емитирани от централни правителства или централни банки, на които може да бъде присъдено 0 % рисково тегло съгласно член 114, и пазарната му стойност е намалена с 20 %.
7. За целите на параграфи 5 и 6 дълговите ценни книжа, емитирани от централни правителства или централни банки, обхващат:
а)
дългови ценни книжа, емитирани от регионални правителства или местни органи на власт, експозициите в които се разглеждат като експозиции към централни правителства, под чиято юрисдикция са учредени съгласно член 115;
б)
дългови ценни книжа, емитирани от многостранни банки за развитие, на които е присъдено 0 % рисково тегло съгласно или по силата на член 117, параграф 2;
в)
дългови ценни книжа, емитирани от международни организации, на които е присъдено 0 % рисково тегло съгласно член 118;
г)
дългови ценни книжа, емитирани от субекти от публичния сектор, които се разглеждат като експозиции към централни правителства в съответствие с член 116, параграф 4.
Член 223
Разширен метод за финансово обезпечение
1. За да бъде отчетена променливостта на цените, при оценяването на финансово обезпечение за целите на разширения метод за финансово обезпечение, институциите прилагат корекции за променливост към пазарната стойност на обезпечението, както е посочено в членове 224-227.
Когато обезпечението е във валута, която е различна от тази на базисната експозиция, институциите добавят корекция за променливост на валутния курс към корекцията за променливост на обезпечението, както е предвидено в членове 224-227.
При сделки с извънборсови деривати, обхванати от споразумения за нетиране, признати от компетентните органи съгласно глава 6, при несъответствие между валутата на обезпечението и валутата на сетълмента институциите прилагат корекция за променливост, отразяваща променливостта на валутните курсове. Институциите прилагат една корекция за променливост независимо от броя на валутите по сделките, обхванати от споразумение за нетиране.
2. Когато изчисляват коригираната за променливост стойност на обезпечението (CVA), институциите трябва да вземат предвид следното:
където:
C
=
стойността на обезпечението;
HC
=
корекцията за променливост на обезпечението, изчислена съгласно членове 224 и 227;
Hfx
=
корекцията за променливост при валутно несъответствие, изчислена съгласно членове 224 и 227.
Институциите използват посочената в настоящия параграф формула при изчисляването на коригираната за променливост стойност на обезпечението за всички сделки, с изключение на тези, които са предмет на признати рамкови споразумения за нетиране, за които се прилагат посочените в членове 220 и 221 разпоредби.
3. Когато изчисляват коригираната за променливост стойност на експозицията (EVA), институциите трябва да вземат предвид следното:
където:
E
=
стойността на експозицията, както би била определена по глава 2 или по глава 3, в зависимост от случая, ако експозицията не е била обезпечена;
HE
=
корекцията за променливост на експозицията, изчислена съгласно членове 224 и 227.
При сделки с извънборсови деривати институциите изчисляват EVA по следния начин:
.
4. При изчисляването на E за целите на параграф 3 се прилага следното:
а)
за институциите, които изчисляват размера на рисково претеглените експозиции съгласно стандартизирания подход, стойността на експозицията на задбалансовите позиции, изброени в приложение I, е 100 % от стойността на тази позиция, а не стойността на експозицията, посочена в член 111, параграф 1;
б)
институциите, които изчисляват размера на рисково претеглените експозиции съгласно вътрешнорейтинговия подход, изчисляват стойността на експозицията на позициите, изброени в член 166, параграфи 8-10, като използват конверсионен коефициент от 100 %, а не конверсионните коефициенти или проценти, посочени в съответните параграфи.
5. Институциите изчисляват напълно коригираната стойност на експозицията (E*), отчитайки както променливостта, така и ефектите за редуциране на риска на обезпечението, по следния начин:
където:
EVA
=
коригираната за променливост стойност на експозицията, изчислена съгласно параграф 3;
CVAM
=
допълнително коригирана CVA за падежни несъответствия в съответствие с разпоредбите на раздел 5;
6. Институциите могат да изчисляват корекциите за променливост, като използват посочения в член 224 подход на надзорни корекции за променливост или посочения в член 225 подход на собствените оценки.
Институцията може да реши да използва подхода на надзорни корекции за променливост или подхода на собствените оценки независимо от избора, който е направила между стандартизирания подход и вътрешнорейтинговия подход за изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции.
Въпреки това, когато институцията възнамерява да използва подхода на собствените оценки, тя прилага този подход за всички видове инструменти, с изключение на несъществените портфейли, при които тя може да използва подхода на надзорните корекции за променливост.
7. Когато обезпечението се състои от няколко приемливи позиции, институциите изчисляват корекцията за променливост (H) по следния начин:
където:
ai
=
делът от стойността на дадена приемлива позиция i от общата стойност на обезпечението;
Hi
=
корекцията за променливост, приложима към приемливата позиция i.
Член 224
Надзорна корекция за променливост при разширения метод за финансово обезпечение
1. Корекциите за променливост, които биват прилагани съгласно подхода на надзорни корекции за променливост (при ежедневна преоценка), са посочени в таблици 1-4 от настоящия параграф.
КОРЕКЦИИ ЗА ПРОМЕНЛИВОСТ
Таблица 1
Степен на кредитно качество, определена за кредитната оценка на дълговата ценна книга
Остатъчен матуритет
Корекции за променливост за дългови ценни книжа, емитирани от субекти по член 197, параграф 1, буква б)
Корекции за променливост за дългови ценни книжа, емитирани от субекти по член 197, параграф 1, букви в) и г)
Корекции за променливост за секюритизиращи позиции, отговарящи на критериите по член 197, параграф 1, буква з)
20-дневен период на реализация (%)
10-дневен период на реализация (%)
5-дневен период на реализация (%)
20-дневен период на реализация (%)
10-дневен период на реализация (%)
5-дневен период на реализация (%)
20-дневен период на реализация (%)
10-дневен период на реализация (%)
5-дневен период на реализация (%)
1
≤ 1 година
0,707
0,5
0,354
1,414
1
0,707
2,829
2
1,414
1 ≤ 5 години
2,828
2
1,414
5,657
4
2,828
11,314
8
5,657
5 години
5,657
4
2,828
11,314
8
5,657
22,628
16
11,313
2-3
≤ 1 година
1,414
1
0,707
2,828
2
1,414
5,657
4
2,828
1 ≤ 5 години
4,243
3
2,121
8,485
6
4,243
16,971
12
8,485
5 години
8,485
6
4,243
16,971
12
8,485
33,942
24
16,970
4
≤ 1 година
21,213
15
10,607
Не е приложимо
Не е приложимо
Не е приложимо
Не е приложимо
Не е приложимо
Не е приложимо
1 ≤ 5 години
21,213
15
10,607
Не е приложимо
Не е приложимо
Не е приложимо
Не е приложимо
Не е приложимо
Не е приложимо
5 години
21,213
15
10,607
Не е приложимо
Не е приложимо
Не е приложимо
Не е приложимо
Не е приложимо
Не е приложимо
Таблица 2
Степен на кредитно качество, определена за кредитната оценка на краткосрочна дългова ценна книга
Корекции за променливост за дългови ценни книжа, емитирани от субекти по член 197, параграф 1, буква б), с краткосрочна кредитна оценка
Корекции за променливост за дългови ценни книжа, емитирани от субекти по член 197, параграф 1, букви в) и г), с краткосрочна кредитна оценка
Корекции за променливост за секюритизиращи позиции, отговарящи на критериите по член 197, параграф 1, буква з)
20-дневен период на реализация (%)
10-дневен период на реализация (%)
5-дневен период на реализация (%)
20-дневен период на реализация (%)
10-дневен период на реализация (%)
5-дневен период на реализация (%)
20-дневен период на реализация (%)
10-дневен период на реализация (%)
5-дневен период на реализация (%)
1
0,707
0,5
0,354
1,414
1
0,707
2,829
2
1,414
2-3
1,414
1
0,707
2,828
2
1,414
5,657
4
2,828
Таблица 3
Други обезпечения или видове експозиции
20-дневен период на реализация (%)
10-дневен период на реализация (%)
5-дневен период на реализация (%)
Капиталови инструменти и конвертируеми облигации, включени в основен борсов индекс
21,213
15
10,607
Други капиталови инструменти или конвертируеми облигации, котирани на призната борса
35,355
25
17,678
Парични средства в брой
0
0
0
Позиции в злато
21,213
15
10,607
Таблица 4
Корекции за променливост при несъответствие на валутите
20-дневен период на реализация (%)
10-дневен период на реализация (%)
5-дневен период на реализация (%)
11,314
8
5,657
2. При изчисляването на корекциите за променливост в съответствие с параграф 1 се спазват следните условия:
а)
за обезпечени кредитни сделки периодът на реализация е 20 работни дни;
б)
за репо сделки, които не обхващат прехвърляне на стоки или гарантирани права, свързани с правото на собственост върху стоки, както и за сделки по предоставяне или получаване в заем на ценни книжа периодът на реализация е 5 работни дни;
в)
за други сделки, обусловени от капиталовите пазари, периодът на реализация е 10 работни дни.
При сделка или нетираща съвкупност, която отговаря на посочените в член 285, параграфи 2, 3 и 4 критерии, институциите привеждат минималния период на държане в съответствие с рисковия маржин период, който се прилага съгласно посочените параграфи.
3. В таблици 1-4 от параграф 1, както и в параграфи 4-6 степента на кредитното качество, с която се свързва кредитната оценка на дълговата ценна книга, е степента на кредитно качество, с помощта на която е определена кредитната оценка от ЕБО по глава 2.
За да се определи степента на кредитното качество, с която е свързана кредитната оценка на дълговата книга съгласно посоченото в първа алинея, се прилага и член 197, параграф 7.
4. За неприемливи ценни книжа или за стоки, предоставяни в заем или продавани по репо сделки или сделки по предоставяне или получаване в заем на ценни книжа или стоки, корекцията за променливост е същата както за капиталови инструменти, невключени в основен борсов индекс, котирани на призната борса.
5. За приемливи дялове в ПКИ корекциите за променливост са среднопретеглените корекции за променливост, които биха били приложени към активите, в които фондът е инвестирал, като се има предвид периода на реализация на сделките, както е посочен в параграф 2.
Ако активите, в които фондът е инвестирал, не са известни на институцията, корекцията за променливост е най-високата корекция за променливост, която би била приложена към всеки един от активите, в които фондът има право да инвестира.
6. За дългови ценни книжа без присъден рейтинг, емитирани от институции и отговарящи на критериите за признаване по член 197, параграф 4, корекциите за променливост са същите като тези за ценни книжа, емитирани от институции или предприятия с външна кредитна оценка, съответстваща на втора или трета степен на кредитно качество.
Член 225
Собствени оценки на корекциите за променливост при разширения метод за финансово обезпечение
1. Компетентните органи разрешават на институциите да използват собствени оценки за променливост при изчисляването на корекциите за променливост, прилагани към обезпеченията и експозициите, когато институциите спазват изискванията, посочени в параграфи 2 и 3. Институции, получили разрешение да използват собствени оценки за променливост, не възобновят използването на останалите методи, освен поради обоснована причина и след разрешение от компетентните органи.
За дългови ценни книжа, които имат присъдена кредитна оценка от АВКО, равностойна или по-добра от инвестиционен рейтинг, институциите могат да изчисляват оценка на променливостта за всяка категория ценни книжа.
За дългови ценни книжа, които имат присъдена кредитна оценка от АВКО, по-неблагоприятна от инвестиционен рейтинг, както и за друго признато обезпечение, институциите изчисляват корекциите за променливост за всяка отделна позиция.
Институциите, използващи подхода на собствени оценки, оценяват променливостта на обезпечението или на несъответствието между валутите, без да вземат предвид корелационните зависимости между необезпечената експозиция, обезпечението или валутните курсове.
При определяне на съответните категории институциите вземат предвид вида на емитента на ценната книга, външната кредитна оценка на ценните книжа, техния остатъчен срок до падежа и модифицираната им дюрация. Оценките за променливост са представителни за ценните книжа, включени в съответната категория от институцията.
2. При изчисляването на корекциите за променливост се спазва всеки един от следните критерии:
а)
институциите извършват изчислението на базата на 99-процентов едностранен доверителен интервал;
б)
институциите извършват изчислението на базата на следните периоди на реализация:
i)
20 работни дни за обезпечени кредитни сделки;
ii)
5 работни дни за репо сделки, които не обхващат прехвърляне на стоки или гарантирани права, свързани с правото на собственост върху стоки, както и за сделки по предоставяне или получаване в заем на ценни книжа;
iii)
10 работни дни за други сделки, обусловени от капиталовите пазари;
в)
институциите могат да използват стойностите на корекциите за променливост, изчислени на базата на по-къси или по-дълги периоди на реализация, увеличени или намалени до периода за реализация,предвиден в буква б) по видове сделки, използвайки формулата за „корен квадратен от времето”:
където:
TM
=
съответният период на реализация;
HM
=
корекцията за променливост въз основа на период на реализация TM;
HN
=
корекцията за променливост въз основа на период на реализация TN.
г)
институциите вземат предвид неликвидността на активите с по-ниско качество. Те коригират периода на реализация в посока увеличение в случай на съмнения относно ликвидността на обезпечението. Те набелязват и случаите, при които историческите данни могат да не отразяват в достатъчна степен потенциалната променливост. В тези случаи се действа посредством сценарий при стрес;
д)
продължителността на историческия период на наблюдение, използван от институциите за изчисляване на корекциите за променливост, е най-малко една година. За институциите, които използват схема за претегляне или други методи за историческия период за наблюдение, ефективният период на наблюдение е най-малко една година. Компетентните органи могат също да изискат от институцията да изчислява корекциите си за променливост, използвайки по-кратък период на наблюдение, ако по тяхна преценка това е оправдано поради съществено увеличение в променливостта на цените.
е)
институциите актуализират наборите си от данни и изчисляването на корекциите за променливост най-малко веднъж на всеки три месеца. Те преразглеждат наборите си от данни при съществена промяна на пазарните цени.
3. Оценка на корекциите за променливост отговарят на всеки един от следните критерии за качество:
а)
институцията използва оценките на променливостта в ежедневния процес по управление на риска, включително по отношение на своите вътрешни лимити на експозициите;
б)
когато периодът на реализация, използван от институцията в рамките на ежедневния процес по управление на риска, е по-дълъг от този, предвиден в настоящия раздел за въпросния вид сделка, корекциите за променливост на институцията се завишават в съответствие с формулата за „корен квадратен от времето”, посочена в параграф 2, буква в);
в)
институцията разполага с установени процедури за наблюдение и осигуряване на спазването на документиран набор от политики и механизми за контрол за функционирането на системата за оценка на корекциите за променливост и за отразяване на тези оценки в нейния процес по управление на риска;
г)
в рамките на процедурите за вътрешен одит на институцията се извършва редовен независим преглед на системата на институцията за оценка на корекциите за променливост. Най-малко веднъж годишно се извършва преглед на цялостната система за оценка на корекциите за променливост и за интегриране на тези корекции в процеса по управление на риска на институцията. Този преглед включва най-малко следните елементи:
i)
отразяването на оценките на корекциите за променливост в ежедневния процес по управление на риска;
ii)
утвърждаването на всяка значителна промяна в процеса за оценка на корекциите за променливост;
iii)
проверката на последователността, актуалността и надеждността на източниците на данни, използвани при функционирането на системата за оценка на корекциите за променливост, включително независимостта на тези източници на данни;
iv)
точността и целесъобразността на допусканията за променливост.
Член 226
Завишаване на корекцията за променливост при разширения метод за финансово обезпечение
Корекциите за променливост, посочени в член 224, са корекциите за променливост, които институциите прилагат при ежедневна преоценка. Аналогично, когато институцията използва собствените си оценки на корекциите за променливост в съответствие с член 225, тя ги изчислява на първо място въз основа на ежедневната преоценка. Когато преоценката се извършва по-рядко от всеки ден, институциите прилагат по-големи корекции за променливост. Институциите ги изчисляват чрез завишаване на прилаганите при ежедневната преоценка корекции за променливост, използвайки следната формула за „корен квадратен от времето”:
където:
H
=
корекцията за променливост, която трябва да се приложи;
HM
=
корекцията за променливост при ежедневна преоценка;
NR
=
действителният брой работни дни между преоценките;
TM
=
периодът на реализация за въпросния вид сделка.
Член 227
Условия за прилагане на нулева корекция за променливост при разширения метод за финансово обезпечение
1. Във връзка с репо сделки и сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа, при които институцията използва подхода на надзорни корекции за променливост по член 224 или подхода на собствените оценки по член 225 и са изпълнени условията по параграф 2, букви а)-з), институциите могат вместо корекциите за променливост, изчислени по членове 224-226, да прилагат корекция за променливост от 0 %. Институциите, използващи посочения в член 221 подход на вътрешните модели, не прилагат предвиденото в настоящия член третиране.
2. Институциите могат да прилагат корекция за променливост от 0 %, когато е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
както експозицията, така и обезпечението представляват парични средства или дългови ценни книжа, емитирани от централни правителства или централни банки по смисъла на член 197, параграф 1, буква б) и получаващи 0 % рисково тегло съгласно глава 2;
б)
както експозицията, така и обезпечението са деноминирани в една и съща валута;
в)
матуритетът на сделката не надвишава един работен ден или както експозицията, така и обезпечението са предмет на ежедневна преоценка по пазарни цени или ежедневно допълване до минималния размер на обезпечението;
г)
периодът от последната пазарна преоценка, преди неуспешното попълване на маржин сметката от страна на контрагента, до реализацията на обезпечението не надхвърля четири работни дни;
д)
сделката е уредена посредством система за сетълмент, предназначена за такъв вид сделки;
е)
споразумението или сделката са документирани съгласно общоприетите правила за репо сделки или сделки по предоставяне/получаване в заем на съответните ценни книжа;
ж)
сделката се урежда от документация, в която се посочва, че ако контрагентът не изпълни задължение да достави паричните средства или ценните книжа или не осигури изискуемия размер по маржин сметката, или е в неизпълнение по друг начин, тогава сделката може да се прекрати незабавно;
з)
компетентните органи считат контрагента по сделката за основен пазарен участник.
3. Основните пазарни участници, посочени в параграф 2, буква з), обхващат следните субекти:
а)
субектите, посочени в член 197, параграф 1, буква б), на експозициите към които се присъжда 0 % рисково тегло съгласно глава 2;
б)
институции;
в)
други финансови предприятия по смисъла на член 13, точка 25, букви б) и г) от Директива 2009/138/ЕО, на експозициите към които се присъжда рисково тегло от 20 % по стандартизирания подход или които, при условие че институциите изчисляват размера на рисково претеглените експозиции и размера на очакваната загуба по вътрешнорейтинговия подход, нямат присъдена кредитна оценка от призната АВКО, но имат присъден с вътрешен рейтинг от институцията.
г)
регулирани ПКИ, за които се прилагат изисквания за капиталова адекватност или ниво на ливъридж;
д)
регулирани пенсионни фондове;
е)
признати организации за клиринг.
Член 228
Изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции и размера на очакваната загуба при разширения метод за финансово обезпечение
1. При стандартизирания подход институциите използват E*, изчислена съгласно член 223, параграф 5, като стойност на експозицията за целите на член 113. При задбалансовите позиции, посочени в приложение I, институциите използват E* като стойността, спрямо която се прилагат посочените в член 111, параграф 1 проценти, за да се получи стойността на експозицията.
2. При вътрешнорейтинговия подход институциите използват ефективната загуба при неизпълнение (LGD*) като LGD за целите на глава 3. Институциите изчисляват стойността на LGD* по следния начин:
където:
LGD
=
LGD, която би била приложена към експозицията съгласно глава 3, когато експозицията е необезпечена;
E
=
стойността на експозицията в съответствие с член 223, параграф 3;
E*
=
напълно коригираната стойност на експозицията в съответствие с член 223, параграф 5.
Член 229
Принципи на оценка за други приемливи обезпечения при вътрешнорейтинговия подход
1. При обезпечения с недвижими имоти обезпечението се оценява от независим оценител по пазарна или по-ниска от пазарната стойност. Институцията изисква от независимия оценител да документира пазарната стойност по прозрачен и ясен начин.
В тези държави членки, които са предвидили строги критерии за оценяването на ипотечната заемна стойност в законови и подзаконови нормативни разпоредби, имотите може вместо това да бъдат оценявани от независим оценител по стойност, по-ниска или равна на ипотечната заемна стойност. Институциите изискват от независимия оценител да не взема под внимание спекулативните елементи и да документира стойността по прозрачен и ясен начин при оценяването на ипотечната заемна стойност.
Стойността на обезпечението е пазарната стойност или ипотечната заемна стойност, намалена, когато е целесъобразно, с цел да се отразят резултатите от наблюдението, изисквано по член 208, параграф 3, и да се отчетат предишните вземания към имотите.
2. При вземания стойността на вземанията е размерът на вземането.
3. Институциите оценяват обезпеченията с физически активи, различни от недвижими имоти, по тяхната пазарна стойност. За целите на настоящия член „пазарна стойност“ е оценената сума, срещу която недвижимите имоти биха били прехвърлени на датата на оценката между желаещ купувач и желаещ продавач в сделка, при която те са достатъчно независими и равнопоставени.
Член 230
Изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции и размера на очакваната загуба за друго признато обезпечение при вътрешнорейтинговия подход
1. Институциите използват LGD*, изчислена в съответствие с настоящия параграф и параграф 2, като LGD за целите на глава 3.
Когато съотношението между стойността на обезпечението (C) и стойността на експозицията (E) е под изискуемия праг на обезпеченост на експозицията (C*), както е посочено в таблица 5, стойностите на параметъра LGD* са тези стойности на LGD, предвидени в глава 3 за необезпечени експозиции към контрагента. За тази цел институциите изчисляват стойността на експозицията по позициите, изброени в член 166, параграфи 8-10, като използват конверсионен коефициент или процент в размер на 100 % вместо конверсионните коефициенти или проценти, посочени в съответните параграфи.
Когато съотношението между стойността на обезпечението и стойността на експозицията превишава втория, по-висок изискуем праг C**, посочен в таблица 5, стойностите на параметъра LGD* се определят съгласно таблица 5.
Когато изискваното ниво на обезпеченост C** не е постигнато по отношение на експозицията като цяло, институцията разглежда експозицията като две експозиции - първата, по отношение на която изискуемият праг на обезпеченост C** е постигнат, и остатъчна експозиция.
2. Приложимите стойности на параметъра LGD* и изискуемите прагове на обезпеченост за обезпечените части от експозицията са посочени в таблица 5 от настоящия параграф.
Таблица 5
Минимални стойности на параметъра LGD за обезпечените части от експозицията
LGD* за първостепенни експозиции
LGD* за подчинени експозиции
Минимален изискуем праг на обезпеченост на експозицията (C*)
Минимален изискуем праг на обезпеченост на експозицията (C**)
Вземания
35 %
65 %
0 %
125 %
Жилищни имоти/търговски недвижими имоти
35 %
65 %
30 %
140 %
Други обезпечения
40 %
70 %
30 %
140 %
3. Като алтернатива на предвиденото в параграфи 1 и 2 третиране и при спазване на член 124, параграф 2 институциите могат да определят рисково тегло от 50 % за частта от експозицията, която съобразно ограниченията, определени в член 125, параграф 2, буква г) и член 126, параграф 2, буква г), е напълно обезпечена с жилищни имоти или търговски недвижими имоти, намиращи се на територията на държава членка, ако са изпълнени всички условия по член 199, параграф 4.
Член 231
Изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции и размера на очакваната загуба в случаите на смесени групи от обезпечения
1. Институцията изчислява стойността на LGD*, която тя използва като стойност на параметъра LGD за целите на глава 3, в съответствие с параграфи 2 и 3, когато са изпълнени следните две условия:
а)
институцията използва вътрешнорейтинговия подход за изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции и размера на очакваната загуба;
б)
експозицията е обезпечена както с финансово, така и с друго приемливо обезпечение.
2. От институциите се изисква да разделят на части коригираната за променливост стойност на експозицията, получена чрез прилагането на корекцията за променливост, както е предвидено в член 223, параграф 5, така че да се получи част - покрита от приемливо финансово обезпечение, част - покрита с вземания, част - покрита с обезпечение с търговски недвижими имоти или с жилищни имоти, част - покрита с друго приемливо обезпечение, и необезпечена част, когато е приложимо.
3. Институциите изчисляват LGD* поотделно за всяка част от експозицията, получена по параграф 2, в съответствие със съответните разпоредби на настоящата глава.
Член 232
Други форми на обезпечена кредитна защита
1. Когато са изпълнени определените в член 212, параграф 1 условия, влогове при институции- трети страни могат да бъдат третирани като гаранции от институция- трета страна.
2. Когато са изпълнени определените в член 212, параграф 2 условия, институцията третира частта от експозицията, която е обезпечена с текущата откупна стойност по заложени в полза на кредитиращата институция животозастрахователни полици, по следния начин:
а)
когато за експозицията се прилага стандартизираният подход, тя бива рисково претеглена, като се използват посочените в параграф 3 рискови тегла;
б)
когато за експозицията се прилага вътрешнорейтинговият подход, а не собствените оценки за LGD на институцията, на нея се присъжда LGD в размер на 40 %.
В случай на валутно несъответствие институциите намаляват текущата откупна стойност съгласно член 233, параграф 3, като стойността на кредитната защита е текущата откупна стойност на животозастрахователната полица.
3. За целите на параграф 2, буква а) институциите присъждат следните рискови тегла въз основа на рисковото тегло, присъдено за първостепенна необезпечена експозиция към предприятието, което издава животозастрахователната полица:
а)
рисково тегло от 20 %, когато за първостепенната необезпечена експозиция към предприятието, което издава животозастрахователната полица, се присъжда рисково тегло от 20 %;
б)
рисково тегло от 35 %, когато за първостепенната необезпечена експозиция към предприятието, което издава животозастрахователната полица, се присъжда рисково тегло от 50 %;
в)
рисково тегло от 70 %, когато за първостепенната необезпечена експозиция към предприятието, което издава животозастрахователната полица, се присъжда рисково тегло от 100 %;
г)
рисково тегло от 150 %, когато за първостепенната необезпечена експозиция към предприятието, което издава животозастрахователната полица, се присъжда рисково тегло от 150 %.
4. Институциите могат да третират изкупуваните при поискване инструменти, които са приемливи по член 200, буква в), като гаранция от институцията емитент. Стойността на приемливата кредитна защита е, както следва:
а)
когато инструментът се изкупува обратно по номинална стойност - стойността на защитата е номиналната стойност;
б)
когато инструментът се изкупува обратно по пазарни цени - стойността на защитата е стойността на инструмента, оценен по същия начин както дълговите ценни книжа, които отговарят на условията в член 197, параграф 4.
Подраздел 2
Кредитна защита с гаранции
Член 233
Оценка
1. За целите на изчисляването на ефекта на кредитната защита с гаранции съгласно настоящия подраздел стойността на кредитната защита с гаранции (G) е сумата, която доставчикът на защита се е задължил да плати в случай на неизпълнение или неплащане от страна на длъжника или при настъпване на други определени кредитни събития.
2. При кредитни деривати, които не включват като кредитно събитие преструктуриране на базисното задължение, включително опрощаване или разсрочване на плащанията по главница, лихви или такси, водещо до загуби от кредитен характер, се прилага следното:
а)
когато сумата, която доставчикът на защита се е задължил да плати, не надвишава стойността на експозицията, институцията намалява стойността на изчислената по параграф 1 кредитна защита с 40 %;
б)
когато сумата, която доставчикът на защита се е задължил да плати, надвишава стойността на експозицията, стойността на кредитната защита не надвишава 60 % от стойността на експозицията.
3. В случай на несъвпадение между валутата на кредитната защита с гаранции и на експозицията институциите намаляват стойността на кредитната защита, като прилагат корекцията за променливост, както следва:
където:
G*
=
размерът на кредитната защита, коригиран за валутен риск;
G
=
номиналната стойност на кредитната защита;
Hfx
=
корекцията за променливост при несъответствие между валутата на кредитната защита и на базисното задължение, определена в съответствие с параграф 4.
При липсата на валутно несъответствие Hfx е нула.
4. При определяне на корекциите за променливост за несъответствие между валутите институциите прилагат период на реализация от 10 работни дни (при ежедневна преоценка), като могат да ги изчисляват въз основа на подхода на надзорни корекции за променливост или подхода на собствените оценки, изложени съответно в членове 224 и 225. Институциите завишават корекциите за променливост в съответствие с член 226.
Член 234
Изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции и размера на очакваната загуба в случай на частична защита и отделни траншове
Когато институцията прехвърля част от риска по даден заем, разпределен в един или повече траншове, се прилагат изложените в глава 5 правила. Институциите могат да третират праговете на същественост на загубите, под които не се извършват плащания, като задържана от банката позиция срещу първоначални загуби и средство за прехвърляне на риска чрез отделни траншове.
Член 235
Изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции при стандартизирания подход
1. За целите на член 113, параграф 3 институциите изчисляват размера на рисково претеглените експозиции в съответствие със следната формула:
където:
E
=
стойността на експозицията съгласно член 111; за тази цел стойността на експозицията на изброените в приложение I задбалансови позиции е 100 % от тяхната стойност, а не стойността на експозицията, посочена в член 111, параграф 1;
GA
=
размерът на защитата срещу кредитен риск, изчислен съгласно член 233, параграф 3 (G*), и допълнително коригиран за падежни несъответствия съгласно предвиденото в раздел 5;
r
=
рисковото тегло на експозициите към длъжника, както е посочено в глава 2;
g
=
рисковото тегло на експозициите към доставчика на защита, както е посочено в глава 2.
2. Когато защитената стойност (GA) е по-малка от експозицията (E), институциите могат да прилагат описаната в параграф 1 формула само когато защитената и незащитената част на експозицията са равностойни по ранг.
3. Институциите могат да разширят третирането, предвидено в член 114, параграфи 4 и 5, към експозиции или части от експозиции, гарантирани от централно правителство или централна банка, когато гаранцията е деноминирана в националната валута на кредитополучателя и експозицията се финансира в тази валута.
Член 236
Изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции и размера на очакваната загуба при вътрешнорейтинговия подход
1. За покритата част от стойността на експозицията (Е), определена въз основа на коригираната стойност на кредитната защита GA, вероятността от неизпълнение (PD) за целите на глава 3, раздел 4 може да бъде PD на доставчика на защитата или PD между тази на кредитополучателя и тази на гаранта, когато се счита, че не е оправдано пълно заместване. При подчинени експозиции и неподчинена защита с гаранции стойността на загубата при неизпълнение (LGD), която трябва да бъде приложена от институцията за целите на глава 3, раздел 4, може да бъде стойността, която съответства на първостепенни вземания.
2. За всяка непокрита част от стойността на експозицията (Е) PD е тази на кредитополучателя, а стойността на LGD е тази на базисната експозиция.
3. За целите на настоящия член GA е стойността на G*, изчислена съгласно член 233, параграф 3, и допълнително коригирана за падежни несъответствия, както е предвидено в раздел 5. Е е стойността на експозицията, определена съгласно глава 3, раздел 5. За тази цел институциите изчисляват стойността на експозицията по позициите, изброени в член 166, параграфи 8-10, като използват конверсионен коефициент или процент в размер на 100 % вместо конверсионните коефициенти или проценти, посочени в съответните параграфи.
Раздел 5
Падежни несъответствия
Член 237
Падежно несъответствие
1. За целите на изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции падежно несъответствие е налице, когато остатъчният срок до падеж на кредитната защита е по-малък от този на защитената експозиция. Когато остатъчният матуритет на защитата не надхвърля три месеца и матуритетът на защитата е по-малък от матуритета на базисната експозиция, въпросната защита не се класифицира като приемлива кредитна защита.
2. При несъответствие между падежите кредитната защита не се квалифицира като приемлива, когато е изпълнено едно от следните условия:
а)
първоначалният матуритет на защитата е под 1 година;
б)
експозицията е краткосрочна експозиция, която според компетентните органи подлежи по-скоро на еднодневна, а не на едногодишна долна граница по отношение на стойността на падежа (М) съгласно член 162, параграф 3.
Член 238
Падеж на кредитна защита
1. Ефективният падеж на базисното задължение, чиято продължителност е ограничена до най-много пет години, е максималното възможно оставащо време преди длъжникът да изпълни задълженията си по график. При спазване на параграф 2 матуритетът на кредитната защита е времето до най-ранната дата, на която защитата може да бъде или ще бъде прекратена.
2. Когато съществува опция, позволяваща на продавача на защита да прекрати защитата, институциите приемат, че матуритетът на защитата е времето до най-ранната дата, на която тази опция може да бъде упражнена. Когато съществува опция, позволяваща на купувача на защитата да прекрати защитата, и условията на договора при пораждането на защитата съдържат положителен стимул за институцията да поиска изпълнението на сделката преди договорния падеж, институцията приема за падеж на защитата времето до най-ранната дата, на която тази опция може да бъде упражнена; в противен случай институцията може да приеме, че подобна опция не оказва влияние върху падежа на защитата.
3. Когато няма пречка даден кредитен дериват да бъде прекратен преди изтичането на какъвто и да било гратисен период, изискван за настъпването на неизпълнение по базисното задължение в резултат на неплащане, институцията намалява матуритета на защитата с продължителността на гратисния период.
Член 239
Оценка на защитата
1. Когато при сделки, които са предмет на обезпечена кредитна защита съгласно опростения метод за финансово обезпечение, има несъответствие между падежа на експозицията и падежа на защитата, обезпечението не се квалифицира като призната обезпечена кредитна защита.
2. При сделки, които са предмет на обезпечена кредитна защита при разширения метод за финансово обезпечение, институциите отразяват падежа на кредитната защита и на експозицията в коригираната стойност на обезпечението съгласно следната формула:
където:
CVA
=
коригираната стойност за променливост на обезпечението, както е посочено в член 223, параграф 2, или размерът на експозицията, в зависимост от това коя от двете стойности е по-ниска;
t
=
броят на годините, оставащи до датата на падежа на кредитната защита, изчислен в съответствие с член 238, или стойността на T, в зависимост от това коя от двете стойности е по-ниска;
T
=
броят на годините, оставащи до датата на падежа на експозицията, изчислен в съответствие с член 238, или пет години, в зависимост от това коя от двете стойности е по-ниска;
t*
=
0.25.
Институциите използват CVAM като CVA, допълнително коригирана за падежно несъответствие, във формулата за изчисляване на напълно коригираната стойност на експозицията (E*), изложена в член 223, параграф 5.
3. При сделки, които са предмет на кредитна защита с гаранции, институциите отразяват падежа на кредитната защита и на експозицията в коригираната стойност на кредитната защита съгласно следната формула:
където:
GA
=
G*, коригиран за падежно несъответствие;
G*
=
размерът на защитата, коригиран за валутно несъответствие;
t
=
броят на годините, оставащи до датата на падежа на кредитната защита, изчислен в съответствие с член 238, или стойността на T, в зависимост от това коя от двете стойности е по-ниска;
T
=
броят на годините, оставащи до датата на падежа на експозицията, изчислен в съответствие с член 238, или пет години, в зависимост от това коя от двете стойности е по-ниска;
t*
=
0.25.
Институциите използват GA като стойността на защитата за целите на членове 233-236.
Раздел 6
Техники за редуциране на кредитния риск на съвкупност от експозиции
Член 240
Кредитни деривати за първо неизпълнение
Когато институцията получи кредитна защита за няколко експозиции, при условие че първото неизпълнение измежду експозициите задейства плащане и че това кредитно събитие прекратява договора, институцията може да промени изчислението на размера на рисково претеглената експозиция и по целесъобразност на размера на очакваната загуба за експозицията, което при липса на кредитна защита би довело до най-ниския размер на рисково претеглена експозиция, в съответствие с настоящата глава.
а)
за институциите, използващи стандартизирания подход, размерът на рисково претеглената експозиция е размерът, изчислен съгласно стандартизирания подход;
б)
за институциите, използващи вътрешнорейтинговия подход, размерът на рисково претеглената експозиция е сборът от рисково претеглената експозиция съгласно вътрешнорейтинговия подход и размера на очакваната загуба, умножен по 12,5.
Третирането,предвидено в настоящия член, се прилага само ако стойността на експозицията е по-малка или равна на стойността на кредитната защита.
Член 241
Кредитни деривати за n-то неизпълнение
Когато n-тото неизпълнение сред експозициите задейства плащане по кредитната защита, закупуващата защита институция може да признава защитата само за изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции и, в зависимост от случая, на размера на очакваната загуба, ако е получена защита и за неизпълнения от 1 до n-1 или когато вече са настъпили n-1 неизпълнения. В такива случаи институцията може да промени изчислението на размера на рисково претеглената експозиция и, в зависимост от случая, на размера на очакваната загуба за експозицията, което при липса на кредитна защита би довело до n-тия най-нисък размер на рисково претеглената експозиция в съответствие с настоящата глава. Институциите изчисляват n-тия най-нисък размер, както е посочено в член 240, букви а) и б).
Третирането, предвидено в настоящия член, се прилага само ако стойността на експозицията е по-малък или равен на стойността на кредитната защита.
Всички експозиции в съвкупността трябва да отговарят на изискванията, посочени в член 204, параграф 2 и член 216, параграф 1, буква г).
ГЛАВА 5
Секюритизация
Раздел 1
Определения
Член 242
Определения
За целите на настоящата глава се прилагат следните определения:
1)
„допълнителен спред“ означава разликата между брутните постъпления от такси и други подобни приходи, получени във връзка със секюритизираните експозиции и приложимите разходи по съответната секюритизация;
2)
„опция за пълно погасяване“ означава предвидена в договора възможност, позволяваща на инициатора на секюритизационна схема да изкупи обратно или да погаси всички секюритизиращи позиции преди пълното погасяване на базисните експозиции, когато остатъчният размер на базисните експозиции спадне под определено ниво;
3)
„ликвидно улеснение“ означава секюритизираща позиция, произтичаща от договорно споразумение за финансиране, която осигурява редовното изплащане на паричните потоци към инвеститорите;
4)
„KIRB“ означава сборът от 8 % от рисково претегления размер на експозициите, които биха били изчислени съгласно глава 3 по отношение на секюритизираните експозиции, ако те не бяха секюритизирани, и размера на очакваната загуба за тези експозиции, изчислен съгласно посочената глава;
5)
„рейтингов метод“ означава методът за изчисляване на рисково претегления размер на секюритизиращи позиции в съответствие с член 261;
6)
„метод на надзорната формула“ означава методът за изчисляване на рисково претегления размер на секюритизиращи позиции в съответствие с член 262;
7)
„нерейтингована позиция“ означава секюритизираща позиция, която няма призната кредитна оценка от АВКО, съгласно посоченото в раздел 4;
8)
„рейтингована позиция“ означава секюритизираща позиция, която има призната кредитна оценка от АВКО, съгласно посоченото в раздел 4;
9)
„програма за търговски книжа, покрити с активи“ означава схема за секюритизация, при която биват емитирани ценни книжа предимно под формата на търговски книжа с първоначален матуритет, равен или по-малък от една година;
10)
„традиционна секюритизация“ означава секюритизация, която включва икономическото прехвърляне на секюритизираните експозиции. Това се постига чрез прехвърляне на собствеността върху секюритизираните експозиции от институцията инициатор към дружество със специална цел - секюритизация, или чрез прехвърляне на риска към дружество със специална цел - секюритизация. Емитираните ценни книжа не представляват задължения за плащане от страна на институцията инициатор;
11)
„синтетична секюритизация“ означава секюритизация, при която прехвърлянето на риск се постига чрез използване на кредитни деривати или гаранции, а експозициите, които се секюритизират, остават експозиции на институцията инициатор;
12)
„револвираща експозиция“ означава експозиция, при която е позволено неизплатените от клиента салда да се променят в рамките на предварително установен лимит в зависимост от решенията на клиента за усвояване или погасяване;
13)
„револвираща секюритизация“ означава секюритизация, при която самата структура на секюритизацията револвира, като към групата експозиции се добавят експозиции или те се премахват от нея, независимо от това дали самите експозиции револвират;
14)
„клауза за предсрочна амортизация“ означава договорна клауза при секюритизация на револвиращи експозиции или револвираща секюритизация, която изисква в случай на настъпване на предварително договорени събития позициите на инвеститорите да бъдат изкупени обратно преди първоначално предвидения падеж на емитираните ценни книжа;
15)
„транш за първа загуба“ означава най-подчиненият транш, който е първият транш, понасящ загуби, възникнали по секюритизираните експозиции, като по този начин се осигурява защита за транша за втора загуба, и когато е приложимо, на траншовете от по-висок ранг.
Раздел 2
Признаване на прехвърляне на значителен риск
Член 243
Традиционна секюритизация
1. Институцията инициатор на традиционна секюритизация може да изключи секюритизираните експозиции от изчислението на рисково претегления размер на експозициите и размера на очакваната загуба, ако е изпълнено едно от следните две условия:
а)
значителен кредитен риск, свързан със секюритизираните експозиции, се счита за прехвърлен на трети лица;
б)
институцията инициатор прилага рисково тегло от 1 250 % спрямо всички секюритизиращи позиции, които тя задържа в тази секюритизация, или приспада тези секюритизиращи позиции от елементите на базовия собствен капитал от първи ред в съответствие с член 36, параграф 1, буква к).
2. Значителен кредитен риск се счита за прехвърлен в следните случаи:
а)
размерът на рисково претеглената експозиция на междинните траншове в секюритизацията, задържана от институцията инициатор в тази секюритизация, не надхвърля 50 % от размера на рисково претеглената експозиция на всички междинни траншове в тази секюритизация;
б)
когато в секюритизацията няма междинни траншове и инициаторът може да докаже, че стойността на секюритизиращите позиции, които биха подлежали на приспадане от базовия собствен капитал от първи ред или за които би било определено рисково тегло 1 250 %, надхвърля значително обоснованата оценка на очакваната загуба по секюритизираните експозиции, институцията инициатор задържа не повече от 20 % от стойността на секюритизиращите позиции, които биха подлежали на приспадане от базовия собствен капитал от първи ред или биха получили рисково тегло 1 250 %.
Когато възможното намаление на размера на рисково претеглените експозиции, което институцията инициатор би постигнала чрез тази секюритизация, не е оправдано от съразмерно прехвърляне на кредитен риск на трети лица, компетентните органи могат за всеки случай поотделно да преценят, че няма да се счита, че значителен кредитен риск е бил прехвърлен на трети лица.
3. За целите на параграф 2 междинните траншове в секюритизацията са секюритизиращи позиции, за които се прилага рисково тегло по-ниско от 1 250 % и които са по-подчинени спрямо първостепенната позиция в тази секюритизация и с по-нисък ранг спрямо всяка секюритизираща позиция в тази секюритизация, за която в съответствие с раздел 4 е присъдено:
а)
при секюритизираща позиция, за която се прилага раздел 3, подраздел 3 - първа степен кредитно качество;
б)
при секюритизираща позиция, за която се прилага раздел 3, подраздел 4 - първа или втора степен кредитно качество.
4. Като алтернатива на параграфи 2 и 3 компетентните органи разрешават на институциите инициатори да считат, че значителен кредитен риск е бил прехвърлен, когато институцията инициатор е в състояние да докаже за всеки случай на секюритизация, че намаляването на капиталовите изисквания, които инициаторът постига чрез секюритизация, е оправдано от съразмерно прехвърляне на кредитен риск на трети лица.
Разрешение получават само институциите, които отговарят на всяко едно от следните условия:
а)
институцията разполага с подходящи чувствителни към риска политики и методологии за оценка на прехвърлянето на риск;
б)
институцията е отчела всяко прехвърляне на кредитен риск на трети лица за целите на вътрешното за институцията управление на риска и за разпределението на вътрешния капитал.
5. В допълнение към изискванията, посочени в параграфи 1-4 както е приложимо, се изпълнява всяко едно от следните условия:
а)
документацията по секюритизацията отразява икономическата същност на сделката;
б)
институцията инициатор и нейните кредитори не могат да се разпореждат със секюритизираните експозиции, включително в случай на несъстоятелност или след назначаване на ликвидатор или квестор. Това обстоятелство се потвърждава от квалифицирано правно становище;
в)
емитираните ценни книжа не представляват задължения за плащане от страна на институцията инициатор;
г)
институцията инициатор не упражнява ефективен или непряк контрол върху прехвърлените експозиции. Счита се, че инициаторът е запазил ефективен контрол върху прехвърлените експозиции, ако той има право да изкупи обратно от поемателя прехвърлените по-рано експозиции, за да реализира произтичащите от тях доходи, или ако е задължен да поеме обратно прехвърления риск. Запазването на правата или задълженията за обслужването на експозициите от страна на институцията инициатор не представлява само по себе си непряк контрол върху експозициите;
д)
документацията по секюритизацията отговаря на всяко едно от следните условия:
i)
тя не съдържа клаузи, които в случаите, различни от предсрочна амортизация, изискват секюритизиращите позиции да бъдат подобрени от институцията инициатор, включително, но без да се ограничава до замяна на базисните кредитни експозиции или увеличаването на доходността, платима на инвеститорите в отговор на влошаване на кредитното качество на секюритизираните експозиции;
ii)
тя не съдържа клаузи, които предвиждат увеличаване на доходността, платима на държателите на позиции по секюритизацията в отговор на влошаване на кредитното качество на групата базисни експозиции;
iii)
в нея се уточнява, когато е приложимо, че всяко закупуване или обратно изкупуване на секюритизиращи позиции от инициатора или спонсора, което излиза извън договорните му задължения, представлява изключение и може да стане единствено в условията на равнопоставена сделка между две независими лица;
е)
когато е налице опция за пълно погасяване, тя също изпълнява следните условия:
i)
тя може да бъде упражнена по преценка на институцията инициатор;
ii)
тя може да бъде упражнена само когато остава неамортизирана 10 % или по-малко от първоначалната стойност на секюритизираните експозиции;
iii)
тя няма за цел избягване на разпределяне на загуби по позиции, притежаващи кредитни подобрения, или по други позиции, държани от инвеститорите, и не предоставя кредитно подобрение по друг начин.
6. Компетентните органи информират ЕБО относно конкретните случаи, посочени в параграф 2, когато възможното намаление на размера на рисково претеглените експозиции не е оправдано от съразмерно прехвърляне на кредитен риск на трети лица, и относно случаите, при които институциите прилагат параграф 4. ЕБО следи различните практики в тази област и издава насоки в съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010. ЕБО прави преглед на изпълнението на тези насоки от държавите членки и до 31 декември 2017 г. предоставя на Комисията мнение по това дали е необходим обвързващ технически стандарт.
Член 244
Синтетична секюритизация
1. Институцията инициатор на синтетична секюритизация може да изчислява рисково претегления размер на експозициите и, когато е приложимо, размера на очакваните загуби за секюритизираните експозиции в съответствие с член 249, ако е изпълнено едно от следните условия:
а)
счита се, че значителен кредитен риск е бил прехвърлен към трети лица чрез обезпечена кредитна защита или чрез кредитна защита с гаранции;
б)
институцията инициатор прилага рисково тегло от 1 250 % спрямо всички секюритизиращи позиции, които задържа в тази секюритизация, или приспада тези секюритизиращи позиции от елементите на базовия собствен капитал от първи ред в съответствие с член 36, параграф 1, буква к).
2. Счита се, че значителен кредитен риск е прехвърлен, ако е изпълнено едно от следните условия:
а)
размерът на рисково претеглената експозиция на междинните траншове в секюритизацията, задържани от институцията инициатор в тази секюритизация, не надхвърля 50 % от размера на рисково претеглената експозиция на всички междинните траншове в тази секюритизацията;
б)
когато в секюритизацията няма междинни траншове и инициаторът може да докаже, че стойността на секюритизиращите позиции, които биха подлежали на приспадане от базовия собствен капитал от първи ред или за които би било определено рисково тегло 1 250 %, надхвърля значително обоснованата оценка на очакваната загуба по секюритизираните експозиции, институцията инициатор задържа не повече от 20 % от стойностите на секюритизираните позиции, които биха подлежали на приспадане от базовия собствен капитал от първи ред или биха получили рисково тегло 1 250 %;
в)
когато възможното намаление на размера на рисково претеглените експозиции, което институцията инициатор би постигнала чрез тази секюритизация, не е оправдано от съразмерно прехвърляне на кредитен риск на трети лица, компетентният орган може за всеки случай поотделно да прецени, че няма да се счита, че значителен кредитен риск е бил прехвърлен на трети лица.
3. За целите на параграф 2 междинните траншове в секюритизацията са секюритизиращи позиции, за които се прилага рисково тегло по-ниско от 1 250 % и които са по-подчинени спрямо първостепенната позиция в тази секюритизация и с по-нисък ранг спрямо всяка секюритизираща позиция в тази секюритизация, за която в съответствие с раздел 4 е присъдено:
а)
при секюритизираща позиция, за която се прилага раздел 3, подраздел 3 - първа степен кредитно качество;
б)
при секюритизираща позиция, за която се прилага раздел 3, подраздел 4 - първа или втора степен кредитно качество.
4. Като алтернатива на параграфи 2 и 3 компетентните органи разрешават на институциите инициатори да считат, че значителен кредитен риск е бил прехвърлен, когато институцията инициатор е в състояние да докаже за всеки случай на секюритизация, че намаляването на капиталовите изисквания, които инициаторът постига чрез секюритизация, е оправдано от съразмерно прехвърляне на кредитен риск на трети лица.
Разрешение получават само институциите, които отговарят на всяко едно от следните условия:
а)
институцията разполага с подходящи чувствителни към риска политики и методологии за оценка на прехвърлянето на риск;
б)
институцията е отчела всяко прехвърляне на кредитен риск на трети лица за целите на вътрешното за институцията управление на риска и за разпределението на вътрешния капитал.
5. В допълнение към изискванията, посочени в параграфи 1-4, както е приложимо, прехвърлянето отговаря на следните условия:
а)
документацията по секюритизацията отразява икономическата същност на сделката;
б)
кредитната защита, чрез която се прехвърля кредитният риск, отговаря на изискванията на член 247, параграф 2;
в)
инструментите, използвани за прехвърляне на кредитния риск, не съдържат клаузи или условия, които:
i)
установяват значими прагове на същественост, под които кредитната защита не се счита за изискуема в случай на настъпване на кредитно събитие;
ii)
позволяват прекратяване на защитата в случай на влошаване на кредитното качество на базисните експозиции;
iii)
изискват в случаите, различни от предсрочна амортизация, институцията инициатор да подобрява кредитното качество на позициите в секюритизацията;
iv)
предвиждат увеличаване на цената на кредитната защита на институцията или на доходността, платима на държателите на позиции в секюритизацията, в случай на влошаване на кредитното качество на групата базисни експозиции;
г)
получено е квалифицирано правно становище, което потвърждава изпълнимостта на кредитната защита във всички съответни юрисдикции;
д)
в документацията по секюритизацията е уточнено, че когато е приложимо, всяко закупуване или обратно изкупуване на секюритизиращи позиции от инициатора или спонсора, което излиза извън договорните му задължения, може да стане единствено в условията на равнопоставена сделка между две независими лица;
е)
когато е налице опция за пълно погасяване, тя съответства на всяко едно от следните условия:
i)
тя може да бъде упражнена по преценка на институцията инициатор;
ii)
тя може да бъде упражнена само когато остава неамортизирана 10 % или по-малко от първоначалната стойност на секюритизираните експозиции;
iii)
тя няма за цел избягване на разпределяне на загуби по позиции, притежаващи кредитни подобрения, или по други позиции, държани от инвеститорите, и да се предоставя кредитно подобрение по-друг начин.
6. Компетентните органи информират ЕБО относно конкретните случаи, посочени в параграф 2, когато възможното намаление на размера на рисково претеглените експозиции не е оправдано от съразмерно прехвърляне на кредитен риск на трети лица, и относно случаите, при които институциите прилагат параграф 4. ЕБО следи различните практики в тази област и издава насоки в съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010. ЕБО прави преглед на изпълнението на тези насоки от държавите членки и до 31 декември 2017 г. предоставя на Комисията мнение по това дали е необходим обвързващ технически стандарт.
Раздел 3
Изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции
Подраздел 1
Принципи
Член 245
Изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции
1. Когато в съответствие с раздел 2 институцията инициатор е прехвърлила значителен кредитен риск, свързан със секюритизирани експозиции, въпросната институция може:
а)
при традиционна секюритизация да изключи експозициите, които тя е секюритизирала, от изчисленията на размера на рисково претеглените експозиции и, когато е приложимо, от размера на очакваната загуба;
б)
при синтетична секюритизация, да изчисли размера на рисково претеглените експозиции и, когато е приложимо, размера на очакваната загуба по отношение на секюритизираните експозиции в съответствие с членове 249 и 250.
2. Когато институцията инициатор е взела решение да прилага параграф 1, тя изчислява размера на рисково претеглените експозиции по настоящата глава за позициите, които тя може да държи в секюритизацията.
Когато институцията инициатор не е прехвърлила значителен кредитен риск или е взела решение да не прилага параграф 1, не е необходимо тя да изчислява размера на рисково претеглените експозиции за всяка позиция, която тя може да има във въпросната секюритизация, но продължава да включва секюритизираните експозиции в изчислението на размера на рисково претеглените експозиции, все едно че те не са били секюритизирани.
3. Когато има експозиция към различни траншове от една секюритизация, експозицията към всеки транш се третира като отделна секюритизираща позиция. Счита се, че доставчиците на кредитна защита по секюритизиращи позиции държат позиции в секюритизацията. Секюритизиращите позиции включват експозиции към секюритизация, произтичащи от лихвени или валутни дериватни договори.
4. Освен ако секюритизиращата позиция не е приспадната от елементите на базовия собствен капитал от първи ред в съответствие с член 36, параграф 1, буква к), размерът на рисково претеглената експозиция се включва в общия размер на рисково претеглените експозиции на институцията за целите на член 92, параграф 3.
5. Размерът на рисково претеглените експозиции на секюритизираща позиция се изчислява посредством прилагането на съответното общо рисково тегло към стойността на експозицията на позицията, изчислена в съответствие с член 246.
6. Общото рисково тегло се определя като сума от рисковото тегло, посочено в настоящата глава, и евентуалното допълнително рисково тегло в съответствие с член 407.
Член 246
Стойност на експозицията
1. Стойността на експозицията се изчислява, както следва:
а)
ако институцията изчислява размера на рисково претеглените експозиции съгласно подраздел 3, стойността на експозицията на дадена балансова секюритизираща позиция следва да бъде нейната отчетна стойност, след като са приложени съответните специфични корекции за кредитен риск, третирани в съответствие с член 110;
б)
ако институцията изчислява размера на рисково претеглените експозиции съгласно подраздел 4, стойността на експозицията на дадена балансова секюритизираща позиция следва да бъде нейната отчетна стойност, измерена без да бъдат отчитани направените корекции за кредитен риск, третирани в съответствие с член 110;
в)
ако институцията изчислява размера на рисково претеглените експозиции съгласно подраздел 3, стойността на експозицията на дадена задбалансова секюритизираща позиция е нейната номинална стойност, намалена с корекции за специфичен кредитен риск по въпросната секюритизираща позиция, умножена с посочения в настоящата глава конверсионен коефициент. Освен ако не е указано друго, конверсионният коефициент е 100 %;
г)
ако институцията изчислява размера на рисково претеглените експозиции съгласно подраздел 4, стойността на експозицията на дадена задбалансова секюритизираща позиция е нейната номинална стойност, умножена с посочения в настоящата глава конверсионен коефициент. Освен ако не е указано друго, конверсионният коефициент е 100 %;
д)
стойността на експозицията за кредитен риск от контрагента на дериватен инструмент, посочен в приложение II, се определя в съответствие с глава 6.
2. Когато институцията притежава две или повече припокриващи се позиции при секюритизация, институцията включва в изчислението на размера на рисково претеглените експозиции, до размера на припокриването, само позицията или частта от позиция, водеща до по-голям размер на рисково претеглените експозиции. Институцията може също да отчете такова припокриване между капиталовите изисквания за специфичен риск на позиции в търговския портфейл и капиталовите изисквания за секюритизиращите позиции в банковия портфейл, при условие че институцията може да изчисли и сравни капиталовите изисквания за съответните позиции. За целите на настоящия параграф припокриване е налице, когато позициите, напълно или частично, представляват експозиция към един риск, така че за размера на припокриването се установява една-единствена експозиция.
3. Когато член 268, буква в) се прилага за позициите в търговски книжа, покрити с активи, институцията може да използва рисковите тегла, определени за ликвидното улеснение, при изчисляването на размера на рисково претеглената експозиция за търговски книжа, покрити с активи, при условие че 100 % от емитираните по програмата търговски книжа, покрити с активи, са обхванати от това или от друго ликвидно улеснение и всички тези ликвидни улеснения се третират равностойно с търговските книжа, покрити с активи, така че те формират припокриващи се позиции.
Институцията уведомява компетентните органи, когато прилага това третиране.
Член 247
Признаване на редуциране на кредитен риск при секюритизиращи позиции
1. Дадена институция може да признае обезпечена кредитна защита или кредитна защита с гаранции, получена по отношение на дадена секюритизираща позиция, в съответствие с глава 4 и при спазване на изискванията, установени в настоящата глава и в глава 4.
Приемливата обезпечена кредитна защита се ограничава до финансовите обезпечения, които отговарят на изискванията на глава 2 за изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции, както е посочено в глава 4, като признаването зависи от спазването на съответните изисквания, установени в глава 4.
2. Приемливата кредитна защита с гаранции и доставчиците на кредитна защита с гаранции се ограничават до тези, които отговарят на условията по глава 4, като признаването зависи от спазването на съответните изисквания, установени в глава 4.
3. Чрез дерогация от параграф 2, приемливите доставчици на кредитна защита с гаранции, изброени в член 201, параграф 1, букви а)-з), с изключение на квалифицираните централни контрагенти, трябва да имат кредитна оценка от призната АВКО, която е определена като съответстваща на трета или по-благоприятна степен на кредитно качество съгласно член 136 и е съответствала на втора или по-благоприятна степен към момента на първото признаване на кредитната защита. Институциите, които имат разрешение да прилагат вътрешнорейтинговия подход за пряка експозиция към доставчика на защита, могат да определят приемливостта по първото изречение, като сравнят вероятността от неизпълнение на доставчика на защита с вероятността от неизпълнение, съответстваща на посочените в член 136 степени на кредитното качество.
4. Чрез дерогация от параграф 2, дружества със специална цел - секюритизация, са приемливи доставчици на защита, ако притежават активи, които се квалифицират като приемливо финансово обезпечение и по отношение на които няма права или условни права от по-висок или равностоен ранг на условните права на институцията, която получава кредитна защита с гаранции, и са изпълнени всички изисквания за признаването на финансовите обезпечения по глава 4. В тези случаи GA (размерът на защитата, коригиран за валутни и падежни несъответствия съгласно разпоредбите по глава 4) се ограничава до коригираната за променливост пазарна стойност на тези активи и g (рисковото тегло на експозициите към доставчика на защитата, определено съгласно стандартизирания подход) се определя като среднопретегленото рисково тегло, което би било приложимо за тези активи като финансово обезпечение съгласно стандартизирания подход.
Член 248
Непряка подкрепа
1. Институцията спонсор или институцията инициатор, която по отношение на дадена секюритизация е приложила член 245, параграфи 1 и 2 при изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции или е продала инструменти от търговския си портфейл, в резултат на което от нея вече не се изисква да разполага със собствен капитал срещу риска от тези инструменти, не може да осигурява с оглед на намаляване на потенциалните или реални загуби на инвеститорите подкрепа на секюритизацията, която излиза извън договорните ѝ задължения. Не се смята, че дадена сделка осигурява подкрепа, ако тя е осъществена в условията на равнопоставена сделка между две независими лица и е взета предвид при оценката на значителното прехвърляне на риск. Независимо дали осигурява подкрепа, всяка такава сделка се съобщава на компетентните органи и отчита в процеса на разглеждане и разрешаване на кредити от страна на институцията. Когато преценява дали структурата на сделката не позволява осигуряване на подкрепа, институцията отчита по подходящ начин най-малко всеки един от следните критерии:
а)
цената на обратното изкупуване;
б)
капиталовата и ликвидната позиция на институцията преди и след обратното изкупуване;
в)
риска и доходността на секюритизираните експозиции;
г)
риска и доходността на секюритизиращите позиции;
д)
въздействието на подкрепата върху очакваните загуби, която инициаторът очаква да понесе в сравнение с инвеститорите.
2. В съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 ЕБО издава насоки за това какво представляват условията на равнопоставена сделка между две независими лица и кога структурата на сделката не позволява осигуряване на подкрепа.
3. Ако институция инициатор или институция спонсор не успее да изпълни изискванията на параграф 1 по отношение на дадена секюритизация, тази институция трябва да разполага със собствен капитал за покриване най-малко на всички секюритизирани експозиции, все едно че те не са били секюритизирани.
Подраздел 2
Изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции, секюритизирани при синтетична секюритизация, от страна на институцията инициатор
Член 249
Общо третиране
Когато са изпълнени условията по член 244, при изчисляването на рисково претегления размер на секюритизираните експозиции институцията инициатор на синтетична секюритизация използва в съответствие с условията на член 250 съответните методологии за изчисление, предвидени в настоящия раздел, а не предвидените в глава 2. За институциите, изчисляващи рисково претегления размер на експозициите и размера на очакваните загуби по глава 3, размерът на очакваната загуба по отношение на такива експозиции е нула.
Установените в първа алинея изисквания се прилагат за цялата група от експозиции, включени в секюритизацията. При спазване на член 250 институцията инициатор изчислява размера на рисково претеглените експозиции по отношение на всички траншове по секюритизацията в съответствие с разпоредбите на настоящия раздел, включително тези, за които институцията отчита редуциране на кредитния риск съгласно член 247, като рисковите тегла, които се прилагат спрямо такива позиции, могат да бъдат изменени в съответствие с глава 4 при спазване на предвидените в настоящата глава изисквания.
Член 250
Третиране на падежните несъответствия при синтетична секюритизация
При изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции в съответствие с член 249 се отчита всяко несъответствие между падежа на кредитната защита, което представлява транш, и посредством която се извършва прехвърляне на риск, и на секюритизираните експозиции, както следва:
а)
падежът на секюритизираните експозиции се определя на база експозицията с най-отдалечен във времето падеж, но не повече от пет години. Падежът на кредитната защита се определя съгласно глава 4;
б)
институцията инициатор не отчита наличието на падежни несъответствия при изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции за траншове, които в съответствие с настоящия раздел получават рисково тегло от 1 250 %. За всички останали траншове третирането на падежното несъответствие, предвидено в глава 4, се прилага съгласно следната формула:
където:
RW*
=
размерът на рисково претеглените експозиции за целите на член 92, параграф 3, буква а);
RWAss
=
размерът на рисково претеглените експозиции, който би бил използван, ако тези експозиции не са били секюритизирани, изчислен на пропорционална основа;
RWSP
=
размерът на рисково претеглените експозиции съгласно член 249, при условие че няма падежно несъответствие;
T
=
падежът на базисните експозиции, изразен в години;
t
=
падежът на кредитната защита, изразен в години;
t*
=
0,25.
Подраздел 3
Изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции при стандартизирания подход
Член 251
Рискови тегла
При спазване на изискванията по член 252 институцията изчислява размера на рисково претеглената експозиция на рейтингована секюритизираща или пресекюритизираща позиция, като прилага съответното рисково тегло към стойността на експозицията.
Приложимото рисково тегло, което съответства на кредитната оценка на позицията съгласно раздел 4, е посочено в таблица 1.
Таблица 1
Степен на кредитно качество
1
2
3
4 (само за кредитни оценки, различни от краткосрочни кредитни оценки)
всички други степени на кредитно качество
Секюритизиращи позиции
20 %
50 %
100 %
350 %
1 250 %
Пресекюритизиращи позиции
40 %
100 %
225 %
650 %
1 250 %
При спазване на членове 252-255 размерът на всяка рисково претеглена нерейтингована секюритизираща позиция се изчислява посредством прилагането на рисково тегло от 1 250 %.
Член 252
Институции инициатори и институции спонсори
За институция инициатор или институция спонсор размерът на рисково претеглените експозиции, изчислени по отношение на нейните секюритизиращи позиции във всяка отделна секюритизация, може да се сведе до размера на рисково претеглените експозиции, който обичайно би бил изчислен за секюритизираните експозиции, ако те не бяха секюритизирани, при прилагането на рисково тегло от 150 % спрямо:
а)
всички позиции, които понастоящем са в неизпълнение;
б)
всички позиции сред секюритизираните експозиции, които в съответствие с член 128 са свързани с особено висок риск.
Член 253
Третиране на нерейтинговани позиции
1. За целите на изчисляването на рисково претегления размер на нерейтингована секюритизираща позиция, институцията може да прилага среднопретегленото рисково тегло, което институция, държаща експозициите, би приложила към секюритизираните експозиции съгласно глава 2, умножено по коефициента на концентрация, посочен в параграф 2. За тази цел институцията във всеки един момент знае състава на групата секюритизирани експозиции.
2. Коефициентът на концентрация е равен на сумата от номиналните стойности на всичките траншове, разделена на сумата от номиналните размери на траншовете, подчинени или равностойни по ранг на транша, в който се държи позицията, включително въпросния транш. Полученото в резултат рисково тегло не трябва да е по-високо от 1 250 % или по-ниско от което и да било рисково тегло, приложимо спрямо транш с по-висок ранг, който е с присъдена кредитна оценка. Когато дадена институция не е в състояние да определи рисковите тегла, които биха били приложени към секюритизираните експозиции съгласно глава 2, към позицията се прилага рисково тегло в размер на 1 250 %.
Член 254
Третиране на секюритизиращи позиции, структурирани като траншове за втора или следващи по ред загуби в програми за търговски книжа, покрити с активи
Освен ако е налично по-благоприятно третиране на в случаите на нерейтинговани ликвидни улеснения съгласно член 255, институцията може да прилага за секюритизиращите позиции, които отговарят на следните условия, рисково тегло, което е по -високата от следните две стойности: 100 %, или най-високото от рисковите тегла, което институция, притежаваща експозициите, би приложила за всяка от секюритизираните експозиции по глава 2:
а)
секюритизиращата позиция е в транш, който по своята икономическа същност представлява позиция за втора или следващи по ред загуби в секюритизацията и траншът за първа загуба осигурява значително подобрение на кредитното качество на транша за втора загуба;
б)
качеството на секюритизиращата позиция е равностойно или по-благоприятно от трета степен на кредитно качество съгласно стандартизирания подход;
в)
секюритизиращата позиция се държи от институция, която не притежава позиция в транша за първа загуба.
Член 255
Третиране на нерейтинговани ликвидни улеснения
1. За определяне на стойността на експозицията, дадена институция може да приложи конверсионен коефициент от 50 % към номиналната стойност на нерейтинговано ликвидно улеснение, когато са изпълнени следните условия:
а)
документацията по ликвидното улеснение ясно посочва и ограничава обстоятелствата, при които ликвидното улеснение може да бъде използвано;
б)
усвояванията по ликвидното улеснение не могат да се използват за предоставяне на кредитна подкрепа чрез покриване на вече настъпили загуби по време на усвояването, и особено за осигуряване на ликвидност по отношение на експозиции в неизпълнение по време на усвояването или за придобиване на активи по по-висока от справедливата стойност;
в)
улеснението не се използва за осигуряване на постоянно или периодично финансиране на секюритизацията;
г)
погасяването на изтеглените суми по улеснението не е подчинено спрямо вземанията на инвеститорите, които не са вземания по лихвени или валутни дериватни договори, такси и други подобни плащания, като вземанията по улеснението не могат да бъдат отписвани, отлагани или разсрочвани;
д)
не е възможно улеснението да бъде усвоявано след изчерпването на всички приложими кредитни подобрения, подкрепящи ликвидното улеснение;
е)
ликвидното улеснение съдържа клауза, която намалява автоматично сумата, която може да бъде изтеглена, с размера на експозициите в неизпълнение, където „неизпълнение“ има значението по глава 3, или където групата секюритизирани експозиции се състои от рейтинговани инструменти, ликвидното улеснение се прекратява, когато средното кредитно качество на групата се понижи под инвестиционен рейтинг.
Приложимото рисково тегло е най-високото рисково тегло, което би се приложило за всяка от секюритизираните експозиции по глава 2 от институция, държаща експозициите.
2. За да се определи стойността на експозицията на улеснения във вид на парични аванси, може да бъде приложен конверсионен коефициент от 0 % към номиналната стойност на ликвидно улеснение, което е безусловно отменяемо, при условие че са изпълнени условията, посочени в параграф 1, и погасяванията на усвоени суми от улеснението са с първостепенен ранг спрямо останалите претенции към паричните потоци, произтичащи от секюритизираните експозиции.
Член 256
Допълнителни капиталови изисквания при секюритизация на револвиращи експозиции с предвидена клауза за предсрочна амортизация
1. При наличие на секюритизация на револвиращи експозиции, за които е приложима клауза за предсрочна амортизация, институцията инициатор изчислява в съответствие с настоящия член допълнителен рисково претеглен размер на експозицията във връзка с вероятността нивата на кредитния риск, на който е изложена, да нараснат след прилагането на клаузата за предсрочна амортизация.
2. Институцията изчислява рисково претегления размер по отношение на сумата от стойностите на експозициите от участието на инициатора и участието на инвеститорите.
За секюритизационни структури, където секюритизираните експозиции обхващат револвиращи и нереволвиращи експозиции, институцията инициатор прилага третирането, предвидено в параграфи 3-6, към частта от групата от базисни експозиции, съдържаща револвиращи експозиции.
Стойността на експозицията на участието на инициатора представлява стойността на експозицията на онази номинална част от съвкупността от усвоени суми, препродадени в секюритизация, която, съотнесена към размера на общата съвкупност, препродадена в структурата, определя частта на паричните потоци, генерирани от събраните суми по главниците и лихвите и други свързани суми, които не са предназначени за извършване на плащания към тези, които имат секюритизиращи позиции в секюритизацията. Участието на инициатора не е подчинено спрямо участието на инвеститорите. Стойността на експозицията на участието на инвеститорите е стойността на експозицията на оставащата номинална част от съвкупността от усвоени суми.
Размерът на рисково претеглената експозиция по отношение на стойността на експозицията на участието на инициатора се изчислява пропорционално на експозицията към секюритизирани експозиции, все едно че те не са били секюритизирани.
3. От изчисляването на допълнителен рисково претеглен размер на експозицията по параграф 1 се освобождават инициаторите на следните видове секюритизации:
а)
секюритизациите на револвиращи експозиции, при които инвеститорите остават напълно изложени на всички бъдещи усвоявания от кредитополучателите, така че рискът по базисните експозиции не се поема обратно от институцията инициатор дори след настъпването на предсрочна амортизация;
б)
секюритизациите, при които клаузата за предсрочна амортизация се задейства единствено от събития, които не са свързани с риска и доходността на секюритизираните активи или на институцията инициатор като например съществени промени в данъчните закони или наредби.
4. За институцията инициатор, изчисляваща допълнителен рисково претеглен размер на експозицията в съответствие с параграф 1, сумата на рисково претегления размер на експозициите по отношение на позициите ѝ в участието на инвеститорите и сумата на рисково претеглените експозиции, изчислени съгласно параграф 1, не превишават по-голямото от:
а)
размера на рисково претеглената експозиция, изчислен по отношение на нейните позиции в участието на инвеститорите;
б)
размера на рисково претеглената експозиция, който би бил изчислен по отношение на секюритизираните експозиции от институция, притежаваща експозициите, ако експозициите не бяха секюритизирани, до размера на участието на инвеститорите.
Приспадането на нетни печалби, ако има такива, произтичащи от капитализиране на бъдещ доход, изисквано по член 32, параграф 1, не участва при изчисляването на максималния размер, посочен в предходната алинея.
5. Рисково претегленият размер на експозициите, който се изчислява в съответствие с параграф 1, се установява, като се умножи стойността на експозицията на участието на инвеститорите по произведението на съответния конверсионен коефициент, посочен в параграфи 6-9, и среднопретегленото рисково тегло, което би било приложимо за секюритизираните експозиции, ако експозициите не бяха секюритизирани.
Клаузата за предсрочна амортизация се разглежда като контролирана, когато е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
институцията инициатор разполага с подходящи планове за управление на капитала и ликвидността, обезпечаващи достатъчно собствен капитал и ликвидност при възникване на събитие, водещо до предсрочна амортизация;
б)
през целия период на трансакцията има пропорционално разделяне между участието на инициатора и участието на инвеститора на плащанията по лихви и главници, разходи, загуби и възстановени суми на базата на салдото на неизплатените вземания в един или повече референтни момента през всеки месец;
в)
периодът на амортизация е достатъчно дълъг, така че 90 % от началния размер на дълга (участието на инициатора и на инвеститорите) се очаква до края на периода да бъде погасен или да изпадне в неизпълнение;
г)
скоростта на погасяването не превишава тази, която би била постигната при линейната амортизация за периода, посочен в буква в).
6. В случай на секюритизация с клауза за предсрочна амортизация на експозиции на дребно, които са неусвоени и безусловно отменяеми без предварително уведомление, където предпоставка за предприемане на предсрочната амортизация е спадането на осреднения за три месеца допълнителен спред до определено ниво, институциите сравняват осреднения за три месеца допълнителен спред с размера на посоченото в клаузата ниво на задържане на допълнителния спред.
Когато секюритизацията не изисква да се определя изрично нивото на задържане на допълнителния спред, нивото на задържане се приема за 4,5 процентни пункта по-високо от нивото на допълнителния спред, при който се предприема предсрочна амортизация.
Конверсионният коефициент, който се прилага, се определя от нивото на действителния тримесечен среден допълнителен спред съгласно таблица 2.
Таблица 2
Секюритизация с клауза за контролирана предсрочна амортизация
Секюритизация с клауза за неконтролирана предсрочна амортизация
Осреднен тримесечен допълнителен спред
Конверсионен коефициент
Конверсионен коефициент
Над ниво A
0 %
0 %
Ниво A
1 %
5 %
Ниво B
2 %
15 %
Ниво C
10 %
50 %
Ниво D
20 %
100 %
Ниво E
40 %
100 %
където:
а)
„ниво A“ означава нива на допълнителен спред по-ниски от 133,33 % от нивото на задържане на допълнителния спред, но не по-ниски от 100 % от това ниво на задържане;
б)
„ниво B“ означава нива на допълнителен спред по-ниски от 100 % от нивото на задържане на допълнителния спред, но не по-ниски от 75 % от това ниво на задържане;
в)
„ниво C“ означава нива на допълнителен спред по-ниски от 75 % от нивото на задържане на допълнителния спред, но не по-ниски от 50 % от това ниво на задържане;
г)
„ниво D“ означава нива на допълнителен спред по-ниски от 50 % от нивото на задържане на допълнителния спред, но не по-ниски от 25 % от това ниво на задържане;
д)
„ниво E“ означава нива на допълнителен спред по-ниски от 25 % от нивото на задържане на допълнителния спред.
7. В случаи на секюритизация с клауза за предсрочна амортизация на експозиции към на дребно, които са неусвоени и безусловно отменяеми без предварително уведомяване и където предсрочната амортизация се предприема на основание на числена стойност, различна от осреднения тримесечен допълнителен спред, след получено разрешение от компетентните органи институциите могат да прилагат третиране с, което е приблизително същото като това по параграф 6, за да определят посочения конверсионен коефициент. Компетентният орган дава разрешение, ако са изпълнени следните условия:
а)
това третиране е по-подходящо, защото институцията може да установи количествен показател, който по отношение на числената стойност, задействаща предсрочната амортизация, е равностоен на нивото на задържане на допълнителния спред;
б)
това третиране води до оценка на риска, свързана с вероятността нивата на кредитния риск, на който е изложена институцията, да нараснат след прилагането на клаузата за предсрочна амортизация, която е също толкова благоразумна колкото изчислената по параграф 6.
8. Спрямо всички други схеми на секюритизация, съдържащи клауза за контролирана предсрочна амортизация на револвиращите експозиции, се прилага конверсионен коефициент от 90 %.
9. Спрямо всички други схеми на секюритизация, съдържащи клауза за неконтролирана предсрочна амортизация на револвиращите експозиции, се прилага конверсионен коефициент от 100 %.
Член 257
Редуциране на кредитен риск за секюритизиращи позиции, за които се прилага стандартизираният подход
Когато е получена кредитна защита спрямо дадена секюритизираща позиция, изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции може да се измени в съответствие с глава 4.
Член 258
Намаление на размера на рисково претеглените експозиции
Когато на секюритизиращата позиция е присъдено рисково тегло от 1 250 %, институциите могат, в съответствие с член 36, параграф 1, буква к), да приспаднат от базовия собствен капитал от първи ред стойността на експозицията на тази позиция като алтернатива на включването на позицията в изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции. За тази цел изчислението на стойността на експозицията може да отразява признатата обезпечена кредитна защита по начин, който съответства на член 257.
Когато институцията инициатор прилага въпросната алтернатива, тя може да извади сумата, приспадната в съответствие с член 36, параграф 1, буква к), умножена по 12,5, от сумата, определена в член 252 като рисково претегления размер на експозицията, който би бил изчислен обичайно за секюритизираните експозиции, ако те не бяха секюритизирани.
Подраздел 4
Изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции при вътрешнорейтинговия подход
Член 259
Йерархия на методите
1. Институциите използват методите в съответствие със следната йерархия:
а)
спрямо позициите с присъдена оценка или такива, за които може да се използва подразбираща се оценка, за изчисляване на размера на рисково претеглената експозиция се прилага рейтинговият подход, изложен в член 261;
б)
спрямо нерейтингованите позиции институцията може да използва изложения в член 262 метод на надзорната формула, при който тя може да изготвя оценки на PD и, когато е приложимо, на стойността на експозицията и на LGD, които се използват в метода на надзорната формула, в съответствие с изискванията за оценка на тези параметри съгласно вътрешнорейтинговия подход по раздел 3. Институция, която не е инициатор, може да използва метода на надзорната формула само с предварителното разрешение на компетентните органи, което се предоставя само ако институцията отговаря на предвидените в първото изречение от настоящата буква условия;
в)
като алтернатива на буква б) и само за позиции без рейтинг, произтичащи от програми за търговски книжа, покрити с активи, институцията може да използва посочения в параграф 4 подход на вътрешна оценка, ако компетентните органи са дали съответното разрешение;
г)
във всички останали случаи секюритизиращите позиции без рейтинг получават рисково тегло от 1 250 %;
д)
независимо от буква г) и след предварително разрешение от компетентните органи, институцията може да изчисли рисковото тегло за позиция без рейтинг в програма за търговски книжа, покрити с активи, съгласно член 253 или член 254, ако позицията без рейтинг не представлява търговски книжа и попада в приложното поле на подхода на вътрешна оценка, за който е поискано разрешение. Съвкупната стойност на експозициите, за които се прилага това изключение, не трябва да е съществена и при всички случаи да е по-малка от 10 % от съвкупната стойност на експозициите, третирани от институцията в съответствие с подхода на вътрешна оценка. Институцията спира да прилага това, ако бъде отказано разрешението за съответния подход за вътрешна оценка.
2. За да може да използва рейтинги по подразбиране, институцията присъжда на позиция без рейтинг кредитна оценка по подразбиране, еквивалентна на кредитната оценка на референтна позиция от най-висок ранг с рейтинг, подчинена във всяко отношение на въпросната секюритизираща позиция без рейтинг и отговаряща на всяко едно от следните условия:
а)
референтните позиции трябва във всяко отношение да бъдат подчинени на секюритизираща позиция без рейтинг;
б)
матуритетът на референтните позиции е еднакъв на или по-голям от матуритета на въпросната позиция без рейтинг;
в)
всеки рейтинг по подразбиране се актуализира периодично с цел отразяване промените в кредитните оценки на референтните позиции.
3. Компетентните органи разрешават на институциите да използват посочения в параграф 4 „подход на вътрешна оценка“, когато е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
позициите в търговски книжа, емитирани по програмата за търговски книжа, покрити с активи, са позиции с рейтинг;
б)
вътрешната оценка на кредитното качество на позицията отразява общодостъпната методология за оценка, прилагана от една или повече АВКО, за определянето на рейтинга на ценни книжа, покрити от такъв вид секюритизиращи експозиции;
в)
АВКО, чиято методология се използва съгласно изискванията на буква б), включват тези АВКО, които са присъдили външен рейтинг на търговските книжа, емитирани по програма за търговски книжа, покрити с активи. Количествените параметри като например стрес факторите, използвани за отнасяне на позициите към дадено кредитно качество, са поне толкова консервативни, колкото критериите, използвани при съответната методология за оценка, прилагана от въпросните АВКО;
г)
при разработване на своята методология за вътрешна оценка институцията отчита съответните публикувани рейтингови методологии на АВКО, които присъждат рейтинги на търговски книжа, емитирани по програмата за търговски книжа, покрити с активи. Това отчитане се документира от институцията и редовно се актуализира, както е посочено в буква ж);
д)
методологията на институцията за вътрешна оценка включва рейтингови класове. Трябва да има съответствие между тези рейтингови класове и кредитните оценки на АВКО. Това съответствие изрично се документира;
е)
методологията за вътрешна оценка се използва в процесите на институцията за вътрешно управление на риска, включително в процедурите по вземане на управленски решения, управленските информационни системи и процеса за разпределение на вътрешния капитал;
ж)
периодично се извършва преглед на процеса на вътрешна оценка и на качеството на вътрешните оценки на кредитното качество на експозициите на институцията по програма за търговски книжа, покрити с активи, от страна на вътрешни или външни одитори, АВКО или вътрешните функции на институцията за преглед на кредитния портфейл или за управление на риска. Ако вътрешният одит, функциите на институцията за преглед на кредитния портфейл или за управление на риска извършват прегледа, тези функции са независими от дейностите, свързани с програмата за търговски книжа, покрити с активи, както и от дейността по взаимоотношения с клиенти;
з)
институцията следи резултатите от вътрешните рейтинги във времето, за да прецени качеството на методологията си за вътрешна оценка, и при необходимост внася корекции в тази методология, когато рискът и доходността на експозициите редовно се отклоняват от това, което се очаква от съответните вътрешните рейтинги;
и)
програмата за търговски книжа, покрити с активи, съдържа стандарти за емитиране под формата на кредитни и инвестиционни указания. При вземането на решение за закупуване на даден актив администраторът на програмата за търговски книжа, покрити с активи, отчита вида на закупувания актив, вида и паричната стойност на експозицията, породена от предоставените ликвидни улеснения и кредитни подобрения, разпределението на загубите, правната и икономическа необвързаност на прехвърлените активи със субекта, продаващ активите. Извършва се кредитен анализ на рисковия профил на продавача на актива, включващ анализ на предходните и очакваните бъдещи финансови резултати, настоящо позициониране на пазара, очаквана бъдеща конкурентоспособност, ливъридж, парични потоци, лихвено покритие и рейтинг на дълга. Освен това се извършва преглед на правилата на продавача за кредитиране, способността за обслужване и процедурите по събиране на вземанията;
й)
стандартите за емитиране на програмата за търговски книжа, покрити с активи, установяват минимални критерии, на които трябва да отговарят активите, които в частност:
i)
изключват закупуването на активи, които са със значително просрочие или в неизпълнение;
ii)
ограничават свръхконцентрация към отделни длъжници или по географски области;
iii)
ограничават максималния падеж на закупуваните активи;
к)
програмата за търговски книжа, покрити с активи, съдържа политики и процедури за събиране на вземания, отчитащи оперативния капацитет и кредитното качество на обслужващото дружество. Програмата за търговски книжа, покрити с активи, предвижда редуциране на рисковете, свързани с резултатите от дейността на продавача или обслужващото лице, посредством различни методи като например механизми за реагиране, базирани на актуалното кредитно качество, които не биха позволили нежелано смесване на средства;
л)
оценката на общата очаквана загуба на групата от активи, която програмата за търговски книжа, покрити с активи, разглежда за закупуване, отчита всички източници на потенциален риск, включително кредитен риск и риск от разсейване. Ако размерът на предоставеното от продавача кредитно подобрение се базира единствено на размера на загубите от кредитен характер, се създават отделен резерв за покриване на риска от разсейване, когато този риск е съществен за конкретната група от експозиции. Освен това при определяне на размера на изискваното подобрение програмата анализира историческа информация от последните няколко години, включително за загуби, просрочия, случаите на разсейване и заменяемостта на вземанията;
м)
програмата за търговски ценни книжа, покрити с активи, включва определени структурни елементи при закупуването на експозиции, включително механизми за прекратяване на програмата, с цел редуциране на потенциалното влошаване на кредитното качество на базисния портфейл.
4. При подхода на вътрешна оценка институцията отнася позиция без рейтинг към един от рейтинговите класове, посочени в параграф 3, буква д). Позицията получава същия рейтинг въз основа на кредитните оценки, съответстващи на този рейтингов клас, както е изложено в параграф 3, буква д). Когато в началото на секюритизацията този производен рейтинг е на ниво инвестиционен рейтинг или по-добро, той се счита за еквивалентен на признатата кредитна оценка, присъдена от АВКО, за целите на изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции.
5. Институциите, които са получили разрешение да използват подхода на вътрешна оценка, не възобновят използването на други методи, освен ако не е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
институцията е удостоверила по удовлетворителен за компетентния орган начин, че има сериозни основания да го направи;
б)
институцията е получила предварително разрешение от компетентния орган.
Член 260
Максимален размер на рисково претеглените експозиции
Институция инициатор, институция спонсор или други институции, които могат да изчислят стойността на коефициента KIRB, могат да ограничат размерите на рисково претеглените експозиции, изчислени във връзка с позициите им в секюритизация, до това, което би дало като резултат капиталовото изискване по член 92, параграф 3, равно на сумата от 8 % от размера на рисково претеглените експозиции, които биха се получили, ако секюритизираните активи не бяха секюритизирани и представляваха в балансова позиция на институцията, плюс размера на съответната очакваната загуба.
Член 261
Рейтингов метод
1. При рейтинговия метод институцията изчислява рисково претегления размер на рейтингована секюритизираща или пресекюритизираща позиция, като прилага съответното рисково тегло към стойността на експозицията и умножава получения резултат по 1,06.
Приложимото рисково тегло, което съответства на кредитната оценка на позицията съгласно раздел 4, е посочено в таблица 4.
Таблица 4
Степен на кредитно качество
Секюритизиращи позиции
Пресекюритизиращи позиции
Кредитни оценки, които не са краткосрочни
Краткосрочни кредитни оценки
A
B
C
D
E
1
1
7 %
12 %
20 %
20 %
30 %
2
8 %
15 %
25 %
25 %
40 %
3
10 %
18 %
35 %
35 %
50 %
4
2
12 %
20 %
40 %
65 %
5
20 %
35 %
60 %
100 %
6
35 %
50 %
100 %
150 %
7
3
60 %
75 %
150 %
225 %
8
100 %
200 %
350 %
9
250 %
300 %
500 %
10
425 %
500 %
650 %
11
650 %
750 %
850 %
всички други и без рейтинг
1 250 %
Рисковите тегла в колона C на таблица 4 се прилагат, ако секюритизиращата позиция не е пресекюритизираща позиция и ако ефективният брой на секюритизираните експозиции е по-малък от шест.
За останалата част от секюритизиращите позиции, които не са пресекюритизиращи позиции, се прилагат рисковите тегла в колона B, освен ако позицията е в най-първостепенния транш на дадена секюритизация, когато се прилагат рисковите тегла в колона A.
За пресекюритизиращите позиции се прилагат рисковите тегла в колона E, освен ако пресекюритизиращата позиция е в най-първостепенния транш на пресекюритизацията и никоя от базисните експозиции не представлява сама по себе си пресекюритизираща експозиция, когато се прилагат рисковите тегла в колона D.
Когато се определя дали даден транш е първостепенен, не се изисква да се вземат предвид сумите, дължими по лихвени или валутни дериватни договори, дължими такси или други подобни плащания.
При изчисляването на ефективния брой на секюритизираните експозиции няколко на брой експозиции към един длъжник се третират като една експозиция. Ефективният брой на експозициите се изчислява, като:
където EADi представлява сумата от стойностите на всички експозиции към i-ия длъжник. Ако е известен делът от портфейла, съответстващ на най-голямата експозиция C1, институцията може да изчисли N като 1/C1.
2. Редуцирането на кредитния риск по секюритизиращите позиции може да бъде признато съгласно член 264, параграфи 1 и 4, ако бъдат спазени посочените в член 247 условия.
Член 262
Метод на надзорната формула
1. При метода на надзорната формула рисковото тегло на секюритизираща позиция се изчислява по следния начин, като то не може да бъде по-малко от 20 % за пресекюритизиращи позиции и 7 % за всички други секюритизиращи позиции:
където:
S[x] =
x,
когато x ≤ K IRBR
,
когато x K IRBR
където:
τ= 1 000;
ω= 20;
Beta [x; a, b]= функцията на бета разпределението с параметри а и b за съответната стойност на x;
T= относителният дял на транша, в който се съдържа позицията, измерен като съотношение на а) номиналния размер на транша към б) сумата на номиналните размери на експозициите, които са били секюритизирани. За дериватните инструменти, изброени в приложение II, вместо условния размер се използва сборът от текущата разменна стойност и потенциалната бъдеща кредитна експозиция, изчислена в съответствие с глава 6;
KIRBR = съотношението на а) KIRB към б) сумата на стойностите на експозициите, които са били секюритизирани, представено като десетична дроб;
L= нивото на кредитно подобрение, измерено като съотношение между номиналния размер на всички траншове, подчинени на транша, в който се държи позицията, и сумата на номиналните размери на експозициите, които са били секюритизирани. Капитализираният бъдещ доход не участва в изчислението на L. Сумите, дължими от контрагенти по посочените в приложение II дериватни инструменти, които представляват траншове, подчинени на въпросния транш, може да се измерват по тяхната текуща разменна стойност,без потенциалната бъдеща кредитна експозиция, при изчисляването на нивото на кредитното подобрение;
N= ефективният брой на експозициите, изчислен съгласно член 261. В случаите на пресекюритизация институцията разглежда броя на секюритизиращите експозиции в групата, а не броя на базисните експозиции в първоначалните групи, от които произхождат базисните секюритизиращи експозиции;
ELGD= средно претеглената според експозициите загуба при неизпълнение, изчислена по следния начин:
където:
LGDi = средната стойност на параметъра LGD, свързан с всички експозиции на i-тия пореден длъжник, където LGD се определя съгласно глава 3. В случаите на пресекюритизация прилаганата за секюритизиращите позиции стойност на параметъра LGD е 100 %. Когато при секюритизация рисковете от неизпълнение и разсейване за закупени вземания се третират в съвкупност, стойността на параметъра LGDi се изчислява като средно претеглена от приложимата стойност на параметъра LGD за кредитен риск и стойност от 75 % за параметъра LGD за риск от разсейване. Използваните тегла са изчислените поотделно капиталови изисквания за кредитен риск и съответно риск от разсейване.
2. Когато номиналната стойност на най-голямата секюритизирана експозиция C1 не превишава 3 % от сумата на номиналните стойности на секюритизираните експозиции, за целите на метода на надзорната формула институцията може да използва стойност на параметъра LGD от 50 % в случаите на секюритизации, които не представляват пресекюритизации, а N се определя съгласно една от следните две формули:
където:
Cm
=
съотношението между сумата на номиналните стойности на m-те най-големи експозиции и сумата на номиналните стойности на секюритизираните експозиции. Нивото на m може да бъде определено от институцията.
За секюритизации, при които всички секюритизирани експозиции представляват на практика експозиции на дребно, с разрешение от компетентния орган институциите могат да използват метода на надзорната формула, прилагайки опростяванията h=0 и ν=0, при условие че ефективният брой на експозициите не е малък и че експозициите не са силно концентрирани.
3. Компетентните органи информират ЕБО относно случаите, при които институциите прилагат параграф 2. ЕБО следи различните практики в тази област и издава насоки в съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
4. Редуцирането на кредитния риск по секюритизиращите позиции може да се признае съгласно член 264, параграфи 2-4, ако се спазят посочените в член 247 условия.
Член 263
Ликвидни улеснения
1. За да се определи стойността на експозицията на секюритизираща позиция без рейтинг във вид на улеснения под формата на парични аванси, може да се прилага конверсионен коефициент от 0 % към номиналната стойност на ликвидното улеснение, което отговаря на посочените в член 255, параграф 2 условия.
2. Когато за институцията не е възможно да изчисли рисково претегления размер на секюритизираните експозиции, все едно че те не са били секюритизирани, институцията може, по изключение и ако получи разрешение от компетентните органи, временно да прилага определения в параграф 3 метод за изчисляване на рисково претегления размер на секюритизиращи позиции без рейтинг във вид на ликвидни улеснения, които отговарят на условията по член 255, параграф 1. Институциите уведомяват компетентните органи относно прилагането на първо изречение, заедно със съответните обосновка и предвидения срок на прилагане.
Изчисляването на размера на рисково претеглената експозиция по принцип се смята за невъзможно, ако институцията не прилага рейтинг по подразбиране, подхода на вътрешна оценка и подхода на надзорната формула.
3. Най-високото рисково тегло, което би било приложимо по глава 2 за секюритизираните експозиции, ако те не бяха секюритизирани, може да бъде приложено спрямо секюритизиращата позиция, представлявана от ликвидно улеснение, което отговаря на условията по член 255, параграф 1. За определяне на стойността на експозицията на тази позиция се прилага конверсионен коефициент от 100 %.
Член 264
Редуциране на кредитен риск за секюритизиращи позиции, за които се прилага вътрешнорейтинговият подход
1. Когато размерът на рисково претеглената експозиция се изчислява посредством използването на рейтинговия метод, стойността на експозицията или рисковото тегло за дадена секюритизираща позиция, по отношение на която е получена кредитна защита, могат да бъдат променени в съответствие с разпоредбите на глава 4, както те се прилагат за изчисляването на размера на рисково претеглената експозиция по глава 2.
2. При пълна кредитна защита, когато размерът на рисково претеглената експозиция се изчислява посредством използването на метода на надзорната формула, се прилагат следните изисквания:
а)
институцията определя „ефективното рисково тегло“ на позицията. Тя прави това като разделя рисково претегления размер на позицията на стойността на позицията и умножи резултата по 100;
б)
при обезпечена кредитна защита рисково претегления размер на секюритизиращата позиция се изчислява, като се умножи рисково претегленият размер на позицията, коригиран с размера на обезпечената кредитна защита (E*), изчислен съгласно глава 4, за изчисляване на размера на рисково претеглената експозиция по глава 2, приемайки размера на секюритизиращата позиция за E, по ефективното рисково тегло;
в)
при кредитна защита с гаранции рисково претегления размерна секюритизиращата позиция се изчислява, като се умножи размерът на защитата, коригиран за валутно несъответствие и падежно несъответствие (GA) в съответствие с разпоредбите на глава 4, с рисковото тегло на доставчика на защитата; така полученото произведение се добавя към произведението, което се получава при умножаването на разликата между секюритизиращата позиция и GA, по ефективното рисково тегло.
3. При частична кредитна защита, когато размерът на рисково претеглената експозиция се изчислява посредством използването на метода на надзорната формула, се прилагат следните изисквания:
а)
ако редуцирането на кредитния риск покрива на пропорционална основа първата загуба или загуби в секюритизиращата позиция, институцията може да приложи параграф 2;
б)
в останалите случаи институцията третира секюритизиращата позиция като две или повече позиции, като за непокрита част се счита позицията с по-ниско кредитно качество. За да се изчисли рисково претегления размер на тази позиция, се прилагат разпоредбите на член 262, при условие че T се коригира на e* в случаите на обезпечена кредитна защита, и на T-g в случаите на кредитна защита с гаранции, където e* обозначава съотношението на E* към общата номинална стойност на базисната съвкупност, а E* е коригираният размер на експозицията на секюритизиращата позиция, изчислен в съответствие с разпоредбите на глава 4, както те се прилагат за изчисляването на размера на рисково претеглената експозиция съгласно глава 2, приемайки размера на секюритизиращата позиция за Е; и g е съотношението на номиналната стойност на кредитната защита, коригирана за валутно и падежно несъответствие в съответствие с разпоредбите на глава 4, към сумата на секюритизираните експозиции. При кредитна защита с гаранции рисковото тегло на доставчика на защитата се прилага към тази част от позицията, която не попада в коригираната стойност на T.
4. Когато при кредитна защита с гаранции компетентните органи са разрешили на институцията да изчислява размера на рисково претеглените експозиции за подобни преки експозиции към доставчика на защитата в съответствие с глава 3, рисковото тегло g за експозициите към доставчика на защитата съгласно член 235 се определя, както е с посоченото в глава 3.
Член 265
Допълнителни капиталови изисквания при секюритизация на револвиращи експозиции с предвидена клауза за предсрочна амортизация
1. В допълнение към размера на рисково претеглените експозиции, изчислен по отношение на секюритизиращите ѝ позиции, институцията инициатор изчислява размера на рисково претеглените експозиции съгласно изложената в член 256 методология, когато продава револвиращи експозиции чрез секюритизация, която съдържа клауза за предсрочна амортизация.
2. Чрез дерогация от член 256 стойността на експозицията на участието на инициатора е сумата от следните елементи:
а)
стойността на експозицията на онази номинална част от съвкупността от усвоени суми, продадени чрез секюритизация, която съотнесена към размера на общата съвкупност, продадена в структурата, определя частта на паричните потоци, генерирани от събраните суми по главниците и лихвите и други свързани суми, които не са предназначени за извършване на плащания към тези, които притежават секюритизиращи позиции в секюритизацията;
б)
стойността на експозициите на онази част от съвкупността от неусвоени суми по кредитните линии, чиито усвоени суми са били продадени чрез секюритизация, която като дял от общия размер на тези неусвоени суми съответства на дела на стойността на експозицията, разгледана в буква а), от стойността на експозицията на съвкупността от усвоени суми, продадени чрез секюритизацията.
Участието на инициатора не е подчинено спрямо участието на инвеститорите.
Стойността на експозицията на участието на инвеститорите е стойността на експозицията на номиналната част на съвкупността от усвоени суми, невключени в буква а), плюс стойността на експозицията на онази част от съвкупността от неусвоени суми по кредитни линии, усвоените суми по които са продадени в секюритизацията, невключена в буква б).
3. Размерът на рисково претеглената експозиция по отношение на стойността на експозицията на участието на инициатора съгласно параграф 2, буква а) се изчислява като пропорционална експозиция към секюритизираните усвоени експозиции,все едно че те не са били секюритизирани, и като пропорционална експозиция към неусвоените суми по кредитните линии, усвоените суми по които са продадени чрез секюритизация.
Член 266
Намаления в размера на рисково претеглените експозиции
1. Рисково претегления размер на дадена секюритизираща позиция, на която е присъдено рисково тегло от 1 250 %, може да бъде намален с умножения по 12,5 размер на специфичните корекции за кредитен риск, третирани в съответствие с член 110, направени от институцията по отношение на секюритизираните експозиции. Доколкото за тази цел се отчитат специфични кредитни корекции, същите не се отчитат за целите на изчислението, посочено в член 159.
2. Рисково претегления размер на дадена секюритизираща позиция може да бъде намален с умножения по 12,5 размер на специфичните корекции за кредитен риск, третирани в съответствие с член 110, направени от институцията по отношение на тази позиция.
3. Както е предвидено в член 36, параграф 1, буква к), по отношение на секюритизираща позиция, за която се прилага рисково тегло от 1 250 %, институциите могат, като алтернатива на включването на позицията в изчисленията си на размера на рисково претеглените експозиции, да приспаднат от собствения си капитал рисково претегления размер на позицията при спазване на следните условия:
а)
стойността на експозицията на позицията може да се изключи от размера на рисково претеглените експозиции, като се отчетат и намаленията, направени в съответствие с параграфи 1 и 2;
б)
изчисляването на стойността на експозицията може да отрази призната обезпечена защита, по начин който е в съответствие с методологията по членове 247 и 264;
в)
когато за изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции се използва методът на надзорната формула и L KIRBR и [L+T] KIRBR, позицията може да се третира като две позиции с L равно на KIRBR за позицията с по-висок ранг.
4. Когато институцията прилага предвидената в параграф 3 възможност, тя може от посочената в член 260 сума да извади сумата, приспадната съгласно въпросния параграф, умножена по 12,5, до която стойност се ограничава рисково претегления размер на позициите й в секюритизацията.
Раздел 4
Външни кредитни оценки
Член 267
Използване на кредитните оценки на АВКО
При определянето на рисковото тегло на дадена секюритизираща позиция институциите могат да използват кредитните оценки само когато те са били присъдени или са били одобрени от АВКО в съответствие с Регламент (ЕО) № 1060/2009.
Член 268
Изисквания към кредитните оценки на АВКО
За целите на изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции съгласно раздел 3 институциите използват кредитната оценка на АВКО само когато са изпълнени следните условия:
а)
не съществува несъответствие между видовете плащания, отразени в кредитната оценка, и видовете плащания, на които кредитната институция има право по договора, пораждащ въпросната секюритизираща позиция;
б)
АВКО оповестява анализа на загубите и на паричните потоци, както и на чувствителността на рейтингите към промени в основните допускания, използвани при определянето на рейтингите, включително риска и доходността на групата от активи, както и кредитните оценки, процедури, методологии, допускания и ключовите елементи, които стоят в основата на оценките в съответствие с Регламент (ЕО) № 1060/2009. Информацията, която се предоставя единствено на ограничен брой лица, не се счита за оповестена. Кредитните оценки се включват в миграционната таблица на АВКО;
в)
кредитната оценка не се базира изцяло или частично на подкрепа с гаранции, предоставена от самата институция. В този случай при изчисляването на размера на рисковопретеглените експозиции съгласно раздел 3 институцията разглежда съответната позиция като такъв без рейтинг.
АВКО поема ангажимент да оповести и изясни начина, по който риска и доходността на групата от активи влияе върху въпросната кредитна оценка.
Член 269
Използване на кредитните оценки
1. Институцията може да избере една или повече АВКО, чиито кредитни оценки да се използват при изчисляването на размера на нейните рисково претеглени експозиции по настоящата глава („избрана АВКО“).
2. По отношение на своите секюритизиращи позиции институцията използва кредитните оценки последователно, а не избирателно, като се ръководи от следните принципи:
а)
институцията не може да използва кредитните оценки, присъдени от дадена АВКО за нейните позиции в някои траншове, и кредитни оценки на друга АВКО за позициите ѝ в други траншове по същата секюритизация, независимо дали те са били оценени от първата АВКО;
б)
когато дадена позиция има две кредитни оценки от избрани АВКО, институцията използва по-малко благоприятната кредитна оценка;
в)
когато дадена позиция има повече от две кредитни оценки от избрани АВКО, се използват двете най-благоприятни кредитни оценки. Когато двете най-благоприятни кредитни оценки са различни, се използва по-малко благоприятната от двете;
г)
институцията не изисква активно оттеглянето на по-неблагоприятни рейтинги.
3. Когато кредитната защита, отговаряща на условията по глава 4, е предоставена пряко на дружество със специална цел - секюритизация, и защитата е отразена в кредитната оценка на позицията от избрана АВКО, може да се използва рисковото тегло, свързано с тази кредитна оценка. Когато защитата не отговаря на условията по глава 4, кредитната оценка не се признава. Когато кредитната защита е предоставена пряко на друга секюритизираща позиция, а не на самото дружество със специална цел - секюритизация, кредитната оценка не се признава.
Член 270
Съотнасяне
ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение с цел за всички АВКО да бъде установено кои от посочените в настоящата глава степени на кредитно качество отговарят на съответните кредитни оценки на определенаАВКО. Съотнасянето трябва да е обективно и последователно и да се извършва в съответствие със следните принципи:
а)
ЕБО прави разграничение между съответните степени на риск, изразени чрез всяка кредитна оценка;
б)
ЕБО отчита количествени фактори, като например проценти на неизпълнение и/или на загуба, както и историческите данни за представянето на кредитните оценки на всяка АВКО за различни класове активи;
в)
ЕБО разглежда качествени фактори, като например разнообразието от сделки, оценявани от АВКО, нейната методология и значението на кредитните ѝ оценки, по-специално дали са основани на очакваната загуба или на първата парична загуба и на своевременното изплащане на лихвите или на евентуалното изплащане на лихвите;
г)
ЕБО се стреми да гарантира, че за секюритизиращи позиции, за които въз основа на кредитните оценки на АВКО се прилага едно и също рисково тегло, се прилагат еквивалентни степени на кредитен риск. При необходимост ЕБО разглежда възможността за промяна на съотнасянето на дадена степен на кредитно качество спрямо конкретна кредитна оценка.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 1 юли 2014 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
ГЛАВА 6
Кредитен риск от контрагента
Раздел 1
Определения
Член 271
Определяне на стойността на експозицията
1. Институцията определя стойността на експозицията на дериватните инструменти, изброени в приложение II, в съответствие с настоящата глава.
2. Институцията може да определя стойността на експозицията на репо сделки, сделки по предоставяне или получаване в заем на ценни книжа или стоки, транзакции с удължен сетълмент и маржин заемни сделки в съответствие с настоящата глава, вместо да се прилага глава 4.
Член 272
Определения
За целите на настоящата глава и на дял VI от настоящата част се прилагат следните определения:
Общи понятия
1)
„кредитен риск от контрагента“ или „CCR“ означава рискът контрагентът по определена сделка да изпадне в неизпълнение преди окончателния сетълмент на паричните потоци по сделката;
Видове сделки
2)
„транзакции с удължен сетълмент“ означава трансакции, при които контрагентът поема задължение да достави ценна книга, стока или сума в чуждестранна валута срещу парични средства, други финансови инструменти или стоки - или обратно - на договорно определена дата на сетълмент или доставка, която е по-късна от пазарно установения срок за подобен вид сделки или е пет работни дни след датата, на която институцията е сключила сделката, което от двете настъпи по-рано;
3)
„маржин заемни сделки“ означава сделки, при които институцията предоставя кредит във връзка с покупката, продажбата, държането или търгуването на ценни книжа. Маржин заемните сделки не включват други заеми, които са подсигурени чрез обезпечение във вид на ценни книжа;
Нетираща съвкупност, хеджиращи съвкупности и свързани с тях понятия
4)
„нетираща съвкупност“ означава група от сделки между институцията и един контрагент, които са предмет на правно изпълнимо двустранно споразумение за нетиране, което е признато по раздел 7 и глава 4.
Всяка сделка, която не е предмет на правно изпълнимо двустранно споразумение за нетиране, което е признато по раздел 7, се разглежда като отделна нетираща съвкупност за целите на настоящата глава.
Съгласно метода на вътрешните модели изложен в раздел 6, всички нетиращи съвкупности с един контрагент могат да се третират като една нетираща съвкупност, ако симулираните отрицателни пазарни стойности на отделните нетиращи съвкупности са получили стойност 0 в оценката на очакваната експозиция (наричана по-долу „ЕЕ“).
5)
„рискова позиция“ означава стойността на риска, която се определя за дадена трансакция съгласно стандартизирания метод, изложен в раздел 5, по предварително определен алгоритъм;
6)
„хеджираща съвкупност“ означава група от рискови позиции, произтичащи от трансакциите в рамките на една нетираща съвкупност, като за определянето на стойността на експозицията по изложения в раздел 5 стандартизиран метод е използван единствено балансът на тези рискови позиции;
7)
„маржин споразумение“ означава споразумение или клаузи от споразумение, съгласно които даден контрагент трябва да предостави обезпечение на втори контрагент, когато експозицията на втория контрагент към първия надхвърли определено равнище;
8)
„маржин праг“ означава най-големият размер на определена експозиция, след достигането на който едната от страните има правото да изиска допълнително обезщетение;
9)
„рисков маржин период“ означава периодът от последната размяна на обезпечение по определена нетираща съвкупност от сделки с изпаднал в неизпълнение контрагент, до момента в който експозицията към контрагента са ликвидира и остатъчният пазарен риск се хеджира отново;
10)
„ефективен падеж по метода на вътрешните модели за нетираща съвкупност с падеж над една година“ означава съотношението между размера на очакваната експозиция при отчитане на пълната продължителност на трансакциите от нетиращата съвкупност, дисконтиран с безрисковия лихвен процент, и размера на очакваната експозиция за една година от нетиращото множество, дисконтиран с безрисковия лихвен процент;
Ефективният падеж може да бъде коригиран, така че да отразява риска от подновяване, чрез заместване на очакваната експозиция с ефективната очаквана експозиция при прогнозен хоризонт под една година;
11)
„кръстосано нетиране на продукти“ означава включването на трансакции с различни категории продукти в една нетираща съвкупност в съответствие с правилата за кръстосано нетиране на продукти, изложени в настоящата глава;
12)
„текуща пазарна стойност“ (наричана по-долу „CMV“) за целите на раздел 5 означава нетната пазарна стойност на портфейл от сделки в рамките на нетираща съвкупност, като за изчисляването на CMV се използват както положителните, така и отрицателните пазарни стойности;
Разпределения
13)
„разпределение на пазарните стойности“ е прогнозата на вероятностното разпределение на нетните пазарни стойности към определена бъдеща дата (прогнозен хоризонт) на сделки от една нетираща съвкупност въз основа на реализируемата пазарна стойност на тези сделки към датата на прогнозата;
14)
„разпределение на експозициите“ означава прогнозата на вероятностното разпределение на пазарните стойности, получено след заместване на отрицателните нетни пазарни стойности от прогнозата с нулеви стойности;
15)
„риск-неутрално разпределение“ означава разпределение на пазарните стойности или експозициите за бъдещ период от време, изчислено с помощта на производни пазарни величини, като например производна променливост;
16)
„действително разпределение“ означава разпределение на пазарните стойности или експозициите за бъдещ период от време, като разпределението се изчислява въз основа на исторически или реализирани стойности, като например стойностите на променливостта, изчислени с помощта на минали промени на цени или лихви;
Измерване и корекция на експозициите
17)
„текуща експозиция“ означава положителната пазарна стойност на сделка или портфейл от сделки, включени в нетираща съвкупност с контрагент, която ще бъде загубена при неизпълнение от страна на контрагента, като се приема, че при производство по несъстоятелност или по ликвидация възстановимата стойност на тези сделки ще бъде нулева;
18)
„върхова експозиция“ означава висок процентил на разпределението на експозициите към определена бъдеща дата преди датата на падежа на най-дългосрочната сделка в нетиращата съвкупност;
19)
„очаквана експозиция“ (наричана по-долу „ЕЕ“) означава средната стойност на разпределението на експозициите към определена бъдеща дата преди падежа на най-дългосрочната сделка в нетиращата съвкупност;
20)
„ефективна очаквана експозиция към определена дата“ (по-долу „ефективна ЕЕ“) означава максималната стойност на очакваната експозиция за тази или предходна дата. Като алтернатива, тя може да бъде определена за конкретна дата като най-голямата очаквана експозиция на тази дата или като ефективната очаквана експозиция на която е да било предходна дата;
21)
„очаквана положителна експозиция“ (наричана по-долу „EPE“) означава среднопретеглените във времето очаквани експозиции, като теглата представляват делът на целия времеви интервал, през който съществува отделната очаквана експозиция.
При изчисляването на капиталовото изискване институциите правят осредняване за първата година, а когато падежът на всички договори, включени в нетиращата съвкупност, настъпва преди изтичането на една година, осредняване се извършва за времевия интервал до настъпването на падежа на най-дългосрочния договор в нетиращата съвкупност;
22)
„ефективна очаквана положителна експозиция“ (наричана по-долу „ефективна EPE“) означава среднопретеглената ефективна очаквана експозиция през първата година на нетиращата съвкупност или, когато падежът на всички договори, включени в нетиращата съвкупност, настъпва преди изтичането на годината, осредняване се извършва за времевия период на най-дългосрочния договор в нетиращата съвкупност, като теглата представляват делът на целия времеви интервал, през който съществува отделната очаквана експозиция;
Рискове, свързани с CCR
23)
„риск от подновяване“ означава сумата, с която е подценена EPE, поради продължаващото сключване на сделки със съответния контрагент.
Допълнителната експозиция, създадена от тези бъдещи сделки, не се включва в изчислението на EPE;
24)
„контрагент“ за целите на раздел 7 означава всяко юридическо или физическо лице, което участва в споразумение за нетиране и притежава необходимата за целта договорна правоспособност;
25)
„договорно споразумение за кръстосано нетиране на продукти“ означава двустранно договорно споразумение между институция и контрагент, с което се създава единично правно задължение (базирано на нетирането на обхванатите сделки), обхващащо всички двустранни генерални споразумения и сделки, принадлежащи към включените в споразумението различни продуктови категории;
За целите на настоящото определение „различни продуктови категории“ означава:
а)
репо сделки или сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки;
б)
маржин заемни сделки;
в)
договори, изброени в приложение II;
26)
„платежно рамо“ означава плащане, договорено в сделка с извънборсов дериватен инструмент с линеен рисков профил, който предвижда размяна на финансов инструмент срещу плащане.
При сделки, които предвиждат размяна на едно плащане срещу друго, тези две платежни рамена обхващат договорно установените брутни плащания, включително условната стойност по сделката.
Раздел 2
Методи за изчисляване на стойността на експозицията
Член 273
Методи за изчисляване на стойността на експозицията
1. Институциите определят стойността на експозицията за изброените в приложение II договори въз основа на един от методите, посочени в раздели 3-6 в съответствие с настоящия член.
Институциите, които не отговарят на условията за третирането, изложено в член 94, не използват метода, посочен в раздел 4. За определяне на стойността на експозицията за договорите, изброени в приложение II, точка 3, институциите не използват метода, посочен в раздел 4. Институциите могат да използват непрекъснато в комбинация методите, изложени в раздели 3-6 в рамките на дадена група. Отделните институции не използват в комбинация методите, изложени в раздели 3-6, непрекъснато, но имат право да използват в комбинация изложените в раздели 3 и 5 методи, когато един от тях е използван за посочените в член 282, параграф 6 случаи.
2. Ако компетентните органи са дали разрешение в съответствие с член 283, параграфи 1 и 2, институцията може да определи стойността на експозицията за следните позиции, прилагайки изложения в раздел 6 метод на вътрешните модели:
а)
договори, изброени в приложение II;
б)
репо сделки;
в)
сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки;
г)
маржин заемни сделки;
д)
транзакции с удължен сетълмент.
3. Когато институцията придобие защита чрез кредитен дериват срещу експозиция от банковия портфейл или срещу експозиция към риск от контрагента, тя може да изчисли своите капиталови изисквания за хеджираната експозиция в съответствие с едно от следните:
а)
членове 233-236;
б)
в съответствие с член 153, параграф 3 или член 183, когато е получено разрешение в съответствие с член 143.
Стойността на експозицията за CCR за тези кредитни деривати е нула, освен ако институцията не прилага подхода по член 299, параграф 2, буква з), подточка ii).
4. Независимо от параграф 3 институцията може да избере да включва по един и същ начин за целите на изчисляването на капиталовите изисквания за кредитен риск от контрагента всички кредитни деривати, невключени в търговския портфейл и закупени като защита срещу експозиция от банковия портфейл или срещу експозиция към кредитен риск от контрагента, когато кредитната защита се признава съгласно настоящия регламент.
5. Когато продаваните от институцията суапове за кредитно неизпълнение се третират от нея като кредитна защита, предоставена от въпросната институция, и подлежат на капиталови изисквания за кредитен риск на базисния инструмент върху цялата главница, за целите на CCR стойността на тяхната експозиция в банковия портфейл е нула.
6. Съгласно всички методи, изложени в раздели 3-6, стойността на експозицията за даден контрагент е равна на сбора от стойностите на експозициите, изчислени за всяка нетираща съвкупност от сделки с този контрагент.
За даден контрагент стойността на експозицията за дадена нетираща съвкупност от изброените в приложение II извънборсови дериватни инструменти, изчислена в съответствие с настоящата глава, е по-голямата от следните стойности: нула и разликата между сумата от стойностите на експозициите във всички нетиращи съвкупности от сделки с контрагента и сумата на CVA за въпросния контрагент, която е призната от институцията като извършени обезценки. Корекциите на кредитната оценка се изчисляват, без да се вземат предвид балансиращите корекции на стойността на дебита на собствения кредитен риск на дружеството, които вече са били изключени от собствения капитал съгласно член 33, параграф 1, буква в).
7. Институциите определят стойността на породените от транзакции с удължен сетълмент експозиции, чрез който и да било от методите, посочени в раздели 3-6, независимо от метода, който институцията е избрала за третирането на сделки с извънборсови деривати, репо сделки, сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки и маржин заемни сделки. При изчисляване на капиталовите изисквания за транзакции с удължен сетълмент, институцията, която използва изложения в глава 3 подход, може да присъжда рискови тегла в съответствие с подхода, предвиден в глава 2, постоянно и независимо от това доколко съществени са тези позиции.
8. По отношение на методите, изложени в раздели 3 и 4, институцията приема последователна методика за определяне на условния размер на различните видове продукти и гарантира, че условният размер, който трябва да се вземе предвид, осигурява подходящо покритие на свързания с договора риск. Когато договорът предвижда мултиплициране на паричните потоци, институцията коригира условната сума, за да отчете последиците от мултиплицирането върху структурата на риска по този договор.
По отношение на методите, изложени в раздели 3-6, институциите третират сделките с установен специфичен утежняващ риск в съответствие с член 291, параграфи 2, 4, 5 и 6, в зависимост от случая.
Раздел 3
Метод на пазарната оценка
Член 274
Метод на пазарната оценка
1. За да определят текущата разменна стойност на всички договори с положителни стойности, институциите определят текущите пазарни стойности по договорите.
2. За да определят потенциалната бъдеща кредитна експозиция, институциите умножават условните стойности или съответно базисните стойности по коефициентите, посочени в таблица 1, в съответствие със следните принципи:
а)
договори, които не попадат в една от петте категории, посочени в таблица 1, се третират като договори за стоки, различни от благородни метали;
б)
за договори, при които главницата се разменя повече от веднъж, коефициентите се умножава по броя на оставащите плащания, които все още трябва да бъдат направени съгласно договора;
в)
за договори, при които остатъчната експозиция се преизчислява на предварително зададени дати на плащане и условията по които се коригират така, че пазарната стойност на договора да бъде нула на тези дати, остатъчният матуритет е времето до следващата дата на корекция. При лихвени договори, отговарящи на тези условия и с общ остатъчен матуритет над една година, коефициентът е не по-малък от 0,5 %.
Таблица 1
Остатъчен матуритет
Лихвени договори
Валутни договори и договори за злато
Договори за капиталови инструменти
Договори за благородни метали, с изключение на злато
Договори за стоки, различни от благородни метали
1 година или по-малко
0 %
1 %
6 %
7 %
10 %
Над 1 година, но не повече от 5 години
0,5 %
5 %
8 %
7 %
12 %
Над 5 години
1,5 %
7,5 %
10 %
8 %
15 %
3. По отношение на договорите за стоки, различни от злато, които са посочени в приложение II, точка 3, вместо коефициентите в таблица 1 институцията може да прилага коефициентите в таблица 2, при условие че за тези договори институцията прилага посочения в член 361 разширен подход на падежната стълбица.
Таблица 2
Остатъчен матуритет
Благородни метали
(с изключение на злато)
Неблагородни метали
Селскостопански продукти
(нетрайни продукти)
Други, включително енергийни продукти
1 година или по-малко
2 %
2,5 %
3 %
4 %
Над 1 година, но не повече от 5 години
5 %
4 %
5 %
6 %
Над 5 години
7,5 %
8 %
9 %
10 %
4. Стойността на експозицията е сборът от текущата разменна стойност и потенциалната бъдеща кредитна експозиция.
Раздел 4
Метод на първоначалната експозиция
Член 275
Метод на първоначалната експозиция
1. Стойността на експозицията е условният размер на всеки инструмент, умножен по заложените в таблица 3 коефициенти.
Таблица 3
Първоначален матуритет
Лихвени договори
Валутни договори и договори за злато
1 година или по-малко
0,5 %
2 %
Над 1 година, но не повече от 2 години
1 %
5 %
Допълнително начисление за всяка следваща година
1 %
3 %
2. За изчисляването на стойността на експозицията на лихвени договори институцията може да избере дали да използва първоначалния или остатъчния матуритет.
Раздел 5
Стандартизиран метод
Член 276
Стандартизиран метод
1. Институциите могат да използват стандартизирания метод само при изчисляването на стойност на експозиция за извънборсови деривати и за транзакции с удължен сетълмент.
2. При прилагането на стандартизирания метод институциите изчисляват стойността на експозицията отделно за всяка нетираща съвкупност, след отчитане на обезпеченията, по следния начин:
където:
CMV
=
текущата пазарна стойност, преди отчитане на обезпеченията, на портфейла от сделки с контрагент, включени в нетиращата съвкупност, като:
където:
CMVi
=
текущата пазарна стойност на сделка i;
CMC
=
текущата пазарна стойност на обезпеченията за тази нетираща съвкупност, като:
където
CMCl
=
текущата пазарна стойност на обезпечение l;
i
=
индекс на сделките;
l
=
индекс на обезпеченията;
j
=
индекс на категорията хеджираща съвкупност;
Хеджиращите съвкупности съответстват на рисковите фактори, за които рискови позиции с различни знаци могат да се нетират и измерването на експозицията да става посредством получената по този начин нетна позиция;
RPTij = рискова позиция от сделка i по отношение на хеджираща съвкупност j;
RPClj = рисковатa позиция от обезпечение l по отношение на хеджираща съвкупност j;
CCRMj = множителят на CCR от таблица 5 по отношение на хеджираща съвкупност j;
β= 1,4.
3. За целите на изчислението по параграф 2:
а)
приемливите обезпечения, получени от контрагента, имат положителен знак, а обезпеченията, дадени на контрагента, имат отрицателен знак;
б)
само обезпеченията, които са приемливи съгласно член 197, член 198 и член 299, параграф 2, буква г), се използват при стандартизирания метод;
в)
институцията може да пренебрегне лихвения риск, свързан с платежните рамена с остатъчен матуритет под една година;
г)
институцията може да третира сделки с две платежни рамена в една валута като една съвкупна сделка. Третирането на платежните рамена се прилага за съвкупната сделка.
Член 277
Сделки с линеен рисков профил
1. Институциите отнасят сделките с линеен рисков профил към рисковите позиции в съответствие със следните разпоредби:
а)
сделки с линеен рисков профил, използващи като базисен инструмент капиталови инструменти (включително индекси върху капиталови инструменти), злато, други благородни метали или други стоки, се отчитат като рискова позиция в съответния капиталов инструмент (или индекс върху капиталови инструменти) или стока и лихвена рискова позиция, съответстваща на платежното рамо;
б)
сделки с линеен рисков профил, използващи като базисен инструмент дългови инструменти, се отчитат като лихвена рискова позиция за дълговия инструмент и още една лихвена рискова позиция за платежното рамо;
в)
сделки с линеен рисков профил, които предвиждат размяната на едно плащане срещу друго, включително и валутни форуърди, се отчитат като лихвена рискова позиция за всяко от платежните рамена.
Когато при някоя от сделките, посочени в буква а), б) или в), платежното рамо или базисният дългов инструмент е в чужда валута, това платежно рамо или базисен инструмент се отчита като рискова позиция в тази валута.
2. За целите на параграф 1 размерът на дадена рискова позиция, произтичаща от сделка с линеен рисков профил, е ефективната условна стойност (пазарна цена, умножена по количеството) на базисните финансови инструменти или стоки, преобразувани чрез умножаване по съответния обменен курс в националната валута на институцията, с изключение на дълговите инструменти.
3. При дългови инструменти и при платежни рамена размерът на рисковата позиция е ефективната условна стойност на остатъчните брутни плащания (включително условната стойност), преизчислена в националната валута на държавата членка по произход и умножена съответно по модифицираната дюрация на дълговия инструмент или платежното рамо.
4. Размерът на дадена рискова позиция за суап за кредитно неизпълнение е условната стойност на референтния дългов инструмент, умножена по остатъчния матуритет на суапа за кредитно неизпълнение.
Член 278
Сделки с нелинеен рисков профил
1. Институциите определят размера на рисковите позиции за сделки с нелинеен рисков профил съгласно параграфите по-долу.
2. Размерът на рискова позиция от извънборсов дериват с нелинеен рисков профил, включително опции и суапции, чийто базисен инструмент не е дългов инструмент или платежно рамо, е равен на делта еквивалента на ефективната условна стойност на базисния финансов инструмент на сделката в съответствие в член 280, параграф 1.
3. Размерът на рисковите позиции от извънборсов дериват с нелинеен рисков профил, включително опции и суапции, чийто базисен инструмент е дългов инструмент или платежно рамо, е равен на делта еквивалента на ефективната условна стойност на финансовия инструмент или платежното рамо, умножен съответно по модифицираната дюрация на дълговия инструмент или на платежното рамо.
Член 279
Третиране на обезпеченията
За определяне на рисковите позиции институциите третират обезпеченията по следния начин:
а)
обезпечение, получено от контрагента, се третира като вземане от контрагента по дериватен договор (дълга позиция) с падеж на деня на определянето;
б)
предоставеното на контрагента обезпечение се третира като задължение към контрагента (къса позиция) с падеж на деня на определянето.
Член 280
Изчисляване на рисковите позиции
1. Институцията определя размера и знака на рисковите позиции по следния начин:
а)
за всички инструменти, които не са дългови:
i)
като ефективната условна стойност при сделка с линеен рисков профил;
ii)
като делта еквивалентната условна стойност,
, при сделка с нелинеен рисков профил,където:
Pref
=
цената на базисния инструмент в референтната валута;
V
=
стойността на финансовия инструмент (при опция стойността е цената на опцията);
P
=
цената на базисния инструмент, изразена в същата валута като V;
б)
за дългови инструменти и за платежните рамена на всички сделки:
i)
като ефективната условна стойност, умножена по модицифираната дюрация, при сделка с линеен рисков профил;
ii)
като делта еквивалентната условна стойност, умножена по модицифираната дюрация,
, при сделка с нелинеен рисков профил,където:
V
=
стойността на финансовия инструмент (при опция това е цената на опцията);
r
=
ниво на лихвения процент.
Ако V е деноминирана в различна от референтната валута, дериватът се преизчислява в референтната валута, като се умножи по съответния обменен курс.
2. Институциите групират рисковите позиции в хеджиращи съвкупности. За всяка хеджираща съвкупност се изчислява абсолютната стойност на сумата от получените рискови позиции. В резултат на това изчисление се получава нетната рискова позиция, която за целите на член 276, параграф 2 се изчислява, както следва:
Член 281
Лихвени рискови позиции
1. За изчисляване на лихвените рискови позиции институциите прилагат изложените по-долу разпоредби.
2. За лихвени рискови позиции, произтичащи от:
а)
парични влогове, получени от контрагента като обезпечение;
б)
платежни рамена;
в)
базисни дългови инструменти,
по отношение на които във всеки случай се прилага капиталово изискване от не повече от 1,60 % в съответствие с член 336, таблица 1, като институциите отнасят тези позиции към една от шестте хеджиращи съвкупности, изложени в таблица 4, за всяка отделна валута.
Таблица 4
Референтни лихвени проценти по ДЦК
Други референтни лихвени проценти
Матуритет
1 година
1 ≤ 5 години
5 години
1 година
1 ≤ 5 години
5 години
3. За лихвени рискови позиции от базисни дългови инструменти или от платежни рамена, при които лихвеният процент е обвързан с референтен лихвен процент, който отразява общото лихвено равнище на пазара, остатъчният матуритет е продължителността на времевия период до следващата промяна на лихвения процент. Във всички останали случаи се ползва остатъчният матуритет на базисния дългов инструмент, а при платежните рамена се ползва остатъчният срок на съответната сделка.
Член 282
Хеджиращи съвкупности
1. Институциите формират хеджиращи съвкупности в съответствие с параграфи 2-5.
2. Отделна хеджираща съвкупност се обособява за всеки емитент на референтен дългов инструмент, който е базисен за кредитен суап за неизпълнение.
При n-тото неизпълнение, кредитните суапове за неизпълнение, част от съвкупност от експозиции, се третират, както следва:
а)
размерът на рисковата позиция в референтен дългов инструмент, част от съвкупността от експозиции, която е базисна за n-тото неизпълнение на кредитни суапове за неизпълнение, представлява ефективната условна стойност на референтния дългов инструмент, умножена по модифицираната дюрация на деривата при n-тото неизпълнение по отношение на промяна в кредитния спред на референтния дългов инструмент;
б)
за всеки референтен дългов инструмент, част от съвкупността от експозиции, която е базисна при дадено n-то неизпълнение на кредитен суап за неизпълнение, се обособява отделна хеджираща съвкупност. Рисковите позиции, произтичащи от n-тото неизпълнение на различни кредитни суапове за неизпълнение, не се включват в една и съща хеджираща съвкупност;
в)
множителят на CCR, приложим за всяка хеджираща съвкупност, създадена за даден референтен дългов инструмент в дериват при n-тото неизпълнение, е равен на:
i)
0,3 % за референтен дългов инструмент с присъдена кредитна оценка от призната АВКО, съответстваща на степен за кредитно качество от 1 до 3;
ii)
0,6 % за останалите дългови инструменти.
3. За лихвени рискови позиции, произтичащи от:
а)
парични влогове, предоставени като обезпечение на контрагент, когато този контрагент няма собствени дългови инструменти с нисък специфичен риск;
б)
базисни дългови инструменти, към които се прилага капиталово изискване, по-голямо от 1,60 % в съответствие с член 336, таблица 1;
За всеки емитент има една хеджираща съвкупност.
Когато дадено платежно рамонаподобява такъв дългов инструмент, също се обособява една хеджираща съвкупност за всеки емитент на референтния дългов инструмент.
Институцията може да включва в една и съща хеджираща съвкупност рисковите позиции в дългови инструменти на определен емитент или в референтните дългови инструменти на същия емитент, които са равностойни на платежни рамена или са базисни инструменти по суапове за кредитно неизпълнение.
4. Само еднаквите или подобни базисни финансови инструменти, различни от дългови, се включват в една и съща хеджираща съвкупност. Във всички други случаи те се включват в отделни хеджиращи съвкупности.
За целите на настоящия параграф институциите определят дали базисните инструменти са подобни, в съответствие със следните принципи:
а)
по отношение на капиталовите инструменти - емитираните от един емитент капиталови инструменти представляват подобни базисни инструменти. Индексът върху капиталови инструменти се третира като отделен емитент;
б)
по отношение на благородните метали - активите в един и същ благороден метал представляват подобни базисни инструменти. Индексът върху благородни метали се третира като отделен благороден метал;
в)
по отношение на електроенергията - базисните инструменти са подобни, ако правата и задълженията за доставка на електроенергия се отнасят до един и същ период на върхово или невърхово натоварване в рамките на 24 часа;
г)
по отношение на стоките - активите в една и съща стока представляват подобни базисни инструменти. Индексът върху стоки се третира като отделна стока.
5. Множителите за CCR (наричани по-долу „CCRM“) за различните категории хеджиращи съвкупности са посочени в следната таблица:
Таблица 5
Категории хеджиращи съвкупности
Множител
1.
Лихвени позиции
0,2 %
2.
Лихви за рискови позиции, произтичащи от референтни дългови инструменти, които са базисни инструменти по суап за кредитно неизпълнение и за които капиталовото изискване по дял IV, глава 2, таблица 1 е по-малко или равно на 1,60 %.
0,3 %
3.
Лихви за рискови позиции, произтичащи от дългови инструменти или от референтни дългови инструменти, за които капиталовото изискване по дял IV, глава 2, таблица 1 е по-голямо от 1,60 %.
0,6 %
4.
Валутни позиции
2,5 %
5.
Позиции от инструменти за доставка на електроенергия
4 %
6.
Позиции в злато
5 %
7.
Позиции в капиталови инструменти
7 %
8.
Позиции в благородни метали (с изключение на злато)
8,5 %
9.
Позиции в други стоки (без благородни метали и електроенергия)
10 %
10.
Позиции в други базисни инструменти по извънборсови деривати, които не са включени в категориите по-горе
10 %
Базисните инструменти по извънборсови деривати, посочени в таблица 5, точка 10, се включват в отделни хеджиращи съвкупности за всяка категория базисни инструменти.
6. За сделки с нелинеен рисков профил или за платежни рамена и сделки с базисен актив дългов инструмент, за които институцията не може да определи делтата или модифицираната дюрация, с оценъчен модел, одобрен от компетентния орган за целите на определянето на капиталовите изисквания за пазарен риск, компетентният орган определя консервативно размера на рисковите позиции и приложимите CCRMj или изисква от институцията да използва определения в раздел 3 метод. Нетирането не се отчита (т.е. стойността на експозицията се определя при допускане за нетираща съвкупност, състояща се само от тази отделна сделка).
7. Институцията разполага с вътрешни процедури, чрез които да потвърди, че съответната сделка е обхваната от правно изпълним договор за нетиране, отговарящ на изискванията по раздел 7, преди сделката да бъде включена в определена хеджираща съвкупност.
8. Преди да признае влиянието на обезпеченията в своите изчисления, институцията, използваща обезпечения за редуциране на CCR, прилага вътрешни процедури, с които да потвърди, че обезпеченията съответстват на стандартите за правна сигурност по глава 4.
Раздел 6
Метод на вътрешните модели
Член 283
Разрешение за използване на метода на вътрешните модели
1. При условие че компетентните органи се уверят, че институцията е изпълнила посоченото в параграф 2 изискване, те разрешават на въпросната институция да използва метода на вътрешните модели (наричан по-долу „МВМ“) за изчисляване на стойността на експозицията за която и да е от следните сделки:
а)
сделки по член 273, параграф 2, буква а);
б)
сделки по член 273, параграф 2, букви б), в) и г);
в)
сделки по член 273, параграф 2, букви а)-г),
Когато на институцията е разрешено да използва МВМ за изчисляване на стойността на експозицията за която и да е от сделките, посочени в букви а)-в) от първа алинея, тя може също така да използва МВМ за сделките по член 273, параграф 2, буква д).
Независимо от член 273, параграф 1, трета алинея институцията може да реши да не прилага този метод към несъществени по размер и риск експозиции. В такъв случай институцията прилага към тези експозиции един от методите, посочени в раздели 3-5, когато са изпълнени съответните изисквания за всеки от методите.
2. Компетентните органи разрешават на институцията да използва МВМ за изчисленията, посочени в параграф 1, само ако институцията е удостоверила, че отговаря на изискванията, посочени в настоящия раздел, и компетентните органи са установили, че поддържаните от институцията системи за управление на CCR са надеждни и се прилагат правилно.
3. Компетентните органи могат да разрешат на институциите в рамките на определен период от време да въвеждат поетапно МВМ за различните видове сделки. През този период на поетапно въвеждане институциите могат да използват методите, установени в раздел 3 или раздел 5, по отношение на видовете сделки, за които те не използват МВМ.
4. За всички сделки с извънборсови деривати и транзакции с удължен сетълмент, за които институцията не е получила разрешение съгласно параграф 1 за използване на МВМ, институцията използва методите, посочени в раздел 3 или раздел 5.
Тези методи могат да бъдат използвани комбинирано и на непрекъсната основа в рамките на дадена група. В рамките на една институцията тези методи могат да бъдат използвани комбинирано само когато един от методите се използва в случаите, предвидени в член 282, параграф 6.
5. Институцията, която в съответствие с параграф 1 е получила разрешение да използва МВМ, не възобновява използването на методите, посочени в раздел 3 или раздел 5, освен ако не е получила съответното разрешение от компетентния орган. Компетентните органи дават такова разрешение, ако институцията е посочила основателна причина.
6. Ако институцията престане да изпълнява посочените в настоящия раздел изисквания, тя уведомява компетентния орган и предприема едно от следните действия:
а)
представя на компетентния орган план за своевременно достигане на изискванията;
б)
доказва пред компетентния орган, че въздействието на това неизпълнение е несъществено.
Член 284
Стойност на експозицията
1. Когато на институцията е разрешено в съответствие с член 283, параграф 1 да използва МВМ за изчисляване на стойността на експозицията на някои или на всички сделки, посочени в същия параграф, тя измерва стойността на експозицията на тези сделки на ниво нетираща съвкупност.
Моделът, използван за тази цел от институцията:
а)
определя прогнозното разпределение на промените в пазарната стойност на нетиращата съвкупност, дължащи се на съвместно изменение на съответните пазарни променливи, като например лихвени проценти и валутни курсове;
б)
изчислява стойността на експозицията за нетиращата съвкупност за всяка бъдеща дата въз основа на съвместното изменение на пазарните променливи.
2. С цел моделът да отчете ефекта от допълването до минималния размер на обезпечението, моделът на стойността на обезпечението отговаря на качествените и количествените изисквания и изискванията за данни по отношение на МВМ в съответствие с настоящия раздел, като в своето прогнозно разпределение на промените в пазарната стойност на нетиращата съвкупност институцията може да включи единствено приемливото финансово обезпечение, съгласно посоченото в членове 197 и 198, и в член 299, параграф 2, букви в) и г).
3. Капиталовото изискване за кредитен риск от контрагента по отношение на експозициите към CCR, спрямо които институцията прилага МВМ, е по-високата от следните стойности:
а)
капиталовото изискване за тези експозиции, изчислено на базата на ефективната EPE чрез използване на текущи пазарни данни;
б)
капиталовото изискване за тези експозиции, изчислено на базата на ефективната EPE чрез използване на единно последователно калибриране при стрес за всички експозиции към CCR, спрямо които се прилага МВМ.
4. Освен при контрагентите, които са определени като носители на специфичен утежняващ риск и попадат в обхвата на член 291, параграфи 4 и 5, институциите изчисляват стойността на експозицията като произведение на коефициента (α) по ефективната очаквана положителна експозиция:
където:
α
=
1,4, освен когато компетентните органи не изискват по-висока стойност на α или не разрешават на институциите да използват своите собствени оценки в съответствие с параграф 9;
Ефективната EPE се изчислява чрез оценяване на очакваната експозиция (EEt) като средната експозиция на бъдеща дата t, където средната стойност се изчислява на базата на възможните бъдещи стойности на съответните фактори на пазарен риск.
Моделът оценява EE към поредица от бъдещи дати t1, t2, t3 и т.н.
5. Ефективната EE се изчислява рекурсивно като:
където:
текущата дата е обозначена като t0;
ефективната EEt0 е равна на текущата експозиция.
6. Ефективната EPE е средната ефективна EE през първата година на бъдещата експозиция. Ако падежът на всички договори в нетиращата съвкупност е в рамките на по-малко от една година, EPE е средната ЕЕ до момента на настъпване на падежа на всички договори в нетиращата съвкупност. Ефективната EPE се изчислява като среднопретеглената стойност на ефективната ЕЕ:
където теглата дават възможност бъдещата експозиция да бъде изчислена към дати, които не са равномерно разположени във времето.
7. Институциите изчисляват EE или върховата експозиция въз основа на разпределение на експозициите, което отчита възможните отклонения от нормалното разпределение на експозициите.
8. Институцията може да използва изчисленото по модела разпределение, което е по-консервативно от произведението на α и ефективната EPE, изчислено за всеки контрагент в съответствие с формулата по параграф 4.
9. Независимо от параграф 4 компетентните органи могат да разрешат на институциите да използват своите собствени оценки за параметъра α, когато:
а)
α се равнява на съотношението на вътрешния капитал на базата на пълна симулация на експозицията към CCR при различните контрагенти (като числител) и вътрешния капитал на базата на EPE (като знаменател);
б)
EPE се използва в знаменателя при допускане, че е фиксирана остатъчна сума.
Когато е изчислен в съответствие с настоящия параграф, параметърът α е не по-малък от 1,2.
10. За да бъде определен параметърът α съгласно параграф 9, институцията гарантира, че числителят и знаменателят се изчисляват по начин, съвместим с методиката за моделиране, спецификациите на параметрите и състава на портфейлите. Използваният при определянето на параметъра α подход се основава на вътрешния капиталов подход на институцията, той е добре документиран и подлежи на независимо утвърждаване. Освен това институциите правят преглед на оценките си на α най-малко веднъж на тримесечие и по-често, когато съставът на портфейла се променя с времето. Институцията оценява също и свързания с модела риск.
11. Институцията доказва пред компетентния орган, че нейните вътрешни оценки на параметъра α отразяват в числителя съществени източници на зависимост на разпределението на пазарните стойности на сделките или портфейлите от сделки за различните контрагенти. Във вътрешните оценки на параметъра α е отчетена нееднородността на портфейлите.
12. При надзора на използването на оценките по параграф 9 компетентните органи вземат предвид значителното отклонение в оценките на α, което възниква поради възможността за неточно определяне, която се проявява при моделите, използвани за определяне на числителя, особено при наличието на изпъкналост.
13. Променливостта и корелациите на факторите на пазарния риск, използвани при съвместното моделиране на пазарния и кредитния риск, се определят, когато е уместно, в зависимост от кредитните рискови фактори с цел отразяване на потенциалното увеличаване на променливостта или корелациите при икономически спад.
Член 285
Стойност на експозицията за нетираща съвкупност, предмет на маржин споразумение
1. Ако нетиращата съвкупност е предмет на маржин споразумение и ежедневна пазарна оценка, институцията може да използва една от следните величини за определяне на EPE:
а)
ефективната EPE, без отчитане на обезпеченията, получени или предоставени по маржин споразумението, плюс всички предоставени на контрагента обезпечения, които не подлежат на ежедневна оценка и допълване до минималния размер на обезпечението или текущата експозиция;
б)
надбавка, която отразява очакваното увеличение на експозицията по време на рисковия маржин период плюс по-голямата от посочените по-долу експозиции:
i)
текущата експозиция, включително всички получени или предоставени в момента обезпечения, които не са изисквани или оспорвани;
ii)
най-голямата нетна експозиция, включително обезпеченията по маржин споразумението, която не би довела до изискване на обезпечението. Тази сума отразява всички приложими прагове, минимални размери на прехвърляеми средства, независими суми и първоначални маржове по маржин споразумението;
в)
ако при изчисляване на EE моделът отчита ефектите от допълване до минималния размер на обезпечението, след разрешение от компетентния орган институцията може да използва изчислената чрез модела ЕЕ пряко във формулата по член 284, параграф 5. Компетентните органи дават такова разрешение само ако потвърдят, че при изчисляването на ЕЕ моделът надлежно отчита ефектите от допълване до минималния размер на обезпечението.
За целите на буква б) институциите изчисляват добавката като очакваната положителна промяна на пазарната стойност на трансакциите по време на рисковия маржин период. Промените в стойността на обезпечението биват отразявани чрез използване на надзорните корекции за променливост в съответствие с глава 4, раздел 3 или чрез собствени оценки на корекциите за променливост по разширения метод за финансово обезпечение, като обаче по време на рисковия маржин период не се допускат плащания по обезпеченията. Минималната продължителност на рисковия маржин период е посочена в параграфи 2-5.
2. При сделките, за които се извършва ежедневно пазарна оценка и допълване до минималния размер на обезпечението, рисковият маржин период, използван за моделирането на стойността на експозицията при маржин споразуменията, е не по-кратък от:
а)
5 работни дни за нетиращите съвкупности, състоящи се единствено от репо сделки, сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки и маржин заемни сделки;
б)
10 работни дни за всички други нетиращи съвкупности.
3. Букви а) и б) от параграф 2 се прилагат при спазването на следните изключения:
а)
за всички нетиращи съвкупности, при които броят на сделките надвишава 5 000 във всеки един момент от тримесечието, рисковият маржин период за следващото тримесечие е не по-кратък от 20 работни дни. Това изключение не се прилага спрямо експозициите по търговско финансиране на институцията;
б)
за нетиращите съвкупности, съдържащи една или повече сделки, включващи неликвидно обезпечение или извънборсов дериват, които не могат да бъдат лесно подменени, рисковият маржин период не е по-кратък от 20 работни дни.
Институцията определя дали обезпечението е неликвидно или дали извънборсовите деривати не могат да бъдат лесно подменени при стресирани пазарни условия, които се характеризират с липсата на постоянно работещи пазари, на които контрагентът би получил в рамките на най-много два дни голям брой ценови котировки, без това да влияе на пазарните цени или цената да бъде формирана с пазарна отстъпка (при обезпеченията) или премия (при извънборсовите деривати).
Институцията преценява дали сделките или ценните книжа, които тя държи като обезпечение, са съсредоточени към даден контрагент и дали институцията би била в състояние да подмени тези сделки или ценни книжа, ако въпросният контрагент напусне неочаквано пазара.
4. Ако в рамките на непосредствено предшестващите две тримесечия институцията е участвала в повече от два спора по изисквания за допълване на маржин депозита към дадена нетираща съвкупност, които са продължили по-дълго от приложимия рисков маржин период по параграфи 2 и 3, през следващите две тримесечия институцията използва рисков маржин период, който е поне двойно по-дълъг от посочения в параграфи 2 и 3 период, за тази нетираща съвкупност.
5. Когато периодичността на допълването до минималния размер на обезпечението е N дни, рисковият маржин период е най-малко равен на периода, посочен в параграфи 2 и 3 (F), плюс N дни минус един ден. Т.е.:
6. Ако вътрешният модел включва ефекта от допълване до минималния размер на обезпечението при промени в пазарната стойност на нетиращата съвкупност, при изчисляването на стойността на експозициите за извънборсови деривати и сделки, финансирани чрез ценни книжа, институцията моделира обезпечение, различно от парични средства във валутата на самата експозиция, съвместно с експозицията.
7. Ако институцията не е в състояние да моделира обезпечението съвместно с експозицията, при изчисляването на стойността на експозициите за извънборсови деривати и сделки, финансирани чрез ценни книжа, тя не отчита ефект от обезпечение, различно от парични средства във валутата на самата експозиция, освен когато институцията не използва корекции за променливост, които отговарят на стандартите на разширения метод за финансово обезпечение със собствени оценки на корекциите за променливост, или стандартните данни за надзорни корекции за променливост в съответствие с глава 4.
8. Институцията, която използва МВМ, не може да отчита в своите модели ефекта от намаляване на стойността на експозицията вследствие на клаузи в споразумението за предоставяне на обезпечение, изискващи получаване на обезпечение при влошаване на кредитното качество на контрагента.
Член 286
Управление на CCR - политики, процедури и системи
1. Институцията установява и поддържа рамка за управление на CCR, състояща се от:
а)
политики, процеси и системи, осигуряващи установяването, измерването, управлението, одобрението и вътрешното отчитане на CCR;
б)
процедури, гарантиращи съблюдаването на тези политики, процеси и системи.
Тези политики, процеси и системи са концептуално издържани, прилагат се цялостно и биват документирани. Документацията съдържа обяснение на емпиричните техники, използвани за измерване на CCR.
2. Изискваната по параграф 1 рамка за управление на CCR отчита пазарните, ликвидните, правните и операционните рискове, които са свързани с CCR. Рамката конкретно гарантира, че институцията спазва следните принципи:
а)
тя не встъпва в стопански отношения с контрагент, без да оцени неговата кредитоспособност;
б)
тя надлежно отчита кредитния риск, възникващ преди и по време на сетълмента;
в)
тя управлява тези рискове по възможно най-всеобхватен начин на ниво отделен контрагент, обединявайки експозициите към CCR с другите кредитни експозиции, и на ниво предприятие.
3. Институцията, която използва МВМ, доказва пред компетентния орган, че при определяне на ликвидните рискове нейната рамка за управление на CCR отчита всеки един от следните елементи:
а)
евентуалните входящи изисквания за допълване на маржин депозита в контекста на обмена на вариационния маржин или на друг вид маржин обезпечение, например първоначален или независим маржин, при неблагоприятни пазарни сътресения;
б)
евентуалните искове за връщане на излишъка по обезпечението, предоставено от контрагентите;
в)
претенции, произтичащи от евентуално понижаване на собствената външна оценка на кредитното качество.
Институцията гарантира, че естеството и времевият хоризонт на повторно използване на обезпечението са в съответствие с необходимата ѝ ликвидност и не застрашават способността ѝ своевременно да предоставя или връща обезпечения.
4. Управителният орган и висшето ръководство на институцията участват активно и гарантират, че за управлението на CCR се отделят необходимите ресурси. В рамките на официална процедура висшето ръководство бива запознато с ограниченията и допусканията на използвания модел и влиянието на тези ограничения и допускания върху достоверността на изходните данни. Висшето ръководство бива също така осведомявано за несигурността на пазарната среда и оперативните проблеми, както и за отразяването им в модела.
5. Ежедневните отчети, изготвяни в съответствие с член 287, параграф 2, буква б) за експозициите на институцията към CCR, се преглеждат от членове на ръководството с достатъчен ранг и правомощия да разпоредят на отделни служители, управляващи или търгуващи с кредитни позиции, да намалят заетите позиции и да разпоредят намаление на цялостната експозиция на институцията към CCR.
6. Рамката за управление на CCR, която институцията е установила в съответствие с параграф 1, се ползва заедно с вътрешните кредитни ограничения и ограниченията за търгуване. Кредитните ограничения и ограниченията за търгуване са свързани с модела за измерване на риска на институцията по начин, който е предвидим във времето и който е добре разяснен на служителите, които управляват кредитни позиции или търгуват, както и на висшето ръководство. Институцията е въвела официална процедура за докладване на нарушенията на праговете на риска на съответно ръководно ниво.
7. Системата за измерване на CCR на институцията включва измерване на използваните кредитни линии през и в края на деня. Институцията измерва текущата експозиция със и без отчитане на обезпеченията. Институцията изчислява и наблюдава върхова експозиция или потенциална бъдеща експозиция на ниво портфейл и на ниво отделен контрагент при избран от нея доверителен интервал. Институцията отчита големите или концентрираните позиции, включително по групи свързани контрагенти, по отрасли и по пазари.
8. Институцията създава и поддържа редовно прилагана и изчерпателна програма за стрес тестове. Резултатите от стрес тестовете се преглеждат периодично, и най-малко веднъж на тримесечие от висшето ръководство, и се отразяват в политиките и лимитите за CCR, приети от ръководния орган или висшето ръководство. Ако стрес тестовете установят конкретна уязвимост при определени обстоятелства, институцията предприема незабавни мерки за справяне с тези рискове.
Член 287
Организационна структура на управлението на CCR
1. Институцията, която използва МВМ, създава и поддържа:
а)
звено за контрол на риска в съответствие с параграф 2;
б)
звено за управление на обезпеченията в съответствие с параграф 3.
2. Звеното за контрол на риска отговаря за разработването и прилагането на процеса по управление на CCR, включително първоначалното и текущо утвърждаване на модела, като изпълнява следните функции и отговаря на следните изисквания:
а)
отговаря за разработване и прилагане на системата за управление на CCR на институцията;
б)
изготвя ежедневни отчети и анализи на резултатите, получени чрез модела на институцията за измерване на риска. Анализите включват оценка на взаимовръзката между големината на експозициите към CCR и наличните лимити за търгуване;
в)
контролира целостта на входящите данни и изработва и анализира отчети относно резултатите, получени чрез модела на институцията за измерване на риска, включващи оценка на връзката между големината на рисковите експозиции и лимитите за кредитиране и търгуване;
г)
независимо е от звената, отговарящи за поемането, подновяването или търгуването на експозициите и не е обект на неправомерно въздействие;
д)
то разполага с подходящо квалифициран персонал;
е)
отчита се пряко на висшето ръководство на институцията;
ж)
дейността му е тясно свързана с процеса по ежедневно управление на кредитния риск на институцията;
з)
резултатите от дейността му са неразделна част от процеса на планиране, наблюдение и контрол на кредитния и общия рисков профил на институцията.
3. Звеното за управление на обезпеченията изпълнява следните задачи и функции:
а)
изчислява и изисква допълване на маржин депозита, разглежда спорове по изисквания за допълване на маржин депозита, както и ежедневно и точно докладва нивата на независимите суми, първоначалния маржин и вариационния маржин;
б)
контролира целостта на данните, използвани при изисквания за допълване на маржин депозита, и осигурява тяхното съответствие и редовното им съгласуване със съответните източници на данни в рамките на институцията;
в)
проследява степента на повторно използване на обезпечения и на всички изменения на правата на институцията по предоставените от нея обезпечения или във връзка с тях;
г)
докладва на съответното ниво на управление за видовете активи, служещи като обезпечение, които се използват повторно, и за условията на това повторно използване, включително инструмент, кредитно качество и падеж;
д)
проследява концентрацията по отделни видове активи, приети от институцията като обезпечение;
е)
редовно и най-малко веднъж на всяко тримесечие докладва пред висшето ръководство информация относно управлението на обезпеченията, включително информация за вида на получените и предоставените обезпечения, както и размера, продължителността и причините за спорове по изисквания за допълване на маржин депозита. При това вътрешно отчитане се отразяват и тенденциите в данните.
4. Висшето ръководство осигурява достатъчно средства на предвиденото в параграф 1, буква б) звено за управление на обезпеченията, за да гарантира, че чрез неговите системи се постига необходимото равнище на оперативна функционалност, което се измерва със своевременното и точно изискване от страна на институцията за допълване на маржин депозитите, както и със своевременното реагиране на институцията на изискванията на нейните контрагенти за допълване на маржин депозитите. Висшето ръководство гарантира, че звеното разполага с необходимия персонал, за да може дори и при тежки пазарни кризи да обработва своевременно изискванията и споровете и да даде възможност на институцията да ограничи броя на спорове, предизвикани от големи по обем трансакции.
Член 288
Преглед на системата за управление на CCR
Институцията редовно извършва независим преглед на системата за управление на CCR в рамките на процедурата си за вътрешен одит. Този преглед включва дейността на звената по контрол и управление на обезпеченията, установени по член 287, и по-специално обхваща най-малко следното:
а)
наличието на подходяща документация за системата и процеса за управление на CCR, изисквани съгласно член 286;
б)
организацията на звеното за контрола на CCR, изисквано съгласно член 287, параграф 1, буква а);
в)
организацията на звеното за управление на обезпеченията, изисквано съгласно член 287, параграф 1, буква б);
г)
включването на мерки в резултат на CCR в ежедневното управление на риска;
д)
процеса на одобрение на моделите на ценообразуване, съобразено с риска, и на системите за оценка, използвани от персонала на фронт-офиса и бек-офиса;
е)
утвърждаването на всички значими промени в процеса на измерване на CCR;
ж)
обхвата на CCR, отразен в модела за измерване на риска;
з)
целостта на управленската информационна система;
и)
точността и изчерпателността на данните за CCR;
й)
точното отразяване на правните условия по споразуменията за предоставяне на обезпечение и нетиране при определяне на стойността на експозициите;
к)
проверката на последователността, своевременността и надеждността на информационните източници, използвани за прилагане на вътрешните модели, както и на тяхната независимост;
л)
точността и уместността на допусканията за променливостта и корелационните коефициенти;
м)
точността на изчисленията, свързани с оценяването и преобразуването на риска;
н)
проверката на точността на модела чрез чести бек-тестове, съгласно посоченото по член 293, параграф 1, букви б)-д);
о)
съблюдаването на приложимите регулаторни изисквания от страна на звеното за контрол на CCR и звеното по управление на обезпеченията.
Член 289
Критерии за цялостно използване
1. Институциите гарантират, че разпределението на експозициите, генерирано от модела, който се използва за изчисляване на ефективната EPE, е неразделна част от ежедневния процес на институцията по управление на CCR и че резултатите от модела се отчитат при процеса на разрешаване на кредити, управление на CCR, вътрешно разпределение на капитала и корпоративно управление.
2. Институцията доказва пред компетентните органи, че най-малко една година преди да получи разрешение от компетентните органи да използва МВМ в съответствие с член 283, е използвала модел за изчисляване на разпределението на експозициите, въз основа на което се изчислява EPE, който като цяло отговаря на изложените в настоящия раздел изисквания.
3. Моделът, използван за генериране на разпределение на експозициите към CCR, е част от рамката за управление на CCR, изисквана съгласно член 286. Тази рамка включва измерване на използването на кредитните линии чрез сумиране на експозициите към CCR с други кредитни експозиции и вътрешно разпределение на капитала.
4. В допълнение към EPE институцията измерва и управлява текущи експозиции. Когато е уместно, институцията измерва текущата експозиция със и без отчитане на обезпеченията. Критериите за използване са изпълнени, ако институцията използва и други показатели за измерване на CCR, като например върховата експозиция, които се основават на разпределението на експозициите, генерирано от модела за изчисляване на EPE.
5. Институцията трябва да разполага със системен капацитет, даващ възможност очакваната експозиция да се оценява при необходимост ежедневно, освен ако институцията не докаже пред компетентните органи, че предвид характера на експозициите ѝ към CCR са оправдани по-редките изчисления. Институцията оценява EE в рамките на времеви профил на прогнозните хоризонти, който отразява адекватно времевата структура на бъдещите парични потоци и падежните дати на договорите, и по начин, който съответства на съществеността и състава на експозициите.
6. Експозицията се измерва, наблюдава и контролира за целия срок на договорите в нетиращата съвкупност, а не само в рамките на едногодишен хоризонт. Институцията разполага с процедури за установяване и контрол на рисковете от контрагенти, към които експозицията се увеличава след едногодишния хоризонт. Прогнозното увеличение на експозицията се отчита от модела за вътрешния капитал на институцията.
Член 290
Стрес тестове
1. Институцията трябва да разполага с цялостна програма за извършване на стрес тестове за CCR, която да се използва и при оценката на капиталовите изисквания за CCR и да е съобразена с изискванията по параграфи 2-10.
2. Чрез тази програма се установяват възможни събития или бъдещи промени в икономическите условия, които биха могли да имат неблагоприятно влияние върху кредитните експозиции на институцията, и се оценяват възможностите на институцията за противодействие на такива промени.
3. Получените резултати от стрес тестове се съпоставят с лимита за риск и се възприемат от институцията като част от процеса, установен по член 81 от Директива 2013/36/ЕС.
4. Програмата обхваща изцяло всички форми на кредитен риск от контрагента по сделките с и сумарните експозиции към отделните контрагенти, обхващащи период от време, позволяващ извършването на редовни стрес тестове.
5. В нея се предвижда най-малко веднъж месечно експозициите да бъдат подлагани на стрес тестове за основните фактори на пазарния риск като лихвени проценти, валутни котировки, капиталови инструменти, кредитни спредове и цени на стоки, по отношение на всички контрагенти на институцията, за да може институцията да установи и при необходимост да намали прекомерните концентрации в конкретни рискове, от заетата следваща пазара позиция. Стрес тестването на експозиции, включващо единичен фактор, множество фактори и рискове в резултат на заемането на позиция, без да е водеща посоката на пазара, и съвместното стрес тестване на експозиции и кредитоспособност, се извършват на нивото на CCR по отношение на отделен контрагент, група контрагенти и съвкупна институция.
6. Тя прилага най-малко веднъж на тримесечие сценарии за многофакторно стрес тестване и оценява съществените рискове в резултат на заемането на позиция, без да е водеща посоката на пазара, включващи експозиция по кривата на доходност и базисни рискове. Многофакторното стрес тестване включва най-малко следните сценарии, при които:
а)
са настъпили сериозни икономически или пазарни събития;
б)
общата пазарна ликвидност е намаляла значително;
в)
голям финансов посредник закрива позиции.
7. Сериозността на сътресенията при базисните рискови фактори, съответства на целите на стрес теста. Когато в рамките на стрес тестовете се оценява платежоспособността, сътресенията при базисните рискови фактори са достатъчно сериозни, за да пресъздадат историческа извънредна пазарна среда и извънредни, но реалистични пазарни условия на стрес. При стрес тестовете се оценява въздействието от подобни сътресения върху собствения капитал, капиталовите изисквания и печалбите. За целите на ежедневното наблюдение, хеджиране и управление на концентрациите по портфейла, в програмата се предвиждат сценарии с по-слабо въздействие и по-голяма вероятност.
8. В програмата се предвижда прилагане при необходимост на обратни стрес тестове, за да се набележат извънредни, но реалистични сценарии, които биха имали съществени неблагоприятни последствия. При обратните стрес тестове се отчита въздействието на съществената нелинейност в портфейла.
9. Резултатите от стрес тестовете по програмата се докладват редовно, поне веднъж на тримесечие, пред висшето ръководство. Докладите и анализът на резултатите обхващат най-значителните влияния на ниво контрагент за целия портфейл, съществените концентрации в сегменти от портфейла (по отрасъл или регион) и съответните специфични тенденции по портфейл и контрагент.
10. Висшето ръководство поема водеща роля при включването на стрес тестовете в рамката на управлението на риска и културата на институцията по отношение на рисковете и гарантира, че резултатите са смислени и се използват за управление на CCR. Резултатите от стрес тестовете на значителни експозиции се оценяват съгласно насоки за определяне на склонността на институцията към поемане на риск и при установяване на прекомерни или концентрирани рискове, на висшето ръководство се обръща внимание, за да ги обсъди и предприеме действия.
Член 291
Утежняващ риск
1. За целите на настоящия член:
а)
„общ утежняващ риск“ е рискът, възникващ при положителна корелация между вероятността от неизпълнение от контрагенти и факторите на общия пазарен риск;
б)
„специфичен утежняващ риск“ е рискът, възникващ при положителна корелация между бъдеща експозиция към конкретен контрагент и PD от страна на контрагента, произтичаща от естеството на сделките с този контрагент. Институцията се разглежда като изложена на специфичен утежняващ риск, ако бъдещата експозиция към конкретен контрагент се очаква да е голяма, когато вероятността от неизпълнение от страна на контрагента също е голяма.
2. Институцията надлежно взема под внимание експозиции, пораждащи значителни нива на общ и специфичен утежняващ риск.
3. За да установи съществуването на общ утежняващ риск, институцията разработва стрес тестове и анализи на сценарии, предвиждащи рискови фактори, които влияят неблагоприятно върху кредитоспособността на контрагента. В рамките на тези тестове се разглежда вероятността от настъпване на сериозни сътресения при изменение на взаимовръзката между рисковите фактори. Институцията следи общия утежняващ риск по продукти, по райони, по отрасли или по други категории, които имат отношение към нейната дейност.
4. Институцията разполага с процедури за установяване, наблюдение и контрол на случаите на специфичен утежняващ риск за всяко юридическо лице от началото на съответната сделка до окончателното ѝ уреждане.
5. Институциите изчисляват капиталовите изисквания за CCR във връзка със сделки, при които е установен специфичен утежняващ риск и при които съществува правно отношение между контрагента и емитента на базисния извънборсов дериват или на базисните сделки, съгласно посоченото в член 273, параграф 2, букви б), в) и г), в съответствие със следните принципи:
а)
инструментите, които съдържат специфичен утежняващ риск, не се включват в същата нетираща съвкупност като другите сделки с контрагента, и всеки от тях се третира като отделна нетираща съвкупност;
б)
във всяка такава отделна нетираща съвкупност стойността на експозицията за суапове за кредитно неизпълнение, издадени върху задължения на едно лице, е равна на пълния размер на очакваната загуба от стойността на оставащата справедлива стойност на базисните инструменти, като се допусне, че основният емитент е в производство по ликвидация;
в)
LGD за институциите, прилагащи изложения в глава 3 подход, се определя на 100 % за такива суапови операции;
г)
за институциите, използващи изложения в глава 2 подход, приложимото рисково тегло е равно на присъденото по необезпечена сделка;
д)
за всички останали сделки, които формират отделна нетираща съвкупност с едно референтно лице, изчисляването на стойността на експозицията отговаря на допускането за внезапно неизпълнение на тези базисни задължения, при които съществува правна връзка между емитента и контрагента. За сделки, които се отнасят до референтна съвкупност от лица или индекс, внезапното неизпълнение на съответните базисни задължения, при които съществува правна връзка между емитента и контрагента, се отчита, ако има съществено значение;
е)
доколкото се използват вече съществуващи изчисления за пазарен риск при определянето на капиталовите изисквания за допълнителния риск от неизпълнение и миграционния риск, посочени в дял IV, глава 5, раздел 4, които вече съдържат допускания за LGD, стойността на LGD в използваната формула е 100 %.
6. Институциите представят пред висшето ръководство и съответния комитет на ръководния орган редовни отчети за общите и специфичните утежняващи рискове и за действията, които се предприемат за тяхното управление.
Член 292
Цялостност на процеса по моделиране
1. Институциите гарантират целостта на процеса по моделиране, описан в член 284, като приемат най-малко следните мерки:
а)
моделът отразява своевременно, пълно и консервативно условията и обстоятелствата на сделките;
б)
тези условия включват най-малко условните стойности на договорите, датите на падеж, референтните активи, наличните споразумения за нетиране и маржин споразумения;
в)
условията и обстоятелствата се съхраняват в база данни, предмет на официален и периодичен одит;
г)
процесът по признаване на споразуменията за нетиране включва преглед от съответния правен отдел за потвърждаване на правната изпълнимост на нетирането по тях;
д)
изискваното по буква г) потвърждение се записва в посочената в буква в) база данни от независимо звено;
е)
въвеждането на условията и обстоятелствата на сделките в модела на EPE подлежи на вътрешен одит;
ж)
разработен е процес, чрез който се осигурява формално съответствие между модела и системите, съдържащи входните данни, и се извършва текуща проверка дали условията и обстоятелствата се отразяват правилно или поне консервативно при изчисляване на очакваната положителна експозиция.
2. Текущите пазарни данни се използват за определяне на текущите експозиции. Институцията може да калибрира своя модел на EPE, използвайки историческа пазарна информация или извлечени от пазарни данни за установяване на параметрите на базисните стохастични процеси като отклонение, променливост и корелация. Ако институцията използва исторически данни, те обхващат поне три години. Данните се актуализират най-малко на тримесечие, а при необходимост и по-често, за да се отразят пазарните условия.
За изчисляването на ефективната EPE чрез калибриране при стрес институцията калибрира ефективната EPE, като използва данни за период от три години, които включват стрес период спрямо спредовете за кредитно неизпълнение на нейните контрагенти, или извлечени от пазарни данни от такъв стрес период.
За тази цел институцията прилага изискванията по параграфи 3, 4 и 5.
3. Поне веднъж на тримесечие институцията удостоверява пред компетентните органи, че стрес периодът, използван за изчисленията по настоящия параграф, съвпада с периода на увеличен суап за кредитно неизпълнение или други кредитни спредове (например по заеми или корпоративни облигации) за представителна извадка на нейните контрагенти с търгувани кредитни спредове. Когато институцията не разполага с достатъчно данни за кредитния спред на контрагента, тя отнася този контрагент към специфични данни за кредитния спред по регион, вътрешен рейтинг и бизнес модел.
4. Моделът за определяне на EPE за всички контрагенти използва исторически или извлечени текущо данни, които включват данни от кредитен период при стрес, като използването им става по начин, съвместим с използвания метод за калибриране на модела на EPE по текущи данни.
5. За да се оцени ефективността на стрес калибрирането на ефективната EPE, институцията създава няколко сравнителни портфейла, които са уязвими спрямо основните рискови фактори, на които е изложена институцията. Експозициите по тези сравнителни портфейли се изчисляват, като се използва а) методика при стрес, основана на текущите пазарни стойности и примерни параметри, калибрирани спрямо стресирани пазарни условия; и б) експозицията, създадена през стрес периода, но като се прилага изложеният в настоящия раздел метод (пазарна стойност в края на стрес периода, стойности за променливост и корелация от стрес период от три години).
Компетентните органи изискват от институцията да адаптира стрес калибрирането, ако експозициите по тези сравнителни портфейли се отклоняват съществено една от друга.
6. Институцията подлага модела на процес по утвърждаване, който е ясно обособен в политиките и процедурите на институцията. Процесът по утвърждаване:
а)
определя необходимия вид тестове за осигуряване на целостта на модела и установява условията, при които допусканията на модела са нарушени и следователно могат да доведат до подценяване на очакваната положителна експозиция;
б)
включва преглед на изчерпателността на модела.
7. Институцията трябва да наблюдава присъщите рискове и да разполага с процеси за коригиране на своята оценка на ефективната EPE при значителни нива на тези рискове. В съответствие с настоящия параграф институцията:
а)
установява и управлява своите експозиции към специфичен утежняващ риск, посочен в член 291, параграф 1, буква б), и експозиции към общ утежняващ риск, посочен в член 291, параграф 1, буква а);
б)
периодично сравнява оценката за съответния размер на експозицията за едногодишен период с оценката, отчитаща цялата продължителност на експозицията, когато експозицията е с нарастващ рисков профил отвъд едногодишния хоризонт;
в)
периодично сравнява разменната стойност (текущата експозиция) и реализирания профил за експозиции с остатъчен матуритет под една година и съхранява данни, които биха позволили подобно сравнение.
8. Преди да включи в нетираща съвкупност съответната сделка, институцията прилага вътрешна процедура за потвърждаване, че тази сделка е обхваната от правно изпълним договор за нетиране, който отговоря на изискванията, посочени в раздел 7.
9. Преди да отчете влиянието на обезпеченията в своите изчисления, институцията, използваща обезпечения за намаляване на CCR, прилага вътрешна процедура, с която да потвърди, че обезпечението съответства на стандартите за правна сигурност, посочени в глава 4.
10. ЕБО следи различните практики в тази област и в съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 изготвя насоки за прилагането на настоящия член.
Член 293
Изисквания към системата за управление на риска
1. Институцията трябва да спазва следните изисквания:
а)
спазва качествените изисквания, установени в част трета, дял IV, глава 5;
б)
провежда редовна програма за бек-тестове, сравнявайки реализираните стойности на риска със стойностите, генерирани от модела, както и хипотетични промени на базата на статични позиции с реализирани стойности;
в)
извършва първоначално утвърждаване и текущ периодичен преглед на модела за измерване на експозицията към CCR и на генерираните от него стойности на риска. Процесът на утвърждаване и прегледът са независими от процеса на разработване на модела;
г)
управителният орган и висшето ръководство участват в процеса на контрол на риска и гарантират предоставянето на необходимите ресурси за контрол на кредитния риск и на кредитния риск от контрагента. Във връзка с това ежедневните отчети, изготвяни от създаденото в съответствие с член 287, параграф 1, буква а) независимо звено за контрол на риска, се преглеждат от членове на ръководството с достатъчен ранг и правомощия да разпоредят на отделни служители, управляващи или търгуващи с кредитни позиции, да намалят заетите позиции и да разпоредят намаление на цялостната рискова експозиция на институцията;
д)
вътрешният модел на институцията за измерване на риска е част от ежедневния процес по управлението на риска на институцията;
е)
системата за измерване на риска се използва заедно с вътрешните лимити за търгуване и по експозиции. Във връзка с това лимитите по експозициите са свързани с модела за измерване на риска на институцията по последователен във времето начин, който е добре разяснен на служителите, управляващи или търгуващи с кредитни позиции, и на висшето ръководство;
ж)
институцията гарантира, че нейната система за управление на риска е надлежно документирана. По-специално тя поддържа документиран набор от вътрешни политики, контролни механизми и процедури във връзка с функционирането на системата за измерване на риска, както и мерки, гарантиращи спазването на тези политики;
з)
в рамките на вътрешния си одит институцията редовно осъществява независим преглед на системата за измерване на риска. Този преглед обхваща дейностите на звената, ангажирани в търговската дейност, и на независимото звено за контрол на риска. Прегледът на цялостния процес по управление на риска се провежда на редовни интервали (не по-рядко от веднъж годишно) и специално разглежда най-малко всяка една от точките, посочени в член 288;
и)
текущото утвърждаване на моделите за кредитен риск от контрагента, включително бек-тестването, подлежи на редовен преглед от членове на ръководството, разполагащи с достатъчно правомощия за предприемане на действия за отстраняване на слабостите в моделите.
2. Компетентните органи вземат под внимание доколко дадена институция отговаря на изискванията по параграф 1, когато определят равнището на параметъра α, установен в член 284, параграф 4. Само институциите, които отговарят изцяло на въпросните изисквания, имат право да прилагат минималния мултипликационен коефициент.
3. Институцията документира процеса по първоначално и текущо утвърждаване на модела на експозицията към CCR и изчисляването на генерираните от модела рискови стойности с ниво на детайлност, което би позволило на трети лица да пресъздадат съответните анализи и стойности на риска. В тази документация се определя честотата, с която ще се извършват анализите на бек-тестове и другите видове текущо утвърждаване, както и начинът, по който се извършва утвърждаването по отношение на информационните потоци, портфейлите и анализите, които се използват.
4. Институцията определя критериите, по които оценява моделите си за експозиция към CCR и моделите, които спомагат за изчисляване на експозицията, и поддържа писмена политика, която описва процедурата за установяване и отстраняване на неприемливите резултати.
5. Институцията определя как се изграждат представителните портфейли от сделки с контрагенти за целите на утвърждаването на модела на експозицията към CCR и генерираните от него стойности на риска.
6. При утвърждаването на модели за измерване на експозицията към CCR и на генерираните от тях стойности на риска, при които се получават прогнозни разпределения, се вземат предвид статистически данни, които не се базират единствено на прогнозното разпределение.
Член 294
Изисквания за утвърждаване
1. Като част от първоначалното и текущото утвърждаване на своя модел на експозицията към CCR и на генерираните от него стойности на риска институцията гарантира, че са изпълнени следните изисквания:
а)
институцията провежда бек-тестове, използвайки исторически данни за движението на факторите на пазарен риск преди получаването на разрешение от компетентните органи в съответствие с член 283, параграф 1. Бек-тестовете обхващат множество отделни прогнозни времеви хоризонти с минимална продължителност от една година, с различни дати на инициализиране и при широк набор от пазарни условия;
б)
институцията, прилагаща изложения в член 285, параграф 1, буква б) подход, утвърждава редовно своя модел с цел да провери дали реализираните текущи експозиции са в съответствие с прогнозите през всички маржин периоди в рамките на една година. Ако падежът на някои от сделките в нетиращата съвкупност е по-малък от една година и рисковите фактори на нетиращата съвкупност са с по-висока чувствителност при изключване на тези сделки, това бива отчетено при утвърждаването;
в)
институцията подлага на бек-тестове резултатите от своя модел на експозицията към CCR, генерираните от него стойности на риска и прогнозните фактори на пазарния риск. При обезпечените сделки разглежданият прогнозен времеви хоризонт обхваща сделките, отразяващи обичайните рискови маржин периоди, прилагани при обезпечената търговия или при маржин търговията;
г)
ако при утвърждаването на модела е посочено, че ефективната EPE е подценена, институцията предприема необходимите действия с цел отстраняване на неточностите на модела;
д)
институцията проверява ценовите модели, използвани при изчисляването на експозицията към CCR при определен сценарий на бъдещи шокови промени във факторите на пазарния риск, в рамките на процеса по първоначално и текущо утвърждаване на модела. Моделите за оценяване на опции вземат предвид нелинейността на стойността на опциите по отношение на факторите на пазарен риск;
е)
моделът на експозицията към CCR обхваща специфичната информация за всяка сделка, която е необходима за обобщаване на експозициите на ниво нетираща съвкупност. Институцията се уверява, че сделките са отнесени към подходящата нетираща съвкупност в рамките на модела;
ж)
моделът на експозицията към CCR обхваща специфична информация за всяка сделка с цел отразяване на ефекта от допълването до минималния размер на обезпечението. Той взема предвид както текущия размер на маржин депозита, така и размера на маржин обезпечението, което ще бъде прехвърляно между контрагентите в бъдеще. Този модел отчита естеството на маржин споразуменията (едностранни или двустранни), честотата на изискванията за допълване на маржин депозита, рисковия маржин период, минималния праг за необезпечените експозиции, които институцията е готова да приеме, и минималния размер на прехвърляемите средства. Моделът оценява пазарната промяната в стойността на обезпечението или прилага изискванията по глава 4;
з)
процесът по утвърждаването на модела включва постоянно, историческо бек-тестване на представителни портфейли от сделки с контрагенти. Институцията периодично подлага на такова бек-тестване редица представителни действителни или хипотетични портфейли от сделки с контрагенти. Тези представителни портфейли се избират въз основа на тяхната чувствителност към съществените рискови фактори и комбинациите от рисковите фактори, на които е изложена институцията;
и)
институцията извършва бек-тестване, с което се цели проверка на ключовите предположения на модела за изчисляване на експозицията към CCR и съответните стойности на риска, включително моделираната връзка между тенденциите при отделните рискови фактори и моделираната връзка между рисковите фактори;
й)
резултатите от моделите за изчисляване на експозицията към CCR и генерираните от тях стойности на риска са обект на подходящи процедури по бек-тестване. Програмата за бек-тестване е в състояние да установи неточностите в генерираните от модела на EPE стойности на риска;
к)
институцията утвърждава своите модели за изчисляване на експозицията към CCR и всички генерирани от тях стойности на риска във времеви хоризонти, съизмерими с падежа на сделките, за които експозицията е изчислена с използването на МВМ в съответствие с член 283;
л)
в рамките на процеса по текущо утвърждаване на модела институцията редовно подлага на проверка ценовите модели, използвани при изчисляването на експозицията от контрагента, спрямо подходящи независими сравнителни показатели;
м)
текущото утвърждаване на модела на експозицията към CCR на институцията и на съответните стойности на риска включва оценка на целесъобразността на текущите резултати;
н)
институцията определя честотата, с която биват актуализирани параметрите на модела на експозицията към CCR, в рамките на процеса по първоначално и текущо утвърждаване;
о)
при първоначалното и текущото утвърждаване на моделите за измерване на експозицията към CCR се определя дали са подходящи изчисленията на експозициите на ниво отделен контрагент и нетираща съвкупност.
2. След като е получено предварително разрешение от компетентните органи, при изчисляване на регулаторната стойност на експозицията за всеки контрагент може да се използва мярка, която е по-консервативна от произведението на параметъра α и ефективната EPE. Степента на относителна консервативност ще бъде определена при първоначалното одобрение от компетентните органи и при редовните надзорни прегледи на моделите на EPE. Институцията утвърждава редовно степента на консервативност. Текущото оценяване на резултатите на модела обхваща всички контрагенти, спрямо които се прилага моделът.
3. Ако бек-тестването покаже, че моделът не е достатъчно точен, компетентните органи отнемат разрешението за използването му или налагат подходящи мерки, за да гарантират бързото подобряване на модела.
Раздел 7
Договорно нетиране
Член 295
Признаване на договорното нетиране като намаляващо риска
В съответствие с член 298 институциите, отговарящи на изискванията по член 297, могат да третират като намаляващи риска единствено следните видове споразумения за нетиране, които са били признати от компетентните органи в съответствие с член 296:
а)
двустранни договори за новация между институцията и неин контрагент, съгласно които вземанията и задълженията между тях се окрупняват автоматично по такъв начин, че новацията установява една нетна сума всеки път, когато се прилага, така че да се създаде нов правно обвързващ договор, който заменя всички предходни договори и всички произтичащи от тях задължения между страните;
б)
други двустранни споразумения между институцията и неин контрагент;
в)
договорни споразумения за кръстосано нетиране на продукти за институциите, които са получили одобрение да използват изложения в раздел 6 метод за сделки, попадащи в неговия обхват. Компетентните органи докладват на ЕБО списъка с одобрени договорни споразумения за кръстосано нетиране на продукти.
Нетирането между сделки, сключени от различни юридически лица от една група, не се признава за целите на изчисляването на капиталовите изисквания.
Член 296
Признаване на договорни споразумения за нетиране
1. Компетентните органи признават договорните споразумения за нетиране единствено когато са изпълнени условията по параграф 2 и когато е приложимо - параграф 3.
2. Всички договорни споразумения за нетиране, използвани от институцията за определяне на стойността на експозиция в настоящата част, трябва да отговарят на следните условия:
а)
институцията е сключила договорно споразумение за нетиране със свой контрагент, с което се създава само едно правно задължение, обхващащо всички включени сделки, така че в случай на неизпълнение от страна на контрагента, институцията ще има правото да получи или задължението да плати единствено нетната сума от положителните и отрицателните пазарни стойности на отделните включени сделки;
б)
институцията е предоставила на компетентните органи писмени мотивирани правни становища, потвърждаващи, че в случай на правно оспорване на споразумението за нетиране, вземанията и задълженията на институцията биха били ограничени до сумата по буква а). Правното становище е съобразено с приложимото право:
i)
на юрисдикцията, в която е регистриран контрагентът;
ii)
в случаите, когато участва клон на предприятие, намиращ се в държава, различна от държавата, в която е регистрирано предприятието - на юрисдикцията, в която се намира клонът;
iii)
на юрисдикцията, чието право урежда отделните сделки, включени в споразумението за нетиране;
iv)
на юрисдикцията, чието право урежда договорите или споразуменията, необходими за изпълнение на договорното нетиране;
в)
кредитният риск към всеки контрагент е сумиран по начин, водещ до една от юридическа гледна точка експозиция, обхващаща сделките с всеки контрагент. Резултатът от това сумиране се използва при определянето на кредитните лимити и изискванията за вътрешен капитал;
г)
договорът не съдържа никакви клаузи, които при неизпълнение на контрагент да позволяват на изправната страна да извършва само ограничени плащания или да не извършва никакви плащания към неизправната страна, дори и в случаите, когато неизправната страна е кредитор по нетната сума (т.е. клауза, освобождаваща от задължения).
Ако някой от компетентните органи не е убеден в действителността и изпълнимостта на договорното нетиране съгласно правната уредба на всяка от посочените в буква б) юрисдикции, договорното споразумение за нетиране не се признава за намаляващо риска за никоя от страните по договора. Компетентните органи се информират взаимно за това.
3. Посочените в буква б) правни становища могат да бъдат изготвени по отношение на видове договорното нетиране. Договорните споразумения за кръстосано нетиране на продукти трябва да отговарят на следните допълнителни условия:
а)
нетната сума, посочена в параграф 2, буква а), е нетната сума на положителните и отрицателните крайни стойности на всички включени отделни двустранни рамкови споразумения и на положителните и отрицателните пазарни стойности на отделните сделки („нетна сума при кръстосано нетиране на продукти“);
б)
правните становища, посочени в параграф 2, буква б) разглеждат действителността и изпълнимостта на цялостното договорно споразумение за кръстосано нетиране на продукти съгласно неговите условия и влиянието на споразумението за нетиране върху основните клаузи на всички включени отделни двустранни рамкови споразумения.
Член 297
Задължения на институциите
1. Институцията установява и поддържа процедури, за да гарантира, че правната действителност и изпълнимост на нейното договорно нетиране се преразглежда съобразно промените в правната рамка на съответните юрисдикции, посочени в член 296, параграф 2, буква б).
2. Институцията поддържа архив на цялата документация, изисквана във връзка с нейното договорно нетиране.
3. Институцията отчита въздействието от нетирането в своята оценка на сумарната експозиция към кредитен риск на всеки контрагент и управлява кредитния риск от контрагентите, отчитайки това въздействие върху оценката.
4. При договорните споразумения за кръстосано нетиране на продукти, посочени в член 295, институцията прилага процедурите по член 296, параграф 2, буква в), за да провери дали по отношение на всяка сделка, която ще бъде включена в нетиращата съвкупност, съществува правно становище, посочено в член 296, параграф 2, буква б).
Като отчита договорното споразумение за кръстосано нетиране на продукти, институцията продължава да спазва изискванията за признаване на двустранно нетиране и изискванията по глава 4 за признаване на редуцирането на кредитния риск, ако е приложимо, по отношение на всяко включено отделно двустранно рамково споразумение и сделка.
Член 298
Ефекти от признаването на нетирането като намаляващо риска
1. Договорните споразумения за нетиране биват третирани по следния начин:
а)
нетиране за целите на раздели 5 и 6 се признава съгласно посоченото в тези раздели;
б)
при договори за новация могат да бъдат претеглени по-скоро установените по тези договори единични нетни суми, а не включените брутни суми.
Когато прилагат раздел 3, институциите могат да вземат предвид договора за новация при определяне на:
i)
текущата разменна стойност, посочена в член 274, параграф 1;
ii)
условните стойности по главницата или базисните стойности, посочени в член 274, параграф 2.
В приложение на раздел 4, при определянето на условната стойност, посочена в член 275, параграф 1, институциите могат да вземат предвид договора за новация за целите на изчисляването на условните стойности по главницата. В такъв случай институциите прилагат процентите от таблица 3.
в)
При други споразумения за нетиране институциите прилагат раздел 3 по следния начин:
i)
текущата разменна стойност, посочена в член 274, параграф 1, за договорите, включени в споразумение за нетиране, се получава, като се отчете действителната хипотетична нетна разменна стойност, която произтича от споразумението; когато нетирането поражда нетно задължение за институцията, изчисляваща нетната разменна стойност, текущата разменна стойност се изчислява като „0“;
ii)
размерът на потенциалната бъдеща кредитна експозиция, посочена в член 274, параграф 2, за всички договори, включени в споразумение за нетиране, се намалява в съответствие със следната формула:
където:
PCEred
=
намаленото число за потенциална бъдеща кредитна експозиция за всички договори с определен контрагент, включено в правно валидно двустранно споразумение за нетиране;
PCEgross
=
сборът на съставните части на потенциалната бъдеща кредитна експозиция за всички договори с определен контрагент, включени в правно действително двустранно споразумение за нетиране и изчислени посредством умножаване на условните стойности на главницата по тях с процентите, посочени в таблица 1;
NGR
=
коефициент нето/бруто, изчислен като частното от нетната разменна стойност за всички договори, включени в правно действително двустранно споразумение за нетиране с определен контрагент (числител), и брутната разменна стойност за всички договори, включени в правно действително двустранно споразумение за нетиране с този контрагент (знаменател).
2. При изчисляване на потенциалната бъдеща кредитна експозиция в съответствие с посочената в параграф 1 формула институциите могат да третират напълно съчетани договори, включени в споразумението за нетиране, като един договор с условна стойност по главницата, равна на нетните постъпления.
При прилагането на член 275, параграф 1 институциите могат да третират напълно съчетани договори, включени в споразумението за нетиране, като един договор с условна стойност по главницата, равна на нетните постъпления, като условните стойности по главницата се умножават по процентите от таблица 3.
За целите на настоящия параграф напълно съчетани договори са валутни форуърдни договори или подобни на тях, при които условната стойност по главницата е равна на паричните потоци, когато паричните потоци стават дължими на една и съща дата и са деноминирани изцяло в една и съща валута.
3. За всички други договори, включени в споразумение за нетиране, приложимите проценти могат да бъдат намалени съгласно посоченото в таблица 6:
Таблица 6
Първоначален матуритет
Лихвени договори
Валутни договори
1 година или по-малко
0,35 %
1,50 %
Над 1 година, но не повече от 2 години
0,75 %
3,75 %
Допълнително начисление за всяка следваща година
0,75 %
2,25 %
4. При лихвени договори институциите могат, със съгласието на компетентните органи, да изберат първоначалния или остатъчния матуритет.
Раздел 8
Позиции в търговския портфейл
Член 299
Позиции в търговския портфейл
1. За целите на прилагането на настоящия член приложение II съдържа препратка към дериватни инструменти за трансфер на кредитен риск, както е посочено в раздел В, точка 8 от приложение I към Директива 2004/39/ЕО.
2. При изчисляване на размера на рисково претеглена експозиция за риск от контрагента по позиции в търговския портфейл институциите спазват следните принципи:
а)
при кредитни деривати - суап за обща доходност и суап за кредитно неизпълнение, за да се определи потенциалната бъдеща кредитна експозиция по посочения в раздел 3 метод, условната стойност на инструмента се умножава по следните проценти:
i)
5 %, когато референтното задължение е такова, че ако породи пряка експозиция на институцията, би представлявало квалифицирана позиция за целите на трета част, дял IV, глава 2;
ii)
10 %, когато референтното задължение е такова, че ако породи пряка експозиция на институцията, не би представлявало квалифицирана позиция за целите на трета част, дял IV, глава 2.
Институция, за която експозицията, възникваща от суап за кредитно неизпълнение, представлява дълга позиция в базисния инструмент, може да използва 0 % за потенциалната бъдеща кредитна експозиция, освен ако суапът за кредитно неизпълнение не подлежи на прекратяване поради неплатежоспособност на субекта, за който експозицията, възникваща от суапа, представлява къса позиция в базисния инструмент, дори и когато базисният инструмент не е в неизпълнение.
Когато кредитният дериват осигурява защита за n-то неизпълнение сред няколко базисни задължения, институцията определя кой от установените в първа алинея проценти се прилага, като се позовава на задължението с n-тото най-ниско кредитно качество, което, ако възникне за институцията, би представлявало квалифицирана позиция за целите на трета част, дял IV, глава 2;
б)
институциите не използват опростения метод за финансово обезпечение, установен в член 222, за признаване на ефекта от финансовото обезпечение;
в)
при репо сделки и сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки, включени в търговския портфейл, институциите могат да признават като приемливо обезпечение всички финансови инструменти и стоки, които отговарят на изискванията за включване в търговския портфейл;
г)
при експозиции, произтичащи от извънборсови дериватни инструменти, включени в търговския портфейл, институциите могат да признават като приемливо обезпечение стоките, които отговарят на изискванията за включване в търговския портфейл;
д)
при изчисляване на корекциите за променливост, когато финансовите инструменти или стоки, които не са приемливи по глава 4, са предоставени в заем, продадени или предоставени, или са получени в заем, купени или получени като обезпечение или под друга форма в рамките на такава сделка, и институцията използва подхода на надзорни корекции за променливост по глава 4, раздел 3, институцията третира тези инструменти и стоки по същия начин като капиталови инструменти от неосновен индекс, търгувани на призната борса;
е)
когато институцията използва подхода на собствените оценки на корекциите за променливост съгласно глава 4, раздел 3 по отношение на финансови инструменти или стоки, които не са приемливи по глава 4, тя изчислява корекциите за променливост за всяка отделна позиция. Когато институцията е получила одобрение за използването на подхода на вътрешните модели, определен в глава 4, тя може да прилага този подход в търговския портфейл;
ж)
във връзка с признаването на рамкови споразумения за нетиране, обхващащи репо сделки, сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки или други сделки, обусловени от капиталовите пазари, институциите признават нетирането между позиции в търговския портфейл и банковия портфейл единствено когато нетираните сделки отговарят на следните условия:
i)
всички сделки се оценяват ежедневно по пазарни цени;
ii)
всички позиции, получени в заем, закупени или получени в резултат на сделките, могат да бъдат признати като приемливо финансово обезпечение съгласно глава 4, без да се прилагат букви в)-е) от настоящия параграф;
з)
когато кредитен дериват, включен в търговския портфейл, е част от вътрешно хеджиране и в съответствие с член 204 кредитната защита е призната съгласно настоящия регламент, институциите прилагат един от следните подходи:
i)
третират деривата по начин, който не отчита риска от контрагента, произтичащ от позицията в този кредитен дериват;
ii)
систематично включват в изчислението на капиталовите изисквания за кредитен риск от контрагента всички кредитни деривати, включени в търговския портфейл, които са част от вътрешно хеджиране или са закупени като защита срещу CCR, когато кредитната защита е призната за приемлива съгласно глава 4.
Раздел 9
Капиталови изисквания за експозиции към централен контрагент
Член 300
Определения
За целите на настоящия раздел се прилагат следните определения:
1)
„защитен от несъстоятелност“ при активи на клиент означава, че съществуват ефективни механизми, които гарантират, че тези активи няма да бъдат достъпни за кредиторите на ЦК или на клирингов член в случай на несъстоятелност съответно на този ЦК или клирингов член или че активите няма да бъдат на разположение на клиринговия член, за да покрие загубите, понесени от него вследствие на неизпълнение на клиент или клиенти, различни от клиентите, предоставили тези активи;
2)
„сделка, свързана с ЦК“ означава сделка или договор, посочен в член 301, параграф 1, между клиент и клирингов член, който е пряко свързан с договор или сделка, изброени в посочения параграф, между този клирингов член и ЦК;
3)
„клирингов член“ означава клирингов член по смисъла на член 2, точка 14 от Регламент (ЕС) № 648/2012;
4)
„клиент“ означава клиент по смисъла на член 2, точка 15 от Регламент (ЕС) № 648/2012 или предприятие, което е сключило непреки споразумения за клиринг с клирингов член, в съответствие с член 4, параграф 3 от посочения регламент.
Член 301
Материален обхват
1. Настоящият раздел се прилага за следните договори и сделки, доколкото те са в процес на осъществяване чрез ЦК:
а)
договорите, изброени в приложение II, и кредитни деривати;
б)
репо сделки;
в)
сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки;
г)
транзакции с удължен сетълмент;
д)
маржин заемни сделки.
2. Институциите могат да избират дали да прилагат едно от следните две третирания към изброените в параграф 1 договори и сделки в процес на осъществяване с КЦК:
а)
третирането на експозициите по търговско финансиране и експозициите от вноските към гаранционния фонд, предвидено в член 306, с изключение на третирането, предвидено съответно в параграф 1, буква б) от посочения член, и в член 307;
б)
третирането, предвидено в член 310.
3. Институциите прилагат третирането, предвидено в член 306, изключение на третирането, предвидено в параграф 1, буква а) от посочения член, и в член 309, в зависимост от случая, към изброените в параграф 1 от настоящия член договори и сделки в процес на осъществяване с неквалифициран ЦК.
Член 302
Наблюдение на експозиции към ЦК
1. Институциите наблюдават всичките си експозиции към ЦК и разработват процедури за редовното предоставяне на информация за тези експозиции на висшето ръководство и съответната комисия или комисии на ръководния орган.
2. Чрез подходящ сценариен анализ и стрес тестове институциите преценяват дали размерът на собствения капитал, държан срещу експозиции към ЦК, включително потенциални бъдещи кредитни експозиции, експозиции от вноски в гаранционен фонд и, когато институцията действа като клирингов член - експозиции, произтичащи от посочените в член 304 договорни споразумения, е адекватен спрямо произтичащите от тези експозиции рискове.
Член 303
Третиране на сделките на клиринговите членове и на клиентите
1. Когато институцията действа като клирингов член за собствените си нужди или като финансов посредник между клиент и ЦК, тя изчислява капиталовите изисквания за своите експозиции към ЦК в съответствие с член 301, параграфи 2 и 3.
2. Когато институцията изпълнява функциите на клирингов член и в това си качество действа като финансов посредник между клиент и ЦК, тя изчислява изискванията за собствен капитал за свързаните с ЦК сделки с клиента в съответствие с раздели 1-8 от настоящата глава, както е приложимо.
3. Когато институцията е клиент на клирингов член, тя изчислява изискванията за собствен капитал за свързаните с ЦК сделки с клиринговия член в съответствие с раздели 1-8 от настоящата глава, както е приложимо.
4. Като алтернатива на подхода, посочен в параграф 4, когато институцията е клиент, тя може да изчисли изискванията за собствен капитал за свързаните с ЦК сделки с клиринговия член в съответствие с член 305, параграф 2, при условие че са спазени следните две условия:
а)
свързаните с тези сделки позиции и активи на въпросната институция са разграничени и отделени по смисъла на член 39 от Регламент (ЕС) № 648/2012, както на ниво клирингов член, така и на ниво ЦК, от позициите и активите на клиринговия член и на останалите клиенти на въпросния клирингов член. В резултат на разделянето тези позиции и активи са защитени от несъстоятелност в случай на неизпълнение или неплатежоспособност на клиринговия член или на един или повече от останалите му клиенти;
б)
съответните закони, наредби, правила и договорни споразумения, приложими или обвързващи тази институция или ЦК, осигуряват в случай на неизпълнение или неплатежоспособност на клиринговия член прехвърлянето на позициите на институцията, свързани с тези договори и сделки, и на съответните обезпечения, към друг клирингов член в рамките на съответния рисков маржин период.
5. Когато институцията, действаща като клирингов член, сключи договорно споразумение с клиент на друг клирингов член, целящо да се гарантира на този клиент преносимостта на посочените в параграф 4, буква б) активи и позиции, въпросната институция може да придаде нулева стойност на експозицията към условното задължение, създадено по силата на въпросното договорно споразумение.
Член 304
Третиране на експозициите на клирингови членове към клиенти
1. Когато институцията изпълнява функциите на клирингов член и в това си качество действа като финансов посредник между клиент и ЦК, тя изчислява капиталовите изисквания за свързаните с ЦК сделки с клиента в съответствие с раздели 1-8 от настоящата глава и с трета част, дял VI, в зависимост от случая.
2. Когато институцията, действаща като клирингов член, сключи договорно споразумение с клиент на друг клирингов член, което улеснява, в съответствие с член 48, параграфи 5 и 6 от Регламент (ЕС) № 648/2012, прехвърлянето на позициите и обезпеченията, посочени в член 305, параграф 2, буква б) от настоящия регламент, за въпросния клиент, и това договорно споразумение поражда условно задължение за институцията, въпросната институция може да придаде нулева стойност на експозицията към това условно задължение.
3. Институция, действаща като клирингов член, може да приложи по-кратък рисков маржин период при изчисляване на капиталовото изискване за експозициите си към клиент по метода на вътрешните модели.Приложеният от институцията рисков маржин период не трябва да е по-кратък от 5 дни.
4. Институция, действаща като клирингов член, може да умножи своята експозиция при неизпълнение по скалар при изчисляване на капиталовото изискване за експозициите си към клиент по метода на пазарната оценка, стандартизирания метод или метода на първоначалната експозиция. Институцията може да използва следните скалари:
а)
0,71 за рисков маржин период от пет дни;
б)
0,77 за рисков маржин период от шест дни;
в)
0,84 за рисков маржин период от седем дни;
г)
0,89 за рисков маржин период от осем дни;
д)
0,95 за рисков маржин период от девет дни;
е)
1 за рисков маржин период от десет или повече дни.
5. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на рисковите маржин периоди, които могат да използват институциите за целите на параграфи 3 и 4.
При разработването на тези проекти на регулаторни технически стандарти ЕБО прилага следните принципи:
а)
той определя рисковите маржин периоди за всички видове договори и сделки, посочени в член 301, параграф 1;
б)
рисковите маржин периоди съгласно буква а) отразяват периода на закриване за посочените в тази буква договори и сделки.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 30 юни 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 305
Третиране на експозициите на клиенти
1. Когато институцията е клиент, тя изчислява капиталовите изисквания за свързаните с ЦК сделки със своя клирингов член в съответствие с други раздели 1- 8 от настоящата глава и с трета част, дял VI, в зависимост от случая.
2. Без да се засяга подходът, посочен в параграф 1, когато институцията е клиент, тя може да изчисли капиталовите изисквания за своите експозиции по търговско финансиране за свързаните с ЦК сделки със своя клирингов член в съответствие с член 306, при условие че са спазени всички посочени по-долу условия:
а)
свързаните с тези сделки позиции и активи на въпросната институция са разграничени и отделени както на ниво клирингов член, така и на ниво ЦК, от позициите и активите на клиринговия член и на останалите клиенти на въпросния клирингов член. В резултат на разграничението и отделянето тези позиции и активи са защитени от несъстоятелност в случай на неизпълнение или неплатежоспособност на клиринговия член или на един или повече от останалите му клиенти;
б)
законите, подзаконовите актове, правилата и договорните споразумения, приложими към или обвързващи тази институция или ЦК, улесняват прехвърлянето на позициите на клиента, свързани с тези договори и сделки, и на съответните обезпечения към друг клирингов член в рамките на приложимия рисков маржин период в случай на неизпълнение или неплатежоспособност на първоначалния клирингов член. При тези обстоятелства позициите и обезпеченията на клиента ще бъдат прехвърлени по пазарна стойност, освен ако клиентът не поиска да закрие позицията по пазарна стойност;
в)
институцията разполага с независимо писмено мотивирано правно становище, съгласно което в случай на правен спор съответните съдебни и административни органи биха стигнали до заключение, че клиентът няма да понесе загуби, произтичащи от неплатежоспособността на клиринговия му член или на който и да било от клиентите на този клирингов член, съгласно законите на юрисдикцията на институцията, нейния клирингов член и ЦК, правото, уреждащо сделките и договорите, на които институцията извършва клиринг чрез ЦК правото, уреждащо обезпечението, както и правото, уреждащо който и да било договор или споразумение, необходими, за да бъде изпълнено условието в буква б);
г)
ЦК е КЦК.
3. Без да се засягат условията по параграф 2, когато институция, която е клиент, не е защитена от загуби в случай на съвместно неизпълнение от страна на клиринговия член и друг клиент на клиринговия член, но са изпълнени всички други условия по параграф 2, клиентът може да изчисли капиталовите изисквания за своите експозиции по търговско финансиране за свързаните с ЦК сделки със своя клирингов член в съответствие с член 306, при условие че замени рисковото тегло от 2 % в параграф 1, буква а) от този член с рисково тегло от 4 %.
4. Когато институция, която е клиент, се ползва от услугите на ЦК чрез непреки споразумения за клиринг в съответствие с член 4, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 648/2012, тя може да приложи третирането, предвидено в параграф 2 или 3, само ако условията, предвидени във всеки параграф, са спазени на всяко ниво от веригата на посредниците.
Член 306
Капиталови изисквания за експозиции по търговско финансиране
1. Институцията прилага следното третиране за експозициите по търговско финансиране към ЦК:
а)
тя прилага рисково тегло от 2 % спрямо стойността на всичките си експозиции по търговско финансиране към КЦК;
б)
тя прилага рисковото тегло, използвано при стандартизирания подход към кредитния риск, както е определено в член 107, параграф 2, буква б), за всичките си експозиции по търговско финансиране към неквалифицирани ЦК;
в)
когато институцията действа като финансов посредник между клиент и ЦК и условията на свързаната с ЦК сделка предвиждат, че институцията не е задължена да възстанови на клиента каквито и да било загуби, произтичащи от промени в стойността на тази сделка в случай на неизпълнение от страна на ЦК. Стойността на експозицията за сделката с ЦК, съответстваща на тази свързана с ЦК сделка, е равна на нула.
2. Независимо от параграф 1, когато активите, заложени като обезпечение при ЦК или клирингов член, са защитени от несъстоятелност, в случай че ЦК, клиринговият член или един или няколко от останалите клиенти на клиринговия член изпадне в неплатежоспособност, институцията може да придаде нулева стойност на експозицията към CCR за тези активи.
3. Институцията изчислява стойностите на експозициите по търговско финансиране към ЦК в съответствие с раздели 1-8 от настоящата глава, зависимост от случая.
4. За целите на член 92, параграф 3 институцията изчислява размерите на рисково претеглените експозиции за своите експозиции по търговско финансиране към ЦК като сумата от стойностите на експозициите си по търговско финансиране към ЦК, изчислена в съответствие с параграфи 2 и 3 от настоящия член, умножена по определеното в съответствие с параграф 1 от настоящия член рисково тегло.
Член 307
Капиталови изисквания за предварителните вноски към гаранционен фонд на ЦК
Институцията, действаща като клирингов член, прилага следното третиране към експозициите, произтичащи от нейните вноски в гаранционния фонд на ЦК:
а)
изчислява капиталовото изискване за предварителните си вноски към гаранционния фонд на ЦЦК в съответствие с изложения в член 308 подход.
б)
изчислява капиталовото изискване за предварителните си вноски към гаранционния фонд на неквалифициран ЦК в съответствие с изложения в член 309 подход.
Член 308
Капиталови изисквания за предварителни вноски към гаранционния фонд на КЦК
1. Стойността на експозицията на предварителна вноска на дадена институция към гаранционния фонд на КЦК (DFi) е сумата, платена за доставените от тази институция активи, или пазарната им стойност, намалена със стойността на вноската, вече използвана от КЦК за поемане на неговите загуби, произтичащи от неизпълнението от страна на един или повече от клиринговите му членове.
2. Институцията изчислява капиталовите изисквания (Ki) за покриване на експозицията, произтичаща от нейната предварителна вноска (DFi), по следния начин:
където:
β
=
големината на коефициентът на концентрация, съобщен на институцията от ЦК;
N
=
броят на клиринговите членове, съобщен на институцията от ЦК;
DFCM
=
сумата на предварителните вноски на всички клирингови членове на ЦК , съобщена на институцията от ЦК;
KCM
=
сумата на капиталовите изисквания на всички клирингови членове на ЦК, изчислена в съответствие с приложимата формула по параграф 3 .
3. Институциите изчисляват KCM по следния начин:
а)
когато KCCP ≤ DFCCP, институцията използва следната формула:
;
б)
когато DFCCP KCCP ≤DF*, институцията използва следната формула:
;
в)
когато DF* KCCP, институцията използва следната формула:
където:
DFCCP
=
размерът на предварително предоставените на ЦК финансови средства, съобщен на институцията от ЦК;
KCCP
=
размерът на хипотетичният капитал на ЦК, съобщен на институцията от ЦК;
DF*
=
;
=
=
средната предварителна вноска, , съобщена на институцията от ЦК;
c1
=
капиталов коефициент, равен на
c2
=
капиталов коефициент, равен на 100 %;
μ
=
1,2.
4. Институцията изчислява размера на рисково претеглените експозиции, произтичащи от предварителна вноска на институцията за целите на член 92, параграф 3, като капиталовото изискване (Ki), определено в съответствие с параграф 2, бъде умножено по 12,5.
5. Когато KCCP е равно на нула, за целите на изчисленията по параграф 3 институциите придават на c1 стойност от 0,16 %.
Член 309
Капиталови изисквания за предварителни вноски към гаранционния фонд на неквалифициран ЦК и за вноските с гаранция към гаранционния фонд на неквалифициран ЦК
1. Институцията използва следната формула за изчисляване на капиталовото изискване (Ki) за експозициите, произтичащи от нейните предварителни вноски в гаранционния фонд на неквалифициран ЦК (DFi) и от вноските с гаранция (UCi) към такъв ЦК:
където c2·и μ са определените в член 308, параграф 3.
2. За целите на параграф 1 вноски с гаранция са вноските, които действаща като клирингов член институция е договорно обвързана да предостави на ЦК, след като той е изчерпал своя гаранционен фонд, за да покрие загубите от неизпълнението на един или повече клирингови членове.
3. Институцията изчислява размера на рисково претеглените експозиции, произтичащи от предварителна вноска на институцията за целите на член 92, параграф 3, като капиталовото изискване (Ki), определено в съответствие с параграф 1, бъде умножено по 12,5.
Член 310
Алтернативно изчисляване на капиталовото изискване за експозиции към квалифициран ЦК
Институцията използва следната формула за изчисляване на капиталовото изискване (Ki) за експозициите, произтичащи от експозициите ѝ по търговско финансиране, експозициите по търговско финансиране на нейния клиент (TEi) и предварителните вноски (DFi) в гаранционния фонд на КЦК:
Член 311
Изисквания за собствен капитал за експозиции към ЦК, които престават да отговарят на определени условия
1. Институцията прилага предвиденото в настоящия член третиране, когато е изпълнено едното или и двете следни условия:
а)
институцията е получила от ЦК уведомлението, изисквано по член 50б, буква й, подточка ii) от Регламент (ЕС) № 648/2012, че ЦК е преустановил изчисляването на KCCP;
б)
на институцията е станало известно - чрез публично съобщение или уведомление от компетентния орган на използвания от институцията ЦК или от самия ЦК - че ЦК вече не отговаря на условията за предоставяне на разрешение или признаване, в зависимост от случая.
2. Когато е изпълнено само предвиденото в параграф 1, буква а) условие, компетентният орган на институцията проверява поради какви причини ЦК е преустановил изчисляването на KCCP.
Когато компетентният орган прецени, че посочените в първа алинея причини са основателни, той може да разреши на институциите в своята държава членка да приложат предвиденото в член 310 третиране към експозициите си по търговско финансиране и вноските в гаранционния фонд на този ЦК. При предоставяне на такова разрешение, той разкрива основанията за решението си.
Когато компетентният орган прецени, че посочените в първа алинея причини не са основателни, всички институции в неговата държава членка прилагат третирането, предвидено в параграф 3, букви а)-г) от настоящия член, независимо от избраното от тях третиране в съответствие с член 301, параграф 2.
3. Когато е спазено условието, предвидено в параграф 1, буква б), независимо дали е спазено условието в буква а) от посочения параграф, в срок от три месеца след възникването на предвиденото в буква б) от същия параграф обстоятелство или в по-кратък срок, ако компетентният орган на институцията го изисква, институцията предприема следните действия по отношение на експозициите си към този ЦК:
а)
престава да прилага третирането, което е избрала в съответствие с член 301, параграф 2;
б)
прилага третирането, предвидено в член 306, параграф 1, буква б), към експозициите си по търговско финансиране към този ЦК;
в)
прилага предвиденото в член 309 третиране към предварителните си вноски в гаранционния фонд на този ЦК и към вноските си с гаранция в този ЦК;
г)
третира експозициите към този ЦК, различни от посочените в букви б) и в), като експозиции към предприятие в съответствие със стандартизирания подход за кредитен риск, установен в глава 2.
ДЯЛ III
КАПИТАЛОВИ ИЗИСКВАНИЯ ЗА ОПЕРАЦИОНЕН РИСК
ГЛАВА 1
Общи принципи относно използването на различните подходи
Член 312
Разрешаване и уведомяване
1. За да имат право да използват стандартизирания подход, в допълнение към общите стандарти за управление на риска по членове 74 и 85 от Директива 2013/36/ЕС институциите трябва да отговарят и на критериите по член 320. Институциите уведомяват компетентните органи, преди да използват стандартизирания подход.
Компетентните органи разрешават на институциите да използват алтернативен съответен индикатор за групите дейности „банкиране на дребно“ и „търговско банкиране“, когато са спазени условията по член 319, параграф 2 и член 320.
2. Компетентните органи разрешават на институциите да използват усъвършенствани подходи за измерване, основаващи се на собствените им системи за измерване на операционния риск, когато са спазени всички качествени и количествени критерии по членове 321 и 322 съответно и когато институциите спазват общите норми за управление на риска по членове 74 и 85 от Директива 2013/36/ЕСи дял VII, глава 3, раздел II от посочената директива.
Институциите искат разрешение от компетентните органи и когато желаят да въведат съществени допълнения и изменения в посочените усъвършенствани подходи за измерване. Компетентните органи дават разрешение само ако институциите ще продължат да спазват посочените в първата алинея критерии и след съществените допълнения и изменения.
3. Институциите уведомяват компетентните органи за всички изменения в техните модели на усъвършенствани подходи за измерване.
4. ЕБО разработва проекти за регулаторни технически стандарти за определяне на следното:
а)
методологията за оценка, съгласно която компетентните органи разрешават на институциите да използват усъвършенствани подходи за измерване;
б)
условията, въз основа на които се преценява дали допълненията и измененията в усъвършенстваните подходи за измерване са съществени;
в)
условията, свързани с уведомяването по параграф 3.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 декември 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 313
Преминаване към по-опростени подходи
1. Институциите, които използват стандартизирания подход, преминават към използване на подхода на базисния индикатор само ако са спазени условията по параграф 3.
2. Институциите, които използват усъвършенствани подходи за измерване, преминават към използване на стандартизирания подход или на подхода на базисния индикатор само ако са спазени условията по параграф 3.
3. Дадена институция може да премине към използването на по-опростен подход за измерване на операционния риск само когато е спазено всяко едно от следните условия:
а)
институцията е представила на компетентния орган убедителни доказателства, че използването на по-опростен подход не е предложено с цел намаляване на капиталовите изисквания, свързани с операционния риск на институцията, че то е необходимо с оглед на характера и сложността на институцията и че не би оказало съществено отрицателно въздействие върху платежоспособността на институцията или способността ѝ да управлява ефективно операционния риск;
б)
институцията е получила предварително разрешение от компетентния орган.
Член 314
Комбинирано използване на различни подходи
1. Институциите могат да използват комбинация от подходи, ако това им бъде разрешено от компетентните органи. Компетентните органи дават такова разрешение, когато са спазени изискванията по параграфи 2-4, в зависимост от случая.
2. Дадена институция може да използва усъвършенстван подход за измерване в комбинация с подхода на базисния индикатор или стандартизирания подход, ако е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
комбинацията от използваните от институцията подходи обхваща всичките ѝ операционни рискове, а компетентните органи са уверени, че използваната от институцията методология обхваща различни дейности, географски райони, правни структури или други съответни поделения на институцията, определени в рамките ѝ;
б)
критериите по член 320 и стандартите по членове 321 и 322 са изпълнени за тази част от дейностите, които са обхванати съответно от стандартизирания подход и от усъвършенстваните подходи за измерване.
3. За институциите, които желаят да използват усъвършенстван подход за измерване в комбинация с подхода на базисния индикатор или стандартизирания подход, компетентните органи налагат следните допълнителни условия за даване на разрешение:
а)
към датата на въвеждане на усъвършенствания подход за измерване значителна част от операционните рискове на институцията да бъдат обхванати от този подход;
б)
институцията да поеме ангажимент да прилага усъвършенствания подход за измерване за съществена част от операциите си в рамките на времеви график, представен на компетентните органи и одобрен от тях.
4. Дадена институция може да поиска от компетентния орган разрешение да използва комбинация от подхода на базисния индикатор и стандартизирания подход само в изключителни случаи като неотдавнашно придобиване на нова дейност, което може да изисква преходен период за прилагане на стандартизирания подход.
Компетентният орган дава такова разрешение само ако институцията е поела задължението да приложи стандартизирания подход в рамките на времеви график, представен на компетентния орган и одобрен от него.
5. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на следното:
а)
условията, въз основа на които компетентните органи оценяват методологията по параграф 2, буква а);
б)
условията, въз основа на които компетентните органи решават дали да наложат допълнителни условия съгласно параграф 3.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 декември 2016 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
ГЛАВА 2
Подход на базисния индикатор
Член 315
Капиталово изискване
1. Съгласно подхода на базисния индикатор капиталовото изискване за операционен риск е равно на 15 % от средната стойност за три години на съответния индикатор, съгласно предвиденото в член 316.
Институциите изчисляват средната стойност за три години на съответния индикатор въз основа на последните три дванадесетмесечни стойности в края на финансовата година. Когато няма одитирани данни, институциите могат да използват приблизителни бизнес оценки.
2. Когато институцията е осъществявала дейност по-малко от три години, тя може да използва приблизителни бизнес оценки при изчисляването на съответния индикатор, при условие че започне да използва исторически данни веднага щом станат достъпни.
3. Ако дадена институция може да докаже пред компетентния орган, че поради сливане, придобиване или освобождаване от субекти или дейности, използването на средната стойност за три години за изчисляване на съответния индикатор би довело до неточна оценка за капиталовото изискване за операционен риск, компетентният орган може да разреши на институцията да промени начина на изчисляване, така че да бъдат взети предвид подобни събития, като надлежно уведомява ЕБО за това. При такива обстоятелства компетентният орган може и по собствена инициатива да изиска от институцията да промени начина на изчисляване.
4. Когато за дадена година съответният индикатор е отрицателен или равен на нула, институциите не включват тази стойност при изчисляването на средната стойност за три години. Институциите изчисляват средната стойност за три години като сбор от положителните стойности, разделен на броя на положителните стойности.
Член 316
Съответен индикатор
1. За институциите, прилагащи счетоводните стандарти по Директива 86/635/ЕИО, въз основа на позициите от отчета за приходите и разходите на институциите съгласно член 27 от посочената директива, съответният индикатор е сборът на елементите, изброени в таблица 1 от настоящия параграф. Институциите включват в сбора всеки елемент с неговия положителен или отрицателен знак.
Таблица 1
1
Вземания по лихви и други подобни доходи
2.
Задължения по лихви и други подобни разходи
3.
Доход от акции и други ценни книжа с променлива/фиксирана доходност
4.
Вземания по комисиони и такси
5.
Задължения по комисиони и такси
6.
Нетна печалба или нетна загуба от финансови операции
7.
Други оперативни доходи
Институциите адаптират тези елементи, за да отразят следното:
а)
институциите изчисляват съответния индикатор преди приспадането на всякакви провизии и оперативни разходи. Институциите включват в оперативните разходи възнагражденията за външни услуги, предоставени от трети лица, които не са предприятие майка или дъщерно предприятие на институцията или дъщерно предприятие на предприятие майка, което е предприятие майка и на институцията. Институциите могат да използват разходите за външни услуги, предоставени от трети лица, за намаляване на съответния индикатор, ако разходите са извършени от предприятие, за което се прилагат разпоредбите на настоящия регламент или равностойни разпоредби;
б)
при изчисляването на съответния индикатор институциите не включват следните елементи:
i)
реализирани печалби/загуби от продажба на активи, включени в банковия портфейл;
ii)
доходи от извънредни или нерегулярни източници;
iii)
доходи от застрахователни обезщетения.
в)
когато преоценката на позициите от търговския портфейл е част от отчета за приходите и разходите, институциите могат да я включат. Когато институциите прилагат член 36, параграф 2 от Директива 86/635/ЕИО, те включват преоценката, отразена в отчета за приходите и разходите.
2. Когато институциите прилагат счетоводни стандарти, различни от установените с Директива 86/635/ЕИО, те изчисляват съответния индикатор на базата на данните, които най-добре отразяват определението по настоящия член.
3. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти, за определяне на методологията за изчисляване на съответния индикатор по параграф 2.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 декември 2017 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
ГЛАВА 3
Стандартизиран подход
Член 317
Капиталово изискване
1. Съгласно стандартизирания подход институциите разделят дейностите си по групи, посочени в таблица 2 от параграф 4, и в съответствие с принципите по член 318.
2. Институциите изчисляват капиталовото изискване за операционен риск като средната стойност за три години на сбора на годишните капиталови изисквания за всички групи дейности съгласно таблица 2 от параграф 4. Годишното капиталово изискване за всяка група дейности е равно на произведението на съответстващия бета коефициент, посочен в таблицата, по частта от съответния индикатор, отговаряща на съответната група дейности.
3. За всяка година институциите могат да приспадат неограничено отрицателните капиталови изисквания, произтичащи от отрицателната част на съответния индикатор, от положителните капиталови изисквания по други групи дейности. Когато обаче съвкупното капиталово изискване за всички групи дейности през дадена година е отрицателно, институциите използват нулева стойност за числителя във формулата за съответната година.
4. Институциите изчисляват средната стойност за три години на сбора по параграф 2 въз основа на последните три дванадесетмесечни стойности в края на финансовата година. Когато няма одитирани данни, институциите могат да използват приблизителни бизнес оценки.
Ако дадена институция може да докаже пред компетентния орган, че поради сливане, придобиване или освобождаване от субекти или дейности, използването на средната стойност за три години за изчисляване на съответния индикатор би довело до неточна оценка за капиталовото изискване за операционен риск, компетентният орган може да разреши на институциите да променят начина на изчисляване, така че да бъдат взети предвид подобни събития, като надлежно уведомява ЕБО за това. При такива обстоятелства компетентният орган може и по собствена инициатива да изиска от институцията да промени начина на изчисляване.
Когато институцията е функционирала по-малко от три години, тя може да използва приблизителни бизнес оценки при изчисляването на съответния индикатор, при условие че започне да използва исторически данни веднага щом станат достъпни.
Таблица 2
Група дейности
Списък на дейностите
Процент
(бета коефициент)
Корпоративно финансиране
Поемане на емисии на финансови инструменти или предлагане за първоначална продажба на финансови инструменти при неотменяемо задължение
Услуги, свързани с поемането на емисии
Инвестиционни консултации
Консултации за предприятия относно капиталовата им структура, отрасловата им стратегия и свързани с това въпроси; консултации и услуги, свързани със сливания и купуване на предприятия
Инвестиционни проучвания и финансов анализ и други форми на общи препоръки по сделки с финансови инструменти
18 %
Търгуване и продажби
Търгуване за собствена сметка
Парично брокерство
Приемане и предаване на нареждания във връзка с един или повече финансови инструменти
Изпълнение на нареждания от името на клиенти
Предлагане за първоначална продажба на финансови инструменти без безусловно и неотменяемо задължение
Организиране на многостранни системи за търговия
18 %
Брокерство на дребно
(Дейности с отделни физически лица или с МСП, изпълняващи критериите на член 123 за класа експозиции на дребно)
Приемане и предаване на нареждания във връзка с един или повече финансови инструменти
Изпълнение на нареждания от името на клиенти
Предлагане за първоначална продажба на финансови инструменти без безусловно и неотменяемо задължение
12 %
Търговско банкиране
Приемане на депозити и други възстановими средства
Кредитиране
Финансов лизинг
Гаранции и ангажименти
15 %
Банкиране на дребно
(Дейности с отделни физически лица или с МСП, изпълняващи критериите на член 123 за класа експозиции на дребно)
Приемане на депозити и други възстановими средства
Кредитиране
Финансов лизинг
Гаранции и ангажименти
12 %
Плащания и сетълмент
Парични преводи
Издаване и администриране на средства за плащане
18 %
Агентски услуги
Съхранение и администриране на финансови инструменти за сметка на клиенти, включително попечителство и свързани с това услуги като управление на парични средства/обезпечения
15 %
Управление на активи
Управление на портфейли
Управление на ПКИПЦК
Други форми на управление на активи
12 %
Член 318
Принципи за разпределение по групи дейности
1. Институциите разработват и приемат в писмен вид конкретни политики и критерии за разпределение на съответния индикатор по съществуващите дейности и групи дейности в стандартизираната рамка по член 317. Те преглеждат и коригират тези политики и критерии по подходящ начин при въвеждане на нови или при промяна на вече съществуващи дейности и рискове.
2. Институциите спазват следните принципи за разпределянето на дейностите по групи:
а)
институциите разпределят всички дейности в съответните групи по изключващ повторенията и изчерпателен начин;
б)
институциите разпределят всяка дейност, която не може ясно да бъде съотнесена към определена група, но която е спомагателна спрямо друга дейност от рамката, към групата на дейността, която подпомага. Когато повече от една група дейности се подпомага от спомагателна дейност, институциите използват обективен критерий за съотнасяне;
в)
ако дадена дейност не може да бъде съотнесена към определена група, тогава институциите използват групата дейности с най-висок процент. Към същата група дейности се отнасят и всички свързани с тази дейност спомагателни дейности;
г)
институциите могат да използват методи за вътрешно ценообразуване за разпределянето на съответния индикатор между групите дейности. Разходите, които са извършени в дадена група дейности, но които се отнасят към друга група, могат да бъдат преразпределени към групата, към която се отнасят;
д)
съотнасянето на дейностите по групи за изчисляване на капиталовото изискване за операционен риск е в съответствие с категориите, използвани от институциите за кредитен и пазарен риск;
е)
висшето ръководство отговоря за политиката по съотнасяне на дейностите по групи под контрола на ръководния орган на институцията;
ж)
институциите подлагат процедурата по съотнасяне на дейностите по групи на независим преглед.
3. ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение за определяне на условията за прилагане на принципите на съотнасяне на дейностите по групи съгласно настоящия член.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 31 декември 2017 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 319
Алтернативен стандартизиран подход
1. Съгласно алтернативния стандартизиран подход за групите дейности „банкиране на дребно“ и „търговско банкиране“ институциите прилагат следното:
а)
съответният индикатор е нормализиран индикатор за дохода, равен на номиналния размер на заемите и авансите, умножен по 0,035;
б)
заемите и авансите се състоят от всички изтеглени суми в съответните кредитни портфейли. За групата дейности „търговско банкиране“ в номиналния размер на заемите и авансите институциите включват и ценните книжа, държани в банковия портфейл.
2. За да получи разрешение да използва алтернативния стандартизиран подход, институцията отговаря на всяко едно от следните условия:
а)
дейностите ѝ по банкиране на дребно или търговско банкиране генерират най-малко 90 % от доходите ѝ;
б)
значителен дял от дейностите ѝ по банкиране на дребно или търговско банкиране включва отпускането на заеми, свързани с висока вероятност от неизпълнение;
в)
алтернативният стандартизиран подход осигурява подходяща основа за изчисляване на капиталовото изискване за операционен риск.
Член 320
Критерии за стандартизирания подход
Критериите, посочени в член 312, параграф 1, първа алинея, са следните:
а)
институцията трябва да разполага с добре документирана система за оценка и управление на операционния риск, с ясно определени отговорности за тази система. Тя идентифицира експозициите си към операционен риск и проследява свързаните с операционния риск данни, включително за претърпени съществени загуби. Тази система се подлага на редовен независим преглед, осъществяван от вътрешен или външен орган, притежаващ необходимите знания за извършване на подобен преглед;
б)
системата на институцията за оценка на операционния риск е тясно интегрирана в нейните процеси за управление на риска. Нейните резултати са неразделна част от процеса за наблюдение и контрол на профила на операционния риск на институцията;
в)
институцията въвежда система за докладване до висшето ръководство, чрез която се предоставят доклади за операционния риск на съответните звена в институцията. Институцията трябва да разполага с процедури за предприемане на подходящи действия в зависимост от информацията в докладите за ръководството.
ГЛАВА 4
Усъвършенствани подходи за измерване
Член 321
Качествени критерии
Качествените критерии, посочени в член 312, параграф 2, са следните:
а)
вътрешната система на институцията за измерване на операционния риск е тясно интегрирана в ежедневните ѝ процеси за управление на риска;
б)
институцията разполага с независима функция за управление на операционния риск;
в)
институцията поддържа редовна отчетност за експозициите към операционен риск и събитията, водещи до загуба, и процедури за предприемане на целесъобразни корективни действия;
г)
системата за управление на риска на институцията е добре документирана. Институцията има рутинни процедури за осигуряване на спазването на изискванията, както и политики за отстраняване на нарушенията;
д)
институцията подлага своите процеси за управление на операционния риск и системите за измерването му на редовни прегледи, извършвани от вътрешни или външни одитори;
е)
процесите на институцията за вътрешно утвърждаване работят надеждно и ефективно;
ж)
информационните потоци и процесите, свързани със системата на институцията за измерване на риска, са прозрачни и достъпни.
Член 322
Количествени критерии
1. Количествените критерии, посочени в член 312, параграф 2, включват критериите, отнасящи се до процесите, вътрешните данни, външните данни, сценарийния анализ, стопанската среда и свързаните с вътрешния контрол фактори, предвидени съответно в параграфи 2-6.
2. Критериите, отнасящи се до процесите, са следните:
а)
институцията изчислява своето капиталово изискване като включващо очакваната и неочакваната загуба, освен ако очакваната загуба не е адекватно обхваната в техните вътрешни търговски практики. Измерването на операционния риск обхваща потенциалните сериозни случаи, свързани с „опашката“ на разпределението на загубите, като се постига стандарт за надеждност, съпоставим с 99,9-процентов доверителен интервал в рамките на едногодишен период;
б)
системата на институцията за измерване на операционния риск включва използването на вътрешни данни, външни данни, сценариен анализ и фактори, отразяващи стопанската среда, и системи за вътрешен контрол съгласно параграфи 3-6. Институцията разполага с добре документиран подход за претегляне на използването на тези четири елемента в цялостната си система за измерване на операционния риск;
в)
системата на институцията за измерване на риска обхваща основните рискови фактори, влияещи на формата на „опашката“ на очакваното разпределение на загубите;
г)
институцията може да признават зависимостите в загубите от операционен риск между отделни оценки за операционния риск само когато системите ѝ за измерване на зависимостите са надеждни, цялостно прилагани и отчитат несигурността, свързана с всякакви подобни оценки за зависимостите, особено в стрес периоди. Институцията потвърждават допусканията си за зависимостите чрез използване на подходящи количествени и качествени техники;
д)
системата на институцията за измерване на риска е вътрешно последователна и избягва повторното отчитане на количествени оценки или техники за редуциране на риска, признати в други области от настоящия регламент.
3. Критериите, отнасящи се до вътрешните данни, са следните:
а)
вътрешно създадените измерители за операционен риск на институцията се основават на минимален исторически период на наблюдение от пет години. Когато дадена институция прилага за първи път усъвършенстван подход за измерване, тя може да използва тригодишен исторически период на наблюдение;
б)
институцията е в състояние да разпредели своите вътрешни исторически данни за загубите по групите дейности, определени в член 317, и по видовете събития, определени в член 324, и да предостави тези данни на компетентните органи при поискване. При изключителни обстоятелства дадена институция може да разпредели водещите до загуби събития, които засягат цялата институция, в допълнителна група дейности, наречена „корпоративни позиции“. Институцията има документирани обективни критерии за разпределяне на загубите по посочените групи дейности и видове събития. Загубите от операционен риск, които са свързани с кредитния риск и в минали периоди са включвани във вътрешните бази данни за кредитен риск, се включват в базите данни за операционен риск и се класифицират отделно от институцията. Такива загуби не подлежат на изискване за покритие за операционен риск, при условие, че от институцията се изисква да продължи да ги третира като кредитен риск за целите на изчисляването на капиталовите изисквания. Институцията включва загубите от операционен риск, които са свързани с пазарни рискове, в обхвата на капиталовото изискване за операционен риск:
в)
вътрешните данни за загубите на институцията са изчерпателни, т.е. обхващат всички съществени дейности и експозиции от всички съответни подсистеми и географски райони. Институцията е в състояние да докаже, че всички невключени от нея дейности или експозиции, както поотделно, така и заедно, не биха имали съществено влияние върху цялостните оценки на риска. Институцията определя подходящи минимални прагове на загуба при събирането на вътрешни данни относно загубите;
г)
освен информация относно брутните размери на загубите институцията събира и информация за датата на събитието, за всички възстановявания на брутните загуби, както и описателна информация за факторите или причините за събитието, водещо до загуба;
д)
институцията прилага конкретни критерии за разпределяне на данните за загубите, възникнали вследствие на събитие в централизирано звено или дейност, обслужваща повече от една група дейности, както и на загубите от свързани във времето събития;
е)
институцията разполага с документирани процедури за оценка на текущата приложимостта на историческите данни за загуби, включително за тези случаи, при които може да се приложи субективна преценка, мащабиране или други корекции, степента до която тези корекции могат да бъдат използвани и кой е оправомощен да взема такива решения.
4. Критериите за приемливост, отнасящи се до външните данни, са следните:
а)
системата на институцията за измерване на операционния риск използва подходящи външни данни, особено когато има причина да се счита, че институцията е изложена на риск от редки, но потенциално тежки загуби. Институцията има систематична процедура за определяне на ситуациите, при които се използват външни данни, и на методологиите за включване на данните в нейната система за измерване;
б)
институцията редовно преглежда условията и практиките за използване на външни данни, документират ги и ги подлага на периодичен независим преглед.
5. Институцията използва и сценариен анализ от експерти, заедно с външните данни, за оценяване на експозицията си към особено неблагоприятни събития. С течение на времето институцията утвърждава и проверява повторно тези оценки, като ги сравнява с действителните загуби, за да гарантира тяхната основателност.
6. Критериите за приемливост, отнасящи се до стопанската среда, и свързаните с вътрешния контрол фактори, са следните:
а)
методологията на институцията за оценка на риска за цялата институция обхваща основните фактори на стопанската среда и основните свързани с вътрешния контрол фактори, които могат да променят профила ѝ във връзка с операционния риск;
б)
институцията обосновава избора си на всеки фактор като значим източник на риск въз основа на натрупания опит и на експертна преценка на засегнатите стопански области;
в)
институцията може да обоснове пред компетентните органи чувствителността на оценките на риска към промени във факторите и относителната тежест на различните фактори. Освен промените в риска, дължащи се на подобрение в механизмите за вътрешен контрол, системата на институцията за измерване на риска обхваща и потенциалното нарастване на риска поради повишаване на сложността на дейностите или поради нарасналия им обем;
г)
институцията документира системата си за измерване на риска и я подлага на независим преглед в рамките на институцията и от страна на компетентните органи. С течение на времето институцията утвърждава и извършват повторна оценка на процедурата и резултатите, като ги сравняват с действителните вътрешни загуби и съответните външни данни.
Член 323
Ефект на застраховането и други механизми за прехвърляне на риска
1. Компетентните органи разрешават на институциите да признават ефекта на застраховането при условията по параграфи 2-5 и други механизми за прехвърляне на риска, когато институцията може да докаже, че е постигнат забележим ефект по редуциране на риска.
2. Застрахователят е лицензиран да извършва застраховане или презастраховане и има присъдена оценка от АВКО за минимална способност за изплащане на обезщетения, отговаряща според ЕБО на трета или по-благоприятна степен на кредитно качество съгласно разпоредбите за рисково претегляне на експозициите за институциите по дял II, глава 2.
3. Застраховката и застрахователната рамка на институцията отговарят на всяко едно от следните условия:
а)
застрахователната полица има първоначален срок, не по-малък от една година. За полиците с остатъчен срок под една година институцията прави подходящи процентни намаления, отразяващи намаляващия остатъчен срок на полицата, до пълно 100-процентно намаление за полиците с остатъчен срок от 90 дни или по-малко;
б)
застрахователната полица има минимален срок на предизвестие за прекратяване на договора от 90 дни;
в)
застрахователната полица не съдържа изключения или ограничения, свързани с надзорни действия, или, в случай на институция в несъстоятелност, които не позволяват на синдика или ликвидатора на институцията да възстановят понесените от институцията щети или разходи освен по отношение на събития, възникнали след откриване на производството по несъстоятелност или ликвидация на институцията. Покритието на застрахователната полица обаче може да изключва всякакви глоби, санкции или наказателни обезщетения, произтичащи от действия на компетентните органи;
г)
изчисленията за редуциране на риска отразяват застрахователното покритие по начин, който е прозрачен и съответстващ по отношение на действителната вероятност за възникване на загуби и последиците от тях, използвани при цялостното определяне на размера на капитала за операционен риск;
д)
застраховката се предоставя от трето лице. В случай на застраховане чрез каптивни или свързани дружества експозицията трябва да се прехвърли на независимо трето лице, което отговаря на критериите за допустимост по параграф 2;
е)
условията за признаване на застраховката са добре обосновани и документирани.
4. Методологията за признаване на застраховката отразява всеки един от следните елементи чрез дисконтиране или процентни намаления от размера на застраховката при признаването ѝ:
а)
остатъчният срок на застрахователната полица, когато той е под една година;
б)
условията за прекратяване на застрахователната полица, когато те са под една година;
в)
несигурността на плащанията, както и несъответствията на покритието по застрахователните полици.
5. Намалението на капиталовото изискване, произтичащо от признаването на застраховките и другите механизми за прехвърляне на риск, не превишава 20 % от капиталовото изискване за операционен риск преди признаването на техниките за редуциране на риска.
Член 324
Класификация на видовете събития, водещи до загуба
Водещите до загуба събития, посочени в член 322, параграф 3, буква б), са следните:
Таблица 3
Вид събитие
Определение
Вътрешни измами
Загуби, дължащи се на умишлени действия с цел измама, присвояване на собственост или заобикаляне на подзаконовите и законовите разпоредби или политиката на дружеството, с изключение на събития, свързани с многообразие/дискриминация, и които включват поне едно вътрешно лице.
Външни измами
Загуби, дължащи се на умишлени действия с цел измама, присвояване на собственост или заобикаляне на законовите разпоредби от трети лица.
Практики в областта на заетостта и безопасност на работното място
Загуби, възникващи от действия, които са в противоречие със законовите разпоредби или споразуменията в областта на заетостта, здравето или безопасността, от плащания по претенции за обезщетения при злополуки или от събития, свързани с многообразие/дискриминация
Клиенти, продуктови и търговски практики
Загуби, дължащи се на неспазване на професионалните задължения към определени клиенти - непредумишлено или поради небрежност (включително изисквания за доверителност и правилен подбор) или от естеството или характеристиките на продукта.
Повреди на физически активи
Загуби, възникващи от унищожаване или нанасяне на щети на физически активи от природни бедствия или други събития
Прекъсване на дейността и срив на системите
Загуби, възникващи от прекъсване на дейността или срив на системите.
Изпълнение, доставка и управление на процеси
Загуби, възникващи от неуспешна обработка на сделки или лошо управление на процеси и от отношения с търговски партньори и доставчици.
ДЯЛ IV
КАПИТАЛОВИ ИЗИСКВАНИЯ ЗА ПАЗАРЕН РИСК
ГЛАВА 1
Общи разпоредби
Член 325
Разпоредби за консолидираните изисквания
1. При спазване на параграф 2 и единствено за целите на изчисляването на нетните позиции и капиталовите изисквания съгласно настоящия дял на консолидирана основа институциите могат да използват позициите си в дадена институция или предприятие за компенсиране на позициите си в друга институция или предприятие.
2. Институциите могат да прилагат параграф 1 само с разрешението на компетентните органи, което се дава, ако е спазено всяко едно от следните условия:
а)
налице е задоволително разпределение на собствения капитал в рамките на групата;
б)
регулаторната, правната или договорната рамка, в която институциите извършват дейност, е такава, че гарантира взаимна финансова помощ в рамките на групата.
3. Когато има предприятия, намиращи се в трети държави, освен условията по параграф 2 се спазва и всяко едно от следните условия:
а)
тези предприятия са лицензирани в трета държава и отговарят на определението за кредитна институция или са признати инвестиционни посредници от трета държава;
б)
тези предприятия спазват на индивидуална основа капиталовите изисквания, които са равностойни на определените в настоящия регламент;
в)
не съществуват разпоредби в съответните трети държави, които биха могли да засегнат в значителна степен прехвърлянето на средства в рамките на групата.
ГЛАВА 2
Капиталови изисквания за позиционен риск
Раздел 1
Общи разпоредби и специални инструменти
Член 326
Капиталови изисквания за позиционен риск
Капиталовото изискване за позиционен риск за дадена институция е равно на сбора от капиталовите изисквания за общ и специфичен риск, свързан с позициите в дългови и капиталови инструменти. Секюритизиращите позиции в търговския портфейл се третират като дългови инструменти.
Член 327
Нетиране
1. Абсолютната стойност на превишението на дългите (късите) позиции на институцията над късите (дългите) позиции в еднакви капиталови, дългови и конвертируеми инструменти и идентични финансови фючърси, опции, варанти и покрити варанти е нетната позиция във всеки от тези различни инструменти. При изчисляването на нетната позиция позициите в дериватни инструменти се третират съгласно посоченото в членове 328-330. Държаните от институциите собствени дългови инструменти не се включват при изчисляването на капиталовите изисквания за специфичен риск по член 336.
2. Не се допуска нетиране между конвертируем инструмент и съчетана позиция в базисния инструмент, освен ако компетентните органи не приемат подход, при който се отчита вероятността конкретен конвертируем инструмент да се конвертира, или те не въведат капиталово изискване за покриване на всички загуби в резултат на конвертирането. ЕБО се уведомява за тези подходи или капиталови изисквания. ЕБО следи различните практики в тази област и издава насоки в съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
3. Всички нетни позиции, независимо от техните знаци, се преизчисляват всекидневно в отчетната валута на съответната институция по текущия спот валутен курс преди сборуването им.
Член 328
Лихвени фючърси и форуърди
1. Лихвените фючърси, споразуменията за форуърдния курс (СФК) и форуърдните ангажименти за покупка или продажба на дългови инструменти се третират като комбинации от дълги и къси позиции. Така дълга позиция в лихвен фючърс се третира като комбинация от получен заем с падеж на датата на доставка по фючърсния договор и притежаване на актив със същия падеж като този на инструмента или условната позиция, която е базисна за съответния фючърсен договор. По същия начин продадено СФК се третира като дълга позиция с падеж, определян като датата на сетълмента, към която се добавя срокът на договора, и къса позиция, чийто падеж съвпада с датата на сетълмента. Както заемът, така и активът се включват в първата категория по таблица 1 от член 336 за изчисляване на капиталовото изискване за специфичен риск за лихвените фючърси и СФК. Форуърден ангажимент за покупка на дългов инструмент се третира като комбинация от получен заем с падеж на датата на доставка и дълга (спот) позиция в самия дългов инструмент. Заемът се включва в първата категория по таблица 1 от член 336 за целите на специфичния риск, а дълговият инструмент - в съответстващата му колона в същата таблица.
2. За целите на настоящия член „дълга позиция“ означава позиция, в която институцията е определила лихвения процент, който тя ще получи в определен бъдещ момент, а „къса позиция“ означава позиция, в която тя е определила лихвения процент, който тя ще изплати в определен бъдещ момент.
Член 329
Опции и варанти
1. Опциите и варантите върху лихвени проценти, дългови инструменти, капиталови инструменти, индекси върху капиталови инструменти, финансови фючърси, суапове и чуждестранни валути се третират като позиции, еквивалентни по стойност на размера на базисния инструмент, към който се отнася опцията, умножен по нейния делта коефициент за целите на настоящата глава. Тези позиции могат да се нетират срещу съчетани позиции в идентичните базисни ценни книжа или деривати. Използваният делта коефициент е този на съответната борса. За извънборсови опции или когато липсва делта коефициентът на съответната борса, след разрешение от компетентните органи, институцията може сама да изчисли този коефициент, като използва подходящ модел. Разрешение се дава, ако с модела правилно се оценява процентното изменение на стойността на опцията или варанта при малки промени в пазарната цена на базисния инструмент.
2. Освен делта риска институциите трябва да отразяват по подходящ начин и другите рискове, свързани с опциите, в капиталовите изисквания.
3. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на набор от методи за отразяване на другите рискове освен делта риска в капиталовите изисквания съгласно параграф 2 по начин, който да бъде съразмерен спрямо мащаба и сложността на дейностите на институциите във връзка с опции и варанти.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 декември 2013 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме на посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
4. Преди влизането в сила на техническите стандарти, посочени в параграф 3, компетентните органи могат да продължат да прилагат съществуващите видове национално третиране, ако компетентните органи са прилагали тези видове третиране преди 31 декември 2013 г.
Член 330
Суапове
Суаповете се третират за целите на лихвения риск на същата основа като балансовите инструменти. Така лихвеният суап, по който институцията получава променлив лихвен процент и плаща фиксиран лихвен процент, се третира като равностоен на дълга позиция в инструмент с променлив лихвен процент със срок до падежа, равен на срока до следващото фиксиране на лихвата, и като къса позиция в инструмент с фиксиран лихвен процент със същия срок до падежа като този на самия суап.
Член 331
Лихвен риск във връзка с дериватни инструменти
1. Институциите, които изчисляват пазарната стойност и управляват лихвения риск на дериватните инструменти, обхванати от членове 328-330, въз основа на дисконтирани парични потоци, могат с разрешението на компетентните органи да използват модели на чувствителност за изчисление на позициите, посочени в тези членове, и да ги използват за всяка облигация, която се погасява през остатъчния си матуритет, а не чрез еднократно окончателно изплащане на главницата. Разрешение се дава, ако тези модели генерират позиции, които имат същата чувствителност към промените в лихвените проценти както базисните парични потоци. Тази чувствителност се оценява по отношение на независими промени в извадка от лихвени проценти за цялата крива на доходността, с поне един пункт на чувствителност за всеки от матуритетните интервали, включени в таблица 2 от член 339. Позициите се включват в изчислението на капиталовите изисквания за общ риск във връзка с дългови инструменти.
2. Институциите, които не използват моделите по параграф 1, могат да третират като напълно компенсиращи се всички позиции в дериватни инструменти по членове 328-330, които отговарят най-малко на следните условия:
а)
позициите са с една и съща стойност и в една и съща валута;
б)
референтните лихвени проценти (за позициите с променлив лихвен процент) или купони (за позициите с фиксиран лихвен процент) си съответстват в голяма степен;
в)
следващата дата на фиксиране на лихвения процент или - за позициите с фиксиран купон - остатъчният матуритет съответства на следните граници:
i)
по-малко от един месец: същия ден,
ii)
между един месец и една година: до седем дни,
iii)
над една година: до 30 дни.
Член 332
Кредитни деривати
1. Освен ако не е определено друго, при изчисляване на капиталовото изискване за общ и специфичен риск от лицето, което поема кредитния риск („продавачът на защита“), се използва условната стойност по договора за кредитен дериват. Независимо от първото изречение, институцията може да избере да замени условната стойност с условната стойност плюс нетната промяна на пазарната стойност на кредитния дериват от началото на търговията, като от гледна точка на продавача на защита нетното намаление е с отрицателен знак. За изчисляването на изискването за специфичен риск, освен за суаповете за обща доходност, се прилага матуритетът на договора за кредитен дериват вместо матуритета на задължението. Позициите се определят, както следва:
а)
суап за обща доходност създава дълга позиция в общия риск на референтното задължение и къса позиция в общия риск на държавна облигация с матуритет, равен на срока до следващото фиксиране на лихвения процент, на която се присъжда рисково тегло от 0 % по дял II, глава 2. Той също така създава дълга позиция в специфичния риск на референтното задължение;
б)
суап за кредитно неизпълнение не създава позиция за общ риск. За целите на специфичния риск институцията трябва да запише синтетична дълга позиция в задължение на референтното лице, освен ако дериватът не е с присъдена външна кредитна оценка и отговаря на условията за квалифицирана дългова позиция, като в този случай се записва дълга позиция в деривата. Ако по продукта са дължими плащания на премия или лихва, тези парични потоци трябва да бъдат представени като условни позиции в държавни облигации;
в)
дългова ценна книга, обвързана със заеми към едно лице, създава дълга позиция в общия риск на самата ценна книга като лихвен продукт. За целите на специфичния риск се създава синтетична дълга позиция в задължение на референтното лице. Допълнителна дълга позиция се създава към емитента на ценната книга. Когато дългова ценна книга, обвързана със заеми, има присъдена външна кредитна оценка и отговаря на условията за квалифицирана дългова позиция, е достатъчно да се запише една дълга позиция в специфичния риск на ценната книга;
г)
като допълнение към дълга позиция в специфичния риск на емитента на ценната книга, дългова ценна книга, обвързана със заеми към няколко лица, която осигурява пропорционална защита, създава позиция към всяко референтно лице, като общата номинална сума по договора се разпределя между позициите съгласно дела от общата номинална стойност, който отговаря на всяка експозиция към отделно референтно лице. Когато може да бъде избрано повече от едно задължение на референтно лице, задължението с най-високо рисково тегло определя специфичния риск;
д)
кредитен дериват за първо неизпълнение създава позиция в размер на условната стойност на задължението на всяко референтно лице. Ако размерът на максималното плащане по кредитно събитие е по-нисък от капиталовото изискване по метода в първото изречение от настоящата буква, този размер може да бъде приет като капиталово изискване за специфичен риск.
Кредитен дериват за n-то неизпълнение създава позиция за условния размер на задължението на всяко референтно лице с изключение на референтните лица n-1 с най-ниски капиталови изисквания за специфичен риск. Ако размерът на максималното плащане по кредитно събитие е по-нисък от капиталовото изискване по метода в първото изречение от настоящата буква, този размер може да бъде приет като капиталово изискване за специфичен риск.
Ако кредитен дериват за n-то неизпълнение има присъдена външна кредитна оценка, продавачът на защита изчислява капиталовото изискване за специфичен риск, като използва оценката на деривата и прилага съответните приложими секюритизиращи рискови тегла, когато това е приложимо.
2. За страната, която прехвърля кредитен риск („купувач на защита“), позициите се определят въз основа на огледалния принцип спрямо позициите на продавача на защита, освен в случая на дългова ценна книга, обвързана със заеми (която не води до създаване на къса позиция към емитента). При изчисляването на капиталовото изискване за купувача на защита се използва условната стойност на договора за кредитен дериват. Независимо от първото изречение, институцията може да избере да замени условната стойност с условната стойност плюс нетната промяна на пазарната стойност на кредитния дериват от началото на сделката, като от гледна точка на продавача на защита нетното намаление е с отрицателен знак. Ако в определен момент има опция за покупка в комбинация с повишение на цената, този момент се третира като падеж на защитата.
3. Кредитните деривати съгласно член 338, параграф 1 или параграф 3 се включват единствено при определянето на капиталовото изискване за специфичен риск съгласно член 338, параграф 4.
Член 333
Ценни книжа, продавани съгласно репо споразумение или отдавани назаем
Прехвърлящият ценни книжа или обезпечени права, свързани с правото на собственост върху ценни книжа, при репо споразумение и заемодателят при отдаване на ценни книжа в заем, включват тези ценни книжа при изчислението на изискването им за собствен капитал по настоящата глава, при условие че тези ценни книжа са позиции от търговския портфейл.
Раздел 2
Дългови инструменти
Член 334
Нетни позиции в дългови инструменти
Нетните позиции се класифицират в съответствие с валутата, в която са деноминирани, а капиталовите изисквания за общ и специфичен риск се изчисляват за всяка валута поотделно.
Подраздел 1
Специфичен риск
Член 335
Ограничение на капиталовото изискване за нетна позиция
Институцията може да наложи ограничение на капиталовото изискване за специфичен риск за нетна позиция в дългов инструмент, което да бъде равно на максималния размер на евентуалната загуба, свързана с риск от неизпълнение. За късите позиции това ограничение може да се изчисли като промяна в стойността, дължаща се на незабавно елиминиране на риска от неизпълнение за инструмента или базисните лица, когато е приложимо.
Член 336
Капиталово изискване за несекюритизиращи дългови инструменти
1. Институцията причислява нетните позиции от търговския си портфейл в инструменти, които не са секюритизиращи позиции, изчислени в съответствие с член 327, към съответните категории в таблица 1 въз основа на техния емитент или длъжник, вътрешната или външната кредитна оценка и остатъчния матуритет, като след това ги умножава по теглата, посочени в същата таблица. Тя събира своите претеглени позиции, получени от прилагането на настоящия член, независимо дали са дълги или къси, за да изчисли своето капиталово изискване за специфичен риск.
Таблица 1
Категории
Капиталово изискване за специфичен риск
Дългови ценни книжа, които биха получили рисково тегло 0 % съгласно стандартизирания подход за кредитен риск.
0 %
Дългови ценни книжа, които биха получили рисково тегло 20 % или 50 % съгласно стандартизирания подход за кредитен риск, и други квалифицирани позиции, определени в параграф 4.
0,25 % (остатъчен срок до окончателния матуритет до шест месеца включително)
1,00 % (остатъчен срок до окончателния матуритет над шест месеца и до 24 месеца включително)
1,60 % (остатъчен срок до матуритета над 24 месеца)
Дългови ценни книжа, които биха получили рисково тегло 100 % съгласно стандартизирания подход за кредитен риск.
8,00 %
Дългови ценни книжа, които биха получили рисково тегло 150 % съгласно стандартизирания подход за кредитен риск.
12,00 %
2. За да могат институциите, които прилагат вътрешнорейтинговия подход спрямо класа експозиции, към който спада емитентът на дълговия инструмент, да използват рисково тегло по стандартизирания подход за кредитен риск съгласно параграф 1, емитентът на експозицията има вътрешна оценка с параметър PD, равен или по-нисък от присъщия на съответната степен на кредитно качество съгласно стандартизирания подход.
3. Институциите могат да изчислят изискванията за специфичен риск за всички облигации, които получават рисково тегло 10 % съгласно третирането, предвидено в член 129, параграфи 4, 5 и 6, третирайки го като половината от приложимото капиталово изискване за специфичен риск за втората категория в таблица 1.
4. Други квалифицирани позиции са:
а)
дългите и късите позиции в активи, за които няма кредитна оценка от одобрена АВКО и които отговарят на всяко едно от следните условия:
i)
смятани са от съответната институция за достатъчно ликвидни;
ii)
инвестиционното им качество според преценката на институцията е поне равностойно на качеството на активите по таблица 1, втори ред;
iii)
търгувани са на поне един регулиран пазар в държава членка или на фондова борса в трета държава, при условие че тази борса е призната от компетентните органи на съответната държава членка;
б)
дългите и късите позиции в активи, емитирани от институции, за които се прилагат капиталовите изисквания по настоящия регламент, които са смятани от съответната институция за достатъчно ликвидни и чието инвестиционно качество според преценката на институцията е поне равностойно на качеството на активите по таблица 1, втори ред;
в)
ценните книжа, емитирани от институции, за които се счита, че имат кредитно качество, равностойно или по-високо от кредитното качество от втора степен съгласно стандартизирания подход за кредитен риск на експозициите към институции, и за които се прилагат надзорни и регулаторни разпоредби, съпоставими с тези по настоящия регламент и Директива 2013/36/ЕС
Институциите, които използват разпоредбите по буква а) или буква б), трябва да имат документирана методология, с чиято помощ преценяват дали активите отговарят на изискванията по посочените букви, и уведомят компетентните органи за тази методология.
Член 337
Капиталово изискване за секюритизиращи инструменти
1. По отношение на инструментите в търговския портфейл, които са секюритизиращи позиции, институцията претегля своите нетни позиции, изчислени в съответствие с член 327, параграф 1, със следните тегла:
а)
за секюритизиращи позиции, за които в банковия портфейл на същата институция би се прилагал стандартизираният подход за кредитен риск: 8 % от рисковото тегло съгласно стандартизирания подход по дял II, глава 5, раздел 3;
б)
за секюритизиращи позиции, за които в банковия портфейл на същата институция би се прилагал вътрешнорейтинговият подход: 8 % от рисковото тегло съгласно вътрешнорейтинговия подход по дял II, глава 5, раздел 3.
2. Изложеният в член 262 метод на надзорната формула може да бъде използван, когато институцията може да представи оценки на PD и, ако е приложимо, на стойността на експозицията и LGD, използвани при метода на надзорната формула, в съответствие с изискванията за оценка на тези параметри съгласно вътрешнорейтинговия подход по дял II, глава 3.
Институция, различна от институция инициатор, която би могла да прилага този метод за същата секюритизираща позиция в банковия си портфейл, може да го използва само с разрешението на компетентните органи, което се дава, ако институцията изпълнява условието по първа алинея
Оценките на PD и LGD като входящи данни по метода на надзорната формула могат да бъдат определени и въз основа на оценките, получени при прилагане на модел за допълнителния риск от неизпълнение и миграционен риск от институция, на която е дадено разрешение да използва вътрешен модел за специфичен риск за дългови инструменти. Вторият вариант може да се използва само с разрешението на компетентните органи, което се дава, ако тези оценки отговарят на количествените изисквания за вътрешнорейтинговия подход по дял II, глава 3.
В съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 ЕБО издава указания за използването на оценки за PD иLGD като входящи данни, когато тези оценки се основават на модел за допълнителния риск от неизпълнение и миграционен риск.
3. За секюритизиращите позиции, за които се изисква допълнително рисково тегло съгласно член 3407, се прилага тегло в размер на 8 % от общото рисково тегло.
С изключение на секюритизиращите позиции, третирани съгласно член 338, параграф 4, институцията събира своите претеглени позиции, получени от прилагането на настоящия член (независимо дали са дълги или къси), за да изчисли своето капиталово изискване за специфичен риск.
4. Чрез дерогация от параграф 3, втора алинея за преходния период до 31 декември 2014 г. институцията събира отделно своите претеглени нетни дълги позиции и своите претеглени нетни къси позиции. По-големият сбор представлява капиталовото изискване за специфичен риск. Институцията обаче отчита на всеки три месеца пред компетентния орган на държавата членка по произход общия размер на своите претеглени нетни дълги и нетни къси позиции, разпределени по видове базисни активи.
5. Когато институцията - инициатор на традиционна секюритизация, не отговаря на условията за прехвърляне на значителен риск по член 243, при изчислението на капиталовото изискване съгласно настоящия член, тя включва секюритизираните експозиции вместо секюритизиращите си позиции от тази секюритизация.
Когато институцията-инициатор на синтетична секюритизация, не отговаря на условията прехвърляне на значителен риск по член 244, при изчислението на капиталовото изискване съгласно настоящия член, тя включва секюритизираните експозиции от тази секюритизация, но не и получената за секюритизирания портфейл кредитна защита, ако има такава.
Член 338
Капиталови изисквания за портфейла за корелационно търгуване
1. Портфейлът за корелационно търгуване се състои от секюритизиращи позиции и кредитни деривати за n-то неизпълнение, които отговарят на всеки един от следните критерии:
а)
позициите не са нито пресекюритизиращи позиции, нито опции върху секюритизационен транш, нито каквито и да било други деривати по секюритизирани експозиции, които не предоставят пропорционален дял от приходите от секюритизационен транш;
б)
всички референтни инструменти са едно от следните:
i)
издадените върху задължения на едно лице инструменти, включително издадените върху задължения на едно лице кредитни деривати, за които съществува ликвиден двупосочен пазар;
ii)
обичайно търгувани индекси, базирани на тези референтни лица.
Приема се, че двупосочен пазар съществува, когато има независими добросъвестни предложения за покупка и продажба, така че в рамките на един ден може да бъде определена цена, достатъчно близка до последната продажна цена или до текущите добросъвестни конкурентни котировки за покупка и продажба, и на тази цена може да бъде извършен сетълмент за относително кратко време съобразно обичайната търговска практика.
2. Позиции, които се отнасят до някой от следните елементи, не са част от портфейла за корелационно търгуване:
а)
базисен актив, който може да бъде отнесен към класа експозиции „експозиции на дребно“ или към класа експозиции „експозиции, обезпечени с ипотека върху недвижим имот“ съгласно стандартизирания подход за кредитен риск в банковия портфейл на институцията;
б)
вземане от дружество със специална цел, обезпечено, пряко или косвено, с позиция, която сама по себе си не би отговаряла на изискванията за включване в портфейла за корелационно търгуване съгласно параграф 1 и настоящия параграф.
3. Институцията може да включи в портфейла за корелационно търгуване позиции, които не са нито секюритизиращи позиции, нито кредитни деривати за n-то неизпълнение, но които хеджират други позиции от този портфейл, при условие че за инструмента или базисните му инструменти съществува ликвиден двупосочен пазар, както е описано в параграф 1, последна алинея.
4. Институцията определя по-голямата от посочените по-долу суми като капиталовото изискване за специфичен риск на портфейла за корелационно търгуване:
а)
общото капиталово изискване за специфичен риск, което би било приложимо само за нетните дълги позиции от портфейла за корелационно търгуване;
б)
общото капиталово изискване за специфичен риск, което би било приложимо само за нетните къси позиции от портфейла за корелационно търгуване.
Подраздел 2
Общ риск
Член 339
Матуритетен подход за изчисляване на общия риск
1. С цел изчисляване на капиталовите изисквания за общ риск всички позиции се претеглят според своя матуритет съгласно параграф 2, за да се пресметне размерът на собствения капитал, необходим за покриването им. Това изискване се намалява, когато една претеглена позиция се държи заедно с противоположна претеглена позиция в рамките на същия матуритетен интервал. Намаление на изискването се извършва също така, когато противоположните претеглени позиции спадат към различни матуритетни интервали, като размерът на това намаление зависи едновременно от това дали двете позиции се числят към една и съща зона или не, както и от конкретните зони, към които се числят.
2. Институцията разпределя нетните си позиции в съответните матуритетни интервали в колона 2 или колона 3, в зависимост от случая, в таблица 2 от параграф 4. Тя прави това въз основа на остатъчния матуритет в случаите на инструменти с фиксиран лихвен процент и въз основа на срока до следващото определяне на лихвения процент в случаите на инструменти, по които лихвеният процент се променя преди окончателния матуритет. Тя също така прави разграничение между дългови инструменти с купон от 3 % или повече и тези с купон под 3 %, като по този начин ги включва в колона 2 или колона 3 на таблица 2. След това тя умножава всяка от позициите с теглото за съответния матуритетен интервал, посочено в колона 4 на таблица 2.
3. След това институцията изчислява сбора на претеглените дълги позиции и сбора на претеглените къси позиции във всеки матуритетен интервал. Частта на претеглените дълги позиции, която се съчетава с частта на претеглените къси позиции в даден матуритетен интервал, представлява съчетаната претеглена позиция в този матуритетен интервал, докато остатъчните дълги или къси позиции съставляват несъчетаната претеглена позиция за същия матуритетен интервал. След това се изчислява общият размер на съчетаните претеглени позиции във всички матуритетни интервали.
4. Институцията изчислява общите размери на несъчетаните претеглени дълги позиции за интервалите, включени във всяка от зоните в таблица 2, за да получи несъчетаната претеглена дълга позиция за всяка зона. По същия начин се изчислява сборът на несъчетаните претеглени къси позиции за всеки интервал в конкретна зона, за да се изчисли несъчетаната претеглена къса позиция за тази зона. Частта от несъчетаната претеглена дълга позиция за дадена зона, която се съчетава с несъчетаната претеглена къса позиция за същата зона, е съчетаната претеглена позиция за тази зона. Частта от несъчетаната претеглена дълга или несъчетаната претеглена къса позиция за зона, която не може да се съчетае по този начин, представлява несъчетаната претеглена позиция за тази зона.
Таблица 2
Зона
Матуритетен интервал
Тегло в (%)
Предполагаема промяна в лихвения процент (%)
Купон от 3 % или повече
Купон от по-малко от 3 %
I
0 ≤ 1 месец
0 ≤ 1 месец
0,00
-
1 ≤ 3 месеца
1 ≤ 3 месеца
0,20
1,00
3 ≤ 6 месеца
3 ≤ 6 месеца
0,40
1,00
6 ≤ 12 месеца
6 ≤ 12 месеца
0,70
1,00
II
1 ≤ 2 години
1,0 ≤ 1,9 години
1,25
0,90
2 ≤ 3 години
1,9 ≤ 2,8 години
1,75
0,80
3 ≤ 4 години
2,8 ≤ 3,6 години
2,25
0,75
III
4 ≤ 5 години
3,6 ≤ 4,3 години
2,75
0,75
5 ≤ 7 години
4,3 ≤ 5,7 години
3,25
0,70
7 ≤ 10 години
5,7 ≤ 7,3 години
3,75
0,65
10 ≤ 15 години
7,3 ≤ 9,3 години
4,50
0,60
15 ≤ 20 години
9,3 ≤ 10,6 години
5,25
0,60
20 години
10,6 ≤ 12,0 години
6,00
0,60
12,0 ≤ 20,0 години
8,00
0,60
20 години
12,50
0,60
5. Размерът на несъчетаната претеглена дълга или къса позиция в зона I, която се съчетава с несъчетаната претеглена къса или дълга позиция в зона II, представлява съчетаната претеглена позиция между зони I и II. Същото изчисление се прави за оставащата част от несъчетаната претеглена позиция в зона II и несъчетаната претеглена позиция в зона III, за да се изчисли съчетаната претеглена позиция между зона II и зона III.
6. Институцията може да обърне реда на изчисление по параграф 5, за да изчисли съчетаната претеглена позиция между зона II и зона III, преди да изчисли позицията между зона I и зона II.
7. Останалата част от несъчетаната претеглена позиция в зона I след това се съчетава с това, което е останало в зона III след съчетаването със зона II, за да се получи съчетаната претеглена позиция между зона I и зона III.
8. Остатъчните позиции след трите отделни изчисления за съчетаване по параграфи 5, 6 и 7 се събират.
9. Капиталовото изискване на институцията се изчислява като сбор от:
а)
10 % от сбора на съчетаните претеглени позиции във всички матуритетни интервали;
б)
40 % от съчетаната претеглена позиция в зона I;
в)
30 % от съчетаната претеглена позиция в зона II;
г)
30 % от съчетаната претеглена позиция в зона III;
д)
40 % от съчетаната претеглена позиция между зона I и зона II и между зона II и зона III;
е)
150 % от съчетаната претеглена позиция между зона I и зона III;
ж)
100 % от остатъчните несъчетани претеглени позиции.
Член 340
Дюрационен подход за изчисляване на общия риск
1. За изчисляването на капиталовото изискване за общ риск по дългови инструменти институциите могат да използват подход, който отразява дюрацията, вместо подхода по член 339, при условие че това се извършва последователно.
2. При дюрационния подход по параграф 1 институцията взема пазарната стойност на всеки дългов инструмент с фиксиран лихвен процент и на тази основа изчислява доходността му до падежа, която представлява вътрешната норма на дисконтиране за този инструмент. В случаите на инструменти с променлив лихвен процент институцията взема пазарната стойност на всеки инструмент и на тази основа изчислява доходността му, като допуска, че главницата е дължима при следващата промяна на лихвения процент.
3. След това институцията изчислява модифицираната дюрация на всеки дългов инструмент по следната формула:
където:
D
=
дюрацията, изчислена по следната формула:
където:
R
=
доходността до падежа;
Ct
=
паричният поток в момент t;
M
=
общият матуритет.
В изчислението на модифицираната дюрация се прави корекция за дълговите инструменти, при които има риск от предсрочно изплащане. ЕБО издава насоки за начина на прилагане на тези корекции в съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
4. След това институцията отнася всеки дългов инструмент към съответната зона в таблица 3. Тя прави това въз основа на модифицираната дюрация за всеки инструмент.
Таблица 3
Зона
Модифицирана дюрация
(в години)
Предполагаема промяна на лихвения процент (в %)
I
0 ≤ 1,0
1,0
II
1,0 ≤ 3,6
0,85
III
3,6
0,7
5. След това институцията изчислява дюрационно претеглената позиция за всеки инструмент, като умножава пазарната му стойност по модифицираната дюрация и по предполагаемата промяна на лихвения процент за инструмент с конкретната модифицирана дюрация (вж. колона 3 от таблица 3).
6. Институцията изчислява дюрационно претеглените си дълги и къси позиции в рамките на всяка зона. Размерът на дюрационно претеглените дълги позиции, които са съчетани с дюрационно претеглените къси позиции в рамките на всяка зона, представлява съчетаната дюрационно претеглена позиция за тази зона.
След това институцията изчислява несъчетаните дюрационно претеглени позиции за всяка зона. После институцията следва процедурите, предвидени за несъчетаните претеглени позиции в член 339, параграфи 5-8.
7. След това капиталовото изискване на институцията се изчислява като сбор от следните:
а)
2 % от съчетаната дюрационно претеглена позиция за всяка зона;
б)
40 % от съчетаните дюрационно претеглени позиции между зони I и II и между зони II и III;
в)
150 % от съчетаната дюрационно претеглена позиция между зони I и III;
г)
100 % от остатъчните несъчетани дюрационно претеглени позиции.
Раздел 3
Капиталови инструменти
Член 341
Нетни позиции в капиталови инструменти
1. Институцията сборува поотделно всички свои нетни дълги позиции и всички свои нетни къси позиции в съответствие с член 327. Сборът от абсолютните стойности на двете числа представлява общата брутна позиция.
2. Институцията изчислява поотделно за всеки пазар разликата между сбора на нетните дълги позиции и нетните къси позиции. Сборът от абсолютните стойности на тези разлики представлява общата нетна позиция.
3. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на понятието „пазар“, използвано в параграф 2.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 януари 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първата алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 342
Специфичен риск на капиталови инструменти
Институцията умножава общия размер на брутната си позиция по 8 %, за да изчисли своето капиталово изискване за специфичен риск.
Член 343
Общ риск на капиталови инструменти
Капиталовото изискване за общ риск е общият размер на нетната позиция на институцията, умножен по 8 %.
Член 344
Борсови индекси
1. ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение, посочващи борсовите индекси, за които може да се ползват методите за третиране, предвидени в параграф 4, второ изречение.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 1 януари 2014 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
2. Преди влизането в сила на техническите стандарти по параграф 1 институциите могат да продължат да прилагат третирането по параграфи 3 и 4, ако компетентните органи са прилагали този начин на третиране преди 1 януари 2014 г.
3. Фючърсите върху борсови индекси, делта претеглените еквиваленти на опциите при фючърсите върху борсови индекси и борсовите индекси, събирателно наричани „фючърси върху борсови индекси“, могат да бъдат разпределени по позиции във всеки от съставящите ги капиталови инструменти. Тези позиции могат да се третират като базисните позиции в съответните капиталови инструменти и могат да бъдат нетирани срещу противоположни позиции в самите базисни капиталови инструменти. Институциите уведомяват компетентния орган за начина, по който използват този метод на третиране.
4. Ако даден фючърс върху борсови индекси не е разпределен по базисните си позиции, той се третира като отделен капиталов инструмент. Въпреки това специфичният риск по такъв отделен капиталов инструмент може да не се взема предвид, ако съответният фючърс върху борсови индекси се търгува на борсата и представлява приложим и подходящо диверсифициран индекс.
Раздел 4
Поемане на емисии
Член 345
Намаляване на нетните позиции
1. При поемане на емисия на дългови и капиталови инструменти институцията може да използва описаната по-долу процедура за изчисляване на капиталовите изисквания. Първо, тя изчислява нетните си позиции чрез приспадане на поетите позиции, които са записани или препоети от трети лица въз основа на официални споразумения. След това институцията намалява нетните позиции с редуциращите коефициенти от таблица 4 и изчислява капиталовите изисквания, използвайки намалените поети позиции.
Таблица 4
работен ден 0:
100 %
работен ден 1:
90 %
работни дни 2 и 3:
75 %
работен ден 4:
50 %
работен ден 5:
25 %
след работен ден 5:
0 %.
За „работен ден 0“ се счита работният ден, в който институцията поема безусловно задължение да приеме определено количество ценни книжа по договорена цена.
2. Институцията уведомява компетентните органи, когато прилага начина на третиране по параграф 1.
Раздел 5
Капиталови изисквания за специфичен риск за позиции, хеджирани с кредитни деривати
Член 346
Признаване на хеджирането с кредитни деривати
1. Хеджирането с кредитни деривати се признава в съответствие с принципите, изложени в параграфи 2-6.
2. Институциите третират позицията в кредитен дериват като първото рамо на позицията, а хеджираната позиция със същата номинална или в съответните случаи условна стойност - като второто рамо на позицията.
3. Пълно признаване на защитата се дава, когато стойностите на двете рамена на позицията се изменят винаги в противоположни посоки и с приблизително един и същи размер. Такъв е случаят, когато:
а)
двете рамена на позицията се състоят от напълно идентични инструменти;
б)
дългата директна позиция е хеджирана със суап за обща доходност (или обратно) и има съвпадение между съответното задължение и базисната експозиция (тоест директната позиция). Матуритетът на суапа може да се различава от този на базисната експозиция.
В тези случаи капиталови изисквания за специфичен риск не се прилагат за нито едно от рамената на позицията.
4. Ще се прилага приспадане на 80 % от специфичния риск, когато стойностите на двете рамена се изменят винаги в противоположна посока и когато има съвпадение по отношение на референтното задължение, на матуритетите на референтното задължение и на кредитния дериват, както и на валутата на базисната експозиция. Освен това основните характеристики на договора за кредитен дериват не водят до промени в цената му, които съществено се различават от ценовите промени на касовата позиция. В случай че със сделката се прехвърля риск, приспадането на 80 % от специфичния риск ще се прилага към страната на сделката с по-високо капиталово изискване, а изискванията за специфичен риск на другата страна са нулеви.
5. Частично признаване извън случаите по параграфи 3 и 4 се дава в следните случаи:
а)
позицията попада в обхвата на параграф 3, буква б), но е налице несъответствие в активите между референтното задължение и базисната експозиция. Позициите обаче отговарят на следните изисквания:
i)
референтното задължение е със същия или по-нисък ранг спрямо базисното задължение;
ii)
базисното и референтното задължение имат един и същ длъжник, като имат правно задължителни клаузи във връзка със свързаното неизпълнение или свързаното предсрочно погасяване.
б)
позицията попада в обхвата на параграф 3, буква а) или параграф 4, но е налице валутно или падежно несъответствие между кредитната защита и базисния актив. Това валутно несъответствие се отразява в капиталовото изискване за валутен риск;
в)
позицията попада в обхвата на параграф 4, но е налице несъответствие в активите между касовата позиция и кредитния дериват. Базисният актив обаче се включва в задълженията (за доставка) в документацията по кредитния дериват.
За да се даде частично признаване, вместо да се събират капиталовите изисквания за специфичен риск за всяко от рамената на сделката, се прилага само по-високото от двете капиталови изисквания.
6. Във всички случаи извън обхвата на параграфи 3-5 се прилага капиталово изискване за специфичен риск отделно за двете рамена на позицията.
Член 347
Признаване на хеджирането с кредитни деривати за първо и n-то неизпълнение
В случая на кредитните деривати за първо неизпълнение и кредитните деривати за n-то неизпълнение се прилага следният начин на третиране за признаването, което трябва да се даде по член 346:
а)
когато дадена институция получава кредитна защита за няколко референтни лица - страни по кредитен дериват, при условие че първото неизпълнение измежду активите води до плащане и че с това кредитно събитие се прекратява договорът, институцията може да компенсира специфичния риск за референтното лице, за което съгласно таблица 1 от член 336 се прилага най-ниското изискване за специфичен риск измежду всички базисни референтни лица.
б)
когато n-тото неизпълнение сред експозициите доведе до плащане по кредитната защита, купувачът на защита може да компенсира специфичния риск само ако защитата е била получена и за неизпълненията от 1 до n-1 или когато вече са настъпили n-1 неизпълнения. В тези случаи описаната в буква а) методология за кредитни деривати за първо неизпълнение се следва, с подходящи изменения, и за продуктите за n-то неизпълнение.
Раздел 6
Капиталови изисквания за позиции в пки
Член 348
Капиталови изисквания за позиции в ПКИ
1. Без да се засягат други разпоредби в настоящия раздел, за позициите в ПКИ се прилага капиталово изискване за позиционен риск (включващ специфичния и общия риск) от 32 %. Без да се засяга член 353, заедно с промененото третиране на инвестициите в злато по член 352, параграф 4, и член 367, параграф 2, буква б), за позициите в ПКИ се прилага капиталово изискване за позиционен риск, включващо специфичния и общия риск, и за валутен риск в размер на 40 %.
2. Освен ако в член 350 не е предвидено друго, не се разрешава нетиране между базисните инвестиции на ПКИ и други позиции на институцията.
Член 349
Общи критерии за ПКИ
ПКИ отговаря на критериите за прилагане на подхода по член 350, ако е спазено всяко едно от следните условия:
а)
проспектът на ПКИ или равностоен документ съдържа всеки един от следните елементи:
i)
категориите активи, в които на ПКИ е разрешено да инвестира;
ii)
когато се прилагат лимити на инвестиране - относителните лимити и методологията за изчисляването им;
iii)
когато е разрешен ливъридж - максималното равнище на ливъридж;
iv)
когато е разрешено сключването на сделки с извънборсови финансови деривати или на репо сделки или предоставянето или получаването на ценни книжа в заем - политика за ограничаване на риска от контрагента по тези сделки;
б)
дейността на ПКИ се отчита чрез шестмесечни и годишни отчети, за да може да се извършва оценяване на активите, пасивите, приходите и дейността през съответния отчетен период;
в)
акциите или дяловете на ПКИ подлежат на обратно изкупуване с плащане в брой за сметка на активите на предприятието на ежедневна основа по искане на държателя им;
г)
инвестициите в ПКИ са отделени от активите на управляващото го дружество;
д)
налице е адекватна оценка на риска на ПКИ от страна на инвестиращата институция;
е)
ПКИ се управлява от лица, подлежащи на надзор в съответствие с Директива 2009/65/ЕО(или равностоен законодателен акт.
Член 350
Специални методи за ПКИ
1. Когато институцията получава ежедневно сведения за базисните инвестиции на ПКИ, тя може да проучва тези базисни инвестиции, за да изчислява капиталовите изисквания за позиционен риск, включващ специфичния и общия риск. Съгласно този подход позициите в ПКИ се разглеждат като позиции в базисните инвестиции на ПКИ. Допустимо е нетиране между позициите в базисните инвестиции на ПКИ и други позиции, държани от институцията, при условие, че тя притежава достатъчно количество акции или дялове, така че да е възможно обратно изкупуване или размяна срещу базисните инвестиции.
2. Институциите могат да изчисляват капиталовите изисквания за позиционен риск (включващ специфичния и общия риск) за позициите си в ПКИ, като допускат позиции, представляващи позициите, необходими за репликирането на състава и доходността на външно създадения индекс или фиксирана съвкупност от капиталови инструменти или дългови ценни книжа по буква а), при спазване на следните условия:
а)
целта на ПКИ е да копира състава и доходността на външно създаден индекс или фиксирана съвкупност от капиталови инструменти или дългови ценни книжа;
б)
минимален корелационен коефициент между дневните промени в цените на ПКИ и индекса или съвкупността от капиталови инструменти или дългови ценни книжа, които той отразява, е не по-малък от 0,9 и може да бъде надеждно изчислен за период от най-малко шест месеца.
3. Когато институцията не получава ежедневно сведения за базисните инвестиции на ПКИ, тя може да изчислява капиталовите изисквания за позиционен риск (включващ общия и специфичния риск) при спазване на следните условия:
а)
допуска се, че ПКИ първо инвестира в максимален размер според своите инвестиционни ограничения в класовете активи с най-високо капиталово изискване поотделно за общ риск и специфичен риск, а последващите си инвестиции извършва в низходящ ред до достигане на максималния общ лимит за инвестиране. Позицията в ПКИ ще се третира като пряко притежаване на поетата позиция;
б)
институциите отчитат максималната непряка експозиция, която биха могли да достигнат при заемане на позиции чрез ливъридж чрез ПКИ, когато изчисляват своето капиталово изискване поотделно за специфичен и общ риск, като увеличават пропорционално позицията в ПКИ до максималната експозиция към базисните инвестиционни позиции според инвестиционните ограничения на ПКИ;
в)
ако общото капиталово изискване за специфичен и общ риск съгласно настоящия параграф превишава посоченото в член 348, параграф 1, капиталовото изискване се ограничава до този размер.
4. Институциите могат да разчитат на следните трети лица за изчисляването и отчитането на капиталовите изисквания за позициите си в ПКИ по параграфи 1-4 съгласно методите, изложени по настоящата глава:
а)
депозитаря на ПКИ, ако ПКИ инвестира само в ценни книжа и депозира всичките си ценни книжа при този депозитар;
б)
за другите ПКИ - управляващото дружество на ПКИ, ако това дружество отговаря на критериите по член 132, параграф 3, буква а).
Точността на изчисленията се потвърждава от външен одитор.
ГЛАВА 3
Капиталови изисквания за валутен риск
Член 351
Минимум и претегляне във връзка с валутния риск
Ако сборът на общата нетна позиция на институцията в чуждестранна валута и на нетната позиция в злато, изчислен съгласно процедурата по член 352, включително за всички позиции в чуждестранна валута и в злато, за които капиталовите изисквания са изчислени чрез вътрешен модел, надхвърля 2 % от общия размер на собствения капитал, институцията изчислява капиталово изискване за валутен риск. Капиталовото изискване за валутен риск е равно на сбора на общата нетна позиция в чуждестранна валута и нетната позиция в злато (изразена в отчетната валута), умножен по 8 %.
Член 352
Изчисляване на общата нетна позиция в чуждестранна валута
1. Нетната открита позиция на институцията във всяка валута (включително в отчетната валута) и в злато се изчислява като сбор от следните елементи (положителни или отрицателни):
а)
нетната спот позиция (т.е. всички активи минус всички пасиви, включително начислената лихва, в съответната валута или съответно нетната спот позиция в злато);
б)
нетната форуърдна позиция (тоест всички суми, които трябва да бъдат получени, минус всички суми, които трябва да бъдат платени по форуърдни валутни сделки и форуърдни сделки за злато, включително валутни фючърси и фючърси върху злато, и главницата по валутни суапове, които не са включени в спот позицията);
в)
неотменяемите гаранции и подобни инструменти, които със сигурност ще станат изискуеми и най-вероятно са неотменяеми;
г)
нетната делта равностойност или основана на делта коефициент равностойност на всички валутни опции и опции върху злато;
д)
пазарната стойност на другите опции.
Използваният за целите на буква г) делта коефициент е този на съответната борса. За извънборсови опции или когато липсва делта коефициентът на съответната борса, след разрешение от компетентните органи институцията може сама да изчисли делта коефициента, като използва подходящ модел. Разрешение се дава, ако с модела правилно се оценява процентното изменение на стойността на опцията или варанта при малки промени в пазарната цена на базисния инструмент.
Институцията може да включи нетните бъдещи доходи или разходи, които още не са начислени, но вече са напълно хеджирани, ако прави това последователно.
Нетните позиции в съставните валути могат да бъдат разпределени от институцията до валутите, които ги съставляват, в съответствие с действащите квоти.
2. Всички позиции, които институцията съзнателно поема за хеджиране срещу неблагоприятния ефект от валутния курс върху показателите по член 92, параграф 1, могат да бъдат изключени от изчислението на нетните открити валутни позиции с разрешението на компетентните органи. Тези позиции са с нетърговски или структурен характер, а за всяка промяна в условията на изключването им се изисква отделно съгласие на компетентните органи. Същият начин на третиране при спазване на същите условия може да се прилага за позициите на институцията, които са свързани с елементи, които вече са приспаднати при изчислението на собствения капитал.
3. Институцията може да използва нетната настояща стойност при изчисляването на нетната си открита позиция във всяка валута и в злато, ако прилага този подход последователно.
4. Нетните къси и дълги позиции във всяка валута, различна от отчетната валута, и нетната дълга или къса позиция в злато се преизчисляват по спот курсовете в отчетната валута. След това те се събират поотделно, за да се получат съответно общите нетни къси позиции и общите нетни дълги позиции. По-големият от двата сбора представлява общата нетна позиция на институцията в чуждестранна валута.
5. Освен делта-риска институциите адекватно отразяват и другите рискове, свързани с опциите, в капиталовите изисквания.
6. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на набор от методи за отразяване на другите рискове освен делта риска в капиталовите изисквания по начин, който да бъде съразмерен спрямо мащаба и сложността на дейностите на институциите във връзка с опции.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 декември 2013 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Преди влизането в сила на техническите стандарти, посочени в първа алинея, компетентните органи могат да продължат да прилагат съществуващите видове национално третиране, ако вече са прилагали тези видове третиране преди 31 декември 2013 г.
Член 353
Валутен риск за позиции в ПКИ
1. За целите на член 352 по отношение на ПКИ се вземат предвид действителните позиции на ПКИ в чуждестранна валута.
2. Институциите могат да използват отчетността на следните трети лица във връзка с позициите в чуждестранна валута в ПКИ:
а)
депозитарната институция на ПКИ, при условие че ПКИ инвестира само в ценни книжа и депозира всички ценни книжа при тази депозитарна институция;
б)
за другите ПКИ - управляващото дружество на ПКИ, ако това дружество отговаря на критериите по член 132, параграф 3,буква а).
Коректността на изчисленията се потвърждава от външен одитор.
3. Ако институцията не разполага с достатъчно информация за валутните позиции на ПКИ, се приема, че инвестициите на ПКИ в чуждестранна валута са в максимално позволения размер съгласно инвестиционните им ограничения, а институциите при изчисление на своите капиталови изисквания за валутен риск за своите позиции в търговския портфейл вземат предвид максималната непряка експозиция, която биха могли да достигнат чрез поемане на позиции с ливъридж чрез ПКИ. Това се извършва чрез пропорционално увеличаване на позицията в ПКИ до максимално възможната експозиция към базисните инвестиции съгласно инвестиционните ограничения. Поетата позиция на ПКИ в чуждестранна валута се третира като отделна валута, подобно на третирането на инвестициите в злато, като към общата дълга позиция се добавя общата дълга открита валутна позиция, а общата къса позиция се добавя към общата къса открита валутна позиция, когато насоката на инвестициите на ПКИ е известна. Преди изчислението не се допуска нетиране между такива позиции.
Член 354
Валути с висока взаимосвързаност
1. Институциите могат да предвидят по-ниски капиталови изисквания за покриване на позициите си в приложимите валути с висока взаимосвързаност. Две валути се смятат за валути с висока взаимосвързаност само ако за възникването на загуба, изчислена на базата на всекидневните данни за валутния курс за предходните три или пет години и проявяваща се при еднакви и противоположни позиции в тези валути през следващите 10 работни дни, която възлиза на 4 % или по-малко от стойността на съответната съчетана позиция (оценена в отчетната валута), съществува вероятност от поне 99 %, когато се използва тригодишен период на наблюдение, и от 95 %, когато се използва петгодишен период на наблюдение. Капиталовото изискване за съчетаната позиция при две валути с висока взаимосвързаност е 4 %, умножено по стойността на съчетаната позиция.
2. При изчисляването на изискванията по настоящата глава институциите могат да не отчитат позициите във валути, за които има сключено правно обвързващо междуправителствено споразумение за ограничаване на измененията на курса спрямо други валути, обхванати от същото споразумение. Институциите изчисляват съчетаните си позиции по тези валути и прилагат за тях капиталово изискване, което е не по-малко от половината от максимално допустимото изменение, предвидено в съответното междуправителствено споразумение по отношение на съответните валути.
3. ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение, в които се посочват валутите, за които може да се използва третирането по параграф 1.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 1 януари 2014 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
4. Капиталовото изискване за съчетаните позиции във валутите на държавите членки, участващи във втория етап на икономическия и паричен съюз, може да бъде изчислено като 1,6 % от стойността на тези съчетани позиции.
5. Само несъчетаните позиции във валутите по настоящия член се включват в общата нетна открита позиция съгласно член 341, параграф 4.
6. Когато ежедневните данни за валутния курс за предходните три или пет години, при еднакви и противоположни позиции в две валути през следващите 10 работни дни, показват, че тези две валути се намират в перфектна положителна корелация и институцията във всеки един момент може да е изправена пред нулева разлика между цените „продава“ и „купува“ в съответните сделки, институцията може след изрично разрешение от компетентния орган да приложи капиталово изискване от 0 % до края на 2017 г.
ГЛАВА 4
капиталови изисквания за стоков риск
Член 355
Избор на метод във връзка със стоковия риск
При спазване на членове 356-358 институциите изчисляват капиталовото изискване за стоков риск по един от методите, изложени в член 359, 360 или 361.
Член 356
Спомагателна дейност във връзка със стоки
1. Институциите, които извършват спомагателна дейност със селскостопански продукти, могат да определят капиталовите изисквания за наличните си стоки към края на всяка година по отношение на следващата година, ако е спазено всяко едно от следните условия:
а)
по всяко време на годината институцията притежава за този риск собствен капитал, който е не по-нисък от средното капиталово изискване за този риск, предвидено чрез консервативен подход за следващата година;
б)
институцията извършва консервативна оценка на очакваната променливост за изчисления резултат по буква а);
в)
средното капиталово изискване за този риск не надхвърля 5 % от собствения капитал или 1 милион евро, а при отчитане на прогнозираната променливост по буква б) очакваният максимален размер на капиталовите изисквания не надхвърля 6,5 % от собствения капитал;
г)
институцията следи постоянно дали оценките, извършени съгласно букви а) и б), все още отразяват действителността.
2. Институцията уведомява компетентните органи за начина, по който използват варианта по параграф 1.
Член 357
Позиции в стоки
1. Всяка позиция в стоки или стокови деривати се изразява посредством стандартната мерна единица. Спот цената за всяка стока се изразява в отчетната валута.
2. Счита се, че позициите в злато или деривати върху злато са изложени на валутен риск, и с цел изчисление на стоковия риск те се третират съгласно глава 3 или 5, в зависимост от случая.
3. За целите на член 360, параграф 1, превишението на дългите позиции на институцията над късите позиции или обратно в една и съща стока и идентични стокови фючърси, опции и варанти е нейната нетна позиция във всяка стока. Дериватните инструменти се третират съгласно член 358 като позиции в базисната стока.
4. За изчисляването на дадена позиция в стока следните позиции се разглеждат като позиции в една и съща стока:
а)
позициите в различни подкатегории стоки в случаите, когато стоките от подкатегориите са взаимозаменяеми;
б)
позициите в подобни стоки, ако те са близки заместители и ако може ясно да се установи минимален корелационен коефициент от 0,9 между ценовите промени за период от най-малко една година.
Член 358
Специални инструменти
1. Стоковите фючърси и форуърдните ангажименти за покупка или продажба на отделни стоки се включват в системата за измерване като условни стойности, изразени в стандартната мерна единица, и им се определя матуритет според техния краен срок.
2. Стоковите суапове, при които едната част на сделката е по фиксирана цена, а другата - по текущата пазарна цена, се третират като поредица от позиции, равни на условната стойност по договора, като на всяко от плащанията по суапа съответства една позиция в съответния матуритетен интервал в член 359, параграф 1. Позициите са дълги, ако институцията плаща по фиксирана цена и получава по променлива цена, и къси, ако институцията получава по фиксирана цена и плаща по променлива цена. Стоковите суапове, при които частите на сделката са в различни стоки, трябва да се отчитат по съответните отчетни таблици съгласно подхода на матуритетната стълбица.
3. Опциите и варантите върху стоки или върху стокови деривати се третират като позиции, равни по стойност на размера на базисния актив, за който се отнася опцията, умножен по съответния делта коефициент за целите на настоящата глава. Тези позиции могат да се нетират срещу всички позиции в идентична базисна стока или стоков дериват. Използваният делта коефициент е този на съответната борса. За извънборсови опции или когато липсва делта коефициентът на съответната борса, след разрешение от компетентните органи институцията може сама да изчисли делта коефициента, като използва подходящ модел. Разрешение се дава, ако с модела правилно се оценява процентното изменение на стойността на опцията или варанта при малки промени в пазарната цена на базисния инструмент.
Освен делта-риска институциите адекватно отразяват и другите рискове, свързани с опциите, в капиталовите изисквания.
4. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на набор от методи за отразяване на другите рискове освен делта-риска в капиталовите изисквания по начин, който да бъде съразмерен спрямо мащаба и сложността на дейностите на институциите във връзка с опции.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 декември 2013 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Преди влизането в сила на техническите стандарти, посочени в първа алинея, компетентните органи могат да продължат да прилагат съществуващите видове национално третиране, ако вече са ги прилагали преди 31 декември 2013 г.
5. Институцията включва съответните стоки в изчислението на своето капиталово изискване за стоков риск в един от следните случаи:
а)
когато институцията е прехвърлителят на стоките или гарантираните права върху стоките при репо споразумение;
б)
когато институцията е заемодателят при споразумение за отдаване на стоки в заем.
Член 359
Подход на матуритетната стълбица
1. Институцията използва отделна матуритетна стълбица в съответствие с таблица 1 за всяка стока. Всяка позиция в тази стока се включва в подходящия матуритетен интервал. Стоките в наличност се включват в първия матуритетен интервал от 0 до 1 месец включително.
Таблица 1
Матуритетен интервал
(1)
Спред (в %)
(2)
0 ≤ 1 месец
1,50
1 ≤ 3 месеца
1,50
3 ≤ 6 месеца
1,50
6 ≤ 12 месеца
1,50
1 ≤ 2 години
1,50
2 ≤ 3 години
1,50
3 години
1,50
2. Следните позиции в една и съща стока могат да бъдат прихващани и включвани в подходящите матуритетни интервали в нетен размер:
а)
позиции в договори, чиито падежи са на една и съща дата;
б)
позиции в договори, чиито падежи се различават с не повече от 10 дни, ако договорите се търгуват на пазари, на които има ежедневни доставки.
3. След това институцията изчислява сбора на дългите позиции и сбора на късите позиции във всеки матуритетен интервал. Сборът на дългите позиции, които са съчетани с късите в даден матуритетен интервал, представлява съчетаната позиция в този интервал, а остатъчната дълга или къса позиция е несъчетаната позиция за същия интервал.
4. Частта от несъчетаната дълга позиция за даден матуритетен интервал, която е съчетана с несъчетаната къса позиция (или обратното) за следващия матуритетен интервал, е съчетаната позиция между двата матуритетни интервала. Частта на несъчетаната дълга или несъчетаната къса позиция, която не може да бъде съчетана по този начин, е несъчетаната позиция.
5. Капиталовите изисквания на институцията за всяка стока се изчисляват въз основа на съответната матуритетна стълбица като сбор от следното:
а)
сбора на съчетаните дълги и къси позиции, умножен по съответния спред от втората колона на таблица 1 за всеки падежен интервал и по спот цената на стоката;
б)
съчетаната позиция между два матуритетни интервала за всеки матуритетен интервал, в който се пренася несъчетана позиция, умножена по 0,6 % (коефициент на пренос) и по спот цената на стоката;
в)
остатъчните несъчетани позиции, умножени по 15 % (окончателен коефициент) и по спот цената на стоката.
6. Общото капиталово изискване на институцията за стоков риск се изчислява като сбор от капиталовите изисквания, изчислени за всяка стока в съответствие с параграф 5.
Член 360
Опростен подход
1. Капиталовото изискване на институцията за всяка стока се изчислява като сбор от:
а)
15 % от нетната позиция (дълга или къса), умножена по спот цената на стоката;
б)
3 % от брутната позиция (дълга плюс къса), умножена по спот цената на стоката.
2. Общото капиталово изискване на институцията за стоков риск се изчислява като сбор от капиталовите изисквания, изчислени за всяка стока съгласно параграф 1.
Член 361
Разширен подход на матуритетната стълбица
Институциите могат да използват минималния спред, минималния коефициент на пренос или минималния окончателен коефициент, изложени в таблица 2 по-долу, вместо посочените в член 359, при условие че институциите:
а)
осъществяват значителна търговия със стоки;
б)
имат подходящо диверсифициран портфейл от стоки;
в)
все още не са в състояние да използват вътрешни модели с цел изчисляване на капиталовото изискване за стоков риск.
Таблица 2
Благородни метали
(с изключение на злато)
Неблагородни метали
Селскостопански продукти
(нетрайни продукти)
Други, включително енергийни продукти
Спред (%)
1,0
1,2
1,5
1,5
Коефициент на пренос (%)
0,3
0,5
0,6
0,6
Окончателен коефициент (%)
8
10
12
15
Институциите уведомяват компетентните органи за начина, по който използват настоящия член, като представят и доказателство за усилията си да въведат вътрешен модел за изчисляване на капиталовото изискване за стоков риск.
ГЛАВА 5
Използване на вътрешни модели за изчисляване на капиталовите изисквания
Раздел 1
Разрешение и капиталови изисквания
Член 362
Специфичен и общ риск
За целите на настоящата глава позиционният риск по търгуван дългов или капиталов инструмент или по базиран на тях дериват може да бъде разделен на два компонента. Първият е неговият специфичен рисков компонент и включва риска от промяна в цената на инструмента в резултат на фактори, свързани с неговия емитент или - в случай на дериват - с емитента на базисния инструмент. Вторият компонент включва общия риск от промяна в цената на инструмента, дължаща се на промяна в равнището на лихвените проценти (в случай на търгуван дългов инструмент или дългов дериват) или на цялостно движение на пазара на капиталови инструменти, което не е свързано с конкретни характеристики на отделните ценни книжа (в случай на капиталов инструмент или капиталов дериват).
Член 363
Разрешение за използване на вътрешни модели
1. След като са се уверили, че институцията спазва съответните изисквания по раздели 2, 3 и 4, компетентните органи дават на институцията разрешение да изчислява своите капиталови изисквания за една или няколко от посочените по-долу категории рискове чрез вътрешни модели вместо или в комбинация с методите по глави 2-4:
а)
общ риск по капиталови инструменти;
б)
специфичен риск по капиталови инструменти;
в)
общ риск по дългови инструменти;
г)
специфичен риск по дългови инструменти;
д)
валутен риск;
е)
стоков риск.
2. За категориите рискове, за които на институцията не е дадено разрешение да използва вътрешни модели съгласно параграф 1, институцията продължава да изчислява капиталовите изисквания съответно по глави 2, 3 и 4. Разрешение от компетентните органи за използване на вътрешни модели се изисква за всяка категория риск и се предоставя само ако вътрешният модел обхваща съществена част от позициите на определена категория риск.
3. За съществените промени в използването на вътрешни модели, които институцията е получила разрешение да използва, разширяването на употребата им, особено чрез включване на допълнителни категории рискове, и първоначалното изчисление на стресираната стойност под риск съгласно член 365, параграф 2, се изисква отделно разрешение от компетентния орган.
Институциите уведомяват компетентните органи за всички други разширявания на употребата и промени в използването на тези вътрешни модели, които институцията е получила разрешение да използва.
4. ЕБО разработва проекти за регулаторни технически стандарти за определяне на следното:
а)
условията, съгласно които се преценява дали разширенията и измененията в употребата на вътрешните модели са съществени;
б)
методологията за оценка, съгласно която компетентните органи разрешават на институциите да използват вътрешни модели.
в)
условията, при които обхванатата от вътрешния модел част от позициите в дадена рискова категория се счита за „съществена“, както е посочено в параграф 2.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 декември 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 364
Капиталови изисквания при използването на вътрешни модели
1. Всяка институция, която използва вътрешен модел, освен капиталовите изисквания, изчислени съгласно глави 2, 3 и 4 за категориите рискове, за които не е получила разрешение да използва вътрешен модел, изпълнява и капиталови изисквания, изчислени като сбор от сумите по букви а) и б):
а)
по-високата измежду следните стойности:
i)
нейната стойност под риск за предходния ден, изчислена съгласно член 365, параграф 1 (VaRt-1);
ii)
средната величина на измерените дневни стойности под риск в съответствие с член 365, параграф 1 за всеки от предходните шестдесет работни дни (VaRavg), умножена по мултипликационния коефициент (mc) съгласно член 366;
б)
по-високата измежду следните стойности:
i)
последната известна стресирана стойност под риск, изчислена съгласно член 365, параграф 2 (sVaRt-1); и
ii)
средната величина на стресираните стойности под риск, изчислени по начина и с честотата, посочени в член 365, параграф 2, през предходните 60 работни дни (sVaRavg), умножена по мултипликационния коефициент (ms) съгласно член 366;
2. Институциите, които използват вътрешен модел за изчисляване на своето капиталово изискване за специфичен риск по дългови инструменти, спазват допълнително капиталово изискване, определено като сбор от сумите по букви а) и б) по-долу:
а)
капиталовото изискване, изчислено съгласно членове 337 и 338 за специфичния риск по секюритизиращи позиции и кредитни деривати за n-то неизпълнение в търговския портфейл, с изключение на включените в капиталовото изискване за специфичния риск по портфейла за корелационно търгуване съгласно раздел 5 и - в съответните случаи - капиталовото изискване за специфичен риск съгласно глава 2, раздел 6, за тези позиции в ПКИ, за които не са изпълнени нито условията по член 350, параграф 1, нито условията по член 350, параграф 2;
б)
по-високата измежду следните стойности:
i)
последната известна величина на показателя за риск за допълнителния риск от неизпълнение и миграционен риск, изчислена съгласно раздел 3;
ii)
средната величина на този показател за предходните 12 седмици.
3. Институциите, които имат портфейл за корелационно търгуване, отговарящ на изискванията по член 338, параграфи 1-3, могат да спазват капиталово изискване въз основа на член 377 вместо член 338, параграф 4, изчислявано като по-високата измежду следните стойности:
а)
последната известна величина на показателя за риск за портфейла за корелационно търгуване, изчислен съгласно раздел 5;
б)
средната величина на тази стойност за предходните 12 седмици;
в)
8 % от капиталовото изискване, което съгласно член 338, параграф 4 би било определено към момента на изчисляване на последната величина на показателя за риск, посочен в буква а) за всички позиции, включени във вътрешния модел за портфейла за корелационно търгуване.
Раздел 2
Общи изисквания
Член 365
Изчисляване на стойността под риск и стресираната стойност под риск
1. При изчисляването на стойността под риск съгласно член 353 се спазват следните изисквания:
а)
стойността под риск се изчислява ежедневно;
б)
използва се 99-процентов едностранен доверителен интервал;
в)
използва се 10-дневен период на държане;
г)
използва се ефективен исторически период на наблюдение от най-малко една година, освен когато е оправдан по-кратък период на наблюдение поради значително рязко увеличение на променливостта на цените;
д)
множеството от данни се актуализира най-малко веднъж месечно.
Институцията може да използва стойности под риск, изчислени при използване на периоди на държане под 10 дни, които се приравняват към период от 10 дни с помощта на подходяща методология, която подлежи на периодичен преглед.
2. Освен това институцията изчислява най-малко веднъж седмично стресираната стойност под риск за текущия портфейл съгласно изискванията по параграф 1, като входящите данни за модела за изчисляване на стойността под риск се съобразяват с историческите данни от непрекъснат 12-месечен период на значителен финансов стрес, свързан с портфейла на институцията. Изборът на такива исторически данни се подлага на поне ежегоден преглед от институцията, която съобщава резултатите на компетентните органи. ЕБО следи различните практики на изчисляване на стресираната стойност под риск и издава насоки за тези практики в съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 366
Регулаторни бек-тестове и мултипликационни коефициенти
1. Резултатите от изчисленията по член 365 се умножават по мултипликационните коефициенти (mc) и (ms).
2. Всеки един от мултипликационните коефициенти (mc) и (ms) представлява сбор от най-малко 3 и надбавка между 0 и 1 съгласно таблица 1. Надбавката зависи от броя на превишенията за последните 250 работни дни според данните от бек-тестовете на институцията, проведени по отношение на стойността под риск съгласно член 365, параграф 1.
Таблица 1
Брой превишения
Надбавка
По-малко от 5
0,00
5
0,40
6
0,50
7
0,65
8
0,75
9
0,85
10 или повече
1,00
3. Институциите броят превишения за деня въз основа на бек-тестове на хипотетичните и действителните промени в стойността на портфейла. Превишение е еднодневна промяна в стойността на портфейла, която надвишава съответната получена по модела на институцията еднодневна мярка за стойността под риск. С цел определяне на надбавката броят на превишенията се измерва поне веднъж на всяко тримесечие и се равнява на по-големия измежду броя на превишенията при хипотетичните и при действителните промени в стойността на портфейла.
Бек-тестването за хипотетични промени в стойността на портфейла се основава на сравнение между стойността на портфейла в края на деня и стойността му в края на следващия ден при допускане, че позициите са непроменени.
Бек-тестването за действителните промени в стойността на портфейла се основава на сравнение между стойността на портфейла в края на деня и стойността му в края на следващия ден, без таксите, комисионите и нетния доход от лихви.
4. В отделни случаи компетентните органи могат да ограничат надбавката до размера, който произтича от превишенията при хипотетични промени, когато броят на превишенията при действителните промени не произтича от недостатъци на вътрешния модел.
5. За да могат компетентните органи непрекъснато да следят дали мултипликационните коефициенти са подходящи, институциите своевременно, при всички случаи в срок от пет работни дни, уведомяват компетентните органи за превишенията, установени чрез програмите им за бек-тестване.
Член 367
Изисквания за измерване на риска
1. Всеки вътрешен модел, използван за изчисляване на капиталовите изисквания за позиционен риск, валутен риск и стоков риск, и всеки вътрешен модел, използван за корелационното търгуване, трябва да отговаря на всяко едно от следните изисквания:
а)
моделът обхваща точно всички съществени рискове;
б)
моделът отчита достатъчен брой рискови фактори в зависимост от степента на активност на институцията на съответните пазари. Когато рисков фактор е включен в модела за ценообразуване на институцията, но не е включен в модела за измерване на риска, институцията може да обоснове този пропуск по задоволителен за компетентните органи начин. Моделът за измерване на риска обхваща нелинейността на опциите и другите инструменти, както и корелационния риск и базисния риск. Когато се използват приближения за рисковите фактори, те се подкрепят от надеждни исторически данни за действителната държана позиция.
2. Всеки вътрешен модел, използван за изчисляване на капиталовите изисквания за позиционен риск, валутен риск или стоков риск, отговаря на всяко едно от следните изисквания:
а)
моделът включва набор от рискови фактори, съответстващи на лихвените проценти във всяка валута, в която институцията има балансови или задбалансови позиции, чувствителни към лихвените проценти. Институцията моделира кривите на доходността, като използва един от общоприетите подходи. За съществените експозиции към лихвен риск в основните валути и на основните пазари кривата на доходността се разделя на най-малко шест матуритетни интервала, за да обхване колебанията на променливостта на лихвените проценти по цялата крива на доходността. Моделът обхваща и риска от движения с непълна функционална зависимост между различните криви на доходност;
б)
моделът включва рисковите фактори, съответстващи на златото и на отделните чуждестранни валути, в които са деноминирани позициите на институцията. По отношение на ПКИ се вземат предвид действителните им валутни позиции. Институциите могат да използват отчетността на трето лице за позицията на ПКИ в чуждестранна валута, когато точността на тази отчетност е надлежно осигурена. Ако институцията няма сведения за валутните позиции на ПКИ, тази позиция се измерва и третира в съответствие с член 353, параграф 3;
в)
моделът използва отделен рисков фактор най-малко за всеки от капиталовите пазари, на които институцията държи значителни позиции;
г)
моделът използва отделен рисков фактор най-малко за всяка стока, в която институцията държи значителни позиции. Моделът трябва да обхваща и риска от движения с непълна функционална зависимост между подобни, но нееднакви стоки и експозицията към промените на форуърдните цени, възникващи от несъответствия на матуритетите. Той също така отчита пазарните характеристики, особено датите на доставка и възможността на търговците да закриват позиции;
д)
с вътрешния модел на институцията се оценява консервативно рискът от нисколиквидни позиции и позиции с ограничена ценова прозрачност посредством реалистични пазарни сценарии. Освен това вътрешният модел отговаря на минималните стандарти по отношение на данните. Приближенията са достатъчно консервативни и се използват само когато наличните данни са недостатъчни или не отразяват реалната променливост на позицията или портфейла.
3. Във всеки вътрешен модел, използван за целите на настоящата глава, институциите могат да използват емпирични зависимости в рамките на категориите рискове и между тях само ако подходът им за измерване на зависимостите е надежден и въведен изцяло.
Член 368
Качествени изисквания
1. Всеки вътрешен модел, използван за целите на настоящата глава, е надеждно разработен и обхваща всички операции на институцията, и по-специално, се спазва всяко едно от следните качествени изисквания:
а)
всеки вътрешен модел, използван за изчисляване на капиталовите изисквания за позиционен, валутен или стоков риск е добре интегриран в ежедневния процес на институцията по управление на риска и служи за основа на отчитането на рисковите експозиции пред висшето ръководство;
б)
институцията има звено за контрол на риска, което е независимо от звената, участващи в търговската дейност, и се отчита директно пред висшето ръководство. Това звено отговаря за разработването и прилагането на всеки вътрешен модел, използван за целите на настоящата глава. Звеното извършва първоначалното и текущото утвърждаване на всеки вътрешен модел, използван за целите на настоящата глава, като носи отговорност за цялостната система за управление на риска. Звеното ежедневно изготвя и анализира отчети за резултатите от прилагането на всички вътрешни модели, използвани за изчисляване на капиталовите изисквания за позиционен, валутен и стоков риск, и за необходимите мерки, които трябва да бъдат предприети по отношение на лимитите за търгуване;
в)
управителният орган и висшето ръководство на институцията участват активно в процеса по контрол на риска, а всекидневните отчети, изготвяни от звеното за контрол на риска, се преглеждат от лица на такова ниво в йерархията, което им дава достатъчно правомощия да налагат както намаляване на позициите, заемани от отделните търговци, така и намаляване на общата рискова експозиция на институцията;
г)
институцията разполага с достатъчно на брой служители, които имат умения за използването на усъвършенствани вътрешни модели в търговията, контрола на риска, одитирането и дейностите на звеното за отчитане на сделките (бек-офис), включително моделите, използвани за целите на настоящата глава;
д)
институцията има установени процедури за наблюдение и осигуряване на спазването на набор от документирани вътрешни правила и разпоредби за контрол във връзка с цялостното функциониране на вътрешните модели, включително моделите, използвани за целите на настоящата глава;
е)
за всеки вътрешен модел, използван за целите на настоящата глава, е доказано в практиката, че измерва рисковете с приемлива точност;
ж)
институцията периодично извършва стрес тестове, включително обратни стрес тестове, по определена стриктна програма, която обхваща всички вътрешни модели за целите на настоящата глава, а резултатите от тези стрес тестове се преглеждат от висшето ръководство и отразяват в политиката и лимитите, които то налага. В този процес по-специално се вземат предвид неликвидността на пазарите при стресирани пазарни условия, рискът от концентрация, рискът от еднопосочността на пазарите, събитийният риск и рискът от внезапно неизпълнение, нелинейността на продуктите, позициите в опции с висока отрицателна вътрешна стойност, позициите с прекъсване на цените и други рискове, които не могат да бъдат включени по подходящ начин във вътрешните модели. Приложените сътресения отразяват характера на портфейлите и времето, което би било необходимо за хеджиране или управление на рисковете при неблагоприятни пазарни условия;
з)
като част от процеса си на редовно вътрешно одитиране институцията извършва независим преглед на вътрешните си модели, включително на използваните за целите на настоящата глава модели.
2. Прегледът, посочен в параграф 1, буква з), включва както дейностите на търговските звена, така и звеното за независим контрол на риска. Най-малко веднъж годишно институцията извършва преглед на цялостния си процес на управление на риска. Прегледът обхваща следното:
а)
адекватността на документацията на системата и процеса на управление на риска и организацията на звеното за контрол на риска;
б)
отразяването на оценките на рисковете във всекидневното управление на риска и надеждността на управленската информационна система;
в)
процеса, използван от институцията за одобряване на моделите за ценообразуване въз основа на риска и системите за оценка, които се използват от служителите в звеното за сключване на сделките (фронт-офис) и в звеното за отчитане на сделките (бек-офис);
г)
обхвата на рисковете, включени в модела за измерване на риска, и утвърждаването на всички съществени промени в процеса на измерване на риска;
д)
точността и пълнотата на данните за позициите, точността и целесъобразността на допусканията за променливостта и корелационната зависимост, както и точността на оценките и изчисленията за чувствителността към риск;
е)
проверките, извършвани от институцията за оценка на последователността, навременността и надеждността на източниците на данни, използвани за вътрешните модели, включително независимостта на такива източници на данни;
ж)
проверките, извършвани от институцията за оценка на бек-тестовете, провеждани за оценка на точността на модела.
3. Тъй като техниките и най-добрите практики се променят, институциите прилагат новите техники и практики във всеки вътрешен модел, използван за целите на настоящата глава.
Член 369
Вътрешно утвърждаване
1. Институциите имат въведени процеси, осигуряващи надлежно утвърждаване на всичките им вътрешни модели, използвани за целите на настоящата глава, от страна на лица с подходяща квалификация, които не са свързани с процеса на разработване на моделите, за да се гарантира, че те са надеждно разработени и обхващат всички съществени рискове по подходящ начин. Утвърждаването се извършва при първоначалната разработка на вътрешния модел и при въвеждане на значителни изменения във вътрешния модел. Утвърждаването се извършва също така периодично, особено когато има значителни структурни промени на пазара или промени в състава на портфейла, които биха могли да доведат до неадекватност на вътрешния модел. Тъй като техниките и най-добрите практики за вътрешно утвърждаване се променят, институциите прилагат съответните нововъведения. Утвърждаването на вътрешния модел не се ограничава до бек-тестване, а също така включва поне следното:
а)
тестове с цел проверка дали допусканията, направени във вътрешния модел, са подходящи и не подценяват или надценяват риска;
б)
в допълнение към надзорните програми за бек-тестване институциите извършват свои собствени вътрешни тестове за утвърждаване на вътрешните модели, включващи бек-тестове и съответстващи на рисковете и структурата на портфейлите им;
в)
използване на хипотетични портфейли, за да се гарантира, че вътрешният модел е в състояние да отчита особени структурни характеристики, които биха могли да възникнат, като например съществен базисен риск и риск от концентрация.
2. Институцията извършва бек-тестове във връзка както с действителните, така и с хипотетичните изменения на стойността на портфейла.
Раздел 3
Особени изисквания във връзка с моделите за специфичен риск
Член 370
Изисквания във връзка с моделите за специфичен риск
Всеки вътрешен модел, използван за изчисляване на капиталовите изисквания за специфичен риск, както и всеки вътрешен модел за корелационно търгуване, отговаря на следните допълнителни изисквания:
а)
обяснява историческите промени на цените на активите в портфейла;
б)
обхваща концентрациите по отношение на размера и промените на състава на портфейла;
в)
устойчив e при неблагоприятни условия;
г)
утвърден e чрез бек-тестове, чиято цел е да се прецени дали специфичният риск е правилно обхванат. Ако институцията извършва такива бек-тестове въз основа на съответните подпортфейли, тези подпортфейли трябва да бъдат подбрани по последователен начин;
д)
отчита индивидуалния за институцията базисен риск, по-специално чувствителен е към съществените характерни различия между подобни, но нееднакви позиции;
е)
обхваща събитийния риск.
Член 371
Изключения от моделите за специфичен риск
1. Институцията може да избере да изключи от изчислението на изискването си за собствен капитал за специфичен риск, което извършва с помощта на вътрешен модел, онези позиции, за които изпълнява капиталовото изискване за специфичен риск съгласно член 332, параграф 1, буква д) или член 337, с изключение на позициите, спрямо които се прилага подходът, изложен в член 377.
2. Институцията може да не включва риска от неизпълнение и миграционния риск по търгуваните дългови инструменти в своя вътрешен модел, когато покрива тези рискове чрез изискванията по раздел 4.
Раздел 4
Вътрешен модел за допълнителния риск от неизпълнение и миграционен риск
Член 372
Изискване за вътрешен модел за допълнителния риск от неизпълнение и миграционен риск
Всяка институция, която използва вътрешен модел за изчисляване на изискванията си за собствен капитал за специфичен риск по търгувани дългови инструменти, разполага и с вътрешен модел за допълнителния риск от неизпълнение и миграционен риск, за да обхваща риска от неизпълнение и миграционния риск по позициите от търговския си портфейл, които са допълнителни спрямо рисковете, обхванати от мярката за стойност под риск съгласно член 365, параграф 1. Институцията доказва, че нейният вътрешен модел отговаря на следните стандарти при допускане за постоянно равнище на риска, с корекции при необходимост с цел да се отрази въздействието на ликвидността, концентрациите, хеджирането и възможностите за избор:
а)
вътрешният модел осигурява смислена диференциация на рисковете и точни и последователни прогнозни оценки за допълнителния риск от неизпълнение и миграционен риск;
б)
прогнозните оценки на вътрешния модел за потенциалните загуби играят съществена роля в управлението на риска от страна на институцията;
в)
пазарните данни и данните за позициите, използвани във вътрешния модел, са актуални и са предмет на подходяща оценка за качество;
г)
изискванията, изложени в член 367, параграф 3, член 368, член 369, параграф 1 и в член 370, букви б), в), д) и е) са изпълнени.
ЕБО публикува насоки относно изискванията, изложени в членове 373-376.
Член 373
Обхват на вътрешния модел за допълнителния риск от неизпълнение и миграционен риск
Вътрешният модел за допълнителния риск от неизпълнение и миграционен риск обхваща всички позиции, за които се прилага капиталово изискване за специфичен лихвен риск, включително за позициите, за които капиталовото изискване за специфичен риск е 0 % съгласно член 336, но не включва секюритизиращите позиции и кредитните деривати за n-то неизпълнение.
С разрешението на компетентните органи институцията може да избере да включи последователно всички котирани позиции в капиталови инструменти и всички дериватни позиции, базирани на допуснати за търговия капиталови инструменти. Разрешение се дава, ако включването на тези позиции и инструменти съответства на начина, по който институцията вътрешно измерва и управлява риска.
Член 374
Параметри на вътрешния модел за допълнителния риск от неизпълнение и миграционен риск
1. Институциите използват вътрешния модел, за да изчислят величината на показател, с който се измерват загубите в резултат на неизпълнение, както и вътрешната или външната миграция на експозициите между рейтинговите класове при 99,9-процентов доверителен интервал за времеви хоризонт от една година. Институциите изчисляват величината на този показател най-малко веднъж седмично.
2. Корелационните допускания се подкрепят от анализ на обективни данни в надеждно разработена система. Вътрешният модел отразява по подходящ начин концентрациите по отношение на емитентите. Отразяват се също концентрациите, които могат да възникнат в рамките на един клас или в различни класове инструменти в условия на стрес.
3. Вътрешният модел за допълнителния риск от неизпълнение и миграционен риск отразява въздействието на зависимостта между събитията на неизпълнение и събитията на миграция. Не се отразява въздействието на диверсифицирането между събитията на неизпълнение и на миграция, от една страна, и другите рискови фактори, от друга страна.
4. Вътрешният модел се основава на допускането за постоянно ниво на риск за едногодишен времеви хоризонт, което предполага, че отделните позиции или групи позиции в търговския портфейл, при които е настъпило неизпълнение или миграция през техния хоризонт на ликвидност, се ребалансират в края на своя хоризонт на ликвидност, за да се достигне първоначалното ниво на риск. Другият възможен вариант е институцията да използва последователно допускането за постоянна позиция за период от една година.
5. Хоризонтите на ликвидност се определят съгласно времето, необходимо за продажбата на позицията или за хеджиране на всички съответни съществени ценови рискове при пазарен стрес, като се отчита специално размерът на позицията. Хоризонтите на ликвидност отразяват действителната практика и опит по време на периоди както на системен или идиосинкратичен стрес. Хоризонтът на ликвидност се измерва съгласно консервативни допускания и е достатъчно дълъг, така че актът на продажбата или хеджирането сам по себе си да не повлияе съществено върху цената, по която биха се извършили продажбата или хеджирането.
6. Подходящият хоризонт на ликвидност за дадена позиция или група позиции не може да бъде по-кратък от три месеца.
7. При определяне на подходящия хоризонт на ликвидност за дадена позиция или група позиции се вземат предвид вътрешните правила на институцията, свързани с корекцията на стойността и управлението на нетъргуваните позиции. Когато дадена институция определя хоризонтите на ликвидност за групи позиции вместо за индивидуални позиции, критериите за определяне на групите позиции се определят по начин, който правилно отразява различията в ликвидността. Хоризонтите на ликвидност са по-големи за концентрираните позиции, което отразява по-дългия срок, необходим за реализацията на такива позиции. Хоризонтът на ликвидност за „лицето, опериращо секюритизационна схема“ отразява времето за натрупване, продажба и секюритизация на активите или за хеджиране на съществените рискове в условия на пазарен стрес.
Член 375
Признаване на хеджирането при прилагане на вътрешния модел за допълнителния риск от неизпълнение и миграционен риск
1. Техники за хеджиране могат да бъдат включени във вътрешния модел на институцията за отчитане на допълнителния риск от неизпълнение и миграционен риск. Позициите могат да бъдат нетирани, когато дълги и къси позиции се отнасят до един и същ финансов инструмент. Ефектите от хеджирането или диверсификацията, свързани с дългите и късите позиции, включващи различни инструменти или различни ценни книжа на един длъжник, както и дългите и късите позиции към различни емитенти, могат да бъдат признати само чрез изрично моделиране на брутните дълги и къси позиции в различните инструменти. Институциите отчитат въздействието на съществените рискове, които могат да възникнат в интервала между падежа на хеджираните позиции и хоризонта на ликвидност, както и възможните съществени базисни рискове в стратегиите за хеджиране по продукти, ранг в капиталовата структура, вътрешен или външен рейтинг, падеж, година на емитиране и други разлики в инструментите. Институцията отразява хеджираната позиция само до степента, до която тя може да бъде поддържана, дори когато длъжникът наближава кредитно или друго събитие.
2. За позициите, които са хеджирани посредством динамични стратегии за хеджиране, ребалансирането на хеджираните позиции в рамките на хоризонта на ликвидност на хеджираната позиция може да бъде признато, при условие че институцията:
а)
избере да моделира последователно ребалансирането на хеджираната позиция за цялата съответна група позиции в търговския портфейл;
б)
докаже, че включването на резултатите от ребалансирането води до по-добро измерване на риска;
в)
докаже, че пазарите на използваните за хеджиране инструменти са достатъчно ликвидни, за да позволят такова ребалансиране дори в периоди на стрес. Всички остатъчни рискове, произтичащи от динамичните стратегии за хеджиране, трябва да бъдат отразени в капиталовото изискване.
Член 376
Специални изисквания за вътрешния модел за допълнителния риск от неизпълнение и миграционен риск
1. Вътрешният модел за обхващане на допълнителния риск от неизпълнение и миграционен риск отразява нелинейното въздействие на опциите, структурираните кредитни деривати и другите позиции със съществено нелинейно поведение по отношение на промени в цените. Институцията надлежно отчита степента на моделен риск, присъщ на оценката и изготвянето на приблизителни оценки на ценовите рискове, свързани с такива продукти.
2. Вътрешният модел се основава на обективни и актуални данни.
3. Като част от независимия преглед и утвърждаването на вътрешните си модели, използвани за целите на настоящата глава, включително за целите на системата за измерване на риска, институцията по-конкретно извършва всичко посочено по-долу:
а)
потвърждава, че подходът на моделиране на зависимостите и ценовите промени е подходящ за нейния портфейл, включително изборът и теглата на факторите на системния риск;
б)
извършва различни стрес тестове, включително анализ на чувствителността и сценариен анализ, за да оцени количествената и качествената надеждност на вътрешния модел, особено по отношение на третирането на концентрациите. Тези тестове не се ограничават до различните събития, наблюдавани в миналото;
в)
извършва подходящо утвърждаване чрез количествени техники, включително подходящи сравнителни показатели за вътрешно моделиране.
4. Вътрешният модел отговаря на прилаганите от институцията вътрешни методи за управление на риска с цел установяване, измерване и управление на рисковете, свързани с търгуването.
5. Институциите документират вътрешните си модели, така че корелационните и другите допускания за модела да бъдат прозрачни за компетентните органи.
6. Вътрешният модел оценява консервативно риска от нисколиквидни позиции и от позиции с ограничена ценова прозрачност при реалистични пазарни сценарии. Освен това вътрешният модел отговаря на минималните стандарти по отношение на данните. Приближенията са достатъчно консервативни и могат да се използват само когато наличните данни са недостатъчни или не отразяват реалната променливост на позицията или портфейла.
Раздел 5
Вътрешен модел за отчитане на корелационното търгуване
Член 377
Изисквания към вътрешния модел за отчитане на корелационното търгуване
1. Компетентните органи дават разрешение да се използва вътрешен модел за определяне на капиталовото изискване за портфейла за корелационно търгуване, вместо да се прилага капиталовото изискване по член 338, на институциите, на които е разрешено да използват вътрешен модел за специфичен риск по дългови инструменти и които отговарят на изискванията по параграфи 2-6 от настоящия член, както и по член 367, параграфи 1 и 3, член 368, член 369, параграф 1 и член 370, букви а), б), в), д) и е).
2. Институциите използват този вътрешен модел, за да изчислят величината на показател, който отразява по подходящ начин всички ценови рискове при 99,9-процентов доверителен интервал за времеви хоризонт от една година, при допускане за постоянно равнище на риска, с корекции при необходимост с цел да се отрази влиянието на ликвидността, концентрациите, хеджирането и възможността за избор. Институциите изчисляват величината на този показател най-малко веднъж седмично.
3. Моделът по параграф 1 адекватно обхваща следните рискове:
а)
кумулативния риск, възникващ от неизпълнение на повече от един длъжник, включително реда на неизпълненията, при продуктите, разделени на траншове;
б)
риска от кредитния спред, включително ефектите, свързани с гама коефициента и кръстосания гама коефициент;
в)
променливостта на присъщите зависимости, включително кръстосания ефект между спредовете и зависимостите;
г)
базисният риск, включващ следните два елемента:
i)
разликата между спреда на индекс и спредовете на съставляващите го задължения на отделни длъжници; и
ii)
разликата между присъщия корелационен коефициент на индекс и на специално съставените портфейли;
д)
променливостта на процента на събиране на вземанията, доколкото е свързана със склонността на процента на събиране на вземанията да оказва влияние върху цените на траншовете;
е)
доколкото цялостният измерител на риска включва ползите от динамичното хеджиране - риска от несъвършено хеджиране и потенциалните разходи за ребалансиране на хеджираните позиции;
ж)
всички други съществени ценови рискове по позиции в портфейла за корелационно търгуване.
4. Институцията използва достатъчно пазарни данни в рамките на модела по параграф 1, за да гарантира, че обхваща напълно характерните рискове по тези експозиции в своя вътрешен подход съгласно изискванията по настоящия член. Тя трябва да е в състояние да докаже пред компетентните органи с помощта на бек-тестове или други подходящи средства, че с модела може адекватно да се обясни изменението на цените на тези продукти в миналото.
Институцията има подходящи правила и процедури, за да може да разделя своите позиции, които е разрешено да включи в капиталовото изискване съгласно настоящия член, от другите си позиции, за които няма такова разрешение.
5. Институцията редовно прилага поредица от специални, предварително определени стрес сценарии по отношение на портфейла с всички позиции, включени в модела по параграф 1. С тези стрес сценарии се изследват ефектите от напрежението върху процента на случаите на неизпълнение, процента на събиране на вземанията, кредитните спредове, базисните рискове, зависимостите и други значими рискови фактори, свързани с портфейла за корелационно търгуване. Институцията прилага тези стрес сценарии поне веднъж седмично и поне веднъж на всяко тримесечие се отчита пред компетентните органи за резултатите, като представя и сравнения с капиталовото изискване на институцията в съответствие с настоящия член. За всички случаи, в които резултатите от стрес тестовете съществено превишават изискването за собствен капитал за портфейла за корелационно търгуване, своевременно се съобщава на компетентните органи. ЕБО разработва насоки за прилагането на стрес сценариите спрямо портфейла за корелационно търгуване.
6. Вътрешният модел оценява консервативно риска от нисколиквидни позиции и от позиции с ограничена ценова прозрачност при реалистични пазарни сценарии. Освен това вътрешният модел отговаря на минималните стандарти по отношение на данните. Приближенията са достатъчно консервативни и могат да се използват само когато наличните данни са недостатъчни или не отразяват реалната променливост на позицията или портфейла.
ДЯЛ V
КАПИТАЛОВИ ИЗИСКВАНИЯ ЗА СЕТЪЛМЕНТ РИСК
Член 378
Сетълмент риск и риск при доставка
При сделки с дългови или капиталови инструменти, чуждестранна валута или стоки (с изключение на репо сделките и сделките по предоставяне или получаване в заем на ценни книжа или стоки), по които не е извършен сетълмент до договорената дата за доставка, институцията изчислява ценовата разлика, във връзка с която тя е изложена на риск.
Ценовата разлика се изчислява като разликата между договорената цена на сетълмент за съответния дългов или капиталов инструмент, чуждестранна валута или стоки и неговата/нейната текуща пазарна стойност, когато тази разлика може да доведе до загуба за кредитната институция.
Институцията умножава ценовата разлика по съответния коефициент от дясната колона на следната таблица 1, за да изчисли изискването си за собствен капитал за сетълмент риск.
Таблица 1
Брой работни дни след договорената дата на сетълмента
(%)
5 - 15
8
16 - 30
50
31 - 45
75
46 или повече
100
Член 379
Свободни доставки
1. Институцията е длъжна да задели собствен капитал съгласно таблица 2 в следните случаи:
а)
институцията е платила за ценни книжа, чуждестранна валута или стоки, преди да ги получи, или е доставила ценни книжа, чуждестранна валута или стоки, преди да ѝ бъде платено за тях;
б)
в случай на трансгранични сделки са изминали един или повече дни от извършване на плащането или доставката от страна на институцията.
Таблица 2
Капиталово третиране на свободни доставки
Колона 1
Колона 2
Колона 3
Колона 4
Вид на сделката
До първото договорно плащане или доставка
От първото договорно плащане или доставка до четири дни след второто договорно плащане или доставка
От 5 работни дни след второто договорно плащане или доставка до приключването на сделката
Свободна доставка
Няма капиталово изискване
Третира се като експозиция
Третира се като експозиция, претеглена с рисково тегло от 1 250 %
2. При прилагането на рискови тегла към експозиции в резултат на свободни доставки, третирани съгласно колона 3 от таблица 2, институциите, прилагащи вътрешнорейтинговия подход, изложен в трета част, дял II, глава 3, могат да присъдят оценка на PD за контрагентите, към които нямат друга експозиция от банковия портфейл, като използват външния рейтинг на контрагентите. Институциите, които използват собствени оценки на параметъра LGD, могат да прилагат този параметър съгласно член 161, параграф 1 към експозициите в резултат на свободни доставки, третирани съгласно колона 3 от таблица 2, при условие че прилагат същия параметър за всички експозиции от този вид. Като алтернатива институциите, които прилагат вътрешнорейтинговия подход, изложен в трета част, дял II, глава 3, могат да прилагат рисковите тегла по стандартизирания подход съгласно трета част, дял II, глава 2, при условие че прилагат тези тегла към всички експозиции от този вид, или могат да прилагат рисково тегло от 100 % към всички експозиции от този вид.
Ако размерът на положителната експозиция, произтичаща от свободна доставка, не е съществен, институциите могат да прилагат рисково тегло от 100 % към тези експозиции, освен когато се изисква прилагането на рисково тегло от 1 250 % съгласно колона 4 от таблица 2 в параграф 1.
3. Вместо да прилагат рисково тегло от 1 250 % за експозициите в резултат на свободна доставка съгласно колона 4 от таблица 2 в параграф 1, институциите могат да приспадат прехвърлената вече стойност плюс текущата положителна стойност на тези експозиции от елементите на базовия собствен капитал от първи ред съгласно член 36, параграф 1, буква к).
Член 380
Освобождаване от третирането
В случай на пълен срив на система за сетълмент, на система за клиринг или на ЦК компетентните органи могат да освобождават временно институциите от прилагането на капиталовите изисквания, изчислени съгласно членове 378 и 379, до нормализиране на положението. В този случай неизвършването на сетълмент по сделка от страна на контрагента не се счита за неизпълнение за целите на кредитния риск.
ДЯЛ VI
КАПИТАЛОВИ ИЗИСКВАНИЯ ЗА РИСК ПРИ КОРЕКЦИЯТА НА КРЕДИТНАТА ОЦЕНКА
Член 381
Значение на корекцията на кредитната оценка
За целите на настоящия дял и дял II, глава 6 „корекция на кредитната оценка (ККО)“ означава корекция на оценката, изчислена по средни пазарни цени, на портфейла от сделки с даден контрагент. Тази корекция отразява текущата пазарна стойност на кредитния риск от контрагента за институцията, но не отразява текущата пазарна стойност на кредитния риск от институцията за контрагента.
Член 382
Обхват
1. Институцията изчислява капиталовите изисквания за риск при ККО съгласно настоящия дял за всички извънборсови дериватни инструменти по отношение на всички свои стопански дейности, освен за кредитните деривати, признати за редуциране на размерите на рисковопретеглените експозиции при изчисляване на кредитния риск.
2. Институцията включва сделките по финансиране с ценни книжа в изчислението на собствения капитал, изискван по параграф 1, ако компетентният орган установи, че експозициите на институцията към риск при ККО, произтичащи от тези сделки, са съществени.
3. Сделките с квалифициран централен контрагент и сделките на клиент с клирингов член, при които клиринговият член действа като посредник между клиента и квалифициран централен контрагент и които пораждат експозиция по търговско финансиране на клиринговия член към квалифицирания централен контрагент, са изключени от капиталовите изисквания за риск при ККО.
4. Следните сделки са изключени от капиталовите изисквания за риск при ККО:
а)
сделки с нефинансови контрагенти, както са определени в член 2, точка 9 от Регламент (ЕС) № 648/2012, или с нефинансови контрагенти, установени в трета държава, при които не се превишават клиринговите прагове, посочени в член 10, параграфи 3 и 4 от същия регламент.
б)
вътрешногрупови транзакции, предвидени в член 3 от Регламент (ЕС) № 648/2012, освен ако държавите членки не въведат национални закони, изискващи структурно разделение в рамките на банкова група, в който случай компетентните органи могат да изискат за вътрешногруповите трансакции на структурно разделените институции да се прилагат капиталовите изисквания;
в)
сделки с контрагенти, предвидени в член 2, точка 10 от Регламент (ЕС) № 648/2012 и обхванати от преходните разпоредби на член 85, параграф 2 от посочения регламент, докато тези преходни разпоредби престанат да се прилагат;
г)
сделки с контрагенти, посочени в член 1, параграф 4, букви а) и б) и параграф 5, букви а)-в) от Регламент (ЕС) № 648/2012, и сделки с контрагенти, за които в член 115 от настоящия регламент се предвижда рисково тегло от 0 % за експозициите към този контрагент.
Освобождаването от изискване относно риска при ККО на сделките, посочени в член 382, параграф 4, буква в) от настоящия регламент, които са сключени по време на преходния период по член 85, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 648/2012, следва да се прилага за продължителността на договора по тази сделка.
5. До 1 януари 2015 г. и на всеки две години след това ЕБО извършва преглед с оглед на международното регулаторно развитие, включително потенциалните подходи за калибрирането и праговете за прилагане на изисквания относно риска при ККО, спрямо нефинансови контрагенти от трети държави.
ЕБО разработва в сътрудничество с ЕОЦКП проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на процедурите за изключване на сделките с нефинансови контрагенти, установени в трета държава, от капиталовите изисквания за риск при ККО.
ЕБО представя тези проекти на регулаторни технически стандарти в рамките на шест месеца от датата на прегледа, посочена в първа алинея.
На Комисията се делегира правомощието да приеме регулаторните технически стандарти, посочени във втора алинея, в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 383
Усъвършенстван подход
1. Институция, на която е разрешено да използва вътрешен модел за специфичен риск по дългови инструменти съгласно член 363, параграф 1, буква г), определя - за всички сделки, за които има разрешение да използва МВМ за определяне на стойността на експозицията към кредитен риск от контрагента съгласно член 283 - капиталовите изисквания за риск при ККО, като създава модел, описващ начина по който промените в кредитните спредове на контрагенти влияят върху ККО на всички контрагенти по тези сделки, отчитайки хеджиранията на риска във връзка с ККО, които са допустими съгласно член 386.
Институцията използва своя вътрешен модел, за да определи капиталовите изисквания за специфичен риск, свързан с търгуваните дългови позиции, и използва 99 % доверителен интервал и приравнен период на държане от 10 дена. Вътрешният модел се конструира така, че да симулира промени в кредитните спредове на контрагентите, но не моделира чувствителност на ККО към промени на другите пазарни фактори, включително към промени на стойността на референтния актив, стока, валута или лихвен процент на даден дериват.
Капиталовите изисквания за риск при ККО за всеки контрагент се изчисляват по следната формула:
където:
ti
=
моментът на i-тата преоценка, като се започва от t0=0;
tT
=
най-дългият договорен матуритет измежду всички нетиращи съвкупности с контрагента;
si
=
кредитният спред на контрагента в момент ti, използван за изчисляване на ККО на контрагента. Когато спредът по суап за кредитно неизпълнение на контрагента е известен, институцията използва този спред. Когато не е известен спредът по такъв суап за кредитно неизпълнение, институцията използва като приближение друг спред, който е подходящ с оглед на рейтинга, сектора и района на контрагента;
LGDMKT
=
LGD на контрагента, която се основава на спреда на пазарен инструмент на контрагента, ако такъв инструмент е наличен. Когато такъв инструмент не е налице, се използва като приближение друг спред, който е подходящ с оглед на рейтинга, сектора и района на контрагента.
Първият коефициент в сбора представлява приближение на присъщата за пазара пределна вероятност да настъпи неизпълнение в периода между момент ti-1 и момент ti;
EEi
=
очакваната експозиция към контрагента към момента на преоценяване ti, според което експозиции от различни нетиращи съвкупности към този контрагент се добавят и според което най-дългият матуритет на всяка нетираща съвкупност се определя от най-дългия договорен матуритет в рамките на съответната нетиращата съвкупност; институцията прилага начина на третиране, предвиден в параграф 3 при маржин сделки, ако използва мярката за очаквана положителна експозиция (ЕРЕ) съгласно член 285, параграф 1, буква а) или буква б) за маржин сделките;
Di
=
безрисковият дисконтов фактор към момент ti, като D0 = 1.
2. Когато изчислява капиталовите изисквания за риск при ККО за даден контрагент, институцията получава всички входящи данни, необходими й за вътрешния й модел за специфичен риск по дългови инструменти, по следните формули (избирайки подходящата в зависимост от случая):
а)
когато моделът е основан на изцяло ново ценообразуване, формулата в параграф 1 се използва директно;
б)
когато моделът е основан на чувствителността на кредитните спредове за определени моменти, институцията изчислява чувствителността за всеки кредитен спред („Regulatory CS01“) по следната формула:
За крайния времеви интервал i=T съответната формула е
в)
когато в модела се използва чувствителност на кредитни спредове към паралелни измествания на кредитни спредове, институцията използва следната формула:
г)
когато в модела се използва чувствителност от втори ред към изменения на кредитни спредове (гама коефициент на спреда), гама коефициентите се изчисляват по формулата в параграф 1.
3. Когато изчислява капиталовите изисквания за риск при ККО съгласно параграф 1, всяка институция, която използва мярката за EPE за обезпечени извънборсови деривати съгласно член 285, параграф 1, буква а) или буква б), извършва следните две действия:
а)
прави допускане за постоянен профил на очакваната експозиция;
б)
приравнява очакваната експозиция към ефективната очаквана експозиция, изчислявана съгласно член 285, параграф 1, буква б), за матуритет, равен на по-големия от следните срокове:
i)
половината от най-дългия матуритет в нетиращата съвкупност;
ii)
среднопретегления матуритет на всички сделки в нетиращата съвкупност.
4. Всяка институция, на която компетентните органи са разрешили съгласно член 283 да използва МВМ за изчисляване на стойностите на експозициите по отношение на повечето от дейностите си, но която използва методите, предвидени в дял II, глава 6, раздел 3, раздел 4 или раздел 5 за по-малките си портфейли и която има разрешение да използва вътрешен модел за пазарен риск за специфичния риск на дългови инструменти в съответствие с член 363, параграф 1, буква г), може с разрешение на компетентните органи да изчислява капиталовите изисквания за риск при ККО съгласно параграф 1 за нетиращите съвкупности, към които не се прилага МВМ. Компетентните органи дават такова разрешение само ако институцията използва методите по дял II, глава 6, раздел 3, раздел 4 или раздел 5 за ограничен брой по-малки портфейли.
За извършване на изчислението съгласно предходната алинея и когато резултатът, получен чрез МВМ се разминава с профилa на очакваната експозиция (EE), институцията извършва следните две действия:
а)
прави допускане за постоянен профил на EE;
б)
приравнява EE към стойността на експозицията, изчислена чрез методите по дял II, глава 6, раздел 3, раздел 4 или раздел 5 или чрез МВМ за матуритет, равен на по-големия от следните срокове:
i)
половината от най-дългия матуритет в нетиращата съвкупност;
ii)
среднопретегления матуритет на всички сделки в нетиращата съвкупност.
5. Институцията определя капиталовите изисквания за риск при ККО съгласно член 364, параграф 1 и членове 365 и 367 като сбор от стойността под риск при нормални условия и стресираната стойност под риск, които се изчисляват по следния начин:
а)
за стойността под риск при нормални условия се прилага текущото калибриране на параметрите за очакваната експозиция, както е изложено в член 292, параграф 2, първа алинея;
б)
за стресираната стойност под риск се използват бъдещите профили на EE на контрагентите чрез прилагане на съобразено с предполагаемия стрес калибриране съгласно член 292, параграф 2, втора алинея. Периодът на стрес за параметрите на кредитния спред е най-неблагоприятният едногодишен период на стрес в рамките на тригодишния стрес период, използван за параметрите на експозицията;
в)
при тези изчисления ще се прилага трикратният множител, използван при изчисляването на капиталовите изисквания, базиран на стойността под риск и на стресираната стойност под риск в съответствие с член 364 параграф 1. ЕБО следи за съгласуваност при всяко правомощие за преценка, което надзорните органи упражняват с цел прилагане на по-голям от трикратния множител спрямо данните за оценка под риск и стресирана оценка под риск по отношение на капиталовите изисквания за риск при ККО. Компетентните органи, прилагащи по-голям от трикратния множител, предоставят писмена обосновка на ЕБО;
г)
изчислението се прави най-малко веднъж месечно, като използваната EE се изчислява със същата честота. Ако за целите на изчислението, посочено в член 364, параграф 1, буква а), подточка ii) и буква б), подточка ii), не се използват ежедневни стойности, а такива с по-рядка честота, институциите използват средните стойности за тримесечие.
6. За експозициите към контрагент, за които при използване на одобрения вътрешен модел на институцията за специфичния риск по дългови инструменти се получава приближение на спред, което не съответства на рейтинга, сектора и района на контрагента, институцията използва метода, предвиден в член 384, за изчисляване на капиталовите изисквания за риск при ККО.
7. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за по-подробно определяне на това:
а)
как да се избере даден спред, който да бъде използван като приближение чрез одобрения вътрешен модел на институцията за специфичния риск по дългови инструменти, с цел установяване на посочените в параграф 1 si и LGDMKT;
б)
броят и размерът на портфейлите, които отговарят на критерия за ограничен брой по-малки портфейли по параграф 4.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 януари 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 384
Стандартизиран метод
1. Всяка институция, която не изчислява капиталовите изисквания за риск при ККО за своите контрагенти съгласно член 373, изчислява портфейлни капиталови изисквания за риск при ККО за всеки контрагент по следната формула, отчитайки хеджиранията за редуциране на риска при ККО, които са допустими съгласно член 386:
където:
h
=
едногодишният хоризонт на риска (в години); h = 1;
wi
=
теглото, приложимо за контрагент „i“.
На контрагент „i“ се присъжда едно от шестте тегла wi въз основа на външна кредитна оценка от избрана АВКО съгласно таблица 1. За контрагент, за който няма присъдена кредитна оценка от избрана АВКО:
а)
институция, използваща подхода по дял II, глава 3, съотнася вътрешния рейтинг на контрагента към една от външните кредитни оценки;
б)
институция, използваща подхода по дял II, глава 2, присъжда wi=1,0 % на този контрагент. Въпреки това се установява wi=3,0 %, ако институция използва член 128 за рисково претегляне за кредитен риск от контрагента по отношение на експозициите към този контрагент.
=
общата стойност на експозицията към кредитен риск от контрагента за контрагент „i“ (изчислена като сбор за всички нетиращи съвкупности), включително ефекта на обезпечението съгласно методите по дял II, глава 6, раздели 3-6, приложима към изчислението на капиталовите изисквания за кредитен риск от контрагента за този контрагент. Институция, която използва един от методите по дял II, глава 6, раздели 3 и 4, може да използва като EADitotal напълно коригираната стойност на експозицията в съответствие с член 223, параграф 5.
Институция, която не използва метода по дял II, глава 6, раздел 6, дисконтира експозицията чрез прилагане на следния коефициент:
Bi
=
условната стойност на закупената защита чрез суапове за кредитно неизпълнение върху задължения на едно лице (сбора им, ако позициите са повече от една), свързани с контрагент „i“ и използвани за хеджиране на риска при ККО.
Тази условна стойност се дисконтира чрез прилагане на следния коефициент:
Bind
=
пълната условна стойност на един или повече индексни суапове за кредитно неизпълнение на закупена защита, използвани за хеджиране на риска при ККО.
Тази условна стойност се дисконтира чрез прилагане на следния коефициент:
wind
=
теглото, приложимо за индексното хеджиране.
Институцията определя Wind чрез изчисляване на среднопретеглените wi, приложими за отделните компоненти на индекса;
Mi
=
ефективният матуритет на сделките с контрагент i.
Институция, използваща метода по дял II, глава 6, раздел 6, изчислява Mi съгласно член 162, параграф 2, буква ж). За тази цел обаче Mi не е ограничен до пет години, а до най-дългия договорен остатъчен матуритет в нетиращата съвкупност;
За институция, която не използва метода по дял II, глава 6, раздел 6, Mi е среднопретегления матуритет съгласно член 162, параграф 2, буква б). За тази цел обаче Mi не е ограничен до пет години, а до най-дългия договорен остатъчен матуритет в нетиращата съвкупност;
=
матуритетът на хеджиращия инструмент с условна стойност Bi (количествата Mi hedge Bi се събират, ако позициите са повече от една);
Mind
=
матуритетът на индексното хеджиране.
Когато позициите за индексно хеджиране са повече от една, Mind е матуритет, среднопретеглен спрямо условната стойност.
2. Когато даден контрагент е включен в индекс, на който се базира суап за кредитно неизпълнение, използван за хеджиране на кредитния риск от контрагента, институцията може да извади условната стойност, която може да бъде отнесена към този контрагент според теглото му в индекса, от условната стойност на индексния суап за кредитно неизпълнение и да я третира като хеджиране (Bi) на индивидуалния контрагент с матуритет, основаващ се на матуритета на индекса.
Таблица 1
Степен на кредитно качество
Тегло wi
1
0,7 %
2
0,8 %
3
1,0 %
4
2,0 %
5
3,0 %
6
10,0 %
Член 385
Алтернатива на използването на методите за ККО при изчисляването на капиталовите изисквания
Като алтернатива на член 384, за посочените в член 382 инструменти и с предварителното съгласие на компетентния орган институциите, използващи метода на първоначалната експозиция, изложен в член 275, могат да прилагат мултипликационен коефициент 10 към получения размер на рисково претеглените експозиции за кредитен риск от контрагента по отношение на тези експозиции, вместо да изчисляват капиталовите изисквания за риск при ККО.
Член 386
Допустимо хеджиране
1. Хеджирането е „допустимо“ за целите на изчисляването на капиталовите изисквания за риск при ККО съгласно членове 383 и 384 само когато се използва за редуциране на риска при ККО и се управлява с тази цел, както и когато е под една от следните форми:
а)
суапове за кредитно неизпълнение върху задължения на едно лице или други равностойни инструменти за хеджиране, които се отнасят пряко до контрагента;
б)
индексни суапове за кредитно неизпълнение, при условие че базисната разлика между всеки спред на отделен контрагент и спредовете по хеджирането чрез индексни суапове за кредитно неизпълнение се отразява, по задоволителен за компетентните органи начин, в стойността под риск.
Изискването по буква б) базовата разлика между всеки спред на отделен контрагент и спредовете по хеджирането чрез индексни суапове за кредитно неизпълнение да се отразява в стойността под риск се прилага и в случаите, когато като приближение за спред на контрагента се използва друг спред.
За всички контрагенти, за които като приближение се използва друг спред, институцията използва подходящи базисни времеви редове, получени от представителна група подобни лица, за чийто спред има данни.
Ако базовата разлика между спреда на отделния контрагент и спредовете по хеджирането чрез индексни суапове за кредитно неизпълнение не е отразена по задоволителен за компетентните органи начин, институцията отразява само 50 % от условната стойност на индексното хеджиране в стойността под риск.
Не е разрешено прекомерно хеджиране на експозициите със суапове за кредитно неизпълнение върху задължения на едно лице по метода, посочен в член 383.
2. Институцията не отразява други видове хеджиране за риск от контрагента при изчисляването на капиталовите изисквания за риск при ККО. По-специално, траншираните суапове за кредитно неизпълнение или суаповете за n-то кредитно неизпълнение и дълговите ценни книжа, обвързани със заеми, не са допустимо хеджиране при изчисляването на капиталовите изисквания за риск с ККО.
3. Допустимото хеджиране, включено в изчислението на капиталовите изисквания за риск при ККО, не се включва в изчислението на капиталовите изисквания за специфичен риск съгласно дял IV,нито третира като редуциране на кредитния риск, освен за кредитния риск от контрагента за същия портфейл сделки.
ЧЕТВЪРТА ЧАСТ
ГОЛЕМИ ЕКСПОЗИЦИИ
Член 387
Предмет
Институциите следят и контролират големите си експозиции съгласно настоящата част.
Член 388
Изключения от обхвата
Настоящата част не се прилага за инвестиционните посредници, които отговарят на критериите по член 95, параграф 1 или член 96, параграф 1.
Настоящата част не се прилага по отношение на консолидирана група, ако тази група включва единствено инвестиционни посредници, посочени в член 95, параграф 1 или член 96, параграф 1, и спомагателни дружества и която не включва кредитни институции.
Член 389
Определение
За целите на настоящата част „експозиция“ означава всеки актив или задбалансова позиция съгласно трета част, дял II, глава 2, без прилагане на рисковите тегла или степените на риск.
Член 390
Изчисляване на стойността на експозицията
1. Експозициите, произтичащи от инструментите по приложение II, се изчисляват по един от методите, изложени в трета част, дял II, глава 6.
2. Институциите, на които е разрешено да използват метода на вътрешния модел, съгласно член 283, могат за използват метода на вътрешния модел, за да изчисляват стойността на експозицията при репо сделки, сделки по предоставяне или получаване в заем на ценни книжа или стоки, маржин заемни сделки и транзакции с удължен сетълмент.
3. Институциите, които изчисляват капиталовите изисквания за дейностите в рамките на търговския си портфейл съгласно трета част, дял IV, глава 2, член 299, съгласно трета част, дял V и в съответните случаи съгласно трета част, дял IV, глава 5, изчисляват стойността на експозициите си към отделни клиенти, които възникват в рамките на търговския портфейл, като сбор от следните елементи:
а)
положителното превишение на дългите позиции на институцията над късите ѝ позиции във всички финансови инструменти, емитирани от съответния клиент, като нетната позиция във всеки отделен инструмент се изчислява по методите, посочени в трета част, дял IV, глава 2;
б)
нетната експозиция - в случаите на поемане на дългов или капиталов инструмент;
в)
експозициите в резултат на сделки, споразумения и договори, посочени в членове 299 и 378-380, със съответния клиент, като тези експозиции се изчисляват по начина за изчисление на стойностите на експозиции, изложен в посочените членове.
За целите на буква б) нетната експозиция се изчислява чрез приспадане на тези позиции, които са записани или препоети от трети лица въз основа на официално споразумение, намалени с коефициентите, посочени в член 345.
За целите на буква б) институциите създават системи за наблюдение и контрол на експозициите, произтичащи от поемане на емисии, за периода между първоначалното поемане на задължението и следващия работен ден с оглед на естеството на поетите рискове на въпросните пазари.
За целите на буква в) трета част, дял II, глава 3 се изключва от позоваването в член 299.
4. Общата експозиция към отделен клиент или към група от свързани клиенти се изчисляват чрез събиране на експозициите от търговския портфейл и експозициите от банковия портфейл.
5. Експозициите към групи от свързани клиенти се изчисляват чрез събиране на експозициите към отделните лица, отнесени в една група.
6. Експозициите не включват следното:
а)
при сделки с чуждестранна валута - експозициите, възникнали при обичайния период на сетълмент в рамките на два работни дни след плащането;
б)
при сделки за покупка или продажба на ценни книжа - експозициите, възникнали при обичайния период на сетълмент в рамките на пет работни дни след плащането или доставката на ценните книжа, в зависимост от това кое от двете настъпва по-рано;
в)
при извършване на парични преводи, включително изпълнение на платежни услуги, клиринг и сетълмент във всяка валута и кореспондентски банкови отношения или услуги за клиентите по клиринг, сетълмент и доверителни услуги, свързани с финансови инструменти - забавеното получаване на средствата, както и другите експозиции, произтичащи от дейността на клиента, чийто падеж е най-късно на следващия работен ден;
г)
при извършване на парични преводи, включително изпълнение на платежни услуги, клиринг и сетълмент във всяка валута и кореспондентски банкови отношения - експозициите в рамките на един ден към институции, предоставящи тези услуги;
д)
експозициите, с които е намален собственият капитал съгласно членове 36, 56 и 66.
7. За да се определи цялостната експозиция към клиент или група от свързани клиенти, по отношение на клиенти, към които институцията има експозиции чрез сделки по член 112, букви м) и о) или чрез други сделки, когато има експозиция към базисни активи, институцията прави оценка на базисните експозиции, като отчита икономическата същност на структурата на сделката и рисковете, присъщи на структурата на сделката, за да определи дали тя представлява допълнителна експозиция.
8. ЕБО разработва проекти за регулаторни технически стандарти за определяне на следното:
а)
условията и методологиите, които се използват, за да се определи цялостната експозиция към клиент или група от свързани клиенти по отношение на видовете експозиции, посочени в параграф 7;
б)
условията, при които структурата на сделката по параграф 7 не представлява допълнителна експозиция;
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 януари 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 391
Определение на понятието „институция“ за целите на големите експозиции
За целите на изчисляването на стойността на експозициите по настоящата част понятието „институция“ включва всяко частно или публично предприятие, включително неговите клонове, което, ако беше установено в Съюза, би отговаряло на определението за „институция“ и което е лицензирано в трета държава, която прилага пруденциални надзорни и регулаторни изисквания, които са поне равностойни на прилаганите в Съюза.
Член 392
Определение на понятието „голяма експозиция“
Експозиция на институция към клиент или група от свързани клиенти се счита за голяма експозиция, когато нейната стойност е по-голяма или равна на 10 % от приемливия капитал на институцията.
Член 393
Способност за установяване и управление на големите експозиции
Институцията трябва да разполага с надеждни административни и счетоводни процедури и подходящи механизми за вътрешен контрол, за да установява, управлява, следи, отчита и регистрира всички големи експозиции и последващите изменения в тях съгласно настоящия регламент.
Член 394
Изисквания за предоставяне на информация
1. Всяка институция представя на компетентните органи посочената по-долу информация за всяка голяма експозиция, включително за големите експозиции, за които член 395, параграф 1 не се прилага:
а)
идентификационни данни на клиента или групата от свързани клиенти, към които институцията има голяма експозиция;
б)
стойността на експозицията преди отчитане на ефекта от редуцирането на кредитния риск, когато е приложимо;
в)
вида на кредитната защита с обезпечения или гаранции, когато се използват такива;
г)
стойността на експозицията след отчитане на ефекта от редуцирането на кредитния риск, изчислен за целите на член 395, параграф 1.
Когато по отношение на институцията се прилага трета част, дял II, глава 3, на компетентните органи се представя информация за нейните 20 най-големи експозиции на консолидирана основа, с изключение на големите експозиции, за които член 395, параграф 1 не се прилага.
2. В допълнение към предоставената информация по параграф 1, институцията докладва на компетентните органи следната информация за своите 10 най-големи експозиции на консолидирана основа към институции, както и за своите 10 най-големи експозиции на консолидирана основа към нерегулирани финансови предприятия, включително големите експозиции, за които член 395, параграф 1 не се прилага:
а)
самоличността на клиента или групата от свързани клиенти, към които институцията има голяма експозиция;
б)
стойността на експозицията преди отчитане на ефекта от редуцирането на кредитния риск, когато е приложимо;
в)
вида на кредитната защита с обезпечения или гаранции, когато се използват такива;
г)
стойността на експозицията след отчитане на ефекта от редуцирането на кредитния риск, изчислен за целите на член 395, параграф 1;
д)
очакваното погасяване на експозицията, изразено като падежираща сума в рамките на месечни матуритетни съвкупности до една година, тримесечни матуритетни съвкупности до три години, а след това ежегодно.
3. Тази информация се представя поне два пъти годишно.
4. ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение за определяне на:
а)
единните формати за отчитане на информацията по параграф 3, съобразени с естеството, мащаба и сложността на дейностите на институциите, и указанията за използването на тези формати;
б)
честотата и датите на представяне на информацията по параграф 3;
в)
информационните технологични решения за представяне на информацията по параграф 3.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 1 януари 2014 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с процедурата, предвидена в член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 395
Максимални размери на големите експозиции
1. Институцията не формира към даден клиент или група от свързани клиенти експозиция, чиято стойност надвишава 25 % от приемливия капитал на институцията след отчитане на ефекта от редуцирането на кредитния риск съгласно членове 399-403. Когато този клиент е институция или когато група от свързани клиенти включва една или повече институции, тази стойност не надвишава по-голямата от следните две стойности: 25 % от приемливия капитал на институцията или 150 милиона евро, при условие че сборът на стойностите на експозициите, след отчитане на ефекта от редуцирането на кредитния риск съгласно членове 399-403, към всички свързани клиенти, които не са институции, не надвишава 25 % от приемливия капитал на институцията.
Ако размерът на 25 % от приемливия капитал на институцията е под 150 милиона евро, стойността на експозицията, след отчитане на ефекта от редуцирането на кредитния риск съгласно членове 399-4023 не надвишава разумен максимален размер от приемливия капитал на институцията. Този максимален размер се определя от институцията съгласно правилата и процедурите по член 81 от Директива 2013/36/ЕС, за да се преодолява и контролира риска от концентрация. Максималният размер не надвишава 100 % от приемливия капитал на институцията.
Компетентните органи могат да определят максимален размер, по-нисък от 150 милиона евро, като уведомяват ЕБО и Комисията за това.
2. В съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 и като отчита ефекта от редуцирането на кредитния риск съгласно членове 399-403, както и резултатите от тенденциите в Съюза и на международно равнище в областта на паралелната банкова система и големите експозиции, ЕБО издава до 31 декември 2014 г. насоки за определяне на подходящи общи изисквания за максималния размер на такива експозиции или по-строги индивидуални изисквания за максималния размер на експозициите към паралелни банкови предприятия, които извършват банкови дейности извън регулирана рамка.
При разработването на тези насоки ЕБО взема под внимание дали въвеждането на допълнителни изисквания за максималния размер ще окаже значително отрицателно въздействие върху рисковия профил на институциите, установени в Съюза, върху кредитирането на реалната икономика или върху стабилността и нормалното функциониране на финансовите пазари.
До 31 декември 2015 г. Комисията оценява целесъобразността и въздействието от налагането на изисквания за максималния размер на експозициите към паралелни банкови предприятия, които извършват банкови дейности извън регулирана рамка, като отчита развитието в Съюза и на международно равнище в областта на паралелната банкова система и големите експозиции, както и редуцирането на кредитния риск съгласно членове 399-403. Комисията представя доклада на Европейския парламент и на Съвета, по целесъобразност заедно със законодателно предложение за максималните размери на експозициите към паралелни банкови предприятия, които извършват банкови дейности извън регулирана рамка.
3. При спазване на член 396 институцията трябва във всеки един момент да съблюдава съответния максимален размер, определен в параграф 1.
4. За активите, представляващи вземания, и другите експозиции към признати инвестиционни посредници от трети държави може да се приложи същият начин на третиране като предвидения в параграф 1.
5. Експозициите от търговския портфейл на институцията могат да надвишат максималните размери по настоящия член, ако са спазени следните условия:
а)
експозицията към съответния клиент или група от свързани клиенти по позиции от банковия портфейл не надвишава максималния размер по параграф 1, изчислен по отношение на приемливия капитал, така че превишението произтича изцяло от позиции от търговския портфейл;
б)
институцията спазва допълнително капиталово изискване за превишението над максималния размер по параграф 1, като това изискване се изчислява съгласно членове 397 и 398;
в)
когато са изминали 10 дни или по-малко от възникването на превишението, експозицията по търговския портфейл към съответния клиент или група от свързани клиенти не превишава 500 % от приемливия капитал на институцията;
г)
всички превишения, продължили повече от 10 дни, сумарно не превишават 600 % от приемливия капитал на институцията.
При всяко превишение на максималния размер институцията своевременно съобщава на компетентните органи размера на превишението и наименованието на съответния клиент и когато е приложимо - наименованието на групата от съответните свързани клиенти.
6. За целите на настоящия параграф структурни мерки означава мерки, приети от държава членка и прилагани от съответните компетентни органи на тази държава членка преди влизането в сила на правен акт, който изрично хармонизира мерките, с които от лицензираните в тази държава членка кредитни институции се изисква да намалят експозициите си към различни юридически лица в зависимост от дейностите им, без значение къде се извършват тези дейности, с цел да се защитят вложителите и да се запази финансовата стабилност.
Независимо от параграф 1 от настоящия член и член 400, параграф 1, буква е), когато държавите членки приемат национални закони, с които се налага приемането на структурни мерки в рамките на банкова група, компетентните органи могат да изискват от институциите на банковата група, които държат депозити, обхванати от схема за гарантиране на депозитите съгласно Директива 94/19/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 1994 г. относно схемите за гарантиране на депозити (30) или от равностойна схема за гарантиране на депозитите в трета държава, да прилагат максимален размер на големите експозиции под 25 %, но не под 15 %, между 31 декември 2014 г. и и 30 юни 2015 г. и не под 10 % от 1 юли 2015 г. нататък, на подконсолидирана основа в съответствие с член 11, параграф 5 спрямо вътрешногруповите експозиции, когато тези експозиции се състоят от експозиции към субект, който не принадлежи към същата подгрупа за целите на структурните мерки.
За целите на настоящия параграф, трябва да са спазени следните условия:
а)
всички субекти, които спадат към една и съща подгрупа за целите на структурните мерки, се разглеждат като един клиент или група от свързани клиенти;
б)
компетентните органи прилагат еднакъв максимален размер към експозициите, посочени в първа алинея.
Прилагането на този подход не засяга ефективния надзор на консолидирана основа и не трябва да води до несъразмерни отрицателни последици за финансовата система или за части от нея в други държави членки или Съюза като цяло, нито да представлява или да създава пречка пред функционирането на вътрешния пазар.
7. Преди приемането на конкретните структурни мерки, посочени в параграф 5, по отношение на големите експозиции, компетентните органи уведомяват Съвета, Комисията, съответните компетентни органи и ЕБО поне два месеца преди публикуването на решението за приемане на структурните мерки и представят подходящи количествени и качествени доказателства за всички посочени по-долу елементи:
а)
обхвата на дейностите, спрямо които се прилагат структурни мерки;
б)
обяснение защо тези проекти за мерки се считат за подходящи, ефективни и пропорционални за защита на вложителите;
в)
оценка на възможното положително или отрицателно въздействие на мерките върху вътрешния пазар въз основа на информацията, с която разполага държавата членка.
8. На Комисията се предоставя правомощие, като действа в съответствие с процедурата по член 464, параграф 2, да приеме акт за изпълнение, с който да одобри или да отхвърли предлаганите национални мерки, посочени в параграф 7.
В рамките на един месец от получаването на уведомлението по параграф 7 ЕБО представя становището си по посочените в същия параграф елементи на Съвета Комисията и на съответната държава членка. Съответните компетентни органи също могат да представят становищата си по посочените в същия параграф елементи на Съвета, Комисията и на съответната държава членка.
Като отчита във възможно най-голяма степен посочените във втора алинея становища и в случай че са налице убедителни и надеждни доказателства, че мерките ще окажат отрицателно въздействие върху вътрешния пазар, което надхвърля ползите за финансовата стабилност, Комисията отхвърля предлаганите национални мерки в срок от два месеца от получаване на уведомлението. В противен случай Комисията одобрява предлаганите национални мерки за първоначален срок от две години, като по целесъобразност в мерките могат да бъдат внесени изменения.
Комисията отхвърля предлаганите национални мерки само когато счита, че те водят до несъразмерни отрицателни последици за финансовата система или за части от нея в други държави членки или Съюза като цяло, като по този начин представляват или създават пречка пред функционирането на вътрешния пазар или пред свободното движение на капитали в съответствие с разпоредбите на ДФЕС.
В оценката си Комисията взема под внимание становището на ЕБО и доказателствата, представени в съответствие с параграф 7.
Преди срокът на действие на мерките да изтече, компетентните органи могат да предложат нови мерки за удължаване на срока на прилагане всеки път с още две години. В този случай те уведомяват Комисията, Съвета, съответните компетентни органи и ЕБО. За одобряването на новите мерки се прилага посочената в настоящия член процедура. Настоящият член не засяга член 458.
Член 396
Спазване на изискванията във връзка с големите експозиции
1. Ако по изключение експозициите превишават максималния размер по член 395, параграф 1, институцията своевременно докладва стойността на експозицията на компетентните органи, които могат, когато обстоятелствата го изискват, да определят на институцията срок, в който да започне да съблюдава максималния размер.
Когато за максимален размер се прилага сумата от 150 милиона евро, посочена в член 395, параграф 1, компетентните органи могат да разрешават за всеки отделен случай превишаване на максималния размер от 100 % от приемливия капитал на институцията.
2. Когато спазването от страна на дадена институция на индивидуална или подконсолидирана основа на задълженията по настоящата част отпадне съгласно член 7, параграф 1 или когато разпоредбите на член 9 се прилагат в случая на институции майки в държава членка, трябва да бъдат предприети мерки за осигуряване на задоволително разпределение на рисковете в рамките на групата.
Член 397
Изчисляване на допълнителните капиталови изисквания за големите експозиции в търговския портфейл
1. Превишението по член 395, параграф 5, буква б) се изчислява чрез подбор на тези компоненти от общата търговска експозиция към съответното лице или група лица, които пораждат най-високите изисквания за специфичен риск по трета част, дял IV, глава 2 и/или изисквания по член 299 и трета част, дял V, чийто сбор се равнява на размера на превишението по член 395, параграф 5, буква а).
2. Когато превишението не е продължило повече от 10 дни, допълнителното капиталово изискване за тези компоненти е 200 % от изискванията по параграф 1.
3. От 10-ия ден от възникване на превишението компонентите му, подбрани в съответствие с параграф 1, се отнасят към съответния ред в колона 1 на таблица 1 във възходящ ред на изискванията за специфичен риск по част трета, дял IV, глава 2 и/или изискванията по член 299 и част трета, дял V. Допълнителното капиталово изискване е равно на сбора от изискванията за специфичен риск по трета част, дял IV, глава 2 и/или изискванията по член 299 и трета част, дял V за тези компоненти, умножен по съответстващия коефициент от колона 2 на таблица 1.
Таблица 1
Колона 1: превишение на максималните размери
(като процент от приемливия капитал)
Колона 2: коефициенти
До 40 %
200 %
От 40 % до 60 %
300 %
От 60 % до 80 %
400 %
От 80 % до 100 %
500 %
От 100 % до 250 %
600 %
Над 250 %
900 %
Член 398
Процедури за предотвратяване на избягването от страна на институциите на допълнителното капиталово изискване
Институциите нямат право умишлено да избягват допълнителните капиталови изисквания по член 397, които биха възникнали за тях във връзка с експозициите, които са в превишение на максималния размер по член 395, параграф 1, след като тези експозиции вече са били поддържани повече от 10 дни, посредством временно прехвърляне на тези експозиции на друго дружество, независимо дали е в същата група или не, и/или чрез предприемане на изкуствени сделки за закриване на експозицията през 10-дневния период и създаване на нова експозиция.
Институциите поддържат системи, които осигуряват незабавното предаване на компетентните органи на информация за всяко прехвърляне, имащо ефекта по първа алинея.
Член 399
Допустими техники за редуциране на кредитния риск
1. За целите на членове 400-403 понятието „гаранция“ включва кредитните деривати, признати съгласно трета част, дял II, глава 4 и различни от дългови ценни книжа, обвързани със заеми.
2. При спазване на параграф 3 от настоящия член, когато съгласно членове 400-403 е разрешено признаването на обезпечена кредитна защита или кредитна защита с гаранции, това зависи от спазването на изискванията за допустимост и останалите изисквания по трета част, дял II, глава 4.
3. Когато дадена институция се позовава на член 401, параграф 2, признаването на обезпечена кредитна защита се извършва, при условие че са изпълнени съответните изисквания съгласно трета част, дял II, глава 3. За целите на настоящата част институцията не отчита обезпечението, посочено в член 199, параграфи 5-7, освен ако това е разрешено съгласно член 402.
4. Институциите анализират, доколкото е възможно, експозициите си към доставчиците на обезпечения, кредитна защита с гаранции и базисни активи съгласно член 390, параграф 7 от гледна точка на евентуална концентрация и при необходимост предприемат действия и съобщават на компетентния орган всички съществени констатации.
Член 400
Изключения
1. Член 384, параграф 1 не се прилага за следните експозиции:
а)
активи, които представляват вземания от централни правителства, централни банки или субекти от публичния сектор и които при липса на обезпечение биха получили рисково тегло от 0 % съгласно трета част, дял II, глава 2;
б)
активи, които представляват вземания от международни организации или многостранни банки за развитие и които при липса на обезпечение биха получили рисково тегло от 0 % съгласно трета част, дял II, глава 2;
в)
активи, които представляват вземания с изрични гаранции от централни правителства, централни банки, международни организации, многостранни банки за развитие или субекти от публичния сектор, когато необезпечените вземания към съответния субект, който предоставя гаранцията, биха получили рисково тегло от 0 % съгласно трета част, дял II, глава 2;
г)
други експозиции, които могат да се отнесат към или са гарантирани от централни правителства, централни банки, международни организации, многостранни банки за развитие или субекти от публичния сектор, когато необезпечените вземания към съответния субект, към когото се отнася експозицията или от когото тя се гарантира, биха получили рисково тегло от 0 % съгласно трета част, дял II, глава 2;
д)
активите, представляващи вземания от регионални правителства или местни органи на власт на държавите членки, когато тези вземания биха получили рисково тегло от 0 % съгласно трета част, дял II, глава 2, както и други експозиции към или гарантирани от тези регионални правителства или местни органи на власт, вземанията от които биха получили рисково тегло от 0 % съгласно трета част, дял II, глава 2;
е)
експозиции към контрагентите, посочени в член 113, параграфи 6 или 7, в случай че те биха получили рисково тегло от 0 % съгласно трета част, дял II, глава 2. Експозициите, които не отговарят на тези критерии, се третират като експозиции към трето лице, независимо дали са освободени от изискванията по член 395, параграф 1;
ж)
активи и други експозиции, обезпечени чрез парични депозити в кредитиращата институция или в институция, която е предприятието майка или дъщерно предприятие на кредитиращата институция;
з)
активи и други експозиции, обезпечени чрез депозитни сертификати, издадени от кредитиращата институция или от институция, която е предприятието майка или дъщерно предприятие на кредитиращата институция, и депозирани в някоя от тях;
и)
експозиции, произтичащи от неусвоени кредитни улеснения, които в приложение I са класифицирани като нискорискови задбалансови позиции, при условие че с клиента или групата от свързани клиенти е сключено споразумение, съгласно което улеснението може да се усвоява само ако е било установено, че това няма да доведе до превишаване на приложимия максимален размер съгласно член 395, параграф 1;
й)
експозиции по търговско финансиране към централни контрагенти и вноски в гаранционните фондове на централните контрагенти;
к)
експозиции към схеми за гарантиране на депозитите съгласно Директива 94/19/ЕО, произтичащи от финансирането на тези схеми, ако институциите - членки на схемата, имат законово или договорно задължение да я финансират.
За паричните средства, получени по дългова ценна книга, обвързана със заеми, емитирана от институцията, и за заемите или депозитите на контрагент към или в институцията, които са предмет на споразумение за балансово нетиране, признато съгласно трета част, дял II, глава 4, се счита, че попадат в обхвата на буква ж).
2. Компетентните органи могат напълно или частично да освобождават следните експозиции:
а)
покритите облигации, попадащи в обхвата на член 129, параграфи 1, 3 и 5;
б)
активите, представляващи вземания от регионални правителства или местни органи на власт на държавите членки, когато тези вземания биха получили рисково тегло от 20 % съгласно трета част, дял II, глава 2, както и други експозиции към или гарантирани от тези регионални правителства или местни органи на власт, вземанията от които биха получили рисково тегло от 20 % съгласно трета част, дял II, глава 2;
в)
експозициите, включително различни видове участия, на институция към нейното предприятие майка, към други дъщерни предприятия на това предприятие майка или към нейни собствени дъщерни предприятия, доколкото тези предприятия са обхванати от надзора на консолидирана основа, на който подлежи самата институция в съответствие с настоящия регламент, Директива 2002/87/ЕО или с равностойни действащи стандарти в трета държава; експозициите, които не отговарят на тези критерии, се третират като експозиции към трето лице, независимо дали са освободени от изискванията по член 395, параграф 1;
г)
активите, представляващи вземания и други експозиции, включително различни видове участие, към регионални или централни кредитни институции, с които кредитната институция е свързана в мрежа в съответствие със законови или други нормативни разпоредби и които съгласно тези разпоредби отговарят за паричните клирингови операции в рамките на мрежата;
д)
активи, представляващи вземания и други експозиции към кредитни институции, поети от кредитни институции, една от които действа с нестопанска цел и отпуска заеми в рамките на законоустановени програми или съгласно собствения си устав за насърчаване на конкретни стопански сектори при наличието на определена форма на правителствен контрол и ограничения върху използването на тези заеми, при условие че съответните експозиции произтичат от заемите, които са отпуснати на крайните получатели, посредством кредитните институции, или от гаранциите по тези заеми;
е)
активите, представляващи вземания или други експозиции към институции, при условие че тези експозиции не са включени в собствения капитал на съответните институции, падежът им настъпва не по-късно от следващия работен ден и не са деноминирани в основна търговска валута;
ж)
активите, които представляват вземания към централни банки под формата на задължителни минимални резерви, депозирани в тези централни банки, и които са деноминирани в техните национални валути;
з)
активите, представляващи вземания от централното правителство под формата на държавни ценни книжа, държани поради нормативно установени ликвидни изисквания, деноминирани и финансирани в националната валута на правителството, при условие че по преценка на компетентния орган присъдената от призната АВКО кредитна оценка на тези централни правителства е еквивалентна на инвестиционен рейтинг;
и)
50 % от средно- или нискорисковите задбалансови документарни акредитиви и средно- или нискорисковите задбалансови неусвоени кредитни улеснения, посочени в приложение I, и - при съгласие на компетентните органи - 80 % от стойността на гаранциите, различни от гаранции по кредити, които имат законово или подзаконово основание и се предоставят в полза на членовете от взаимни схеми за гарантиране, имащи статус на кредитни институции;
й)
правно изискваните гаранции, в случаите когато ипотечен кредит, финансиран чрез издаване на ипотечни облигации, се отпуска на получателя на ипотечния кредит преди окончателното вписване на ипотеката в имотния регистър, при условие че гаранцията не се използва за намаляване на риска при изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции;
к)
активите, представляващи вземания и други експозиции към признати борси.
3. Компетентните органи могат да използват предвиденото в първото изречение изключение само ако са изпълнени следните условия:
а)
специфичното естество на експозицията, контрагента или връзката между институцията и контрагента премахва или намалява риска от експозицията; и
б)
по отношение на остатъчния риск от концентрация могат да се предприемат други мерки, които са също толкова ефективни, като правила, процеси и механизми, предвидени в член 81 от Директива 2013/36/ЕС.
Компетентните органи информират ЕБО дали възнамеряват да използват някое от предвидените в параграф 2 изключения в съответствие с букви а) и б) от настоящия параграф и се консултират с ЕБО по направения избор.
Член 401
Изчисляване на ефекта от използването на техники за редуциране на кредитния риск
1. За изчисляването на стойността на експозициите за целите на член 395, параграф 1 институцията може да използва параметъра „напълно коригирана стойност на експозицията“, изчислен съгласно трета част, дял II, глава 4 чрез отчитане на редуцирането на кредитния риск, корекциите за променливост и всички падежни несъответствия (Е*).
2. Всяка институция, на която е разрешено да използва собствени оценки на параметъра LGDи конверсионните коефициенти за всеки клас експозиции по трета част, дял II, глава 3, може с разрешението на компетентните органи да признава ефектите от финансовите обезпечения при изчисляването на стойностите на експозициите за целите на член 395, параграф 1.
Компетентните органи дават разрешението по предходната алинея само ако институцията може да направи оценка на ефектите от финансовите обезпечения за своите експозиции отделно от другите аспекти, свързани с параметъра LGD.
Направените от институцията оценки трябва да са достатъчно подходящи за намаляването на стойността на експозицията с цел спазване на разпоредбите на член 395.
Когато на дадена институция е разрешено да използва собствени оценки на ефекта от използването на финансови обезпечения, тя прави това по начин, който отговаря на подхода, възприет при изчисляването на капиталовите изисквания съгласно настоящия регламент.
Институциите, на които е разрешено да използват собствени оценки на параметъра LGD и конверсионни коефициенти за даден клас експозиции съгласно трета част, дял II, глава 3, но които не изчисляват стойността на своите експозиции чрез подхода по първа алинея от настоящия параграф, могат да използват разширения метод за финансово обезпечение или подхода, изложен в член 403, параграф 1, буква б), за изчисляване на стойността на експозициите.
3. Всяка институция, която използва разширения метод за финансово обезпечение или има разрешение да използва метода, описан в параграф 2 от настоящия член, за изчисляване на стойността на експозициите за целите на член 395, параграф 1, провежда периодични стрес тестове във връзка с концентрациите на кредитен риск, включително във връзка с реализируемата стойност на всяко прието обезпечение.
Периодичните стрес тестове, посочени в първа алинея, са ориентирани към рисковете, произтичащи от потенциални промени в пазарните условия, които биха могли да окажат отрицателно въздействие върху адекватността на собствения капитал на институцията, както и към рисковете, произтичащи от реализацията на обезпечения в ситуации на напрежение.
Извършваните стрес тестове са подходящи за оценяването на тези рискове.
В случай че периодичният стрес тест покаже по-ниска реализируема стойност на приетото обезпечение в сравнение със стойността, за която би било разрешено да бъде отчетена при използването на разширения метод за финансово обезпечение или по целесъобразност на метода, изложен в параграф 2, стойността на обезпечението, за която се разрешава да бъде призната при изчисляването на стойността на експозициите за целите на член 395, параграф 1, се намалява съответно.
Институциите по първа алинея включват следните елементи в своите стратегии за преодоляване на риска от концентрация:
а)
правила и процедури за справяне с рисковете, произтичащи от несъответствия в падежа на експозициите и предоставената кредитна защита за тези експозиции;
б)
правила и процедури за случаите, когато стрес тестовете показват по-ниска реализируема стойност на обезпечението в сравнение с отчетената при използването на разширения метод за финансово обезпечение или метода, описан в параграф 2;
в)
правила и процедури, свързани с риска от концентрация, произтичащ от прилагането на техники за редуциране на кредитния риск, и по-конкретно с непреките големи кредитни експозиции, например към отделен емитент на ценни книжа, приети като обезпечение.
Член 402
Експозиции, произтичащи от ипотечно кредитиране
1. За изчисляването на стойността на експозициите за целите на член 395, институцията може да редуцира стойността на експозицията или на която и да е част от експозицията, която e напълно обезпечена с недвижима собственост в съответствие с член 125, параграф 1, с размера на заложената пазарна или ипотечна заемна стойност на въпросния имот, но като не надхвърля 50 % от пазарната стойност или 60 % от ипотечната заемна стойност в държавите членки, които са установили строги критерии за определяне на ипотечната заемна стойност в законови или подзаконови разпоредби, ако са изпълнени всички посочени по-долу условия:
а)
компетентните органи на държавите членки не са определили рисково тегло, по-голямо от 35 %, за експозициите или частите от експозиции, обезпечени с жилищен имот в съответствие с член 124, параграф 2;
б)
експозицията или част от нея е обезпечена напълно с
i)
ипотеки върху жилищни имоти; или
ii)
жилищен имот, предмет на лизингова сделка, при която лизингодателят запазва пълно право на собственост върху жилищния имот и лизингополучателят все още не е упражнил правото си на закупуване;
в)
изискванията, установени в член 208 и член 229, параграф 1 са изпълнени.
2. За изчисляването на стойността на експозициите за целите на член 395, институцията може да намали стойността на експозицията или на която и да е част от експозицията, която e напълно обезпечена с недвижима собственост в съответствие с член 125, параграф 1, с размера на пазарната или ипотечната заемна стойност на въпросния имот, но като не надхвърля 50 % от пазарната стойност или 60 % от ипотечната заемна стойност в държавите членки, които са установили строги критерии за определяне на ипотечната заемна стойност в законови или подзаконови разпоредби, ако са изпълнени всички посочени по-долу условия:
а)
компетентните органи на държавите членки не са определили рисково тегло, по-голямо от 50 %, за експозициите или частите от експозиции, обезпечени с търговска недвижима собственост в съответствие с член 124, параграф 2;
б)
експозицията е напълно обезпечена със:
i)
ипотеки върху офиси или други търговски помещения; или
ii)
офиси или други търговски помещения и експозиции, свързани с лизингови сделки със собственост.
в)
изискванията, установени в член 125, параграф 2, буква а), член 208 и член 229, параграф 1 са изпълнени;
г)
търговският имот е напълно завършен.
3 Институцията може да третира експозиция към контрагент, която произтича от обратно репо споразумение, съгласно което институцията е закупила от контрагента неакцесорни независими ипотечни тежести върху недвижими имоти на трети лица, като няколко отделни експозиции към всяко от тези трети лица, при условие че са изпълнени всички посочени по-долу условия:
а)
контрагентът е институция;
б)
експозицията е напълно обезпечена с ипотеки върху недвижимите имоти на тези трети лица, които са закупени от институцията, и институцията е в състояние да упражни правата си по тези ипотеки;
в)
институцията е направила необходимото за изпълнение на изискванията по член 208 и член 229, параграф 1;
г)
институцията е бенефициер по вземанията на контрагента към третите лица, в случай на неизпълнение, неплатежоспособност или ликвидация на контрагента;
д)
институцията докладва на компетентните органи в съответствие с член 394 общата сума на експозициите към всяка друга институция, третирани съгласно настоящия параграф.
За тези цели институцията приема, че има експозиция към всяко едно от посочените трети лица за сумата на вземането на контрагента от третото лице, вместо съответна сума на експозиция към контрагента. Остатъкът от експозицията към контрагента, ако има такъв остатък, продължава да се третира като експозиция към контрагента.
Член 403
Подход на заместването
1. Когато експозиция към даден клиент е гарантирана от трето лице или е обезпечена с издадено от трето лице обезпечение, институцията може:
а)
да третира гарантираната част от експозицията като експозиция към гаранта, а не към клиента, при условие че необезпечената експозиция към гаранта би получила същото или по-ниско рисково тегло в сравнение с необезпечената експозиция към клиента съгласно трета част, дял II, глава 2;
б)
да третира частта от експозицията, обезпечена с пазарната стойност на признатото обезпечение, като експозиция към третото лице, а не към клиента, при условие че експозицията е покрита с обезпечение и че обезпечената част от експозицията би получила същото или по-ниско рисково тегло в сравнение с необезпечената експозиция към клиента съгласно трета част, дял II, глава 2.
Институцията не използва посочения в първа алинея, буква б) подход при несъответствие между падежите на експозицията и предоставената кредитна защита.
За целите на настоящата част институцията може да използва както разширения метод за финансово обезпечение, така и предвидения в първа алинея, буква б) подход за третиране, само когато за целите на член 92 е разрешено използването както на разширения метод за финансовото обезпечение, така и на опростения метод за финансово обезпечение.
2. Когато институцията прилага параграф 1, буква а):
а)
когато гаранцията е деноминирана във валута, различна от валутата, в която е деноминирана експозицията, размерът на експозицията, за която се счита, че е обезпечена, се изчислява в съответствие с разпоредбите за третиране на валутни несъответствия при кредитна защита с гаранции, предвидени в трета част, дял II, глава 4;
б)
несъответствието между падежа на експозицията и падежа на защитата се третира в съответствие с разпоредбите за третиране на падежни несъответствия, предвидени в трета част, дял II, глава 4;
в)
частично обезпечение може да бъде признато в съответствие с начина на третиране, изложен в трета част, дял II, глава 4.
ПЕТА ЧАСТ
ЕКСПОЗИЦИИ КЪМ ПРЕХВЪРЛЕН КРЕДИТЕН РИСК
ДЯЛ I
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ ЗА НАСТОЯЩАТА ЧАСТ
Член 404
Обхват на прилагане
Дялове II и III се прилагат по отношение на новите секюритизации, емитирани на 1 януари 2011 г. или след тази дата. След 31 декември 2014 г. дялове II и III се прилагат по отношение на съществуващите секюритизации в случай на прибавяне на нови базисни експозиции или тяхната замяна след тази дата.
ДЯЛ II
ИЗИСКВАНИЯ КЪМ ИНСТИТУЦИИТЕ ИНВЕСТИТОРИ
Член 405
Запазване на интереса на емитента
1. Институция, която не действа като инициатор, спонсор или първоначален кредитор, поема кредитния риск по секюритизираща позиция в търговския или банковия си портфейл само ако инициаторът, спонсорът или първоначалният кредитор изрично е обявил пред институцията, че ще запази постоянно значителен нетен икономически интерес, който във всички случаи е не по-малък от 5 %.
За запазване на значителен нетен икономически интерес от най-малко 5 % се смята само следното:
а)
запазване на не по-малко от 5 % от номиналната стойност на всеки от траншовете, продадени или прехвърлени на инвеститори;
б)
в случай на секюритизация на револвиращи експозиции - запазване на интереса на инициатора в размер на не по-малко от 5 % от номиналната стойност на секюритизираните експозиции;
в)
запазване на произволно избрани експозиции, съответстващи на не по-малко от 5 % от номиналната стойност на секюритизираните експозиции, ако в противен случай тези експозиции биха били секюритизирани при секюритизацията, при условие че броят на потенциално секюритизираните експозиции при инициирането е не по-малък от 100;
г)
запазване на транша за първа загуба и - при необходимост - на други траншове, които имат същия или по-неблагоприятен рисков профил от траншовете, прехвърлени или продадени на инвеститори, и чийто падеж не настъпва по-рано от падежа на траншовете, прехвърлени или продадени на инвеститори, така че запазеният интерес да се равнява общо на не по-малко от 5 % от номиналната стойност на секюритизираните експозиции;
д)
запазване на експозицията за първа загуба в размер на не по-малко от 5 % от всяка секюритизирана експозиция при секюритизацията.
Нетният икономически интерес се изчислява при инициирането и се поддържа постоянно. По отношение на нетния икономически интерес, включително запазените позиции, интерес или експозиции, не се извършва редуциране на кредитния риск, поемане на къси позиции или други действия по хеджиране и той не може да бъде продаван. Нетният икономически интерес се определя по условната стойност на задбалансовите позиции.
Не се допуска многократно прилагане на изискванията за запазване за нито една схема за секюритизация.
2. Когато кредитна институция майка от ЕС, финансов холдинг от ЕС, финансов холдинг със смесена дейност от ЕС или някое от нейните/неговите дъщерни предприятия като инициатор или спонсор секюритизира експозиции от няколко кредитни институции, инвестиционни посредници или други финансови институции, включени в обхвата на надзора на консолидирана основа, посоченото в параграф 1 изискване може да бъде изпълнено с оглед на консолидационното състояние на съответната кредитна институция майка от ЕС, на финансовия холдинг от ЕС или на смесения финансов холдинг от ЕС.
Първа алинея се прилага само ако кредитните институции, инвестиционните посредници или финансовите институции, които са създали секюритизираните експозиции, са се задължили да се придържат към посочените в член 408 изисквания и своевременно предоставят на инициатора или спонсора, както и на кредитната институция майка от ЕС, финансов холдинг от ЕС или финансов холдинг със смесена дейност от ЕС информацията, която е необходима за изпълнение на посочените в член 409 изисквания.
3. Параграф 1 не се прилага, ако секюритизираните експозиции представляват експозиции към посочените по-долу субекти или са изцяло, безусловно и неотменяемо гарантирани от тях:
а)
централни правителства или централни банки;
б)
регионални правителства или местни органи на власт и субекти от публичния сектор на държавите членки;
в)
институции, на които се присъжда рисково тегло от 50 % или по-малко съгласно трета част, дял II, глава 2;
г)
многостранни банки за развитие.
4. Параграф 1 не се прилага по отношение на сделки, основани на ясен, прозрачен и достъпен индекс, при който базисните емитенти са идентични с емитентите, съставляващи широко търгуван индекс от емитенти, или представляват други търгуеми ценни книжа, различни от секюритизиращи позиции;
Член 406
Комплексна проверка
1. Преди да бъдат изложени на рисковете от секюритизация, а при необходимост и след това, институциите трябва да са в състояние да докажат на компетентните органи за всяка от секюритизиращите си позиции, че познават задълбочено и изцяло и са приложили формалните правила и процедури, подходящи за търговския и банковия им портфейл и съобразени с рисковия профил на инвестициите им в секюритизирани позиции, за анализиране и съхраняване на:
а)
информацията, оповестена от инициаторите,спонсорите или първоначалните кредитори съгласно член 405, параграф 1, в която се посочва нетният икономически интерес, поддържан постоянно от тях в секюритизацията;
б)
рисковите параметри на отделната секюритизираща позиция;
в)
рисковите параметри на базисните експозиции на секюритизиращата позиция;
г)
репутацията и понесените загуби от страна на инициаторите или спонсорите при предишни секюритизации в съответните класове базисни експозиции, съставляващи секюритизиращата позиция;
д)
декларациите и оповестената информация от страна на инициаторите или спонсорите, или техните представители или консултанти за извършения от тях надлежен комплексен анализ по отношение на секюритизираните експозиции и - в съответните случаи - по отношение на качеството на обезпечението на секюритизираните експозиции;
е)
в съответните случаи - методологията и концепциите, на които се основава оценката на обезпеченията на секюритизираните експозиции, както и приетите от инициатора или спонсора правила за гарантиране на независимостта на оценителя;
ж)
всички структурни елементи на схемата за секюритизация, които могат значително да повлияят на ефекта на секюритизиращата позиция на институцията, например договорения план за разпределение на загубите (waterfall) и свързаните с него гранични нива за разпределяне на загубите, кредитните подобрения, ликвидните подобрения, активиращите механизми, свързани с пазарната стойност, и определенията за неизпълнение по конкретните сделки.
Институциите извършват редовно собствени стрес тестове, подходящи за техните секюритизиращи позиции. За целта институциите могат да използват финансови модели, разработени от АВКО, ако при поискване могат да докажат, че преди инвестицията са положили дължимата грижа с цел да проверят точността на съответните допускания и структурирането на моделите, както и да разберат методологията, допусканията и резултатите.
2. Институциите, които не действат като инициатори, спонсори или първоначални кредитори, установяват формални процедури, подходящи за търговския и банковия им портфейл и съобразени с рисковия профил на инвестициите им в секюритизирани позиции, с цел постоянно и своевременно наблюдение на показателите на базисните експозиции, съставляващи секюритизиращите позиции. Когато е уместно, това включва вида експозиция, относителния дял на заемите с просрочие от повече от 30, 60 и 90 дни, процента на случаите на неизпълнение, процента на предсрочните плащания, заемите, при които има реализиране на обезпечението, вида обезпечение и дали то се използва, както и честотното разпределение на кредитните оценки или другите показатели за качеството на базисните експозиции, отрасловата и географската диверсификация, честотното разпределение на съотношенията между размера на заема и стойността на обезпечението с такива интервали, които улесняват извършването на подходящ анализ на чувствителността. Когато самите базисни експозиции представляват секюритизиращи позиции, институциите разполагат с посочената в настоящата алинея информация не само по отношение на базисните секюритизиращи траншове, например името или наименованието и кредитното качество на емитента, но и по отношение на характеристиките и показателите на базисните пулове, съставляващи тези секюритизиращи траншове.
Институциите прилагат същите стандарти и за анализ на дяловите участия или поетите секюритизиращи емисии, които са закупили от трети лица, независимо дали тези дялови участия или поети емисии са в търговския или банковия им портфейл.
Член 407
Допълнително рисково тегло
Когато дадена институция не изпълнява изискванията по членове 405, 406 или 409 в определен важен аспект поради небрежност или пропуск от страна на институцията, компетентните органи налагат пропорционално допълнително рисково тегло от не по-малко от 250 % от рисковото тегло (с максимален размер 1 250 %), което се прилага спрямо съответните секюритизиращи позиции по начина, описан съответно в член 245, параграф 6 или в член 337, параграф 3. Допълнителното рисково тегло се увеличава постепенно с всяко следващо нарушение на разпоредбите за извършване на комплексна проверка.
Компетентните органи вземат предвид изключенията по отношение на някои от секюритизациите, предвидени в член 405, параграф 3 чрез намаляване на рисковото тегло, което в противен случай биха присъдили съгласно настоящия член по отношение на секюритизация, за която се прилага член 405, параграф 3.
ДЯЛ III
ИЗИСКВАНИЯ КЪМ ИНСТИТУЦИИТЕ СПОНСОРИ И ИНИЦИАТОРИ
Член 408
Критерии за кредитиране
Институции спонсори и инициатори прилагат спрямо подлежащите на секюритизация експозиции същите строги и ясно определени критерии за кредитиране съгласно изискванията по член 79 от Директива 2013/36/ЕС, каквито прилагат по отношение на експозициите, които ще държат в собствения си банков портфейл. За тази цел институциите спонсори и инициатори прилагат същите процедури за одобрение и при необходимост за изменение, подновяване и рефинансиране на кредити.
Ако не са изпълнени посочените в първа алинея от настоящия член изисквания, институцията инициатор не прилага член 245, параграф 1 и няма право да изключва секюритизираните експозиции при изчисляването на капиталовите си изисквания съгласно настоящия регламент.
Член 409
Оповестяване на информация пред инвеститорите
Институциите, действащи като инициатори, спонсори или първоначални кредитори, оповестяват пред инвеститорите информацията за равнището на задължението, което са поели съгласно член 405 за поддържане на нетен икономически интерес в схемата на секюритизация. Институциите спонсори и инициатори гарантират, че на потенциалните инвеститори се предоставя лесен достъп до всички данни от съществено значение във връзка с кредитното качество и показателите на отделните базисни експозиции, паричните потоци и обезпеченията във връзка със секюритизиращите експозиции, както и необходимата информация за провеждането на всеобхватни стрес тестове, основаващи се на достатъчно данни, по отношение на паричните потоци и обезпеченията във връзка с базисните експозиции. За тази цел кои са данните от съществено значение се определя към датата на секюритизацията, а при необходимост с оглед на естеството на секюритизацията - и след това.
Член 410
Еднакви условия на прилагане
1. ЕБО докладва ежегодно на Комисията за мерките, които компетентните органи вземат, за да осигурят спазването на изискванията по дялове II и III от страна на институциите.
2. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за подробно определяне на:
а)
изискванията по членове 405-406, приложими за институции, изложени на риск от секюритизация;
б)
изискването за запазване, включително критериите за запазване на значителен нетен икономически интерес, посочени в член 405, и равнището на запазване;
в)
изискванията за комплексна проверка съгласно член 405 за институции, изложени на риск от секюритизация и
г)
изискванията по членове 408-409, приложими за институциите спонсори и инициатори.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 януари 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
3. ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение за улесняване на сближаването на надзорните практики във връзка с прилагането на член 407, включително мерките, които трябва да бъдат предприемани в случай на неспазване на задълженията, свързани с комплексната проверка и управлението на риска.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 1 януари 2014 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
ШЕСТА ЧАСТ
ЛИКВИДНОСТ
ДЯЛ I
ОПРЕДЕЛЕНИЯ И ИЗИСКВАНЕ ЗА ЛИКВИДНО ПОКРИТИЕ
Член 411
Определения
За целите на настоящата част се прилагат следните определения:
1)
„финансов клиент“ е клиент, който извършва една или повече от дейностите по приложение I към Директива 2013/36/ЕС като своя основна дейност или е някое от следните:
а)
кредитна институция;
б)
инвестиционен посредник;
в)
дружество със специална инвестиционна цел - секюритизация (ДСИЦС);
г)
ПКИ;
д)
инвестиционна схема от затворен тип;
е)
застрахователно предприятие;
ж)
финансов холдинг или финансов холдинг със смесена дейност;
2)
„влог на дребно“ е задължение към физическо лице или към МСП, когато физическото лице или МСП биха отговаряли на изискванията за класа експозиции на дребно съгласно стандартизирания или вътрешнорейтинговия подход за кредитен риск, или задължение към дружество, което отговаря на условията за третиране, предвидено в член 153, параграф 4, и когато съвкупният размер на влоговете на такива предприятия на групова основа не надвишава 1 милион евро.
Член 412
Изискване за ликвидно покритие
1. Институциите държат ликвидни активи с обща стойност, която покрива разликата между изходящите ликвидни потоци и входящите ликвидни потоци при стресирани условия, за да се гарантира, че институциите поддържат нива на ликвидни буфери, които са достатъчни за преодоляване на всяко възможно неравновесие между входящите и изходящите ликвидни потоци при изключително стресирани условия за период от тридесет дни. През периоди, характеризиращи се със стресирани условия, институциите могат да използват ликвидните си активи, за да покриват своите нетни изходящи ликвидни потоци.
2. Институциите не отчитат двукратно входящите ликвидни потоци и ликвидните активи.
3. Институциите могат да използват ликвидните активи по параграф 1, за да изпълняват задълженията си при стресирани обстоятелства, както е посочено в член 414.
4. Разпоредбите по дял II се прилагат само за определяне на задълженията за отчитане по член 415.
5. Държавите членки могат да запазят или да въведат национални разпоредби в областта на ликвидните изисквания, преди задължителните минимални стандарти за изискването за ликвидно покритие да бъдат уточнени и изцяло въведени в Съюза съгласно член 460. Държавите членки или компетентните органи може да изискват от лицензираните в тяхната юрисдикция институции или от подклас от тези институции да изпълняват изискване за по-високо ликвидно покритие до 100 %, до окончателното въвеждане на задължителен минимален стандарт с ниво от 100 % съгласно член 4460.
Член 413
Стабилно финансиране
1. Институциите гарантират, че дългосрочните задължения се покриват по подходящ начин чрез разнообразие от стабилни инструменти за финансиране както при нормални условия, така и при стресирани обстоятелства.
2. Разпоредбите на дял III се прилагат само за определяне на задълженията за отчитане по член 415.
3. Държавите членки могат да запазят или да въведат национални разпоредби в областта на изискванията за стабилно финансиране преди определянето и въвеждането в Съюза на задължителните минимални стандарти за изискванията за нетно стабилно финансиране съгласно член 510.
Член 414
Спазване на ликвидните изисквания
Когато дадена институция нарушава или очаква да наруши изискването по член 412 или общото задължение по член 413, параграф 1, включително при настъпване на стресирани обстоятелства, тя незабавно уведомява компетентните органи и своевременно им представя план за бързо възобновяване на спазването на разпоредбите на член 412 или член 413, параграф 1. Докато не бъде възобновено спазването на разпоредбите, институцията ежедневно, до края на всеки работен ден, отчита елементите, посочени съответно в дял II или дял III, освен ако компетентният орган не ѝ разреши да ги отчита по-рядко ив рамките на по-дълъг срок. Компетентните органи дават такова разрешение само въз основа на конкретното положение на дадена институция и при отчитане на мащаба и сложността на нейната дейност. Те наблюдават изпълнението на плана за възобновяване на спазването на разпоредбите и при необходимост изискват от институцията да възобнови спазването по-бързо.
ДЯЛ II
ОТЧИТАНЕ НА ЛИКВИДНОСТТА
Член 415
Задължения за отчитане и формат на отчетност
1. Институциите отчитат в една валута, независимо от действителната им деноминация, пред компетентните органи елементите по дял II и дял III и техните компоненти, включително състава на ликвидните си активи съгласно член 416. До окончателното определяне на изискването за ликвидно покритие по шеста част и въвеждането му като минимален стандарт съгласно член 4460, институциите отчитат елементите, посочени в дял II и приложение III. Институциите отчитат елементите, посочени в дял III. Отчитането се извършва не по-рядко от веднъж месечно за елементите, посочени в дял II и приложение III, и не по-рядко от веднъж на всеки три месеца за елементите, посочени в дял III.
Форматите за отчетност включват цялата необходима информация и позволяват на ЕБО да прецени дали обезпечените кредитни сделки и операциите по замяна на обезпечения, при които ликвидни активи, посочени в член 416, параграф 1, букви а), б и в), са получени срещу обезпечение, което не отговаря на изискванията на член 416, параграф 1, букви а), б и в),), са надлежно приключени.
2. Всяка институция отчита отделно пред компетентните органи на държавата членка по произход елементите по параграф 1 в посочената по-долу валута, когато има:
а)
съвкупни задължения във валута, различна от отчетната валута по параграф 1, в размер по-голям или равен на 5 % от общия размер на задълженията на институцията или на обособената ликвидна подгрупа или
б)
значим клон съгласно в съответствие с член 51 от Директива 2013/36/ЕС в приемаща държава членка, в която се използва валута, различна от отчетната валута по параграф 1 от настоящия член.
3. ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение за определяне:
а)
единни формати за отчетност и информационни решения, заедно със съответните указания за установяване на честотата, датите и сроковете за отчитане. Форматите за отчетност и честотата на отчитане съответстват на естеството, мащаба и сложността на различните дейности на институциите и обхващат отчитането съгласно параграфи 1 и 2;
б)
допълнителни показатели за наблюдение на ликвидността, необходими на компетентните органи за получаване на цялостен поглед върху ликвидния рисков профил, в съответствие с естеството, мащаба и сложността на дейностите на институцията;
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 1 февруари 2015 г. - за елементите, посочени в буква а), и до 1 януари 2014 г. - за елементите, посочени в буква б).
До окончателното въвеждане на обвързващи ликвидни изисквания компетентните органи могат да продължат да събират информация посредством инструменти за наблюдение за целите на наблюдението на спазването на съществуващите национални стандарти за ликвидност.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
4. При поискване компетентните органи на държавата членка по произход предоставят своевременно и по електронен път на компетентните органи и на националната централна банка на приемащата държава членка и на ЕБО индивидуалните отчети съгласно настоящия член.
5. Компетентните органи, които упражняват надзор на консолидирана основа съгласно член 112 от Директива 2013/36/ЕС, при поискване от страна на посочените по-долу органи им предоставят своевременно и по електронен път всички отчети, подадени от институцията съгласно единните формати за отчетност по параграф 3:
а)
компетентните органи и националната централна банка на приемащите държави членки, в които са установени значими клонове в съответствие с член 51 от Директива 2013/36/ЕС на институцията майка или институции, контролирани от един и същ финансов холдинг майка;
б)
компетентните органи, които са издали лиценз на дъщерните предприятия на институцията майка или институциите, контролирани от един и същ финансов холдинг майка, и националната централна банка на тази държава членка;
в)
ЕБО;
г)
ЕЦБ.
6. Компетентните органи, които са издали лиценз на институция, която е дъщерно предприятие на институция майка или финансов холдинг майка, при поискване предоставят своевременно и по електронен път на компетентните органи, които упражняват надзор на консолидирана основа съгласно член 111 от Директива 2013/36/ЕС, на централната банка на държавата членка, в която е лицензирана институцията, и на ЕБО всички отчети, подадени от институцията в съответствие с единните формати за отчетност по параграф 3.
Член 416
Отчитане на ликвидните активи
1. Институциите отчитат посочените по-долу активи като ликвидни активи, освен ако са изключени съгласно параграф 2 и само ако ликвидните активи отговарят на условията по параграф 3:
а)
парични средства и експозиции към централни банки, доколкото тези експозиции могат да бъдат, при стресирани обстоятелства, изтеглени по всяко време. По отношение на държаните в централни банки депозити, компетентният орган и централната банка се стремят да постигнат общо разбиране за това в каква степен минималните резерви могат да бъдат изтеглени при стресирани обстоятелства;
б)
други прехвърлими активи, които са с изключително висока ликвидност и кредитно качество;
в)
прехвърлими активи, които представляват вземания от посочените по-долу лица или са гарантирани от тях:
i)
централното правителство на държава членка, на фискално автономен регион, който може да определя и събира данъци, или на трета държава в местната валута на централното правителство или регионалните органи на власт, ако институцията е изложена на ликвиден риск в тази държава членка или тази трета държава и покрива този риск с тези ликвидни активи;
ii)
централните банки и субектите от публичния сектор, които не спадат към централното правителство, в местната валута на централната банка и на предприятието от публичния сектор;
iii)
Банката за международни разплащания, Международния валутен фонд, Европейската комисия и многостранните банки развитие;
iv)
Европейският инструмент за финансова стабилност и Европейският механизъм за стабилност;
г)
прехвърлими активи, които са с висока ликвидност и кредитно качество;
д)
незабавно усвоими кредитни улеснения, отпускани от централните банки в рамките на паричната политика, доколкото тези улеснения не се обезпечават с ликвидни активи и като се изключва извънредната ликвидна подкрепа
е)
ако кредитната институция е включена в мрежа в съответствие със законови или други разпоредби, минималният размер на депозитите в централната кредитна институция според приложимите законови или други нормативни разпоредби и другото нормативно установено или налично по силата на договор ликвидно финансиране от централната кредитна институция или институциите, които са членове на мрежата по член 113, параграф 7 или които отговарят на условията за освобождаване по член 10, доколкото това финансиране не се обезпечава с ликвидни активи.
До приемането на единно определение за понятията за висока и изключително висока ликвидност и високо и изключително високо кредитно качество съгласно член 460 институциите сами определят по валути кои прехвърлими активи са съответно с висока или изключително висока ликвидност и кредитно качество. До изготвянето на единно определение компетентните органи могат въз основа на критериите по член 509, параграфи 3, 4 и 5, да предоставят общи насоки, които институциите да следват при определянето на активите с висока и изключително висока ликвидност и кредитно качество. Ако няма такива насоки, институциите използват прозрачни и обективни критерии за тази цел, включително част от или всички критерии по член 509, параграфи 3, 4 и 5.
2. Следните активи не се смятат за ликвидни:
а)
активите, които са емитирани от кредитна институция, освен ако отговарят на едно от следните условия:
i)
те са облигации, отговарящи на условията за третирането по член 129, параграф 4 или 5, или обезпечени с активи инструменти, ако е доказано, че са с изключително високо кредитно качество, определени от ЕБО в съответствие с критериите в член 509, параграфи 3, 4 и 5;
ii)
те са облигации, посочени в член 52, параграф 4 от Директива 2009/65/ЕО, различни от посочените в подточка i) от същата буква;
iii)
кредитната институция е била създадена от централното правителство или регионални органи на власт на държава членка и това правителство или органи имат задължението да защитава икономическата основа на институцията и да поддържат нейната жизнеспособност, докато тя съществува; или активът се ползва с изричната гаранция на това правителство; или поне 90 % от заемите, отпуснати от институцията, са гарантирани директно или индиректно от това правителство или органи и активът се използва предимно за финансиране на насърчителни заеми, отпускани на неконкурентна основа и с нестопанска цел за насърчаване на изпълнението на целите на обществената политика на правителството или органите;
б)
активи, които се предоставят като обезпечение на институцията в рамките на обратни репо сделки и трансакции, финансирани чрез ценни книжа, и които се държат от институцията единствено като средство за редуциране на кредитния риск и които институцията не може да използва по силата нито на нормативна разпоредба, нито на договор;
г)
активи, емитирани от:
i)
инвестиционен посредник;
ii)
застрахователно предприятие;
iii)
финансов холдинг;
iv)
финансов холдинг със смесена дейност;
v)
друг субект, който извършва като основна дейност една или повече от дейностите, изброени в приложение I към Директива 2013/36/ЕС
3. В съответствие с параграф 1институциите отчитат като ликвидни активите, които отговарят на следните условия:
а)
свободни са от тежести или са на разположение в групи обезпечения, за да бъдат използвани за получаването на допълнително финансиране в рамките на налични договорени, но неусвоени от институцията кредитни линии;
б)
не са емитирани от самата институция, от нейната институция майка, от нейна дъщерна институция, от друго дъщерно предприятие на институцията майка или финансовия холдинг майка;
в)
за цената им е налице принципно съгласие между участниците на пазара и тя може лесно да се наблюдава на него или цената им може да бъде определена по формула, която е лесна за изчисление въз основа на публично достъпни данни и не зависи от хипотетични допускания, както обикновено е при структурираните или екзотичните продукти;
г)
те са приемливо обезпечение при стандартни операции по поддържане на ликвидността на централна банка в държава членка или - ако ликвидните активи се държат за покриване на изходящите ликвидни потоци във валутата на трета държава - на централната банка на съответната трета държава;
д)
допуснати са за търгуване на призната борса или могат да се търгуват на активни пазари чрез незабавна продажба или чрез обикновена репо сделка на одобрени репо пазари. Тези критерии се оценяват поотделно за всеки пазар.
Условията, посочени в първа алинея, букви в), г) и д), не се прилагат за активите, посочени в параграф 1, буква д).
Условието, посочено в първа алинея, буква г), не се прилага за ликвидните активи, държани с цел покриване на изходящи ликвидни потоци във валута, за която съответната централна банка има изключително тясно определение за приемливост. При ликвидни активи, деноминирани във валути на трети държави, това изключение се прилага само ако компетентните органи на съответната трета държава прилагат същото или равностойно изключение.
4. Независимо от разпоредбите на параграфи 1, 2 и 3, до уточняването на задължително ликвидно изискване съгласно член 460 и в съответствие с параграф 1, втора алинея от настоящия член институциите отчитат:
а)
други активи, които не са приемливи за централната банка, но които могат да се търгуват, например капиталови инструменти и злато, на основата на прозрачни и обективни критерии, включително критериите по член 509, параграфи 3, 4, и 5 в тяхната съвкупност или поотделно;
б)
други активи, които са приемливи за централната банка и могат да се търгуват, например обезпечени с активи инструменти с изключително високо кредитно качество, установени от ЕБО в съответствие с критериите по член 509, параграфи 3, 4 и 5;
в)
други активи, които са приемливи за централната банка, но не могат да се търгуват, например кредитни вземания, установени от ЕБО в съответствие с критериите по член 509, параграфи 3, 4 и 5.
5. ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение, в които се посочват валутите, отговарящи на условията по параграф 3, трета алинея.
ЕБО представя тези проекти на технически стандарти за изпълнение на Комисията до 31 март 2014 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Преди влизането в сила на техническите стандарти, посочени в трета алинея, институциите могат да продължат да прилагат третирането, посочено в параграф 3, втора алинея, ако компетентните органи са го прилагали преди 1 януари 2014 г..
6. Акциите или дяловете в ПКИ могат да се третират като ликвидни активи до абсолютната сума от 500 милиона евро в портфейла с ликвидни активи на всяка институция, при условие че са спазени изискванията по член 132, параграф 3 и че ПКИ, освен в деривати за редуциране на лихвения или кредитния или валутния риск инвестира само в ликвидните активи, посочени в параграф 1 от настоящия член.
Използването или потенциалното използване на дериватни инструменти с цел хеджиране на риска на разрешените инвестиции от страна на ПКИ не възпрепятства допустимостта на въпросното ПКИ. Когато акциите или дяловете в ПКИ не се оценяват редовно по пазарни цени от трето лице, както е посочено в член 418, параграф 4, букви а) и б), и компетентният орган не се е уверил, че дадена институция е разработила устойчиви методологии и процеси за подобно оценяване, както е посочено в член 406, параграф 4, първо изречение, акциите и дяловете в това ПКИ не се третират като ликвидни активи.
7. Когато определен ликвиден актив престане да отговаря на условията за ликвиден актив, институцията може все пак да продължи да го смята за ликвиден актив за допълнителен период от 30 календарни дни. Ако ликвиден актив в ПКИ престане да отговаря на условията за третирането, посочено в параграф 6, акциите или дяловете в ПКИ може въпреки това да се считат за ликвиден актив за допълнителен период от 30 дни, при условие че тези активи не надвишават 10 % от всички активи на това ПКИ.
Член 417
Оперативни изисквания за притежаваните ликвидни активи
Институциите отчитат като ликвидни активи само притежаваните ликвидни активи, които отговарят на следните условия:
а)
те са подходящо диверсифицирани. Не се изисква диверсификация по отношение на активите, които отговарят на изискванията по член 416, параграф 1, букви а), б) и в);
б)
юридически и фактически по всяко време през следващите 30 дни те са в наличност, за да бъдат реализирани чрез незабавна продажба или чрез обикновена репо сделка на одобрен репо пазар, за да бъдат покривани задълженията, които стават изискуеми. За ликвидните активи по член 416, параграф 1, буква в), които са държани в трети държави с ограничения върху преводите или които са деноминирани в неконвертируеми валути, се счита, че са в наличност само доколкото съответстват на изходящите потоци в съответната трета държава или съответната валута, освен ако институцията може да докаже пред компетентните органи, че е предприела подходящи мерки за хеджиране на произтичащия валутен риск;
в)
те са контролирани от функцията за управление на ликвидността;
г)
част от ликвидните активи, с изключение на посочените в член 416, параграф 1, букви а), в) и д), периодично, поне веднъж годишно, се реализират чрез незабавна продажба или чрез обикновена репо сделка на одобрен репо пазар със следните цели:
i)
за проверка на достъпа до пазара за тези активи;
ii)
за проверка на ефективността на процедурите на институцията за реализация на активите;
iii)
за проверка на използваемостта на активите;
iv)
за намаляване на риска от подаване на отрицателни сигнали при неблагоприятни обстоятелства;
д)
свързаните с активите ценови рискове може да се хеджират, но спрямо ликвидните активи се прилагат целесъобразни вътрешни правила, които гарантират, че тези активи са достъпни по-всяко време за ковчежничеството при необходимост и по-специално, че не се използват при други текущи операции, включително:
i)
хеджиране или други търговски стратегии;
ii)
осигуряване на кредитни подобрения в структурирани трансакции;
iii)
покриване на оперативни разходи.
е)
ликвидните активи са деноминирани във валути по начин, който съответства на разпределението по валути на изходящите ликвидни потоци след приспадане на входящите потоци.
Член 418
Оценяване на ликвидните активи
1. Ликвидните активи се отчитат по пазарната им стойност, намалена подходящо с цел отразяване най-малко на дюрацията, кредитния и ликвидния риск и типичните за репо сделките отбиви при общи стресирани обстоятелства на пазара. Намалението не може да бъде по-малко от 15 % за активите, посочени в член 416, параграф 1, буква г). Ако институцията хеджира свързания с даден актив ценови риск, тя отчита паричния поток, произтичащ от възможното закриване на хеджиращата позиция.
2. За акциите или дяловете в ПКИ съгласно член 416, параграф 4 се прилагат процентни намаления въз основа на подробен преглед на базисните активи, както следва:
а)
0 % за активите, посочени в член 416, параграф 1, буква а);
б)
5 % за активите, посочени в член 416, параграф 1, букви б) и в);
в)
20 % за активите, посочени в член 416, параграф 1, буква г).
3. Прилагането на подхода на подробния преглед, посочен в параграф 2, се извършва по следния начин:
а)
когато институцията знае кои са базисните експозиции на дадено ПКИ, тя може да ги прегледа подробно, за да ги отнесе поотделно към член 416, параграф 1, букви а)-г);
б)
когато институцията не знае кои са базисните експозиции на ПКИ, се приема, че ПКИ инвестира в максималната степен, разрешена от неговия мандат, в низходящ ред във видовете активи по член 416, параграф 1, букви а)-г) до достигането на максималния общ лимит на инвестициите.
4. Институциите разработват устойчиви методологии и процеси за изчисляване и докладване на пазарната стойност и отбивите за акциите и дяловете на ПКИ. Само там, където институциите могат да докажат по удовлетворителен за на компетентния орган начин, че съществеността на експозициите не оправдава разработването на техни собствени методологии, институциите могат да разчитат на посочените по-долу трети лица за изчисляването и докладване на отбивите за акциите или дяловете на ПКИ съгласно методите по параграф 3, букви а) и б):
а)
депозитарната институция на ПКИ, при условие че ПКИ инвестира само в ценни книжа и депозира всички ценни книжа при тази депозитарна институция;
б)
за останалите ПКИ - управляващото дружество на ПКИ, при условие че отговаря на критериите по член 132, параграф 3, буква а).
Точността на изчисленията на депозитарната институция или управляващото дружество на ПКИ се потвърждава от външен одитор.
Член 419
Валути с ограничения в наличността на ликвидни активи
1. ЕБО преценява дали за институциите съществува достатъчна наличност на ликвидните активи, посочени в член 416, параграф 1, буква б) във валутите, които са от значение за институциите, установени в Съюза.
2. Когато доказаните потребности от ликвидни активи с оглед на изискването по член 412 надхвърлят наличността на тези ликвидни активи в дадена валута, се прилагат една или няколко от следните дерогации:
а)
чрез дерогация от член 417, буква е), ликвидните активи могат да бъдат деноминирани във валути по начин, който не съответства на разпределението по валути на изходящите ликвидни потоци след приспадане на входящите потоци;
б)
за валутите на държава членка или на трети държави изискваните ликвидни активи може да бъдат заменени от кредитни линии от централната банка на съответната държава членка или трета държава, които са отпуснати съгласно на неотменяемо договорно задължение за следващите 30 дни, а цената им е справедлива, независимо от текущо усвоената сума, при условие че компетентните органи на тази държава членка или трета държава прилагат същото третиране и че тази държава членка или трета държава има сходни изисквания за отчитане.
3. Прилаганите съгласно параграф 2 дерогации са обратнопропорционални на наличността на съответните активи. Доказаните потребности на институциите се оценяват с оглед на способността на институциите чрез разумно управление на ликвидността да намалят потребността от такива активи и размера на държаните от други пазарни участници количества от активите.
4. ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение, в които се посочват валутите, отговарящи на условията по настоящия член.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 31 март 2014 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
5. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти, за уточняване на дерогациите по параграф 2, включително на условията за тяхното прилагане.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 март 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 420
Изходящи ликвидни потоци
1. До уточняването на изискването за ликвидност съгласно член 460 подлежащите на отчитане изходящи ликвидни потоци включват:
а)
текущата дължима сума по влоговете на дребно съгласно член 421;
б)
текущите дължими суми по други задължения, чийто падеж настъпва и чието плащане може да бъде поискано от институциите емитенти или от доставчика на финансирането, или които са свързани с негласно очакване на доставчика на финансирането, че институцията ще изплати задължението си през следващите 30 дни съгласно член 422;
в)
допълнителните изходящи потоци съгласно член 423;
г)
максималната сума, която може да бъде усвоена през следващите 30 дни по неусвоени договорени кредитни и ликвидни улеснения, съгласно член 424;
д)
допълнителните изходящи потоци, установени при оценяването съгласно параграф 2.
2. Институциите редовно оценяват възможността за и потенциалния размер на изходящите ликвидни потоци през следващите 30 дни по отношение на продуктите или услугите, които не са обхванати от членове 422, 423 и 424 и които тези институции предлагат или подпомагат или които потенциалните купувачи биха приели за свързани с тези институции, включително но не само, изходящите ликвидни потоци в резултат на договорни споразумения като други задбалансови и условни задължения за финансиране включително, но не само, договорени финансови улеснения, неусвоени кредити и аванси към контрагенти на едро, ипотечни продукти, които са одобрени, но още не са усвоени, кредитни карти, овърдрафти, планирани изходящи потоци, свързани с подновяване или удължаване на кредити на дребно или на едро, планирани плащания по деривативни договори и по отношение на продукти за търговско финансиране, водещи до задбалансови позиции, съгласно посоченото в член 429 и в приложение I. Тези изходящи потоци се оценяват при допускане за сценарий на едновременното възникване на стресирани обстоятелства, характерни за самата институция, и за целия пазар.
При извършването на тази оценка институциите обръщат особено внимание на съществените щети върху репутацията си, които биха могли да възникнат, ако институциите не осигуряват ликвидна подкрепа за тези продукти или услуги. Институциите докладват най-малко веднъж годишно пред компетентните органи онези продукти и услуги, при които възможността а и възможният размер на изходящите ликвидни потоци, посочени в първа алинея, са значителни, а компетентните органи определят съответните изходящи потоци. Компетентните органи могат да приложат ниво в размер до 5 % за изходящите потоци за продукти за търговско финансиране, водещи до задбалансови позиции, съгласно посоченото в член 429 и приложение I.
Най-малко веднъж годишно компетентните органи представят пред ЕБО доклад относно видовете продукти или услуги, за които са определили изходящите потоци въз основа на докладите от институциите. В този доклад компетентните органи разясняват и методологията, която са използвали за определяне на изходящите потоци.
Член 421
Изходящи потоци по влогове на дребно
1. Институциите отчитат отделно размера на влоговете на дребно, които са обхванати от схема за гарантиране на депозитите съгласно Директива 94/19/ЕО или от равностойна схема за гарантиране на депозитите в трета държава, и умножават най-малко по 5 % във всеки от следните случаи:
а)
когато влогът е част от установено взаимоотношение, поради което изтеглянето му е много малко вероятно;
б)
когато влогът е по разплащателна сметка, включително сметки, по които редовно се превеждат заплати.
2. Институциите умножават размера на другите влогове на дребно, които не са посочени в параграф 1, най-малко по 10 %.
3. Като взема предвид поведението на местните вложители по препоръка на компетентните органи, ЕБО издава до 1 януари 2014 г. насоки относно критериите за определяне на условията за прилагане на параграфи 1 и 2 във връзка с установяването на влоговете на дребно, за които се предвиждат различни изходящи потоци, и определенията за посочените продукти за целите на настоящия дял. В тези насоки се взема предвид възможността тези влогове да доведат до изходящи ликвидни потоци през следващите 30 дни. Тези изходящи потоци се оценяват при допускане за сценарий на едновременно възникване на стресирани обстоятелства, характерни за самата институцията и за целия пазар.
4. Независимо от параграфи 1 и 2, институциите умножават размера на влоговете на дребно, които са привлекли в трети държави, с по-висок процент от предвидения в посочените параграфи, ако такъв процент е предвиден в сходни изисквания за отчетност на третата държава.
5. Институциите могат да изключат от изчислението на изходящите потоци някои ясно определени категории влогове на дребно, доколкото институцията винаги спазва стриктно посочените по-долу изисквания за цялата категория влогове, освен в отделни случаи при доказани затруднения на вложителя:
а)
за срок от 30 дни вложителят няма право да тегли влога си; или
б)
при преждевременно теглене преди изтичането на срока от 30 дни вложителят трябва да плати такса, в която се включват загуба на лихва за периода между датата на тегленето и договорената дата на падежа, както и съществена такса, която не се налага да надхвърля дължимата лихва за изминалия период от време между датата на откриване на влога и датата на тегленето.
Член 422
Изходящи потоци за други задължения
1. Институциите умножават задълженията, произтичащи от собствените оперативни разходи на институцията, с 0 %.
2. Институциите умножават задълженията, произтичащи от обезпечени кредитни сделки и сделки, обусловени от капиталовия пазар съгласно член 192, точка 3 със:
а)
0 % - до стойността на ликвидните активи съгласно член 418, ако са обезпечени с активи, които биха могли да се квалифицират като ликвидни активи съгласно член 416;
б)
100 % - над стойността на ликвидните активи съгласно член 418, ако са обезпечени с активи, които биха могли да се квалифицират като ликвидни активи съгласно член 416;
в)
100 % - ако са обезпечени с активи, които не биха могли да се квалифицират като ликвидни активи съгласно член 416, с изключение на трансакциите по букви в) и г) от настоящия параграф;
г)
25 % - ако са обезпечени с активи, които не биха могли да се квалифицират като ликвидни активи съгласно член 416, и ако кредиторът е централното правителство, субект от публичния сектор на държавата членка, в която кредитната институция е получила лиценз или е открила клон, или многостранна банка за развитие. Това третиране се прилага за субекти от публичния сектор с рисково тегло по-малко или равно на 20 % съгласно трета част, дял II, глава 2;
д)
0 % - ако кредиторът е централна банка.
3. Институциите умножават задълженията, произтичащи от влогове, които не могат да се изтеглят:
а)
от вложителя - за да ползва предоставени от институцията услуги по клиринг, попечителство или управление на парични средства или други сравними услуги;
б)
при споделено изпълнение на обща задача в рамките на институционална защитна схема, отговаряща на изискванията по член 113, параграф 7, или като изискван съгласно законова или друга нормативна разпоредба минимален влог на друго лице, което е член на същата институционална защитна схема;
в)
от вложителя в рамките на установено оперативно взаимоотношение, различно от посоченото в буква а);
г)
когато отчитащата се кредитната институция е свързана в мрежа в съответствие със законова или друга нормативна разпоредба, от вложителя -за да ползва услуги по парични клирингови операции и услуги от централна кредитна институция;
с 5 % в случая по буква а), доколкото са покрити от схема за гарантиране на депозитите съгласно Директива 94/19/ЕО или равностойна схема за гарантиране на депозитите в трета държава, и с 25 % в останалите случаи.
Депозитите, държани от кредитните институции в централни кредитни институции, които се считат за ликвидни активи съгласно член 416, параграф 1, буква е), се умножават с множител за изходящи потоци от 100 %.
4. Услугите по клиринг, попечителство или управление на парични средства, или други сравними услуги, посочени в параграф 3, букви а) и г), обхващат тези услуги само доколкото те се предоставят в рамките на установено взаимоотношение, от което вложителят има значителна зависимост. Те не се състоят само в кореспондентско банкиране или основни посреднически услуги, а институцията разполага с данни, според които клиентът не може да изтегли средства, правно дължими в срок от 30 дни, без да застраши оперативната си дейност.
До изготвянето на единно определение за установено оперативно взаимоотношение, посочено в параграф 3, буква в), институциите сами приемат критерии за определяне на установено оперативно взаимоотношение, за което разполагат с данни, според които клиентът не може да изтегли средства, правно дължими в срок от 30 дни, без да застраши оперативната си дейност, и докладват тези критерии на компетентните органи. В отсъствието на единно определение компетентните органи могат да предоставят общи насоки, които институциите спазват при установяването на влогове, които в рамките на установено оперативно взаимоотношение,не могат да се изтеглят от вложителя.
5. Институциите умножават по 40 % задълженията, произтичащи от влоговете на клиенти, които не са финансови клиенти, доколкото те не попадат в обхвата на параграфи 3 и 4, и умножават по 20 % размера на тези задължения, които са обхванати от схема за гарантиране на депозитите съгласно Директива 94/19/ЕО или от равностойна схема за гарантиране на депозитите в трета държава.
6. Институциите отчитат на нетна основа изходящите и входящи потоци, очаквани в срок от 30 дни по договорите от приложение II за всички контрагенти, и ги умножават по 100 %, ако резултатът е нетен изходящ поток. Отчитане на нетна основа означава и без отчитане на обезпеченията, които ще бъдат получени и които отговарят на изискванията за ликвидни активи съгласно член 416.
7. Институциите отчитат отделно останалите задължения, които не попадат в обхвата на параграфи 1-5.
8. Компетентните органи могат за отделни случаи да дадат разрешение за прилагане на по-нисък процент на изходящите потоци към задълженията, посочени в параграф 7, когато са изпълнени всички посочени по-долу условия:
а)
вложителят е:
i)
институция майка или дъщерна институция на институцията или друго дъщерно предприятие на същата институция майка;
ii)
свързан с институцията чрез определено отношение по смисъла на член 12, параграф 1 от Директива 83/349/ЕИО;
iii)
институция, която попада в обхвата на същата институционална защитна схема съгласно изискванията на член 113, параграф 7;
iv)
централната институция или участник в мрежа, отговаряща на изискванията съгласно член 400, параграф 2, буква г);
б)
има основания да се очаква по-малък изходящ поток през следващите 30 дни дори при сценарий на едновременното възникване на стресирани обстоятелства, характерни за самата институцията и за целия пазар;
в)
вложителят отчита симетрично или по-консервативно съответстващия входящ поток чрез дерогация от член 425;
г)
институцията и вложителят са установени в една и съща държава членка.
9. Компетентните органи могат да освободят от прилагането на изискванията на параграф 8, буква г), когато се прилага член 20, параграф 1, буква б). В този случай се спазват допълнителни обективни критерии съгласно разпоредбите на делегирания акт, посочен в член 460. Когато разрешат отчитането на по-малък изходящ поток, компетентните органи информират ЕБО за резултата от процеса по член 20, параграф 1, буква б). Компетентните органи правят редовен преглед на изпълнението на условията за такива по-малки изходящи потоци.
10. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за уточняване на допълнителните обективни критерии по параграф 8а.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 януари 2015 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 423
Допълнителни изходящи потоци
1. За обезпечение, различно от активите, посочени в член 416, параграф 1, букви а), б) и в), което е предоставено от институцията по договорите от приложение II и за кредитните деривати, се предвижда допълнителен изходящ поток от 20 %.
2. Институциите уведомяват компетентните органи за всички сключени от тях договори, чиито условия пораждат, в рамките на 30 дни, след съществено влошаване на кредитното качество на институцията, изходящи ликвидни потоци или потребност от допълнителни обезпечения. Ако компетентните органи сметнат подобни договори за значими по отношение на потенциалните изходящи ликвидни потоци на институцията, те изискват от нея да добави за тези договори допълнителен изходящ поток, включително поток, отговарящ на потребността от допълнителни обезпечения, възникваща от съществено влошаване на кредитното качество на институцията като понижаване на външната ѝ кредитна оценка с три степени. Институцията редовно преразглежда степента на това съществено влошаване в контекста на съответните клаузи на сключените от нея договори и уведомява компетентните органи за резултатите от прегледа.
3. Институцията предвижда допълнителен изходящ поток, съответстващ на потребността от обезпечение, която би възникнала в резултат на въздействието на сценарий на неблагоприятно развитие на пазарните условия върху сключените от институцията сделки с деривати, сделки за финансиране и други договори, ако е съществена.
ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на условията за прилагане във връзка с понятието за значимост и методите за измерване на допълнителния изходящ поток.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 март 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените във втора алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
4. Институцията предвижда допълнителен изходящ поток, съответстващ на пазарната стойност на продаваните чрез къси продажби ценни книжа или други активи, които трябва да бъдат доставени в срок от 30 дни, освен ако институцията притежава ценните книжа, предмет на доставката или ги е получила в заем при условия, налагащи връщането им едва след изтичането на 30-дневния срок, и ако ценните книжа не са част от ликвидните активи на институцията.
5. Институцията предвижда допълнителен изходящ поток, съответстващ на:
а)
излишъка по обезпечението, който институцията държи и който по договор контрагентът може да поиска да бъде изискан по всяко време;
б)
обезпечението, което трябва да бъде върнато на контрагент;
в)
обезпечението, което съответства на активите, които биха могли да се квалифицират като ликвидни активи за целите на член 416, и което може да бъде заменено, без съгласието на институцията, за активи, които не биха могли да се квалифицират като ликвидни активи за целите на член 416.
6. Влоговете, получени като обезпечение, не се разглеждат като задължения за целите на член 422, но за тях се прилагат разпоредбите на настоящия член, когато е уместно.
Член 424
Изходящи потоци по кредитни и ликвидни улеснения
1. Институциите отчитат изходящи потоци по договорени кредитни улеснения и ликвидни улеснения, определени като процент от максималната сума, която може да бъде усвоена през следващите 30 дни. Максималната сума, която може да бъде усвоена, може да се изчисли без отчитане на изискването за ликвидност по член 420, параграф 2, задължително за търговското финансиране по задбалансови позиции, и без отчитане на стойността на обезпечението по член 418, което трябва да се предостави, ако институцията може да използва това обезпечение повторно и ако то се държи под формата на ликвидни активи съгласно член 416. Обезпечението, което трябва да се предостави, не представлява активи, емитирани от контрагента по улеснението или от свързани с него лица. Ако институцията разполага с необходимата информация, максималната сума, която може да бъде усвоена по кредитни и ликвидни улеснения, се определя като максималната сума, която би могла да бъде усвоена с оглед на собствените задължения на контрагента или с оглед на предварително установения по договора график за усвояване, което се дължи през следващите 30 дни.
2. Максималната сума, която може да бъде усвоена по неусвоени договорени кредитни улеснения и ликвидни улеснения през следващите 30 дни, се умножава по 5 %, ако те могат да бъдат отнесени към класа „експозиции на дребно“ съгласно стандартизирания или вътрешнорейтинговия подход за кредитен риск.
3. Максималната сума, която може да бъде усвоена по неусвоени договорени кредитни улеснения и ликвидни улеснения през следващите 30 дни, се умножава по 10 %, когато те отговарят на следните условия:
а)
те не могат да бъдат отнесени към класа „експозиции на дребно“ съгласно стандартизирания или вътрешнорейтинговия подход за кредитен риск;
б)
те са били предоставени на клиенти, които не са финансови клиенти;
в)
те не са предоставени с цел осигуряване на финансиране за клиента, когато той не може да задоволи потребностите си от финансиране на финансовите пазари.
4. Договореният размер на ликвидно улеснение, предоставено на дружество със специална цел - секюритизация с оглед да се даде възможност на такова дружество да придобие активи, различни от ценни книжа, от клиенти, които не са финансови клиенти, се умножава по 10 %, доколкото той надвишава размера на закупуваните обикновено активи от клиенти и ако максималната сума, която може да бъде усвоена, е договорно ограничена до размера на закупуваните обикновено активи.
5. Институциите отчитат максималната сума, която може да се усвои по други неусвоени договорени кредитни улеснения и ликвидни улеснения през следващите 30 дни. Това се отнася по-специално за:
а)
ликвидни улеснения, предоставени от институцията на дружества със специална цел - секюритизация, различни от посочените в параграф 3, буква б);
б)
споразуменията, съгласно които от институцията се изисква да купи или замени активи на дружество със специална цел - секюритизация;
в)
улесненията, предоставени на кредитни институции;
г)
улесненията, предоставени на финансови институции и на инвестиционни посредници.
6. Чрез дерогация от параграф 5 институциите, които са създадени и финансирани от централно правителство или регионални органи на власт на поне една държава членка, могат да прилагат третирането, предвидено в параграфи 2 и 3, и за кредитните и ликвидните улеснения, които са предоставени на институции единствено с цел пряко или непряко финансиране на насърчителни заеми, които могат да бъдат отнесени към класовете експозиции, посочени в тези параграфи. Чрез дерогация от член 425, параграф 2, буква г), ако тези насърчителни заеми са отпуснати посредством друга институция, действаща като посредник (заеми, отпускани чрез посредник), институциите могат да приложат симетричен входящ и изходящ поток. Тези насърчителни заеми се отпускат само на лица, които не са финансови клиенти, на неконкурентна основа и с нестопанска цел за насърчаване на изпълнението на целите на обществената политика на Съюза и/или на съответното централно правителство или регионални органи на власт на държавата членка. Ползването на такива улеснения е възможно единствено при материализиране на обичайно очакваното търсене за насърчителни заеми и до размера на това търсене, свързано с последващо отчитане за използването на отпуснатите средства.
Член 425
Входящи потоци
1. Институциите отчитат входящите ликвидни потоци. Ограничените входящи ликвидни потоци са входящите ликвидни потоци, ограничени до 75 % от размера на изходящите ликвидни потоци. Институциите могат да изключат от прилагането на този лимит входящите ликвидни потоци от влогове в други институции, за които може да се приложи третирането по член 113, параграф 6 или 7. Институциите могат да изключат от прилагането на този лимит входящите ликвидни потоци от суми, дължими от кредитополучатели и инвеститори в облигации, които са свързани с ипотечно кредитиране, финансирано чрез облигации, за които може да се приложи третирането по член 129, параграфи 4, 5 или 6, или чрез облигации, посочени в член 52, параграф 4 от Директива 2009/65/ЕО. Институциите могат да изключат от прилагането на този лимит входящите потоци по насърчителни заеми, по които са посредник. След предварително одобрение от компетентния орган, който отговаря за надзора на индивидуална основа, институцията може да изключи напълно или частично входящите потоци от прилагането на този лимит, когато доставчикът е институция майка или дъщерна институция на институцията или е друго дъщерно предприятие на същата институция майка, или е свързан с институцията чрез определено отношение по смисъла на член 12, параграф 1 от Директива 83/349/ЕИО.
2. Входящите ликвидни потоци се изчисляват за следващите 30 дни. Те обхващат само договорни входящи потоци от експозиции, които не са просрочени и за които институцията няма основания да очаква неизпълнение през следващите 30 дни. Входящите ликвидни потоци се отчитат общо, като следните входящи потоци се отчитат отделно:
а)
дължимите суми от клиенти, които не са финансови клиенти, за целите на плащане по главницата, се намаляват с по-високата от следните две суми - с 50 % от стойността си или със стойността на договорните задължения към тези клиенти за предоставяне на финансирането. Това не се прилага за дължимите суми по обезпечени кредитни сделки и по сделки, обусловени от капиталовия пазар по смисъла на член 192, точка 3, които са обезпечени с ликвидни активи съгласно член 416, в съответствие с посоченото в буква г) от настоящия параграф.
Чрез дерогация от първа алинея на настоящата точка институциите, пред които е поето задължение, посочено в член 424, параграф 6, за да могат да предоставят насърчителен заем на краен получател, могат да отчетат входящ поток до размера на изходящия поток, който прилагат към съответното задължение за предоставяне на тези насърчителни заеми;
б)
дължимите суми от операции по търговско финансиране, посочени в член 162, параграф 3, втора алинея, буква б), с остатъчен матуритет до 30 дни, се отчитат изцяло като входящи потоци;
в)
активите без определена крайна договорна дата се отчитат с 20 % входящ поток, при условие че договорът позволява на банката да се откаже и да поиска плащане в рамките на 30 дни.
г)
дължимите суми по обезпечени кредитни сделки и сделки, обусловени от капиталовия пазар по смисъла на член 192, точка 3, ако са обезпечени с ликвидни активи, по смисъла на член 416, параграф 1, не се отчитат до размера на стойността на ликвидните активи след приспадане на отбивите, а за останалата част от дължимите суми се отчита пълният им размер;
д)
дължимите суми, които институцията длъжник третира съгласно член 422, параграфи 3 и 4, се дублират със съответен симетричен входящ поток.
е)
дължимите суми от позиции в инструменти, включени в основни капиталови индекси, при условие че няма двойно отчитане на ликвидните активи.
ж)
неусвоените кредитни или ликвидни улеснения и всякакви други получени задължения не се отчитат.
3. Изходящите и входящите потоци, очаквани в срок от 30 дни по договорите от приложение II, се отчитат на нетна основа за всички контрагенти и се умножават по 100 %, ако резултатът е нетен входящ поток. Отчитане на нетна основа означава и без отчитане на обезпеченията, които ще бъдат получени и които отговарят на изискванията за ликвидни активи съгласно член 416.
4. Чрез дерогация от параграф 2, буква ж) компетентните органи могат да дадат разрешение на институцията да прилага в отделни случаи по-голям входящ поток за кредитните и ликвидните улеснения, когато са изпълнени всички посочени по-долу условия:
а)
има основания да се очаква по-голям входящ поток дори при едновременното възникване на стресирани обстоятелства за доставчика и за целия пазар;
б)
контрагентът е институция майка или дъщерна институция на институцията, или е друго дъщерно предприятие на същата институция майка, или е свързан с институцията чрез определено отношение по смисъла на член 12, параграф 1 от Директива 83/349/ЕИО, или е член на същата институционална защитна схема, посочена в член 113, параграф 7 от настоящия регламент, или е централната институция, или е член на мрежа, за която се прилага освобождаването по член 10 от настоящия регламент;
в)
контрагентът отчита симетрично или по-консервативно съответстващия изходящ поток чрез дерогация от членове 422, 423 и424;
г)
институцията и контрагентът са установени в една и съща държава членка.
5. Компетентните органи могат да освободят от прилагането на изискването по параграф 4, буква г), когато се прилага член 20, параграф 1, буква б). В този случай трябва да се спазват допълнителните обективни критерии съгласно разпоредбите на делегирания акт, посочен в член 460. Когато разрешат приложението на по-голям входящ поток, компетентните органи информират ЕБО за резултата от процеса по член 20, параграф 1, буква б). Компетентните органи правят редовен преглед на изпълнението на условията за такива по-големи входящи потоци.
6. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за уточняване на обективните критерии по параграф 5.
ЕБО представя на Комисията проектите на тези регулаторни технически стандарти до 1 януари 2015 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
7. Институциите не могат да отчитат входящи потоци от отчетените съгласно член 416 ликвидни активи, различни от дължимите плащания по активите, които не са отразени в пазарната стойност на актива.
8. Институциите не отчитат входящи потоци от нови задължения, които са поели.
9. Институциите вземат предвид входящите ликвидни потоци, които трябва да се получат в трети държави с ограничения върху преводите или които са деноминирани в неконвертируеми валути, само доколкото тези входящи потоци съответстват на изходящите потоци в съответната трета държава или съответната валута.
Член 426
Актуализиране на бъдещите ликвидни изисквания
След като Комисията приеме делегиран акт за уточняване на характеристиките на изискването за ликвидност съгласно член 460, ЕБО може да изготви проекти на технически стандарти за изпълнение за определяне на условията по член 421, параграф 1, член 422, с изключение на параграфи 8, 9 и 10 от него, и член 424, като се вземат предвид международно договорените стандарти.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
ДЯЛ III
ОТЧИТАНЕ НА СТАБИЛНОТО ФИНАНСИРАНЕ
Член 427
Елементи, осигуряващи стабилно финансиране
1. Институциите отчитат пред компетентните органи в съответствие с изискванията за отчитане по член 415, параграф 1 и единните формати за отчетност по член 415, параграф 3, следните елементи и техните поделементи с оглед извършването на оценка на наличността на стабилно финансиране:
а)
следните елементи на собствения капитал след приспаданията, когато са приложими;
i)
инструменти от капитала от първи ред;
ii)
инструменти от капитала от втори ред;
iii)
други преференциални акции и капиталови инструменти, които надхвърлят позволения размер на капитала от втори ред, с ефективен матуритет от и над една година;
б)
следните задължения, които не са включени в буква а)
i)
влоговете на дребно, които отговарят на условията за третирането по член 421, параграф 1;
ii)
влоговете на дребно, които отговарят на условията за третирането по член 421, параграф 2;
iii)
влоговете, които отговарят на условията за третирането, предвидено в член 422, параграфи 3 и 4;
iv)
измежду влоговете, посочени в подточка iii) - тези влогове, които са обхванати от схема за гарантиране на депозитите съгласно Директива 94/19/ЕО или равностойна схема за гарантиране на депозитите в трета държава и които попадат в обхвата на член 421, параграф 2;
v)
измежду влоговете, посочени в подточка iii) - тези влогове, които попадат в обхвата на член 422, параграф 3, буква б);
vi)
измежду влоговете, посочени в подточка iii) - тези влогове, които попадат в обхвата на член 422, параграф 3, буква г);
vii)
вложени суми, които не попадат в обхвата на подточка i), ii) или iii), когато не са вложени от финансови клиенти;
viii)
цялото финансиране, получено от финансови клиенти;
ix)
отделно за сумите по подточки vii) и viii) съответно - финансирането от обезпечени кредитни сделки и сделки, обусловени от капиталовия пазар по смисъла на член 192, точка 3:
-
обезпечено с активи, които биха могли да се квалифицират като ликвидни активи съгласно член 416;
-
обезпечено с други активи;
x)
задължения, които произтичат от емитирани ценни книжа, отговарящи на условията за третирането, предвидено в член 129, параграф 4 или 5, или съгласно посоченото в член 52, параграф 4 от Директива 2009/65/ЕО;
xi)
следните други задължения, които произтичат от емитирани ценни книжа, които не попадат в обхвата на буква а):
-
задължения, които произтичат от ценни книжа с ефективен матуритет от и над една година;
-
задължения, които произтичат от ценни книжа с ефективен матуритет по-малко от една година;
xii)
други задължения.
2. Когато е приложимо, всички елементи се разпределят в посочените по-долу пет групи според по-близката от следните дати: датата на падежа и най-ранната дата, на която съгласно договора може да се поиска изплащане на задължението:
а)
до три месеца,
б)
между три и шест месеца;
в)
между шест и девет месеца;
г)
между девет и 12 месеца;
д)
над 12 месеца.
Член 428
Елементи, изискващи стабилно финансиране
1. Освен ако не са приспаднати от собствения капитал, следните елементи се отчитат отделно пред компетентните органи, за се прецени дали е необходимо стабилно финансиране:
а)
активите, които биха могли да се квалифицират като ликвидни активи съгласно член 416, разпределени по видове;
б)
следните ценни книжа и инструменти на паричния пазар, които не са включени в буква а);
i)
активи, които получават първа степен на кредитно качество съгласно член 122;
ii)
активи, които получават втора степен на кредитно качество съгласно член 122;
iii)
други активи
в)
капиталови ценни книжа на нефинансови лица, включени в основен индекс на призната борса;
г)
други капиталови ценни книжа;
д)
злато;
е)
други благородни метали;
ж)
неподлежащи на подновяване заеми и вземания и отделно онези неподлежащи на подновяване заеми и вземания, длъжниците по които са:
i)
физически лица, различни от едноличните търговци и съдружия;
ii)
МСП, които отговарят на изискванията за класа експозиции на дребно съгласно стандартизирания или вътрешнорейтинговия подход за кредитен риск или към дружество, което отговаря на условията за третирането по член 153, параграф 4, и когато общият размер на влоговете на съответния клиент или група от свързани клиенти е под 1 милион евро;
iii)
държави, централни банки и субекти от публичния сектор;
iv)
клиенти извън посочените в подточки i) и ii), различни от финансови клиенти;
v)
клиенти извън посочените в подточки i), ii) и iii), които са финансови клиенти, отделно от тях тези, които са кредитни институции и други финансови клиенти.
з)
неподлежащи на подновяване заеми и вземания, посочени в буква ж), и отделно от тях тези, които са:
i)
обезпечени с търговски недвижими имоти;
ii)
обезпечени с жилищни недвижими имоти;
iii)
предмет на съчетано (посредническо) финансиране чрез облигации, отговарящи на условията за третирането по член 129, параграф 4 или 5, или чрез облигации, посочени в член 52, параграф 4 от Директива 2009/65/ЕО;
и)
вземания по деривати;
й)
други активи;
к)
неусвоени договорени кредитни улеснения, които са със среден риск или със среден/нисък риск съгласно приложение I.
2. Когато е приложимо, всички елементи се разпределят в петте групи по член 427, параграф 2.
СЕДМА ЧАСТ
ЛИВЪРИДЖ
Член 429
Изчисляване на отношението на ливъридж
1. Институциите изчисляват отношението си на ливъридж съгласно методологията по параграфи 2-11.
2. Отношението на ливъридж се изчислява, като мярката за капитал на институцията се разделя на мярката за обща експозиция на тази институция, и се изразява в проценти.
Институциите изчисляват отношението на ливъридж като средноаритметична стойност на месечните стойности на отношението на ливъридж за едно тримесечие.
3. За целите на параграф 2 мярката за капитал е капиталът от първи ред.
4. Мярката за обща експозиция е сборът на стойностите на експозициите по всички активи и задбалансови позиции, които не са приспаднати при определянето на мярката за капитала по параграф 3.
Когато институциите включват предприятие от финансовия сектор, в което имат значителна инвестиция съгласно член 43, в консолидираните си отчети съгласно приложимата нормативна уредба за счетоводната отчетност, но не и в пруденциалната консолидация съгласно първа част, дял II, глава 2, те определят стойността на експозицията на значителната инвестиция не съгласно параграф 5, буква а) от настоящия член, а с произведението, получено чрез умножаване на сумата по буква а) от настоящата алинея с коефициента по буква б) от настоящата алинея:
а)
сборът на стойностите на експозициите на всички експозиции на това предприятие от финансовия сектор, в което имат значителна инвестиция;
б)
за всички преки, непреки и синтетични позиции на институцията в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред на предприятието от финансовия сектор, общата сума на тези елементи, която не е приспадната съгласно член 47 и член 48, параграф 1, буква б), разделена на общата сума на тези елементи.
5. Институциите определят стойността на експозицията на активите съгласно посочените по-долу принципи:
а)
стойностите на експозициите на активите, с изключение на договорите по приложение II и кредитните деривати, са стойностите на експозициите в съответствие с член 111, параграф 1, първо изречение;
б)
закупено физическо или финансово обезпечение, както и гаранции или редуциране на кредитния риск не се използват за намаляване на стойността на експозицията на активите;
в)
заемите не се нетират с влогове.
6. Институциите определят стойността на експозицията по договорите, посочени в приложение II, и на кредитните деривати, включително такива, които са задбалансови позиции, съгласно метода по член 274.
При определянето на стойността на експозицията по договорите по приложение II и на кредитните деривати институциите отчитат ефектите на договорите за новация и другите споразумения за нетиране, освен на споразуменията за кръстосано нетиране на продукти, съгласно член 295.
7. Чрез дерогация от параграф 6 институциите могат да използват метода по член 275, за да определят стойността на експозицията по договорите в точки 1 и 2 от приложение II, само ако използват този метод и за определяне на стойността на експозицията по тези договори с цел спазване на капиталовите изисквания по член 92.
8. При определянето на потенциалната бъдеща кредитна експозиция на кредитни деривати институциите прилагат посочените в член 299, параграф 2 принципи за всичките си кредитни деривати, а не само за онези, които са включени в търговския портфейл.
9. Институциите определят стойността на експозицията на репо сделките, сделките за отдаване или получаване в заем на стоки или ценни книжа, транзакции с удължен сетълмент и маржин заемните сделки, включително тези, които са задбалансови позиции, в съответствие с член 220, параграфи 1-3 и член 222, и отчитат ефектите от рамковите споразумения за нетиране, с изключение на споразуменията за кръстосано нетиране, в съответствие с член 206.
10. Институциите определят стойността на експозицията на задбалансовите позиции, освен по позициите, посочени в параграфи 6 и 9 от настоящия член, съгласно член 111, параграф 1, след извършване на посочените по-долу изменения на конверсионните коефициенти, изброени в посочения член:
а)
конверсионният коефициент, който се прилага към условната стойност за неусвоени кредитни улеснения, които могат да бъдат отменени безусловно по всяко време без предизвестие, посочени в точка 4, букви а) и б) от приложение I, е 10 %;
б)
конверсионният коефициент за свързаните с търговско финансиране задбалансови позиции със среден/нисък риск, посочени в точка 3, буква а) от приложение I, и за задбалансовите позиции, свързани с официално стимулирано експортно кредитиране, посочени в точка 3, буква б), подточка i) от приложение I, е 20 %;
в)
конверсионният коефициент за свързаните с търговско финансиране задбалансови позиции със среден риск, посочени в точка 2, буква а) и точка 2, буква б), подточка i) от приложение I и за задбалансовите позиции, свързани с официално стимулирано експортно кредитиране, посочени в точка 2, буква б), подточка ii) от приложение I, е 50 %;
г)
конверсионният коефициент за всички други задбалансови позиции от приложение I е 100 %.
11. Когато националните общоприети счетоводни принципи признават балансово активите, предмет на доверително управление, в съответствие с член 10 от Директива 86/635/ЕИО, тези активи могат да бъдат изключени от мярката за общата експозиция, ако отговарят на критериите за непризнаване, предвидени в международните счетоводни стандарти 39 (МСС 39), приложими съгласно Регламент (ЕО) № 1606/2002, и, когато е приложимо, на критериите за изключване от обхвата на консолидацията, предвидени в международните стандарти за финансово отчитане 10 (МСФО 10), приложими съгласно Регламент (ЕО) № 1606/2002.
Член 430
Изискване за отчетност
1. Институциите предоставят на компетентните органи цялата необходима информация за отношението на ливъридж и компонентите му съгласно член 429. Компетентните органи вземат предвид тази информация при извършването на надзорния преглед по член 97 от Директива 2013/36/ЕС.
Институциите предоставят на компетентните органи и информацията, която се изисква за целите на изготвянето на доклада по член 511.
Компетентните органи предават получената от институциите информация на ЕБО по негово искане, за да улеснят извършването на прегледа по член 511.
2. ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение за определяне на единна отчетна форма, указанията за попълване на формата, честотата и датите на отчетността и информационните решения, за целите на изискването за отчетност в параграф 1.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 1 февруари 2015 г..
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
ОСМА ЧАСТ
ОПОВЕСТЯВАНЕ НА ИНФОРМАЦИЯ ОТ ИНСТИТУЦИИТЕ
ДЯЛ I
ОБЩИ ПРИНЦИПИ
Член 431
Обхват на изискванията за оповестяване на информация
1. Институциите оповестяват информацията по дял II при спазване на разпоредбите по член 432.
2. По отношение на разрешенията, предоставени от компетентните органи съгласно трета част относно инструментите и подходите, посочени в дял III се прилага изискването за публично оповестяване от институциите на предвидената там информация.
3. Институциите приемат официални правила с цел спазване на предвидените в настоящата част изисквания за оповестяване и разполагат с правила за оценка на целесъобразността на извършваните от тях оповестявания, включително за проверка на оповестяваната информация и честотата на оповестяване. Институциите разполагат и с правила за оценка дали оповестената от тях информация е достатъчна, за да могат участниците на пазара да оценят рисковия им профил.
Когато с тези оповестявания на участниците на пазара не се предоставя достатъчно информация относно рисковия профил на институциите, те оповестяват публично необходимата допълнителна информация освен изискваната съгласно параграф 1. От институциите обаче се изисква да оповестяват само информация, която е съществена и която не представлява търговска тайна или поверителна информация съгласно член 432.
4. При поискване институциите обясняват своите решения по отношение на присъдения от тях рейтинг на МСП и на други предприятия кредитоискатели, като предоставят и обяснение в писмена форма, ако това бъде поискано от тях. Административните разходи за обяснението са пропорционални на размера на кредита.
Член 432
Несъществена информация, търговска тайна или поверителна информация
1. Институциите могат да не оповестяват един или повече елементи от информацията за оповестяване по дял II, ако съответната информация не се смята за съществена, с изключение на оповестяванията по член 435, параграф 2, буква в), член 437и член 450.
Информацията за оповестяване се счита за съществена, ако пропускането ѝ или невярното ѝ представяне би могло да промени или да повлияе върху оценката или решението на даден ползвател, разчитащ на тази информация за вземане на икономически решения.
В съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 в срок до 31 декември 2014 г. ЕБО издава насоки за начина, по който институциите трябва да прилагат принципа на същественост по отношение на изискванията за оповестяване по дял II.
2. Институциите могат да не оповестят също един или повече елементи от информацията за оповестяване по дялове II и III, ако тези елементи съдържат информация, която се смята за търговска тайна или поверителна информация съгласно втора и трета алинея, с изключение на случаите на оповестяване по член 437 и член 450.
Информацията се смята за търговска тайна на дадена институция, ако оповестяването ѝ би нарушило конкурентната позиция на институцията. Тя може да обхваща сведения относно продукти или системи, чието споделяне с конкурентите би намалило стойността на инвестициите на институцията в тях.
Информацията се счита за поверителна, ако са налице задължения към клиенти или други взаимоотношения с контрагенти, съгласно които институцията трябва да запази поверителността на тази информация.
В съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 в срок до 31 декември 2014 г. ЕБО издава насоки за начина, по който институциите трябва да прилагат принципите на търговска тайна и на поверителност по отношение на изискванията за оповестяване по дялове II и III.
3. В изключителните случаи по параграф 2 при оповестяването на информация институцията обявява факта, че определени елементи от информацията не са оповестени и причината, поради която не са оповестени, и публикува по-обща информация по предмета на изискването за оповестяване, освен когато тези елементи трябва да бъдат класифицирани като търговска тайна или поверителна информация.
4 Параграфи 1, 2 и 3 не засягат обхвата на отговорността при липса на оповестяване на съществена информация.
Член 433
Честота на оповестяването на информация
Институциите оповестяват информацията по настоящата част най-малко веднъж годишно.
Оповестяваната ежегодно информация се публикува в зависимост от датата на публикуване на финансовите отчети.
Институциите преценяват необходимостта от публикуване на част или на цялата оповестявана информация по-често от веднъж годишно с оглед на съответните характеристики на своята дейност, например мащаба на операциите, обхвата на дейностите, извършването на дейност в различни държави и в различни финансови сектори и участието на международните финансови пазари, платежни системи и системи за сетълмент и клиринг. При тази преценка се обръща особено внимание на евентуалната необходимост от по-често оповестяване на информацията по член 437 и член 438, букви в)-е) и информацията за рисковите експозиции и другите елементи, при които често се наблюдават бързи промени.
В съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 в срок до 31 декември 2014 г. ЕБО издава насоки за преценката от страна на институциите за необходимостта от по-често оповестяване на информацията по дялове II и III.
Член 434
Средства за оповестяването на информация
1. Институциите могат да определят подходящото средство и място за оповестяване на информацията и начините за проверка с цел действително спазване на изискванията за оповестяване по настоящата част. Доколкото е възможно, оповестяването на цялата информация се извършва чрез едно средство или на едно място. Ако сходна информация се оповестява в две или повече средства за оповестяване на информация, в оповестяването чрез всяко средство се съдържа препратка към еднородната информация, оповестявана чрез други средства.
2. Може да се приеме, че институцията е изпълнила задължението си за оповестяване на информация по настоящата част, ако е оповестила същата информация за целите на счетоводната отчетност, за допускане до търговия на регулиран пазар или съгласно други изисквания. Ако оповестената информация не е включена във финансовите отчети, институциите недвусмислено посочват във финансовите отчети къде тя може да бъде намерена.
ДЯЛ II
ТЕХНИЧЕСКИ КРИТЕРИИ ОТНОСНО ПРОЗРАЧНОСТТА И ОПОВЕСТЯВАНЕТО НА ИНФОРМАЦИЯ
Член 435
Цели на управлението на риска и политика по управление на риска
1. Институциите оповестяват целите и политиките си във връзка с управлението на риска за всяка отделна категория риск, включително за рисковете по настоящия дял. Оповестява се информация за:
а)
стратегиите и процесите за управление на тези рискове;
б)
структурата и организацията на съответното звено за управление на риска, включително информация за правомощията и статута му или други подходящи правила;
в)
обхвата и естеството на системите за отчитане и измерване на риска;
г)
политиките за хеджиране и редуциране на риска и стратегиите и процесите за наблюдение на текущата ефективност на средствата за хеджиране и редуциране на риска;
д)
одобрено от ръководния орган изявление относно адекватността на механизмите на институцията за управление на риска, за да се гарантира, че въведените системи за управление на риска са адекватни по отношение на профила и стратегията на институцията;
е)
кратък отчет за риска, който е одобрен от ръководния орган и в който се описва накратко цялостният рисков профил на институцията, свързан с търговската ѝ стратегия. В този отчет се включват ключови показатели и данни, осигуряващи на външните заинтересовани лица цялостна представа за управлението на риска от институцията, включително за начина, по който рисковият профил взаимодейства с рисковия толеранс, определен от ръководния орган.
2. Институциите оповестяват посочената по-долу информация относно правилата за управление, като я актуализират редовно, най-малко веднъж годишно:
а)
броя на директорските постове, заемани от членовете на ръководния орган;
б)
политиката за подбор на членовете на ръководния орган и действителните им знания, умения и експертен опит;
в)
политиката за осигуряване на разнообразие при подбора на членовете на ръководния орган, целите на тази политика и всички заложени целеви показатели, както и информация доколко са били изпълнени тези цели и целеви показатели;
г)
информация дали институцията е създала отделен комитет по риска и колко пъти е заседавал този комитет;
д)
описанието на потоците от информация за риска, изпращана към ръководния орган.
Член 436
Приложно поле
Институциите оповестяват следната информация относно приложното поле на изискванията на настоящия регламент съгласно Директива 2013/36/ЕС.
а)
наименованието на институцията, за която се прилагат изискванията на настоящия регламент;
б)
кратко описание на разликите в обхвата на консолидация за счетоводни цели и за целите на пруденциалния надзор с кратко описание на включените предприятия, в което се посочва дали те са:
i)
напълно консолидирани;
ii)
пропорционално консолидирани;
iii)
приспаднати от собствения капитал;
iv)
нито консолидирани, нито приспаднати;
в)
всякакви текущи или предвидими съществени практически или правни пречки за бързо прехвърляне на собствен капитал или изплащане на задължения между предприятието майка и неговите дъщерни предприятия;
г)
общата сума, с която действителният размер на собствения капитал е под изисквания размер във всички дъщерни предприятия, които не са включени в консолидацията, и наименованията на тези предприятия;
д)
ако е приложимо, обстоятелствата, при които се използват разпоредбите на членове 7 и 9.
Член 437
Собствен капитал
1. Институциите оповестяват следната информация относно собствения си капитал:
а)
пълно равнение между елементите на базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред, капитала от втори ред и филтрите и приспаданията, приложени съгласно членове 32-35, 36, 56, 66 и 79 към собствения капитал на институцията, и баланса ѝ съгласно заверените ѝ финансови отчети;
б)
описание на основните характеристики на инструментите на базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред и капитала от втори ред, емитирани от институцията;
в)
пълните условия, отнасящи се до инструментите на базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред и капитала от втори ред;
г)
отделна информация за естеството и размерите на следното:
i)
всеки пруденциален филтър, приложен съгласно членове 32-35;
ii)
всички приспадания съгласно членове 36, 56 и 66;
iii)
елементите, които не са приспаднати съгласно членове 47, 48, 56, 66 и 79;
д)
описание на всички ограничения, прилагани при изчисляването на собствения капитал съгласно настоящия регламент, и инструментите, пруденциалните филтри и приспаданията, към които се прилагат тези ограничения;
е)
когато институциите оповестяват съотношенията на капиталовата адекватност, които са изчислени чрез използване на елементи на собствения капитал, определени не по методите съгласно настоящия регламент - пълно описание на методите, по които са изчислени тези съотношения на капиталовата адекватност.
2. ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение за установяване на единни форми за оповестяване на информацията по параграф 1, букви а), б), г) и д).
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 1 февруари 2015 г..
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 438
Капиталови изисквания
Институциите оповестяват следната информация за спазването на изискванията, предвидени в член 92 от настоящия регламент и член 73 от Директива 2013/36/ЕС:
а)
обобщена информация за подхода на институцията към оценяването на адекватността на вътрешния ѝ капитал за поддържане на настоящите и бъдещите ѝ дейности;
б)
при поискване от съответния компетентен орган - резултата от вътрешния процес на оценка на капиталовата адекватност на институцията, включително. състава на допълнителните капиталови изисквания въз основа на процеса на надзорен преглед, съгласно посоченото в член 104, параграф 1, буква а) от Директива 2013/36/ЕС.
в)
за институциите, изчисляващи размерите на рисково претеглените експозиции в съответствие с трета част, дял II, глава 2 - сумата, равна на 8 % от размера на рисково претеглените експозиции за всеки от класовете експозиции по член 112;
г)
за институциите, изчисляващи размерите на рисково претеглените експозиции в съответствие с трета част, дял II, глава 3 - сумата, равна на 8 % от размера на рисково претеглените експозиции за всеки от класовете експозиции по член 147. За експозициите на дребно това изискване се прилага за всяка от категориите експозиции, на които съответстват различните корелационни коефициенти по член 154, параграфи 1-4. За класа експозиции в капиталови инструменти това изискване се прилага за:
i)
всеки от подходите по член 155;
ii)
експозиции в търгувани на борсов пазар капиталови инструменти, експозиции в непублични капиталови инструменти, държани в достатъчно диверсифицирани портфейли и други експозиции;
iii)
експозиции, подлежащи на преходно надзорно третиране във връзка с капиталовите изисквания;
iv)
експозиции, за които се прилагат условията за унаследяване по отношение на капиталовите изисквания;
д)
капиталовите изисквания, изчислени в съответствие с член 92, параграф 3, букви б) и в);
е)
капиталовите изисквания, изчислени съгласно трета част, дял III, глави 2, 3 и 4, и оповестявани поотделно.
Институциите, които изчисляват рисково претеглените размери на експозициите съгласно член 153, параграф 5 или член 155, параграф 2, оповестяват експозициите, които са отнесени към всяка от категориите по член 153, параграф 5, таблица 1 или на които е присъдено всяко от рисковите тегла съгласно член 155, параграф 2.
Член 439
Експозиция към кредитен риск от контрагента
Институциите оповестяват следната информация за своята експозиция към кредитен риск от контрагента съгласно посоченото в трета част, дял II, глава 6:
а)
описание на методологията, използвана за определяне на вътрешен капитал и кредитни лимити за експозициите към кредитен риск от контрагента;
б)
описание на правилата за обезпечаване на експозициите и формиране на кредитни резерви;
в)
описание на правилата по отношение на експозициите към утежняващ риск;
г)
описание на влиянието на размера на обезпечението, което институцията трябва да предостави при понижаване на кредитния ѝ рейтинг;
д)
брутната положителна справедлива стойност на договори, ползите при нетиране, нетираната текуща кредитна експозиция, полученото обезпечение и нетната кредитна експозиция по деривати. Нетната кредитна експозиция по деривати е кредитната експозиция по сделки с деривати след отчитането на ползите от изпълнимите споразумения за нетиране и споразумения за обезпечение;
е)
измерители за стойността на експозицията съгласно методите, изложени в трета част, дял II, глава 6, раздели 3-6, според това кой от тези методи е приложим;
ж)
условната стойност на кредитните деривати, използвани за хеджиране, и разпределението на текущата кредитна експозиция по видове кредитни експозиции;
з)
условната стойност на сделките с кредитни деривати, обособена между дейността в собствения кредитен портфейл на институцията, и дейността й като посредник, включително разпределението на използваните кредитни деривативни продукти, разграничено допълнително на закупена и продадена защита за всяка продуктова група;
и)
оценка на коефициента α, ако институцията е получила разрешение от страна на компетентните органи да изготвя такава оценка.
Член 440
Капиталови буфери
1. Всяка институция оповестява следната информация във връзка със спазването на изискването за поддържане на антицикличен капиталов буфер съгласно дял VII, глава 4 от Директива 2013/36/ЕС;
а)
географското разпределение на кредитните експозиции на институцията, свързани с изчислението на антицикличния капиталов буфер;
б)
размера на специфичния за институцията антицикличен капиталов буфер.
2. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за уточняване на изискванията за оповестяване по параграф 1.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 декември 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 441
Показатели от глобално системно значение
1. Институциите, определени като глобални системно значими институции (Г-СЗИ) в съответствие с член 131 от Директива 2013/36/ЕС, оповестяват ежегодно стойностите на показателите, използвани за определяне на оценката на институциите в съответствие с методологията за определяне, посочена в същия член.
2. ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение за уточняване на еднакви форми и на датата за целите на посоченото в параграф 1 оповестяване. При разработването на тези технически стандарти ЕБО взема предвид международните стандарти.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 1 юли 2014 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 442
Корекции за кредитен риск
Във връзка с експозицията на институциите към кредитен риск и риск от разсейване те оповестяват следната информация:
а)
определенията за просрочие и обезценка за счетоводни цели;
б)
описание на подходите и методите, възприети за определяне на корекциите за общ и специфичен кредитен риск;
в)
общия размер на експозициите след счетоводните прихващания и без да се отчитат ефектите от редуцирането на кредитния риск, както и средния размер на експозициите за периода, разпределен по различни класове експозиции;
г)
географското разпределение на експозициите, разграничени по значими региони по съществени класове експозиции, като при необходимост се представя по-подробно разпределение;
д)
разпределението на експозициите по отрасли и видове контрагенти, разграничени по класове експозиции, включително като се посочват експозициите към МСП, като при необходимост се представя по-подробно разпределение;
е)
разбивка на експозициите по остатъчен падеж, разграничени по класове експозиции, като при необходимост се представя по-подробно разпределение;
ж)
за значимите отрасли или видове контрагенти се посочва размерът на:
i)
обезценените експозиции и просрочените експозиции, представени поотделно;
ii)
корекциите за специфичен и общ кредитен риск;
iii)
отчисленията във връзка с корекциите за специфичен и общ кредитен риск през отчетния период;
з)
размера на обезценените експозиции и просрочените експозиции, представени поотделно, разграничени по значими географски райони, включително, ако е практически възможно, размерите на корекциите за специфичен и общ кредитен риск, свързани с всеки географски район;
и)
равнението на промените на корекциите за специфичен и общ кредитен риск за обезценените експозиции, представени поотделно. Информацията включва:
i)
описание на вида корекции за специфичен и общ кредитен риск;
ii)
началните салда;
iii)
размера на предвидените суми, съответстващи на корекциите за кредитен риск през отчетния период;
iv)
размера на провизиите или намаленията на провизиите във връзка с прогнозните вероятни загуби от експозиции по време на отчетния период, всякакви други корекции, включително тези, свързани с курсови разлики, бизнес комбинации, придобивания на и освобождавания от дъщерни предприятия, както и трансфери между корекциите за кредитен риск;
v)
крайните салда.
Корекциите за специфичен кредитен риск и реинтегриране, отчетени директно в отчета за доходите, се оповестяват отделно.
Член 443
Свободни от тежести активи
В срок до 30 юни 2014 г. ЕБО издава насоки за оповестяването на свободните от тежести активи, като взема предвид Препоръка ЕССР/2012/2на Европейския съвет за системен риск от 20 декември 2012 г. относно финансирането на кредитните институции (31) и по-специално Препоръка Г - Прозрачност на пазара относно тежестите върху активите. Тези насоки се приемат съгласно член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
ЕБО изготвя проекти на регулаторни технически стандарти за оповестяването на балансовата стойност за всеки клас експозиции, разграничени по качество на активите и на общата балансова стойност, която е свободна от тежести, като взема предвид Препоръка ЕССР/2012/2и при условие че в доклада си ЕБО преценява, че подобно допълнително оповестяване предлага надеждна и смислена информация.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 януари 2016 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 444
Използване на АВКО
Институциите, които изчисляват размерите на рисково претеглените експозиции в съответствие с трета част, дял II, глава 2, оповестяват следната информация за всеки от класовете експозиции, посочени в член 112:
а)
наименованията на признатите АВКО и агенции за експортно застраховане (АЕЗ) и причините за евентуалните промени;
б)
класовете експозиции, за които се използва съответна АВКО или АЕЗ;
в)
описание на процеса, използван за прехвърляне на кредитните оценки на емитента и емисията към позициите, които не са включени в търговския портфейл;
г)
отнасянето на външната кредитна оценка на всяка призната АВКО или АЕЗ към степените на кредитно качество, описани в трета част, дял II, глава 2, като се взема под внимание, че тази информация не е необходимо да се оповестява, ако институцията спазва стандартното съотнасяне на присъдените рейтинги към степени на кредитно качество, публикувано от ЕБО;
д)
стойностите на експозициите преди и след редуцирането на кредитния риск, свързани с всяка степен на кредитно качество по трета част, дял II, глава 2, както и тези, приспаднати от собствения капитал.
Член 445
Експозиция към пазарен риск
Институциите, които изчисляват капиталовите изисквания в съответствие с член 92, параграф 3, букви б) и в), оповестяват тези изисквания поотделно за всеки риск, посочен в тези разпоредби. Освен това капиталовото изискване за специфичен лихвен риск по секюритизиращите позиции се оповестява отделно.
Член 446
Операционен риск
Институциите оповестяват подходите за оценката на капиталовите изисквания за операционен риск, на които отговаря кредитната институция; описание на методологията, изложена в член 312, параграф 2, при положение че институцията я ползва, включително обсъждане на съответните вътрешни и външни фактори, предвидени в подхода на институцията във връзка с измерването и в случай на частично използване, обхвата и покритието на отделните използвани методологии.
Член 447
Експозиции в капиталови инструменти, които не са включени в търговския портфейл
По отношение на експозициите в капиталови инструменти, които не са включени в търговския портфейл, институциите оповестяват следната информация:
а)
разграничение между експозициите, основано на предназначението им, включително капиталови доходи и стратегически цели, и преглед на използваните счетоводни техники и методологии за оценка на стойността, включително основните допускания и практики, оказващи влияние върху оценката на стойността, и всякакви значителни промени в тези практики;
б)
балансовата стойност, справедливата стойност и - за инструментите, които се търгуват на борсов пазар - сравнение с пазарната цена, когато тя се различава съществено от справедливата стойност;
в)
видовете, естеството и размера на експозициите в инструменти, които се търгуват на борсов пазар, експозициите в непублични капиталови инструменти в достатъчно диверсифицирани портфейли и други експозиции;
г)
общия размер на реализираните печалби или загуби от продажби и други начини на реализация през периода; и
д)
общия размер на нереализираните печалби или загуби, общите латентни печалби или загуби от преоценка, и всяка от тези суми, включена в първичния или допълнителния собствен капитал.
Член 448
Експозиция към лихвен риск по позиции, които не са включени в търговския портфейл
Институциите оповестяват следната информация относно своите експозиции към лихвен риск по позиции, които не са включени в търговския портфейл:
а)
естеството на лихвения риск и основните допускания (включително допускания относно плащанията за предсрочно погасяване на кредити и тенденциите по отношение на безсрочните влогове) и честотата на измерване на лихвения риск;
б)
промените в доходите, икономическата стойност или друг подходящ измерител, използвани от ръководството при рязко повишаване или намаляване на лихвените проценти съгласно приетия от него метод за измерване на лихвения риск по валути.
Член 449
Експозиция по секюритизиращи позиции
Институциите, които изчисляват размерите на рисково претеглените експозиции в съответствие с трета част, дял II, глава 5 или капиталовите изисквания съгласно член 337 или 338, оповестяват следната информация, когато е уместно, поотделно за своя търговски и банков портфейл:
а)
описание на целите на институцията във връзка със секюритизационната дейност;
б)
естеството на другите рискове, включително ликвидния риск, присъщ на секюритизираните активи;
в)
вида рискове по отношение на ранга на базисните секюритизиращи позиции и по отношение на базисните активи на тези секюритизиращи позиции, поети и задържани при пресекюритизационната дейност;
г)
различните функции, които изпълнява институцията в процеса на секюритизация;
д)
степента на участие на институцията във всяка от функциите, посочени в буква г);
е)
описание на наличните процедури за наблюдаване на промените в кредитния и пазарния риск на секюритизираните експозиции, включително как поведението на базисните активи влияе върху секюритизираните експозиции и как тези процеси се различават за пресекюритизираните експозиции;
ж)
описание на правилата на институцията, уреждащи използването на хеджиране и защита с гаранции за редуциране на рисковете на задържаните секюритизирани и пресекюритизирани експозиции, като се посочват и контрагентите по важните операции за хеджиране по съответните видове рискови експозиции;
з)
подходите за изчисляване на размерите на рисково претеглените експозиции, които институцията прилага за своите секюритизиращи дейности, включително видовете секюритизирани експозиции, към които се прилага всеки подход;
и)
видовете дружества със специална цел-секюритизация, които институцията използва в качеството си на спонсор, за да секюритизира експозиции на трето лице, включително дали, под каква форма и до каква степен институцията има експозиции към тези дружества, поотделно за балансовите и задбалансовите експозиции, както и списък на субектите, които институцията управлява или консултира и които инвестират в секюритизиращи позиции, които институцията е секюритизирала, или в дружества със специална цел- секюритизация, за които институцията се явява спонсор;
й)
обобщена информация за счетоводните политики на институцията по отношение на секюритизиращите дейности, включително:
i)
дали сделките се третират като продажби или финансиране;
ii)
признаването на печалбите от продажби;
iii)
методите, основните допускания, входящите данни, както и промените спрямо предходния период, по отношение на оценката на секюритизиращите позиции;
iv)
третирането на синтетичните секюритизации, ако не са обхванати от други счетоводни политики;
v)
как се оценяват активите, които предстои да бъдат секюритизирани, и дали са включени в търговския или в банковия портфейл на институцията;
vi)
правилата за признаване в баланса като пасив на споразумения, по които на институцията би могло да се наложи да осигури финансова подкрепа за секюритизирани активи;
к)
наименованията на АВКО, използвани при секюритизация, и видовете експозиции, за които се използва всяка агенция;
л)
в съответните случаи - описание на подхода на вътрешната оценка съгласно трета част, дял II, глава 5, раздел 3, включително структурата на процеса на вътрешното оценяване и връзката между вътрешната оценка и външните рейтинги, използването на вътрешна оценка за цел, различна от оценка на капитала чрез подхода на вътрешната оценка, контролните механизми за процеса на вътрешна оценка, включително по отношение на независимостта, отчетността и прегледа на процеса на вътрешно оценяване, видовете експозиции, към които се прилага процесът на вътрешна оценка, и стрес факторите за определяне на нивата на кредитното подобрение - по видове експозиции;
м)
обяснение на значителните промени в оповестената количествена информация по букви н)-р), настъпили след последния отчетен период;
н)
отделно за търговския и банковия портфейл - следната информация, разпределена по видове експозиции:
i)
общия текущ размер на експозициите, секюритизирани от институцията, поотделно за традиционните секюритизации, за синтетичните секюритизации и за секюритизациите, за които институцията действа само като спонсор;
ii)
общия размер на задържаните или закупените балансови секюритизиращи позиции и на задбалансовите секюритизирани експозиции;
iii)
общия размер на активите, които предстои да бъдат секюритизирани;
iv)
за секюритизирани улеснения, за които се прилага ранна амортизация - общия размер на усвоените експозиции, съответстващи на участията на инициатора и инвеститора, общия размер на капиталовите изисквания за институцията, свързани с участието на инициатора, и общия размер на капиталовите изисквания за институцията, свързани с дела на инвеститора в усвоените суми и неусвоените линии;
v)
размера на секюритизиращите позиции, които са приспаднати от собствения капитал или са с рисково тегло от 1 250 %;
vi)
обобщена информация за секюритизационната дейност за текущия период, включително размера на секюритизираните експозиции и признатите печалби или загуби от продажби;
о)
поотделно за търговския и банковия портфейл - следната информация:
i)
общия размер на задържаните или закупените секюритизиращи позиции и свързаните с тях капиталови изисквания, разпределени на секюритизиращи и пресекюритизиращи експозиции и допълнително групирани в разумен брой интервали според рисковите тегла или капиталовите изисквания, за всеки от използваните подходи за определяне на капиталовите изисквания;
ii)
общия размер на задържаните или закупените пресекюритизиращи експозиции, разпределен по видове експозиции преди и след хеджирането/застраховането, и експозицията към финансови гаранти, разпределена по категории на кредитоспособност на гаранта или по името на гаранта;
п)
за банковия портфейл и относно експозициите, секюритизирани от институцията - размера на обезценените/просрочените секюритизирани активи и размера на загубите, признати от институцията за текущия период, и двете разграничени по видове експозиции;
р)
за търговския портфейл - общия размер на оставащите експозиции, които са секюритизирани от институцията и за които се прилага капиталово изискване за пазарен риск, разграничен на традиционна/синтетична секюритизация и по видове експозиции;
с)
в съответните случаи - дали институцията е предоставила подкрепа по смисъла на член 248, параграф 1, и въздействието на тази подкрепа върху собствения капитал.
Член 450
Политика за възнагражденията
1. Институциите оповестяват най-малко следната информация относно политиката и практиката за определяне на възнагражденията на институцията за тези категории персонал, чиито професионални дейности имат съществено въздействие върху нейния рисков профил:
а)
информация относно процеса на вземане на решение, използван при определяне на политиката за възнагражденията, както и броя на заседанията, проведени от основния орган, който контролира възнагражденията, през финансовата година, включително -ако е приложимо - информация за състава и мандата на комитета по възнагражденията, външния консултант, чиито услуги са използвани за определяне на политиката за възнагражденията, и ролята на съответните заинтересовани участници;
б)
информация относно връзката между заплащането и постигнатите резултати;
в)
най-важните структурни характеристики на системата за възнагражденията, включително информация относно използваните критерии за измерване на постигнатите резултати и отчитането на риска, политиката за разсрочване на плащанията и критериите за получаване на възнаграждение;
г)
съотношенията между фиксирано и променливо възнаграждение, определени в съответствие с член 94, параграф 1, буква ж) от Директива2013/36/ЕС;
д)
информация относно критериите за постигнатите резултати, на базата на които се определя правото на получаване на акции, опции или променливи елементи на възнаграждението;
е)
основните параметри и логиката на схемите за променливо възнаграждение и другите материални стимули;
ж)
обобщена количествена информация относно възнагражденията, разграничена по видове дейност;
з)
обобщена количествена информация относно възнагражденията, разграничена поотделно за висшето ръководство и за служителите, чиито дейности оказват съществено въздействие върху рисковия профил на институцията, като се посочва следното:
i)
размерите на възнагражденията за финансовата година, разделени на постоянен и променлив елемент, и броят на получателите;
ii)
размерите и вида на променливите елементи на възнагражденията, разделени на парични средства акции, свързани с акции инструменти и други;
iii)
размерите на неизплатените разсрочени възнаграждения, разделени на вече получени и на такива, които предстои да бъдат получени;
iv)
размерите на разсрочените възнаграждения, отпуснати през финансовата година, изплатени и намалени посредством корекции въз основа на постигнатите резултати;
v)
възнагражденията при наемане на работа и обезщетенията при освобождаване от работа, изплатени през финансовата година, и броят на получателите на такива плащания;
vi)
размерите на обезщетенията при освобождаване от работа, отпуснати през финансовата година, броят на получателите на такива обезщетения и най-високият размер на такова обезщетение, отпуснато на отделно лице.
и)
броя на отделните лица, получаващи възнаграждение от 1 милион евро или повече за една финансова година, за възнаграждение от 1 милион евро до 5 милиона евро -разпределени на интервали от по 500 000 EUR, а за възнаграждение от 5 милиона евро и повече -разпределени на интервали от по 1 милион евро.
й)
при поискване от държавата членка или компетентния орган - общото възнаграждение на всеки член на ръководния орган или на висшето ръководство.
2. За институциите, които са значими от гледна точка на техния размер и вътрешна организация, както и от гледна точка на естеството, мащаба и сложността на техните дейности, количествената информация, посочена в настоящия член на равнище членове на ръководния орган на институцията, се предоставя също така и на обществеността.
Институциите спазват изискванията, посочени в настоящия член, по начин, съобразен с техния размер и вътрешна организация, както и с естеството, мащаба и сложността на техните дейности, без да се засягат разпоредбите на Директива 95/46/ЕО.
Член 451
Ливъридж
1. Институциите оповестяват следната информация за своето отношение на ливъридж, изчислено съгласно член 429, и за управлението на риска от прекомерен ливъридж:
а)
отношението на ливъридж и по какъв начин институцията прилага член 499, параграфи 2 и 3;
б)
разпределение на мярката за общата експозиция и равнение между мярката за общата експозиция и съответната информация, оповестена в публикуваните финансови отчети;
в)
размера на отписаните доверителни дейности в съответствие с член 429, параграф 11, когато това е приложимо;
г)
описание на процесите, използвани за управление на риска от прекомерен ливъридж;
д)
описание на факторите, оказали влияние върху отношението на ливъридж през периода, за който се отнася оповестеното отношение на ливъридж.
2. ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение за установяване на единна форма за оповестяване на информацията по параграф 1 и указания за използването на тази форма.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 30 юни 2014 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
ДЯЛ III
ИЗИСКВАНИЯ ВЪВ ВРЪЗКА С ИЗПОЛЗВАНЕТО НА КОНКРЕТНИ ИНСТРУМЕНТИ ИЛИ МЕТОДОЛОГИИ
Член 452
Използване на вътрешнорейтинговия подход за кредитен риск
Институциите, които изчисляват размерите на рисково претеглените си експозиции чрез вътрешнорейтинговия подход, оповестяват следната информация:
а)
разрешението от компетентния орган за използване на подхода или одобрения преход към използването му;
б)
разяснение и преглед на:
i)
структурата на вътрешнорейтинговите системи и взаимоотношението между вътрешните и външните рейтинги;
ii)
използването на вътрешни приблизителни оценки, различни от използваните за изчисляването на размерите на рисково претеглените експозиции, в съответствие с трета част, дял II, глава 3;
iii)
процеса на управление и признаване на редуцирането на кредитния риск;
iv)
контролните механизми за рейтинговите системи, включително по отношение на независимостта, отчетността и прегледа на рейтинговите системи;
в)
описание на процеса на вътрешно присъждане на рейтинги, представено поотделно за следните класове експозиции:
i)
централни правителства и централни банки;
ii)
институции;
iii)
към предприятия, включително МСП, както и специализирано кредитиране и закупени вземания на предприятия;
iv)
експозиции на дребно - за всяка от категориите експозиции, на които съответстват различните корелационни коефициенти по член 154, параграфи 1-4;
v)
капиталови инструменти;
г)
стойностите на експозициите за всеки от класовете експозиции, посочени в член 147. Когато институциите използват собствени приблизителни оценки за параметъра загуба при неизпълнение или конверсионните коефициенти за изчисляването на размерите на рисково претеглените експозиции, експозициите към централни правителства и централни банки, институции и предприятия се оповестяват отделно от експозициите, за които институциите не използват такива оценки;
д)
за всеки от класовете експозиции - към централни правителства и централни банки, институции и предприятия и в капиталови инструменти - разпределени в достатъчен брой категории длъжници (включително в неизпълнение), за разумно разграничение на кредитния риск институциите оповестяват:
i)
общия размер на експозициите, включително за класовете експозиции към централни правителства и централни банки, институции и предприятия, размера на непогасените заеми и стойностите на експозициите по неусвоени суми по поети задължения; и останалия размер на експозициите по капиталови инструменти;
ii)
претегленото според размера на експозициите средно рисково тегло;
iii)
за институциите, използващи собствени приблизителни оценки на конверсионните коефициенти за изчисляването на размерите на рисково претеглените експозиции - размера на неусвоените суми по поети задължения и претеглените според експозициите средни стойности за всеки клас експозиции;
е)
за класа експозиции на дребно и за всяка от категориите, предвидени в буква в), подточка iv) - оповестената информация по буква д) (в съответните случаи -групирано) или анализ на експозициите (непогасени заеми и стойности на експозициите по неусвоени суми по поети задължения), съпоставена с достатъчен брой категории на параметъра очаквана загуба с цел разграничаване на кредитния риск (в съответните случаи -групирано);
ж)
действителните корекции за специфичен кредитен риск през предходния период - за всеки клас експозиции (за експозициите на дребно - за всяка от категориите в буква в), подточка iv), и как се различават от действителните стойности за минали периоди;
з)
описание на факторите, които са оказали влияние върху загубите през предходния период (например дали институцията е регистрирала по-високи от средните проценти на случаите на неизпълнение или по-високи от средните нива на загубата при неизпълнение и конверсионни коефициенти);
и)
приблизителните оценки на институцията, съпоставени с действителните резултати за по-дълъг период. Това включва най-малко информация за оценките на загубите в сравнение с действителните загуби във всеки клас експозиция (по отношение на експозициите на дребно - за всяка от категориите в буква в), подточка iv), за период, който е достатъчен, за да позволи разумна оценка на резултатите на процесите по вътрешно присъждане на рейтинги за всеки клас експозиция (по отношение на експозициите на дребно - за всяка от категориите в буква в), подточка iv). Когато е подходящо, институциите разграничават тази информация допълнително, за да представят анализ на вероятността за неизпълнение, а за институциите, използващи собствени оценки на загубата при неизпълнение и/или конверсионните коефициенти - действителните стойности на загубите при неизпълнение и конверсионните коефициенти, съпоставени с оценките, представени при предвиденото в настоящия член оповестяване на количествена информация за риска;
й)
за всички класове експозиции по член 147 и за всяка категория експозиции, на която съответстват различните корелационни коефициенти по член 154, параграфи 1-4:
i)
за институциите, използващи собствени приблизителни оценки за загубата при неизпълнение за изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции - претеглената според експозициите средна загуба при неизпълнение и вероятност за неизпълнение в проценти, за всеки съответен географски район на кредитните експозиции;
ii)
за институциите, които не използват собствени приблизителни оценки за загубата при неизпълнение - претеглената според експозициите средна вероятност за неизпълнение в проценти, за всеки съответен географски район на кредитните експозиции.
За целите на буква в) описанието обхваща видовете експозиции, включени в класа експозиции, определенията, методите и данните за оценката и утвърждаването на вероятността за неизпълнение и - в съответните случаи - загубата при неизпълнение и конверсионните коефициенти, включително допусканията, използвани при изчисляването на тези променливи, и описанията на съществените отклонения от определението за неизпълнение, изложено в член 178, включително основните сегменти, повлияни от тези отклонения.
За целите на буква й), когато става дума за съответния географски район на кредитните експозиции, се имат предвид експозициите в държавите членки, в които институцията е лицензирана, и държавите членки или третите държави, в които институциите извършват дейност чрез клон или дъщерно предприятие.
Член 453
Използване на техники за редуциране на кредитния риск
Институциите, прилагащи техники за редуциране на кредитния риск, оповестяват следната информация:
а)
правилата и процесите за балансово и задбалансово нетиране и степента на използването му;
б)
правилата и процесите за оценяване и управление на обезпеченията;
в)
описание на главните видове обезпечения, приемани от институцията;
г)
главните категории гаранти и контрагенти по кредитни деривати и тяхната кредитоспособност;
д)
информация за концентрациите на пазарен или кредитен риск в рамките на извършеното редуциране на кредитния риск;
е)
за институциите, които изчисляват размерите на рисково претеглените експозиции по стандартизирания или вътрешнорейтинговия подход, но не използват собствени приблизителни оценки на загубата при неизпълнение или конверсионните коефициенти по отношение на даден клас експозиции, поотделно за всеки клас експозиции - общата стойност на експозицията (в съответните случаи - след балансовото или задбалансовото нетиране), която е покрита - след прилагането на корекциите за променливост - от приемливо финансово обезпечение и други приемливи обезпечения;
ж)
за институциите, изчисляващи размерите на рисково претеглените експозиции по стандартизирания или вътрешнорейтинговия подход, поотделно за всеки клас експозиции - общата стойност на експозицията (в съответните случаи - след балансовото или задбалансовото нетиране), която е покрита от гаранции или кредитни деривати. За класа експозиции в капиталови инструменти това изискване се прилага за всеки от подходите по член 155.
Член 454
Използване на усъвършенствани подходи за измерване на операционния риск
Институциите, които прилагат усъвършенстваните подходи за измерване по членове 321-324 за изчисляването на капиталовите изисквания за операционен риск, оповестяват описание на използваните застрахователни средства и други механизми за прехвърляне на риск с цел редуциране на този риск.
Член 455
Използване на вътрешни модели за пазарен риск
Институциите, които изчисляват своите капиталови изисквания съгласно член 363, оповестяват следната информация:
а)
за всеки обхванат подпортфейл:
i)
характеристиките на използваните модели;
ii)
за вътрешните модели за допълнителен риск от неизпълнение и миграционен риск и за корелационно търгуване, когато е приложимо - използваните методологии и рисковете, измерени чрез използването на вътрешни модели, включително описание на подхода, използван от институцията за определяне на ликвидните хоризонти, използваните методологии за постигане на оценка на капитала, която отговаря на изискването за надеждност, и използваните подходи при утвърждаване на модела;
iii)
описание на стрес тестовете, извършени спрямо подпортфейла;
iv)
описание на подходите, използвани за бек-тестване и удостоверяване на точността и последователността на вътрешните модели и процесите на моделиране;
б)
обхвата на разрешението от компетентния орган;
в)
описание на степента и методологиите за спазване на изискванията, изложени в членове 104 и 105;
г)
най-високите, най-ниските и средните стойности на следните параметри:
i)
дневните стойности под риск през отчетния период и в края на периода;
ii)
стресираната стойност под риск през отчетния период и в края на периода;
iii)
показателите за допълнителния риск от неизпълнение и миграционен риск и показателите за специфичния риск във връзка с портфейла за корелационно търгуване през отчетния период и в края на периода;
д)
елементите на капиталовото изискване по член 364;
е)
претегления среден ликвиден хоризонт за всеки подпортфейл, обхванат от вътрешните модели за допълнителен риск от неизпълнение и миграционен риск и за корелационно търгуване;
ж)
сравнение между дневните стойности под риск, изчислявани в края на деня, и еднодневните промени в стойността на портфейла до края на следващия работен ден, както и анализ на всички случаи на съществено превишаване през отчетния период.
ДЕВЕТА ЧАСТ
ДЕЛЕГИРАНИ АКТОВЕ И АКТОВЕ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ
Член 456
Делегирани актове
1. На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 445, отнасящи се до следните въпроси:
а)
разясняване на определенията по членове 4, 5, 142, 153, 192, 242, 272, 300, 381 и 411за осигуряване на еднакво прилагане на настоящия регламент;
б)
разясняване на определенията по членове 4, 5, 142, 153, 192, 242, 272, 300, 381 и 411 за отчитане на тенденциите на финансовите пазари при прилагането на настоящия регламент;
в)
изменение на списъка на класовете експозиции по членове 112 и 147 за отчитане на тенденциите на финансовите пазари;
г)
сумата, посочена в член 123, буква в), член 147, параграф 5, буква а), член 153, параграф 4 и член 162, параграф 4, с цел отчитане на ефекта на инфлацията;
д)
списъка и класификацията на задбалансовите позиции в приложения I и II, с цел отчитане на тенденциите на финансовите пазари;
е)
адаптиране на категориите инвестиционни посредници по член 95, параграф 1 и член 96, параграф 1 с цел отчитане на тенденциите на финансовите пазари;
ж)
разясняване на изискването по член 97 с цел осигуряване на единно прилагане на настоящия регламент;
з)
изменение на капиталовите изисквания съгласно членове 301-311 от настоящия регламент и членове 50а-50г от Регламент (ЕС) 648/2012, за да се отчетат измененията в международните стандарти за експозиции към централен контрагент;
и)
разяснение на условията, посочени в изключенията, предвидени в член 400;
й)
изменението на мярката за капитала и мярката за общата експозиция от формулата за изчисляване на отношението на ливъридж по член 429, параграф 2, за да бъдат поправени евентуалните пропуски, открити въз основа на представената информация по член 430, параграф 1, преди оповестяването на отношението на ливъридж от институциите съгласно член 451, параграф 1, буква а).
2. ЕБО наблюдава капиталовите изисквания за риск във връзка с корекцията на кредитната оценка и в срок до 1 януари 2015 г. представя доклад на Комисията. В доклада се прави оценка по-специално на:
а)
третирането на риска при ККО като отделно изискване, съпоставено спрямо интегриран елемент на рамката за пазарния риск:
б)
обхвата на изискването относно риска при ККО, включително освобождаването по член 482;
в)
допустимото хеджиране;
г)
изчисляването на капиталовите изисквания за риск при ККО.
Въз основа на този доклад и когато според заключенията е необходимо да се предприеме такова действие, на Комисията също така се предоставя правомощието да приеме делегиран акт в съответствие с член 462, за да измени член 381, член 382, параграфи 1-3 и членове 383-386 във връзка с тези въпроси.
Член 457
Технически корекции
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове съгласно член 445,за да внесе технически корекции на несъществени елементи в посочените по-долу разпоредби с цел отчитане на тенденциите при новите финансови продукти или дейности, да адаптира други законодателни актове на Съюза в областта на финансовите услуги и счетоводството, включително счетоводните стандарти въз основа на Регламент (ЕС) № 1605/2002, в съответствие с измененията, настъпили след приемането на настоящия регламент:
а)
капиталовите изисквания за кредитен риск съгласно членове 111-134 и членове 143-191;
б)
ефектите от редуцирането на кредитния риск съгласно членове 193-241;
в)
капиталовите изисквания във връзка със секюритизацията съгласно членове 243-266;
г)
капиталовите изисквания за кредитен риск от контрагента съгласно членове 272-311;
д)
капиталовите изисквания за операционен риск съгласно членове 315-324;
е)
капиталовите изисквания за пазарен риск съгласно членове 325-377;
ж)
капиталовите изисквания за сетълмент риск съгласно членове 378 и 379;
з)
капиталовите изисквания за риск при корекцията на кредитната оценка съгласно членове 383, 384 и 386;
и)
втора част и член 99 единствено в резултат на промените в счетоводните стандарти или изисквания, с които се взема предвид законодателството на Съюза.
Член 458
Макропруденциален или системен риск, установен на равнище държава членка
1. Държавата членка определя органа, който отговаря за прилагането на настоящия член. Този орган е компетентният орган или определеният орган.
2. Когато определеният в съответствие с параграф 1 орган установи промени в интензивността на макропруденциалния или системния риск във финансовата система, който може да има сериозни отрицателни последици за финансовата система и реалната икономика в конкретна държава членка и който според този орган може да се преодолее по-успешно чрез по-строги национални мерки, то той уведомява Европейския парламент, Съвета, Комисията, ЕССР и ЕБО за това и представя съответните количествени или качествени доказателства за всички посочени по-долу елементи:
а)
промените в интензивността на макропруденциалния или системния риск;
б)
причините, поради които тези промени биха могли да представляват заплаха за финансовата стабилност на национално равнище;
в)
изложение на основанията, поради които за установения макропруденциален или системен риск не може да се намери адекватно решение по членове 124 и 164 от настоящия регламент и членове 101, 103, 104, 105, 133 и 136 от Директива 2013/36/ЕС, като се отчита относителната ефективност на тези мерки;
г)
проектите на национални мерки за лицензирани на национално равнище институции, или подгрупа от такива институции, предназначени да смекчат промените в интензивността на риска и отнасящи се до:
i)
размера на собствения капитал по член 92;
ii)
изискванията за големите експозиции, посочени в член 392 и членове 395-403;
iii)
изискванията за публично оповестяване, посочени в членове 431-455;
iv)
размера на предпазния капиталов буфер по член 129 от Директива 2013/36/ЕС;
v)
ликвидните изисквания по шеста част;
vi)
рисковите тегла за установяване на съмнително високи цени на активите в сектора на жилищните и търговските имоти; или
vii)
експозициите в рамките на финансовия сектор;
д)
обяснение защо определените в съответствие с параграф 1 органи считат проектите за мерки за подходящи, ефективни и пропорционални за справяне със ситуацията; и
е)
оценка на възможното положително или отрицателно въздействие на проектите за мерки върху вътрешния пазар въз основа на информацията, с която разполага съответната държава членка.
3. Когато на определените в съответствие с параграф 1 органи се разрешава да прилагат национални мерки съгласно настоящия член, те предоставят на съответните компетентни органи или определени органи в други държави членки цялата необходима информация.
4. На Съвета се предоставя правомощието да приеме, въз основа на предложение на Комисията, с квалифицирано мнозинство акт за изпълнение за отхвърляне на проекта за национални мерки, посочени в параграф 2, буква г).
В рамките на един месец от получаването на уведомлението по параграф 2 ЕССР и ЕБО представят становищата си по посочените в същия параграф елементи на Съвета, Комисията и на съответната държава членка.
Като отчита във възможно най-голяма степен посочените във втора алинея становища и в случай че са налице убедителни, надеждни и подробни доказателства, че мярката ще окаже отрицателно въздействие върху вътрешния пазар, което надхвърля ползите за финансовата стабилност, произтичащи от намаляването на установения макропруденциален или системен риск, Комисията може в срок от един месец да предложи на Съвета акт за изпълнение за отхвърляне на проекта за национални мерки.
В случай че до един месец Комисията не представи предложение, съответната държавата членка може незабавно да приеме проекта за национални мерки за срок до две години или до изчезването на макропруденциалния или системния риск, ако това се случи по-рано.
Съветът приема решение относно предложението на Комисията в срок от един месец от получаването на предложението и излага своите мотиви за отхвърлянето или приемането на проекта за национални мерки.
Съветът отхвърля проекта за национални мерки само ако прецени, че не са спазени едно или няколко от следните условия:
а)
естеството на промените в интензитета на макропруденциалния или системния риск представлява заплаха за финансовата стабилност на национално равнище;
б)
на установения макропруденциален или системен риск не може да се намери адекватно решение по членове 124 и 164 от настоящия регламент и членове 101, 103, 104, 105, 133 и 136 от Директива 2013/36/ЕС, като се отчита относителната ефективност на тези мерки;
в)
националните мерки в проекта са по-подходящи за справяне с установения макропруденциален или системен риск и не водят до несъразмерни отрицателни последици за финансовата система или за части от нея в други държави членки или Съюза като цяло, като представляват или създават пречка пред функционирането на вътрешния пазар;
г)
въпросът засяга само една държава членка; и
д)
по отношение на рисковете все още не са предприети други мерки, предвидени в настоящия регламент или в Директива 2013/36/ЕС.
Оценката на Съвета взема под внимание становището на ЕССР и ЕБО и се основава на доказателствата, представени съгласно параграф 2 от определения в съответствие с параграф 1 орган.
В случай че до един месец от получаване на предложението на Комисията Съветът не приеме акт за изпълнение за отхвърляне на проекта за национални мерки, държавата членка може да приеме мерките и да ги прилага за срок до две години или до изчезването на макропруденциалния или системния риск, ако това се случи по-рано.
5. Други държави членки могат да признаят мерките, установени в съответствие с настоящия член, и да ги прилагат към лицензирани на национално равнище клонове, разположени в държавата членка, на която е разрешено да прилага мерките.
6. Когато държавите членки признават мерките, определени в съответствие с настоящия член, те уведомяват Съвета, Комисията, ЕБО, ЕССР и държавата членка, на която е разрешено да прилага мерките.
7. При вземането на решение за признаване на мерките, определени в съответствие с настоящия член, държавата членка отчита критериите по параграф 4.
8. Държавата членка, на която е разрешено да прилага мерките, може да отправи искане към ЕССР да издаде препоръка, както е посочено в член 16 от Регламент (ЕС) № 1092/2010, към една или повече държави членки, които не признават мерките.
9. Преди изтичането на разрешението, издадено в съответствие с параграф 4, държавата членка, в консултация с ЕССР и ЕБО, прави преглед на ситуацията и съответно може да приеме, в съответствие с процедурата по параграф 4, ново решение за удължаване на срока на прилагане на националните мерки всеки път с още една година. След първото удължаване Комисията, в консултация с ЕССР и ЕБО, прави преглед на ситуацията поне веднъж годишно.
10. Независимо от процедурата по параграфи 3-9, на държавите членки се разрешава да увеличат рисковите тегла над тези, предвидени в регламента, с до 25 %, за експозициите, посочени в параграф 2, буква г), подточки vi) и vii) от настоящия член, и да намалят максималния размер на големите експозиции, предвиден в член 395, с до 15 % за срок до две години или до изчезването на макропруденциалния или системния риск, ако това се случи по-рано, при условие че са спазени условията и изискванията за уведомяване по параграф 2 от настоящия член.
Член 459
Пруденциални изисквания
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове съгласно член 462, за да налага, за срок от една година, по-строги пруденциални изисквания за експозиции, когато това е необходимо за реакция спрямо промените в интензивността на микро- и макропруденциалните рискове, произтичащи от развитието на пазара във или извън Съюза, и които засягат всички държави членки, и когато инструментите на настоящия регламент и на Директива 2013/36/ЕСне са достатъчни за преодоляване на тези рискове, по-специално въз основа на препоръка или становище на ЕССР или ЕБО за:
а)
нивото на собствения капитал по член 92;
б)
изискванията за големите експозиции, посочени в член 392 и членове 395-403;
в)
изискванията за публично оповестяване, посочени в членове 431-455.
Най-малко веднъж годишно Комисията, подпомагана от ЕССР, представя на Европейския парламент и на Съвета доклад относно развитието на пазара, което може да наложи използването на настоящия член.
Член 460
Ликвидност
1. На Комисията се предоставя правомощието да приеме делегиран акт съгласно член 462, за да определи подробно общото изискване по член 412, параграф 1. Приетият съгласно настоящия параграф делегиран акт се основава на елементите, които се отчитат съгласно шеста част, дял II и приложение III, в него се уточнява при какви обстоятелства компетентните органи трябва да наложат специфични равнища на входящите и изходящите потоци на кредитните институции, така че да бъдат отразени специфичните рискове, на които те са изложени, и се спазват праговете по параграф 2.
2. Изискването за ликвидно покритие по член 412 се въвежда поетапно съгласно следната схема:
а)
60 % от изискването за ликвидно покритие през 2015 г.;
б)
70 % от 1 януари 2016 г.
в)
80 % от 1 януари 2017 г.
г)
100 % от 1 януари 2018 г.
За тази цел Комисията взема предвид докладите, посочени в член 509, параграфи 1,2 и 3, като отчита разработените от международни форуми международни стандарти и особеностите на Съюза.
Комисията приема делегирания акт по параграф 1 до 30 юни 2014 г. Делегираният акт влиза в сила до 31 декември 2014 г., но не се прилага преди 1 януари 2015 г.
Член 461
Преглед на поетапно въвеждане на изискването за ликвидно покритие
1. В срок до 30 юни 2016 г. и след консултация с ЕССР ЕБО докладва на Комисията дали следва да бъдат внесени изменения в схемата за поетапно въвеждане на изискването за ликвидно покритие по член 460, параграф 2. В този анализ се взема надлежно предвид тенденциите на пазарите и международното регулаторно развитие, както и особеностите на Съюза.
В доклада си ЕБО прави оценка по-специално на отлагането на въвеждането на минималния задължителен стандарт в неговия пълен размер (100 %) до 1 януари 2019 г. В доклада се вземат предвид годишните отчети по член 509, параграф 1, съответните пазарни данни и препоръките на всички компетентни органи.
2. Когато се налага да бъдат предприети мерки във връзка с развитие на пазара или друго развитие, Комисията се оправомощава да приеме делегиран акт съгласно член 462 за изменение на схемата за поетапно въвеждане по член 460 и за отлагане на въвеждането в неговия пълен размер на минималния задължителен стандарт за изискването за ликвидно покритие по член 412, параграф 1 до 2019 г., както и за прилагане през 2018 г. на 90 % от минималния задължителен стандарт за изискването за ликвидно покритие.
За да оцени необходимостта от отлагане, Комисията взема предвид доклада и оценката по параграф 1.
Делегираните актове, приети съгласно настоящия член, не се прилагат преди 1 януари 2018 г. и влизат в сила до 30 юни 2017 г.
Член 462
Упражняване на делегирането
1. Правомощието да приема делегирани актове се предоставя на Комисията при спазване на предвидените в настоящия член условия.
2. Правомощието да приема делегирани актове, посочено в членове 456-460, се предоставя на Комисията за неопределен срок, считано от 31 декември 2014 г..
3. Делегирането на правомощия, посочено в членове 456-460, може да бъде оттеглено по всяко време от Европейския парламент или от Съвета. С решението за оттегляне се прекратява посоченото в него делегиране на правомощия. То поражда действие в деня след публикуването на решението в Официален вестник на Европейския съюз или на по-късна, посочена в решението дата. То не засяга действителността на делегираните актове, които вече са в сила.
4. Веднага след като приеме делегиран акт, Комисията нотифицира акта едновременно на Европейския парламент и Съвета.
5. Делегиран акт, приет съгласно членове 456-460, влиза в сила единствено ако нито Европейският парламент, нито Съветът не са представили възражения в срок от три месеца след нотифицирането на Европейския парламент и Съвета за акта или ако преди изтичането на този срок и Европейският парламент, и Съветът са уведомили Комисията, че няма да представят възражения. Този срок се удължава с три месеца по инициатива на Европейския парламент или Съвета.
Член 463
Възражения срещу регулаторни технически стандарти
Когато Комисията приема регулаторен технически стандарт съгласно настоящия регламент, който е еднакъв с проекта на регулаторен технически стандарт, представен от ЕБО, срокът, в рамките на който Европейският парламент и Съветът могат да представят възражение срещу този регулаторен технически стандарт, е един месец от датата на нотификацията. По инициатива на Европейския парламент или Съвета този срок се удължава с един месец. Чрез дерогация от член 13, параграф 1, втора алинея от Регламент (ЕС) № 1093/2010 срокът, в който Европейският парламент или Съветът могат да представят възражения срещу този регулаторен технически стандарт, при необходимост може да бъде удължен с още един месец.
Член 464
Европейски банков комитет
1. Комисията се подпомага от Европейския банков комитет, създаден с Решение 2004/10/ЕО на Комисията (32). Този комитет е комитет по смисъла на член 3, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 182/2011.
2. При позоваване на настоящия параграф се прилага член 5 от Регламент (ЕС) № 182/2011.
ДЕСЕТА ЧАСТ
ПРЕХОДНИ РАЗПОРЕДБИ, ОТЧЕТНОСТ И ПРЕГЛЕДИ И ИЗМЕНЕНИЯ
ДЯЛ I
ПРЕХОДНИ РАЗПОРЕДБИ
ГЛАВА 1
Капиталови изисквания, нереализирани печалби и загуби от оценка по справедлива стойност и приспадания
Раздел 1
Капиталови изисквания
Член 465
Капиталово изискване
1. Чрез дерогация от член 92, параграф 1, букви а) и б) се прилагат следните капиталови изисквания във всеки един момент през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2014 г.:
а)
съотношението на базовия собствен капитал от първи ред да бъде между 4 % и 4,5 %;
б)
съотношението на капиталовата адекватност от първи ред да бъде между 5,5 % и 6 %.
2. Компетентните органи определят и публикуват стойностите на съотношението на базовия собствен капитал от първи ред и съотношението на капиталовата адекватност от първи ред в рамките на интервалите по параграф 1, които институциите спазват или надвишават.
Член 466
Първоначално прилагане на международните стандарти за финансово отчитане
Чрез дерогация от член 23, параграф 2 компетентните органи дават на институциите, които са задължени първоначално да въведат в действие оценяването на активите и на задбалансовите си позиции и да определят собствения си капитал съгласно международните счетоводни стандарти, приложими съгласно Регламент (ЕО) № 1606/2002, гратисен период от 24 месеца за въвеждането на необходимите вътрешни процеси и технически изисквания.
Раздел 2
Нереализирани печалби и загуби от оценката по справедлива стойност
Член 467
Нереализирани загуби от оценката по справедлива стойност
1. Чрез дерогация от член 35 през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2017 г. институциите включват в изчислението на базовия си собствен капитал от първи ред само съответния приложим процент от нереализираните загуби, свързани с активи или пасиви, оценени по справедлива стойност и вписани в счетоводния баланс, без посочените в член 33, и всички други нереализирани загуби, вписани в отчета за приходите и разходите.
2. Приложимият процент за целите на параграф 1 е в следните интервали:
а)
от 20 % до 100 % за периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2014 г.;
б)
от 40 % до 100 % за периода от 1 януари 2015 г. до 31 декември 2015 г.;
в)
от 60 % до 100 % за периода от 1 януари 2016 г. до 31 декември 2016 г.; и
г)
от 80 % до 100 % за периода от 1 януари 2017 г. до 31 декември 2017 г.
Чрез дерогация от параграф 1 компетентните органи може, когато такова третиране се е прилагало преди 1 януари 2014 г., да разрешат на институциите да не включват в който и да било от елементите на собствения капитал нереализираните печалби или загуби от експозиции към централни правителства, класифицирани в категорията „на разположение за продажба“ съгласно одобрения от ЕС МСС 39.
Предвиденото във втора алинея третиране се прилага, докато Комисията приеме регламент въз основа на Регламент (ЕО) № 1606/2002 за одобряване на международните стандарти за финансово отчитане, които да заменят МСС 39.
3. Компетентните органи определят и публикуват приложимия процент в рамките на интервалите по параграф 2, букви а)- г).
Член 468
Нереализирани загуби от оценката по справедлива стойност
1. Чрез дерогация от член 32 през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2017 г. институциите изключват от базовия си собствен капитал от първи ред съответния приложим процент от нереализираните печалби, свързани с активи или пасиви, оценени по справедлива стойност и вписани в счетоводния баланс, без посочените в член 33, и всички други нереализирани печалби, с изключение на тези, които са свързани с инвестиционни имоти, вписани в отчета за приходите и разходите. Остатъчната сума, получена в резултат на това, не се изключва от базовия собствен капитал от първи ред.
2. За целите на параграф 1 приложимият процент е 100 % през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2014 г., а след това е в следните интервали:
а)
от 60 % до 100 % за периода от 1 януари 2015 г. до 31 декември 2015 г.;
б)
от 40 % до 100 % за периода от 1 януари 2016 г. до 31 декември 2016 г.;
в)
от 20 % до 100 % за периода от 1 януари 2017 г. до 31 декември 2017 г.
От 1 януари 2015 г., когато съгласно член 467 компетентен орган изисква от институциите да включат в изчисляването на базовия собствен капитал от първи ред 100 % от техните нереализирани загуби от оценката по справедлива стойност, този компетентен орган може също да разреши на институциите да включат в това изчисляване и 100 % от своите нереализирани печалби от оценката по справедлива стойност.
От 1 януари 2015 г., когато съгласно член 467 компетентен орган изисква от институциите да включат процент от нереализирани загуби от оценката по справедлива стойност в изчисляването на базовия собствен капитал от първи ред, този компетентен орган не може да определи приложим процент от нереализираните печалби съгласно параграф 2 от настоящия член, който надвишава приложимия процент от нереализираните загуби, определен в съответствие с член 467.
3. Компетентните органи определят и публикуват приложимия процент на нереализираните печалби в рамките на интервалите по параграф 2, букви а)- в), който не е изключен от базовия собствен капитал от първи ред.
4. Чрез дерогация от член 33, буква в) през периода от 1 януари 2013 г. до 31 декември 2017 г. институциите включват в изчислението на собствения си капитал съответния приложим процент по член 478 от печалбата и загубата по справедлива стойност от деривативни пасиви, произтичащи от техния собствен кредитен риск.
Раздел 3
Приспадания
Подраздел 1
Приспадания от елементите на базовия собствен капитал от първи ред
Член 469
Приспадания от елементите на базовия собствен капитал от първи ред
1. Чрез дерогация от член 36, параграф 1 през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2017 г. се прилагат следните разпоредби:
а)
институциите приспадат от елементите на базовия собствен капитал от първи ред приложимия съгласно член 478 процент от сумите, които трябва да бъдат приспаднати съгласно член 36, параграф 1, букви а)-з), с изключение на отсрочените данъчни активи, които зависят от размера на бъдещата печалба и се дължат на временни разлики;
б)
институциите прилагат съответните разпоредби по член 472 за остатъчните суми от елементите, които трябва да бъдат приспаднати съгласно член 36, параграф 1, букви а)-з), с изключение на отсрочените данъчни активи, които зависят от размера на бъдещата печалба и се дължат на временни разлики;
в)
институциите приспадат от елементите на базовия собствен капитал от първи ред приложимия съгласно член 478 процент от общата сума, която трябва да бъде приспадната съгласно член 36, параграф 1, букви в) и и), след прилагане на член 470;
г)
институциите прилагат изискванията по член 472, параграф 5 или параграф 11, в зависимост от случая, към общата остатъчна сума на елементите, които трябва да бъдат приспаднати съгласно член 36, параграф 1, букви в) и и), след прилагане на член 470.
2. Институциите определят частта от посочената в параграф 1, буква г) обща остатъчна сума, за която се прилагат разпоредбите на член 472, параграф 5, като разделят сумата по буква а) от настоящия параграф на сумата по буква б) от настоящия параграф:
а)
сумата на отсрочените данъчни активи, които зависят от размера на бъдещата печалба и се дължат на временни разлики, съгласно член 470, параграф 2, буква а);
б)
сбора на сумите по член 470, параграф 2, букви а) и б).
3. Институциите определят частта от посочената в параграф 1, буква г) обща остатъчна сума, за която се прилагат разпоредбите на член 472, параграф 11, като разделят сумата по буква а) от настоящия параграф на сумата по буква б) от настоящия параграф:
а)
сумата на преките и непреките позиции в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, посочени в член 470, параграф 2, буква б);
б)
сбора на сумите по член 470, параграф 2, букви а) и б).
Член 470
Освобождаване от прилагането на изискванията за приспадане от елементите на базовия собствен капитал от първи ред
1. За целите на настоящия член съответните елементи на базовия собствен капитал от първи ред включват елементите на базовия собствен капитал от първи ред на институцията, изчислени след прилагане на разпоредбите на членове 32-35 и след приспаданията по член 36, параграф 1, букви а)-з), буква к), подточки ii)-v) и буква л), без отсрочените данъчни активи, които зависят от размера на бъдещата печалба и се дължат на временни разлики.
2. Чрез дерогация от член 48, параграф 1 през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2017 г. институциите не приспадат елементите по букви а) и б) от настоящия параграф, чиято обща стойност е по-малка или равна на 15 % от стойността на съответните елементи на базовия собствен капитал от първи ред на институцията:
а)
отсрочените данъчни активи, които зависят от размера на бъдещата печалба и се дължат на временни разлики и чиято обща сума е по-малка или равна на 10 % от сумата на съответните елементи на базовия собствен капитал от първи ред;
б)
когато институцията има значителна инвестиция в предприятие от финансовия сектор - преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред на съответното предприятие, чиято обща сума е по-малка или равна на 10 % от сумата на съответните елементи на базовия собствен капитал от първи ред.
3. Чрез дерогация от член 48, параграф 4 елементите, за които има изключение от прилагането на изискванията за приспадане съгласно параграф 2 от настоящия член, получават рисково тегло от 250 %. За елементите по параграф 2, буква б) от настоящия член в съответните случаи се прилагат изискванията по трета част, дял IV.
Член 471
Освобождаване от прилагането на изискванията за приспадане от елементите на базовия собствен капитал от първи ред на позициите в застрахователни дружества
1. Чрез дерогация от разпоредбите на член 49, параграф 1 в периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2022 г. компетентните органи може да разрешат на институциите да не приспадат капиталовите участия в застрахователни предприятия, презастрахователни предприятия и застрахователни холдинги, когато са изпълнени следните условия:
а)
условията по член 49, параграф 1, букви а), в) и д);
б)
компетентните органи са удовлетворени от нивото на процедурите за контрол на риска и за финансов анализ, приети специално от институцията с цел упражняване на надзор над инвестицията в предприятието или холдинга;
в)
капиталовото участие на институцията в застрахователното предприятие, презастрахователното предприятие или застрахователния холдинг не надхвърлят 15 % от инструментите на базовия собствен капитал от първи ред, емитирани от тази институция към 31 декември 2012 г. и в периода от 1 януари 2013 г. до 31 декември 2022 г.,
г)
сумата на капиталовото участие, която не се приспада, не надхвърля сумата на позициите в инструменти на собствения базов капитал от първи ред на застрахователното предприятие, презастрахователното предприятие или застрахователния холдинг към 31 декември 2012 г.
2. Капиталовите участия, които не се приспадат съгласно параграф 1, се определят като експозиции и получават 370 % рисково тегло.
Член 472
Елементи, които не се приспадат от базовия собствен капитал от първи ред
1. Чрез дерогация от член 33, параграф 1, буква в) и член 36, параграф 1, букви а)-и) през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2017 г. институциите прилагат настоящия член за остатъчните стойности на елементите съответно по член 468, параграф 4 и член 469, параграф 1, букви б) и г):
2. Не се приспада остатъчният размер на печалбите и загубите по справедлива стойност от корекциите по оценката на деривативни пасиви, произтичащи от собствения кредитен риск на институцията.
3. Институциите прилагат следните разпоредби за остатъчния размер на загубите през текущата финансова година съгласно член 36, параграф 1, буква а):
а)
съществените загуби се приспадат от елементите на капитала от първи ред;
б)
несъществените загуби не се приспадат.
4. Институциите приспадат остатъчната стойност на нематериалните активи по член 36, параграф 1, буква б) от капитала от първи ред.
5. Остатъчната сума на отсрочените данъчни активи съгласно член 36, параграф 1, буква в) не се приспада и ѝ се присъжда рисково тегло от 0 %.
6. Половината от остатъчната сума на елементите по член 36, параграф 1, буква г) се приспада от елементите на капитала от първи ред, а другата половина - от елементите на капитала от втори ред.
7. Остатъчната сума на активите на пенсионните планове с дефинирани доходи съгласно член 36, параграф 1, буква д) не се приспада от никой елемент на собствения капитал, а се включва в елементите на базовия собствен капитал от първи ред, доколкото тази сума би била призната като първоначален собствен капитал съгласно националните мерки, с които са транспонирани разпоредбите на член 57, букви а)-ва) от Директива 2006/48/ЕО.
8. Институциите прилагат следните разпоредби за остатъчната сума на държаните собствени инструменти на базовия собствен капитал от първи ред съгласно член 36, параграф 1, буква е):
а)
сумата на пряко държаните инструменти се приспада от елементите на капитала от първи ред;
б)
сумата на непреките и синтетичните позиции, включително собствените инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, които институцията би могла да бъде задължена да закупи съгласно настоящо или условно договорно задължение, не се приспада; за нея се присъжда рисково тегло съгласно трета част, дял II, глава 2 или 3 и се прилагат съответните изисквания по трета част, дял IV.
9. Институциите прилагат посочените по-долу разпоредби спрямо остатъчната сума на държаните инструменти на базовия собствен капитал от първи ред на предприятие от финансовия сектор, когато институцията има реципрочни кръстосани позиции с това предприятие съгласно член 36, параграф 1, буква ж):
а)
когато институцията няма значителна инвестиция в това предприятие от финансовия сектор, сумата на държаните от нея инструменти на базовия собствен капитал от първи ред на това предприятие се третира съгласно член 36, параграф 1, буква з);
б)
когато институцията има значителна инвестиция в това предприятие от финансовия сектор, сумата на държаните от нея инструменти на базовия собствен капитал от първи ред на това предприятие се третира съгласно член 36, параграф 1, буква и).
10. Институциите прилагат следните разпоредби за остатъчната сума на елементите по член 36, параграф 1, буква з):
а)
сумите, които трябва да бъдат приспаднати и които се отнасят до преките позиции, се приспадат наполовина от елементите на капитала от първи ред и наполовина от елементите на капитала от втори ред;
б)
сумите, които се отнасят до непреките и синтетичните позиции, не се приспадат, за тях се присъжда рисково тегло съгласно трета част, дял II, глава 2 или 3 и се прилагат съответните изисквания по трета част, дял IV.
11. Институциите прилагат следните разпоредби за остатъчната сума на елементите по член 36, параграф 1, буква и):
а)
сумите, които трябва да бъдат приспаднати и които се отнасят до преките позиции, се приспадат наполовина от елементите на капитала от първи ред и наполовина от елементите на капитала от втори ред;
б)
сумите, които се отнасят до непреките и синтетичните позиции, не се приспадат, за тях се присъжда рисково тегло съгласно трета част, дял II, глава 2 или 3 и се прилагат съответните изисквания по трета част, дял IV.
Член 473
Внасяне на изменения в МСС 19
1. Чрез дерогация от член 481 в периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2017 г. компетентните органи може да разрешат на институциите, които изготвят своите финансови отчети в съответствие с международните счетоводни стандарти, приети съгласно процедурата по член 6, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1606/2002, да добавят към базовия си собствен капитал от първи ред приложимата сума съответно съгласно параграф 2 или 3 от настоящия член, както е приложимо, умножена по съответния коефициент, приложим съгласно параграф 4.
2. Приложимата сума се изчислява, като от сумата, получена по буква а), се извади сумата, получена по буква б):
а)
институциите определят стойностите на активите на своите пенсионни фондове с предварително определен размер на пенсията или съответно планове с дефинирани доходи съгласно Регламент (ЕО) № 1126/2008 (33), изменен с Регламент (ЕС) № 1205/2011 (34). След това институциите приспадат от стойността на тези активи стойността на задълженията по линия на същите фондове или планове, определени съгласно същите счетоводни правила;
б)
институциите определят стойностите на активите на своите пенсионни фондове с предварително определен размер на пенсията или съответно планове с дефинирани доходи съгласно правилата по Регламент (ЕО) № 1126/2008. След това институциите приспадат от стойността на тези активи стойността на задълженията по линия на същите фондове или планове, определени съгласно същите счетоводни правила.
3. Сумата, определена съгласно параграф 2, се ограничава до сумата, която не се изисква да бъде приспадната от собствения капитал, до 1 януари 2014 г., съгласно националните мерки за транспониране на Директива 2006/48/ЕО, доколкото тези национални мерки за транспониране отговарят на изискванията за третирането по член 481 от настоящия регламент в съответната държава членка.
4. Прилагат се следните коефициенти:
а)
1 - в периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2014 г.;
б)
0,8 - в периода от 1 януари 2015 г. до 31 декември 2015 г.;
в)
0,6 - в периода от 1 януари 2016 г. до 31 декември 2016 г.;
г)
0,4 - в периода от 1 януари 2017 г. до 31 декември 2017 г.;
д)
0,2 - в периода от 1 януари 2018 г. до 31 декември 2018 г.
5. Институциите оповестяват стойността на активите и пасивите по параграф 2 в своите публични финансови отчети.
Подраздел 2
Приспадания от елементите на допълнителния капитал от първи ред
Член 474
Приспадания от елементите на допълнителния капитал от първи ред
Чрез дерогация от член 56 през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2017 г. се прилагат следните разпоредби:
а)
институциите приспадат от елементите на допълнителния капитал от първи ред приложимия съгласно член 478 процент от сумите, които трябва да бъдат приспаднати съгласно член 56;
б)
институциите прилагат изискванията по член 475 спрямо остатъчните суми на елементите, които трябва да бъдат приспаднати съгласно член 56.
Член 475
Елементи, които не се приспадат от елементите на допълнителния капитал от първи ред
1. Чрез дерогация от член 56 през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2017 г. изискванията по настоящия член се прилагат спрямо остатъчните суми по член 474, буква б).
2. Институциите прилагат следните разпоредби спрямо остатъчната сума на елементите по член 56, буква а):
а)
преките позиции в собствени инструменти на допълнителния капитал от първи ред се приспадат по балансова стойност от елементите на капитала от първи ред;
б)
непреките и синтетични позиции в собствени инструменти на допълнителния капитал от първи ред, включително собствените инструменти на допълнителния капитал от първи ред, които институцията би могла да бъде задължена да закупи съгласно настоящо или условно договорно задължение, не се приспадат; за тях се присъжда рисково тегло съгласно част трета, дял II, глава 2 или 3 и се прилагат съответните изисквания по част трета, дял IV.
3. Институциите прилагат следните разпоредби спрямо остатъчната сума на елементите по член 56, буква б):
а)
когато институцията няма значителна инвестиция в предприятие от финансовия сектор, с което има реципрочни кръстосани позиции, сумата на преките, непреките и синтетичните позиции в инструменти на допълнителния капитал от първи ред на това предприятие се третира съгласно член 56, буква в);
б)
когато институцията има значителна инвестиция в предприятие от финансовия сектор, с което има реципрочни кръстосани позиции, сумата на преките, непреките и синтетичните позиции в инструменти на допълнителния капитал от първи ред на това предприятие се третира съгласно член 56, буква г).
4. Институциите прилагат следните разпоредби спрямо остатъчната сума на елементите по член 56, букви в) и г):
а)
сумите, които се отнасят до преките позиции и които трябва да бъдат приспаднати съгласно член 56, букви в) и г), се приспадат наполовина от елементите на капитала от първи ред и наполовина от елементите на капитала от втори ред;
б)
сумите, които се отнасят до непреките и синтетичните позиции и които трябва да бъдат приспаднати съгласно член 56, букви в) и г), не се приспадат, за тях се присъжда рисково тегло съгласно трета част, дял II, глава 2 или 3 и се прилагат съответните изисквания по трета част, дял IV.
Подраздел 3
Приспадания от елементите на капитала от втори ред
Член 476
Приспадания от елементите на капитала от втори ред
Чрез дерогация от член 66 през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2017 г. се прилагат следните разпоредби:
а)
институциите приспадат от елементите на капитала от втори ред приложимия съгласно член 478 процент от сумите, които трябва да бъдат приспаднати съгласно член 66;
б)
институциите прилагат изискванията по член 477 спрямо остатъчните суми, които трябва да бъдат приспаднати съгласно член 63.
Член 477
Приспадания от елементите на капитала от втори ред
1. Чрез дерогация от член 66 през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2017 г. изискванията по настоящия член се прилагат спрямо остатъчните суми по член 476, буква б).
2. Институциите прилагат следните разпоредби спрямо остатъчната сума на елементите по член 66, буква а):
а)
преките позиции в собствени инструменти на капитала от втори ред се приспадат по балансова стойност от елементите на капитала от втори ред;
б)
непреките и синтетични позиции в собствени инструменти на капитала от втори ред, включително собствените инструменти на капитала от втори ред, които институцията би могла да бъде задължена да закупи съгласно на настоящо или условно договорно задължение, не се приспадат и за тях се присъжда рисково тегло съгласно трета част, дял II, глава 2 или 3 и се прилагат съответните изисквания по трета част, дял IV.
3. Институциите прилагат следните разпоредби спрямо остатъчната сума на елементите по член 66, буква б):
а)
когато институцията няма значителна инвестиция в предприятие от финансовия сектор, с което има реципрочни насрещни позиции, сумата на нейните преки, непреки и синтетични позиции в инструменти на допълнителния капитал от втори ред на това предприятие се третира съгласно член 66, буква в);
б)
когато институцията има значителна инвестиция в предприятие от финансовия сектор, с което има реципрочни кръстосани позиции, сумата на преките, непреките и синтетичните позиции в инструменти на капитала от втори ред на това предприятие от финансовия сектор се третира съгласно член 66, буква г).
4. Институциите прилагат следните разпоредби спрямо остатъчната сума на елементите по член 66, букви в) и г):
а)
сумите, които се отнасят до преките позиции и които трябва да бъдат приспаднати съгласно член 66, букви в) и г), се приспадат наполовина от елементите на капитала от първи ред и наполовина от елементите на капитала от втори ред;
б)
сумите, които се отнасят до непреките и синтетичните позиции и които трябва да бъдат приспаднати съгласно член 66, букви в) и г), не се приспадат, за тях се присъжда рисково тегло съгласно трета част, дял II, глава 2 или 3 и се прилагат съответните изисквания по трета част, дял IV.
Подраздел 4
Приложими проценти при приспадане
Член 478
Приложими проценти при приспадане на елементи от базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред и капитала от втори ред
1. Приложимите проценти за целите на член 468, параграф 4, член 469, параграф 1, букви а) и в), член 474, буква а) и член 476, буква а) са в следните интервали:
а)
от 20 % до 100 % за периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2014 г.;
б)
от 40 % до 100 % за периода от 1 януари 2015 г. до 31 декември 2015 г.;
г)
от 60 % до 100 % за периода от 1 януари 2016 г. до 31 декември 2016 г.;
д)
от 80 % до 100 % за периода от 1 януари 2017 г. до 31 декември 2017 г.
2. Чрез дерогация от параграф 1 за елементите по член 36, параграф 1, буква в), съществували преди , приложимият процент за целите на член 469, параграф 1, буква в) е в следните интервали:
(а)
от 0 % до 100 % за периода от 1 януари 2014 г. до 2 януари 2015 г.;
(б)
от 10 % до 100 % за периода от 2 януари 2015 г. до 2 януари 2016 г.;
(в)
от 20 % до 100 % за периода от 2 януари 2016 г. до 2 януари 2017 г.;
(г)
от 30 % до 100 % за периода от 2 януари 2017 г. до 2 януари 2018 г.;
(д)
от 40 % до 100 % за периода от 2 януари 2018 г. до 2 януари 2019 г.;
(е)
от 50 % до 100 % за периода от 2 януари 2019 г. до 2 януари 2020 г.;
(ж)
от 60 % до 100 % за периода от 2 януари 2020 г. до 2 януари 2021 г.;
(з)
от 70 % до 100 % за периода от 2 януари 2021 г. до 2 януари 2022 г.;
(и)
от 80 % до 100 % за периода от 2 януари 2022 г. до 2 януари 2023 г.;
(й)
от 90 % до 100 % за периода от 2 януари 2023 г. до 2 януари 2024 г..
3. Компетентните органи определят и публикуват приложим процент в рамките на интервалите по параграфи 1 и 2 за всяко едно от следните приспадания:
а)
индивидуалните приспадания, изисквани съгласно член 36, параграф 1, букви а)-з), без отсрочените данъчни активи, които зависят от размера на бъдещата печалба и се дължат на временни разлики;
б)
общата сума на отсрочените данъчни активи, които зависят от размера на бъдещата печалба и се дължат на временни разлики, и елементите, посочени в член 36, параграф 1, буква и), която трябва да бъде приспадната съгласно член 48;
в)
всяко приспадане, изисквано съгласно член 56, букви б)-г);
г)
всяко приспадане, изисквано съгласно член 66, букви б)-г).
Раздел 4
Малцинствено участие и инструменти на допълнителния капитал от първи ред и капитала от втори ред, емитирани от дъщерни предприятия
Член 479
Признаване в консолидирания базов собствен капитал от първи ред на инструменти и елементи, които не се определят като малцинствено участие
1. Чрез дерогация от втора част, дял II през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2017 г. признаването в консолидирания собствен капитал на елементите, които биха били определени като консолидационни резерви съгласно националните мерки за транспониране на член 65 от Директива 2006/48/ЕО, но които не се определят като консолидиран базов собствен капитал от първи ред поради някоя от посочените по-долу причини, се установява от компетентните органи съгласно параграфи 2 и 3 от настоящия член:
а)
инструментът не се определя като инструмент на базовия собствен капитал от първи ред и поради това свързаните с него неразпределена печалба и премиен резерв не се определят като елементи на консолидирания базов собствен капитал от първи ред;
б)
елементите не се определят като такива в резултат на прилагането на член 81, параграф 2;
в)
елементите не се определят като такива поради факта, че дъщерното предприятие не е институция или субект, за който съгласно приложимото национално право се прилагат изискванията на настоящия регламент и на Директива 2013/36/ЕС
г)
елементите не се определят като такива поради факта, че дъщерното предприятие не е напълно включено в консолидацията съгласно първа част, дял II, глава 2.
2. Приложимият процент на елементите по параграф 1, които биха били определени като консолидационни резерви съгласно националните мерки за транспониране на член 65 от Директива 2006/48/ЕО, се определя като консолидиран базов собствен капитал от първи ред.
3. За целите на параграф 2 приложимите проценти са в следните интервали:
а)
от 0 % до 80 % за периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2014 г.;
б)
от 0 % до 60 % за периода от 1 януари 2015 г. до 31 декември 2015 г.;
в)
от 0 % до 40 % за периода от 1 януари 2016 г. до 31 декември 2016 г.;
г)
от 0 % до 20 % за периода от 1 януари 2017 г. до 31 декември 2017 г.
4. Компетентните органи определят и публикуват приложимия процент в рамките на интервалите по параграф 3.
Член 480
Признаване в консолидирания собствен капитал на малцинствени участия, определени като допълнителен капитал от първи ред и капитал от втори ред
1. Чрез дерогация от член 84, параграф 1, буква б), член 85, параграф 1, буква б) и член 87, параграф 1, буква б) през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2017 г. посочените в тези членове проценти се умножават по приложим коефициент.
2. За целите на параграф 1 приложимите коефициенти са в следните интервали:
а)
от 0,2 до 1 - в периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2014 г.;
б)
от 0,4 до 1 за периода от 1 януари 2015 г. до 31 декември 2015 г.;
в)
от 0,6 до 1 за периода от 1 януари 2016 г. до 31 декември 2016 г.; и
г)
от 0,8 до 1 за периода от 1 януари 2017 г. до 31 декември 2017 г.
3. Компетентните органи определят и публикуват стойността на приложимия коефициент в рамките на интервалите по параграф 2.
Раздел 5
Допълнителни филтри и приспадания
Член 481
Допълнителни филтри и приспадания
1. Чрез дерогация от членове 32-36, 56 и 66 през 1 януари 2014 г. до 31 декември 2017 г. институциите извършват корекции, за да включат в елементите на базовия собствен капитал от първи ред, капитала от първи ред, капитала от втори ред или собствения капитал или да приспаднат от тях приложимия процент на филтрите или приспаданията, които се изискват съгласно националните мерки за транспониране на членове 57, 61, 63, 63a, 64 и 66 от Директива 2006/48/ЕО и на членове 13 и 16 от Директива 2006/49/ЕО, но които не се изискват съгласно втора част от настоящия регламент.
2. Чрез дерогация от член 36, параграф 1, буква и) и член 49, параграфи 1 и 3, през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2014 г. компетентните органи могат да изискват от институциите или да им разрешават да прилагат методите, посочени в член 49, параграф 1, когато не са спазени изискванията по член 49, параграф 1, букви б) и д), а не приспадането, изисквано съгласно разпоредбите на член 36, параграф 1. В такива случаи делът на позициите в инструменти на собствения капитал на предприятие от финансовия сектор, в което предприятието майка има значителна инвестиция, за които не се изисква приспадане в съответствие с член 49, параграф 1, се определя с помощта на приложимия процент, посочен в параграф 4 от настоящия член. За сумата, която не се приспада, важат изискванията по член 49, параграф 4, доколкото са приложими.
3. За целите на параграф 1 приложимите проценти са в следните интервали:
а)
от 0 % до 80 % за периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2014 г.;
б)
от 0 % до 60 % за периода от 1 януари 2015 г. до 31 декември 2015 г.;
в)
от 0 % до 40 % за периода от 1 януари 2016 г. до 31 декември 2016 г.;
г)
от 0 % до 20 % за периода от 1 януари 2017 г. до 31 декември 2017 г.
4. За целите на параграф 2 приложимият процент е между 0 % и 50 % за периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2014 г.;
5. За всеки филтър или приспадане по параграфи 1 и 2 компетентните органи определят и публикуват приложимите проценти в рамките на интервалите по параграфи 3 и 4.
6. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за установяване на условията, съгласно които компетентните органи определят дали корекциите на собствения капитал или неговите елементи, направени съгласно националните мерки за транспониране на Директива 2006/48/ЕО или Директива 2006/49/ЕО, които не са включени във втора част от настоящия регламент, за целите на настоящия член трябва да бъдат направени по отношение на елементите на базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред, капитала от първи ред, капитала от втори ред или собствения капитал.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 1 февруари 2014.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 482
Обхват на прилагане по отношение на деривативни сделки с пенсионни фондове
По отношение на сделките по член 89 от Регламент (ЕС) № 648/2012, сключени с пенсионен план по смисъла на член 2 от посочения регламент, институциите не изчисляват капиталовите изисквания за риск във връзка с корекцията на кредитните оценки съгласно посоченото в член 382, параграф 4, буква в) от настоящия регламент.
ГЛАВА 2
Унаследяване на капиталовите инструменти
Раздел 1
Инструменти, които представляват държавна помощ
Член 483
Унаследяване на инструментите, представляващи държавна помощ
1. Чрез дерогация от членове 26 - 29, 51, 52, 62 и 63 през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2017 г. настоящият член се прилага спрямо капиталовите инструменти и елементи, когато са изпълнени следните условия:
а)
инструментите са емитирани преди 1 януари 2014 г.;
б)
инструментите са емитирани в рамките на мерки за рекапитализация съгласно правилата за държавна помощ. Доколкото част от инструментите са записани от частни лица, те трябва да бъдат емитирани преди 30 юни 2012 г. и заедно с частите, които са записани от държавата членка;
в)
инструментите са били определени като съвместими с изискванията за вътрешния пазар от страна на Комисията съгласно член 107 ДФЕС;
г)
в случай че инструментите са записани както от държавата членка, така и от частни инвеститори, когато има частично обратно изкупуване на записаните от държавата членка инструменти, в съответствие с член 484 се признава унаследяване на съответстващ дял на частно записаните инструменти. Когато всички записани от държавата членка инструменти са обратно изкупени, в съответствие с член 484 се признава унаследяване на записаните от частни инвеститори оставащи инструменти.
2. Инструментите, определени като приемливи съгласно националните мерки за транспониране на член 57, буква а) от Директива 2006/48/ЕО, се определят като инструменти на базовия собствен капитал от първи ред независимо от следното:
а)
не са спазени условията по член 28 от настоящия регламент;
б)
инструментите са били емитирани от предприятие по член 27 от настоящия регламент, но условията по член 28 от настоящия регламент или когато е приложимо член 29 от настоящия регламент, не са спазени.
3. Инструментите, посочени в параграф 1, буква в) от настоящия член, които не са определени като приемливи съгласно националните мерки за транспониране на член 57, буква а) от Директива 2006/48/ЕО, се определят като инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, дори ако изискванията по параграф 2, букви а) или б) от настоящия член не са спазени, при условие че са спазени изискванията по параграф 8 от настоящия член.
Инструментите, определени като инструменти на базовия собствен капитал от първи ред съгласно първа алинея, не могат да бъдат определени като инструменти на допълнителния капитал от първи ред или на капитала от втори ред съгласно параграф 5 или параграф 7.
4. Инструментите, определени като приемливи съгласно националните мерки за транспониране на член 57, буква ва) и член 66, параграф 1 от Директива 2006/48/ЕО, се определят като инструменти на допълнителния капитал от първи ред, дори ако условията по член 52, параграф 1 от настоящия регламент не са спазени.
5. Инструментите, посочени в параграф 1, буква в) от настоящия член, които не са определени като приемливи съгласно националните мерки за транспониране на член 57, буква ва) от Директива 2006/48/ЕО, се определят като инструменти на допълнителния капитал от първи ред, дори ако условията по член 52, параграф 1 от настоящия регламент не са спазени, при условие че са спазени изискванията по параграф 8 от настоящия член.
Инструментите, определени като инструменти на допълнителния капитал от първи ред съгласно първа алинея, не могат да бъдат определени като инструменти на базовия собствен капитал от първи ред или на капитала от втори ред съгласно параграф 3 или параграф 7.
6. Елементите, определени като приемливи съгласно националните мерки за транспониране на член 57, букви е), ж) или з) и член 66, параграф 1 от Директива 2006/48/ЕО, се определят като инструменти на капитала от втори ред, дори ако елементите не са посочени в член 62 от настоящия регламент или условията по член 63 от настоящия регламент не са спазени.
7. Инструментите, посочени в параграф 1, буква в) от настоящия член, които не са определени като приемливи съгласно националните мерки за транспониране на член 57, букви е), ж) или з) и член 66, параграф 1 от Директива 2006/48/ЕО, се определят като инструменти на капитала от втори ред, дори ако елементите не са посочени в член 62 от настоящия регламент или условията по член 63 от настоящия регламент не са спазени, при условие че са спазени изискванията по параграф 8 от настоящия член.
Инструментите, определени като инструменти на капитала от втори ред съгласно първа алинея, не могат да бъдат определени като инструменти на базовия собствен капитал от първи ред или на допълнителния капитал от първи ред съгласно параграф 3 или параграф 7.
8. Инструментите, посочени в параграфи 3, 5 и 7, могат да бъдат определени като инструменти на собствения капитал, посочени в тези параграфи, само ако е изпълнено условието по параграф 1, буква а), и ако са емитирани от институции, регистрирани в държава членка, която изпълнява програма за икономическо преустройство, и емитирането на тези инструменти е договорено в рамките на тази програма или отговаря на нейните условия за допустимост.
Раздел 2
Инструменти, които не представляват държавна помощ
Подраздел 1
Условия и ограничения за признаване на унаследяване
Член 484
Условия за признаване на унаследяване за елементите, които са били определени като собствен капитал съгласно националните мерки за транспониране на Директива 2006/48/ЕО
1. Настоящият член се прилага само за инструментите и елементите, които са емитирани или са отговаряли на условията за собствен капитал преди 31 декември 2011 г. и не са посочени в член 462, параграф 1.
2. Чрез дерогация от членове 26 - 29, 51, 52, 62 и 63настоящият член се прилага през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2021 г.
3. При спазване на член 485 от настоящия регламент и на ограничението по член 486, параграф 2 от него, капиталът по смисъла на член 22 от Директива 86/365/ЕО и свързаните с него премийни резерви, които са били определени като първоначален собствен капитал съгласно националните мерки за транспониране на член 57, буква а) от Директива 2006/48/ЕО, се определят като елементи на базовия собствен капитал от първи ред, дори този капитал да не отговаря на условията по член 28 или когато е приложимо на член 29 от настоящия регламент.
4. При спазване на ограничението по член 486, параграф 3 от настоящия регламент инструментите и свързаните с тях премийни резерви, които са били определени като първоначален собствен капитал съгласно националните мерки за транспониране на член 57, буква ва) и член 154, параграфи 8 и 9 от Директива 2006/48/ЕО, се определят като елементи на допълнителния капитал от първи ред, дори ако не са спазени условията по член 52 от настоящия регламент.
5. При спазване на ограниченията по член 486, параграф 4 от настоящия регламент елементите и свързаните с тях премийни резерви, определени за приемливи съгласно националните мерки за транспониране на член 57, букви д), е), ж) или з) от Директива 2006/48/ЕО, се определят като инструменти на капитала от втори ред, дори ако елементите не са включени в член 62 от настоящия регламент или условията по член 63 от настоящия регламент не са спазени.
Член 485
Условия за включване в базовия собствен капитал от първи ред на премийни резерви, свързани с елементите, които са били определени като собствен капитал съгласно националните мерки за транспониране на Директива 2006/48/ЕО
1. Настоящият член се прилага само за инструментите, които са емитирани преди 31 декември 2010 г. и не са посочени в член 483, параграф 1.
2. Премийните резерви, свързани с капитала по смисъла на член 22 от Директива 86/365/ЕО, които са били определени като първоначален собствен капитал съгласно националните мерки за транспониране на член 57, буква а) от Директива 2006/48/ЕО, се определят като елементи на базовия собствен капитал от първи ред, ако отговарят на условията по член 28, букви и) и й) от настоящия регламент.
Член 486
Ограничения за признаване на унаследяване за елементите на базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред и капитала от втори ред
1. През периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2021 г. съгласно настоящия член се ограничава размерът, до който инструментите и елементите по член 484 се определят като собствен капитал.
2. Сумата на елементите, посочени в член 484, параграф 3, които се определят като елементи на базовия собствен капитал от първи ред, се ограничава до приложимия процент от сбора на сумите по букви а) и б) от настоящия параграф:
а)
номиналния размер на капитала по член 484, параграф 3, емитиран към 31 декември 2012 г.;
б)
премийни резерви от емисии във връзка с посочените в буква а) инструменти.
3. Сумата на елементите, посочени в член 484, параграф 4, които се определят като елементи на допълнителния капитал от първи ред, се ограничава до приложимия процент, умножен по разликата между сбора на сумите по букви а) и б) от настоящия параграф и сбора на сумите по букви в)-е) от настоящия параграф:
а)
номиналната сума на инструментите по член 484, параграф 4, емитирани към 31 декември 2012 г.;
б)
премийните резерви, свързани с инструментите по буква а);
в)
стойността на инструментите по член 484, параграф 4, която към 31 декември 2012 г. превишава ограниченията съгласно националните мерки за транспониране на член 66, параграф 1, буква а) и член 66, параграф 1а от Директива 2006/48/ЕО;
г)
премийните резерви, свързани с инструментите по буква в);
д)
номиналната сума на инструментите, посочени в член 484, параграф 4, които са били емитирани към 31 декември 2012 г., но които не се определят като инструменти на допълнителния капитал от първи ред съгласно член 489, параграф 4;
е)
премийните резерви, свързани с инструментите по буква д).
4. Сумата на елементите, посочени в член 484, параграф 5, които се определят като елементи на капитала от втори ред, се ограничава до приложимия процент от разликата между сбора на сумите по букви а)-г) от настоящия параграф и сбора на сумите по букви д)-з) от настоящия параграф:
а)
номиналната сума на инструментите по член 484, параграф 5, емитирани към 31 декември 2012 г.;
б)
премийните резерви, свързани с инструментите по буква а);
в)
номиналния размер на подчинения дълг, емитиран към 31 декември, намален със сумата, която трябва да бъде приспадната съгласно националните мерки за транспониране на член 64, параграф 3, буква в) от Директива 2006/48/ЕО;
г)
номиналната сума на елементите по член 484, параграф 5, различни от посочените в букви а) и в) от настоящия параграф инструменти и подчинен дълг, които са емитирани към 31 декември 2012 г.;
д)
номиналната сума на инструментите и елементите по член 484, параграф 5, емитирани към 31 декември 2012 г., която превишава ограниченията съгласно националните мерки за транспониране на член 66, параграф 1, буква а) от Директива 2006/48/ЕО;
е)
премийните резерви, свързани с инструментите по буква д);
ж)
номиналната сума на инструментите по член 484, параграф 5, които са емитирани към 31 декември 2012 г. и които не се определят като елементи на капитала от втори ред съгласно член 490, параграф 4;
з)
премийните резерви, свързани с инструментите по буква ж).
5. За целите на настоящия член приложимите проценти, посочени в параграфи 2-4, са в следните интервали:
а)
от 60 % до 80 % за периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2014 г.;
б)
от 40 % до 70 % за периода от 1 януари 2015 г. до 31 декември 2015 г.;
в)
от 20 % до 60 % за периода от 1 януари 2016 г. до 31 декември 2016 г.;
г)
от 0 % до 50 % за периода от 1 януари 2017 г. до 31 декември 2017 г.;
д)
от 0 % до 40 % за периода от 1 януари 2018 г. до 31 декември 2018 г.;
е)
от 0 % до 30 % за периода от 1 януари 2019 г. до 31 декември 2019 г.;
ж)
от 0 % до 20 % за периода от 1 януари 2020 г. до 31 декември 2020 г.;
з)
от 0 % до 10 % за периода от 1 януари 2021 г. до 31 декември 2021 г.
6. Компетентните органи определят и публикуват приложимите проценти в рамките на интервалите по параграф 5.
Член 487
Включване на елементи, които не са били включени в елементите на базовия собствен капитал от първи ред или на допълнителния капитал от първи ред съгласно правилата за унаследяване, в състава на други компоненти на собствения капитал
1. Чрез дерогация от членове 51, 52, 62 и 63 през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2021 г. институциите могат да третират като елементи по член 484, параграф 4 капитала и свързаните с него премийни резерви по член 484, параграф 3, които са изключени от базовия собствен капитал от първи ред, защото надхвърлят приложимия процент по член 486, параграф 2, доколкото с включването на този капитал и свързаните с него премийни резерви не се надхвърля приложимото процентно ограничение по член 486, параграф 3.
2. Чрез дерогация от членове 51, 52, 62 и 63 през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2021 г. институциите могат да третират посочените по-долу елементи като елементи по член 484, параграф 5, доколкото с включването им не се надхвърля приложимото процентно ограничение по член 486, параграф 4:
а)
капитала и свързаните с него премийни резерви по член 484, параграф 3, които са изключени от елементите на базовия собствен капитал от първи ред, защото надхвърлят приложимия процент по член 486, параграф 2;
б)
инструментите и свързаните с тях премийни резерви по член 484, параграф 4, които надхвърлят приложимия процент по член 486, параграф 3.
3. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на условията за третиране на инструментите на собствения капитал по параграфи 1 и 2 като елементи по член 486, параграф 4 или параграф 5 през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2021 г.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 февруари 2014 г..
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 488
Амортизация на елементите, които са включени в капитала от втори ред съгласно правилата за унаследяване
По отношение на елементите по член 484, параграф 5, които се определят като елементи на капитала от втори ред по член 484, параграф 5 или член 486, параграф 4, се прилагат изискванията по член 64.
Подраздел 2
Включване на инструменти с кол опция и стимул за обратно изкупуване в елементите на допълнителния капитал от първи ред и капитала от втори ред
Член 489
Хибридни инструменти с кол опция и стимул за обратно изкупуване
1. Чрез дерогация от членове 51 и 52 през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2021 г. за инструментите по член 484, параграф 4, в чиито условия е предвидена кол опция със стимул за обратно изкупуване от страна на институцията, се прилагат изискванията по параграфи 2-7 от настоящия член.
2. Инструментите се определят като инструменти на допълнителния капитал от първи ред, ако са изпълнени следните условия:
а)
институцията е имала кол опция и стимул за обратно изкупуване само до 1 януари 2013 г.;
б)
институцията не е упражнила кол опцията;
в)
условията по член 52 са изпълнени от 1 януари 2013 г. нататък.
3. Инструментите се определят като инструменти на допълнителния капитал от първи ред с намалена стойност съгласно член 484, параграф 4 до датата на ефективния им падеж, а след това се определят като елементи на допълнителния капитал от първи ред без ограничения, при условие че:
а)
институцията е имала възможност да упражни кол опцията и стимула за обратно изкупуване само на 1 януари 2013 г. или след тази дата;
б)
институцията не е упражнила кол опцията на датата на ефективния падеж на инструментите;
в)
условията по член 52 са изпълнени от датата на ефективния падеж на инструментите нататък.
4. Инструментите не се определят като инструменти на допълнителния капитал от първи ред и за тях не се прилага член 484, параграф 4 от 1 януари 2014 г., когато са изпълнени следните условия:
а)
институцията е имала възможност да упражни кол опцията и стимула за обратно изкупуване между 31 декември 2011 г. и 1 януари 2013 г.;
б)
институцията не е упражнила кол опцията на датата на ефективния падеж на инструментите;
в)
условията по член 52 не са изпълнени от датата на ефективния падеж на инструментите и след това.
5. Инструментите се определят като инструменти на допълнителния капитал от първи ред с намалена стойност съгласно член 484, параграф 4 до датата на ефективния им падеж, а след това не се определят като инструменти на допълнителния капитал от първи ред, когато са изпълнени следните условия:
а)
институцията е имала възможност да упражни кол опцията и стимула за обратно изкупуване на 1 януари 2013 г. или след тази дата;
б)
институцията не е упражнила кол опцията на датата на ефективния падеж на инструментите;
в)
условията по член 52 не са изпълнени от датата на ефективния падеж на инструментите и след това.
6. Инструментите се определят като инструменти на допълнителния капитал от първи ред съгласно член 484, параграф 4, когато са изпълнени следните условия:
а)
институцията е имала възможност да упражни кол опцията и стимула за обратно изкупуване само до 31 декември 2011 г. включително;
б)
институцията не е упражнила кол опцията на датата на ефективния падеж на инструментите;
в)
условията по член 52 не са изпълнени от датата на ефективния падеж на инструментите и след това.
Член 490
Елементи на капитала от втори ред със стимул за обратно изкупуване
1. Чрез дерогация от членове 62 и 63 през периода от 1 януари 2014 г.31 декември 2021 г. за елементите по член 484, параграф 5, които са определени за приемливи съгласно националните мерки за транспониране на член 57, букви е) или з) от Директива 2006/48/ЕО и при които има кол опция и стимул за обратно изкупуване от страна на институцията, се прилагат изискванията по параграфи 2-7 от настоящия член.
2. Елементите се определят като инструменти на капитала от втори ред, при условие че:
а)
институцията е имала възможност да упражни кол опцията и стимула за обратно изкупуване само до 1 януари 2013 г.;
б)
институцията не е упражнила кол опцията;
в)
условията по член 63 са изпълнени от 1 януари 2013 г. и след това.
3. Елементите се определят като елементи на капитала от втори ред съгласно член 484, параграф 5 до датата на ефективния им падеж, а след това се определят като елементи на капитала от втори ред без ограничение, ако са изпълнени следните условия:
а)
институцията е имала възможност да упражни кол опцията и стимула за обратно изкупуване само на 1 януари 2013 г. или след тази дата;
б)
институцията не е упражнила кол опцията на датата на ефективния падеж на елементите;
в)
условията по член 63 са изпълнени от датата на ефективния падеж на елементите и след това.
4. Елементите не се определят като елементи на капитала от втори ред от 1 януари 2013 г. нататък, когато са изпълнени следните условия:
а)
институцията е имала възможност да упражни кол опцията и стимула за обратно изкупуване само между 31 декември 2011 г. и 1 януари 2013 г.;
б)
институцията не е упражнила кол опцията на датата на ефективния падеж на елементите;
в)
условията по член 63 не са изпълнени от датата на ефективния падеж на елементите и след това.
5. Елементите се определят като елементи на капитала от втори ред с намалена стойност съгласно член 484, параграф 5 до датата на ефективния им падеж, а след това не се определят като елементи на капитала от втори ред, когато:
а)
институцията е имала възможност да упражни кол опцията и стимула за обратно изкупуване на 1 януари 2013 г. или след тази дата;
б)
институцията не е упражнила кол опцията на датата на ефективния падеж на инструментите;
в)
условията по член 63 не са изпълнени от датата на ефективния падеж на елементите и след това.
6. Елементите се определят като елементи на капитала от втори ред съгласно член 484, параграф 5, когато:
а)
институцията е имала възможност да упражни кол опцията и стимула за обратно изкупуване само до 31 декември 2011 г. включително;
б)
институцията не е упражнила кол опцията на датата на ефективния падеж на елементите;
в)
условията по член 63 не са изпълнени от датата на ефективния падеж на елементите и след това.
Член 491
Ефективен падеж
За целите на членове 489 и 490 ефективният падеж се определя по следните начини:
а)
за елементите по параграфи 3 и 5 от посочените членове ефективният падеж е първата дата за упражняване на кол опцията, придружена със стимул за обратно изкупуване, на или след 1 януари 2013 г.;
б)
за елементите по параграф 4 от посочените членове ефективният падеж е първата дата за упражняване на кол опцията, придружена със стимул за обратно изкупуване, между 31 декември 2011 г. и 1 януари 2013 г.;
в)
за елементите по параграф 6 от посочените членове ефективният падеж е първата дата за упражняване на кол опцията, придружена със стимул за обратно изкупуване, преди 31 декември 2011 г.
ГЛАВА 3
Преходни разпоредби за оповестяването на информация за собствения капитал
Член 492
Оповестяване на информация за собствения капитал
1. Институциите прилагат настоящия член в периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2021 г.
2. През периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2015 г. институциите оповестяват информация за превишението на своя базов собствен капитал от първи ред и капитал от първи ред над изискваните стойности съгласно член 465.
3. През периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2017 г. институциите оповестяват следната допълнителна информация за собствения си капитал:
а)
естеството на индивидуалните филтри и приспадания, прилагани съгласно членове 467-470, 474, 476 и 479, и ефекта им върху базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред, капитала от втори ред и собствения капитал;
б)
размерите на малцинствените участия и инструментите на допълнителния капитал от първи ред и капитала от втори ред,както и свързаните с тях неразпределени печалби и премийни резерви, емитирани от дъщерни предприятия, които са включени в консолидирания базов собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред, капитала от втори ред и собствения капитал съгласно глава 1, раздел 4;
в)
ефекта на индивидуалните филтри и приспадания, прилагани съгласно член 481, върху базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред, капитала от втори ред и собствения капитал;
г)
естеството и сумата на елементите, които се определят като елементи на базовия собствен капитал от първи ред, на капитала от първи ред и на капитала от втори ред чрез прилагане на дерогациите по глава 2, раздел 2.
4. През периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2021 г. институциите оповестяват сумата на инструментите, които се определят като инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, на допълнителния капитал от първи ред и на капитала от втори ред съгласно член 484.
5. ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение за определяне на единните форми за оповестяване на информацията съгласно настоящия член. Формите включват елементите, изброени в член 437, параграф 1, букви а), б), г) и д), както са изменени от глава 1 и глава 2 от настоящия дял.
ЕБО представя тези проекти на технически стандарти за изпълнение на Комисията до 1 февруари 2014 г..
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
ГЛАВА 4
Големи експозиции, капиталови изисквания, ливъридж и минимален размер по Базел I
Член 493
Преходни разпоредби за големите експозиции
1. Разпоредбите относно големите експозиции, предвидени в членове 387-403, не се прилагат по отношение на инвестиционните посредници, чиято основна дейност се състои изключително в предоставяне на инвестиционни услуги или извършване на инвестиционни дейности във връзка с финансовите инструменти, посочени в раздел В, точки 5, 6, 7, 9 и 10 от приложение I към Директива 2004/39/ЕО, и спрямо които Директива 93/22/ЕИО на Съвета от 10 май 1993 г. относно инвестиционните услуги в областта на ценните книжа (35) не се е прилагала към 31 декември 2006 г. Това изключение важи до по-ранната от следните две дати: 31 декември 2017 г. или датата на влизане в сила на всяко изменение съгласно параграф 2 от настоящия член.
2. До 31 декември 2015 г. въз основа на публични консултации и в контекста на разискванията с компетентните органи Комисията докладва на Европейския парламент и Съвета по следните въпроси:
а)
подходящия режим за пруденциален надзор върху инвестиционните посредници, чиято основна дейност се състои изключително в предоставяне на инвестиционни услуги или извършване на инвестиционни дейности във връзка със стоковите дериватни инструменти или деривативните договори, посочени в раздел В, точки 5, 6, 7, 9 и 10 от приложение I към Директива 2004/39/ЕО;
б)
дали е желателно да бъде изменена Директива 2004/39/ЕО с цел създаване на нова категория инвестиционни посредници, чиято основна дейност се състои изключително в предоставяне на инвестиционни услуги или извършване на инвестиционни дейности във връзка с финансовите инструменти, посочени в раздел В, точки 5, 6, 7, 9 и 10 от приложение I към Директива 2004/39/ЕО, свързани с енергийни доставки.
Въз основа на този доклад Комисията може да представя предложения за изменения на настоящия регламент.
3. Държавите членки могат чрез дерогация от член 400, параграфи 2 и 3 за преходен период до влизането в сила на правен акт вследствие на прегледа в съответствие с член 507, но не по-късно от 2 януари 2029 г., изцяло или частично да освобождават от прилагането на член 395, параграф 1 следните експозиции:
а)
покритите облигации, попадащи в обхвата на член 129, параграфи 1, 3и 6;
б)
активите, представляващи вземания от регионални или местни органи на власт на държавите членки, когато тези вземания биха получили рисково тегло от 20 % съгласно трета част, дял II, глава 2, както и други експозиции към или гарантирани от тези регионални или местни органи на власт, вземанията от които биха получили рисково тегло от 20 % съгласно трета част, дял II, глава 2;
в)
експозициите, включително участия или други видове позиции, на институция към нейното предприятие майка, към други дъщерни предприятия на това предприятие майка или към нейни собствени дъщерни предприятия, доколкото тези предприятия са обхванати от надзора на консолидирана основа, на който подлежи самата институция в съответствие с настоящия регламент, Директива 2002/87/ЕО или с равностойни действащи разпоредби в трета държава. Експозициите, които не отговарят на тези критерии, се третират като експозиции към трето лице, независимо дали са освободени от изискванията по член 395, параграф 1 от настоящия регламент;
г)
активите, представляващи вземания и други експозиции, включително различни видове дялово участие, към регионални или централни кредитни институции, с които кредитната институция е свързана в мрежа в съответствие със законови или други нормативни разпоредби и които съгласно тези разпоредби отговарят за паричните клирингови операции в рамките на мрежата;
д)
активите, представляващи вземания и други експозиции на кредитни институции към кредитни институции, едната от които действа с нестопанска цел и предоставя или гарантира заеми, в рамките на законоустановени програми или съгласно собствения си устав, за насърчаването на конкретни стопански сектори при наличието на определена форма на правителствен контрол и ограничения върху използването на тези заеми, при условие че съответните експозиции произтичат от заемите, които са отпуснати на крайните получатели посредством кредитни институции, или от гаранциите по тези заеми;
е)
активите, представляващи вземания или други експозиции към институции, при условие че тези експозиции не са включени в собствения капитал на съответните институции, падежът им настъпва не по-късно от следващия работен ден и не са деноминирани в основна търговска валута;
ж)
активите, които представляват вземания към централни банки под формата на задължителни минимални резерви, депозирани в тези централни банки, и които са деноминирани в техните национални валути;
з)
активите, представляващи вземания към централни правителства под формата на нормативно установени ликвидни изисквания, депозирани в държавни ценни книжа, които са деноминирани и финансирани в техните национални валути, при условие че по преценка на компетентния орган определената от призната АВКО кредитна оценка на тези централни правителства представлява инвестиционен рейтинг;
и)
50 % от средно- или нискорисковите задбалансови документарни акредитиви и средно- или нискорисковите задбалансови неусвоени кредитни улеснения, посочени в приложение I, и - при съгласие на компетентните органи - 80 % от стойността на гаранциите, различни от гаранции по кредити, които имат законово или подзаконово основание и се предоставят в полза на членовете от взаимни схеми за гарантиране със статус на кредитни институции;
й)
изискваните по закон гаранции, в случаите когато ипотечен кредит, финансиран чрез издаване на ипотечни облигации, се превежда на получателя на ипотечния кредит преди окончателното вписване на ипотеката в имотния регистър, при условие че гаранцията не се използва за намаляване на риска при изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции;
к)
активите, представляващи вземания и други експозиции към признати борси.
Член 494
Преходни разпоредби за приемливия капитал
Чрез дерогация от член 4, точка 71, буква б) приемливият капитал може да включва капитал от втори ред до следните размери:
а)
100 % от капитала от първи ред през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2014 г.;
б)
75 % от капитала от първи ред през периода от 1 януари 2015 г. до 31 декември 2015 г.;
в)
50 % от капитала от първи ред през периода от 1 януари 2016 г. до 31 декември 2016 г.;
Член 495
Третиране на експозициите в капиталови инструменти съгласно вътрешнорейтинговия подход
1. Чрез дерогация от част трета, глава 3 до 31 декември 2017 г. компетентните органи може да освободят от третирането съгласно вътрешнорейтинговия подход някои категории експозиции в капиталови инструменти, притежавани от институции и техни дъщерни предприятия от ЕС в съответната държава членка към 31 декември 2007 г. Компетентният орган публикува информация за категориите експозиции в капиталови инструменти, за които се прилага това третиране, съгласно член 143 от Директива 2013/36/ЕС.
Освободената позиция се измерва като брой на акциите или дяловете към 31 декември 2007 г. и всяка допълнителна акция или дял, произтичащи пряко от тези дялови участия, при условие те да не увеличават пропорционалния дял на собственост в дадено дружество от портфейла.
Ако с това придобиване се увеличава пропорционалният дял на собствеността по отношение на дадено дялово участие. Частта в превишение не подлежи на освобождаване. Освен това освобождаването не е приложимо спрямо дялови участия, които първоначално са подлежали на освобождаване, но са били продадени, а след това закупени обратно.
За експозициите в капиталови инструменти, за които се прилага настоящата разпоредба, се прилагат капиталовите изисквания, изчислени по стандартизирания подход съгласно трета част, дял II, глава 2, и изискванията по трета част, дял IV, в зависимост от случая.
Компетентните органи уведомяват Комисията и ЕБО за прилагането на настоящия параграф.
2. До 31 декември 2015 г. при изчисляването на размерите на рисково претеглените експозиции за целите на член 114, параграф 4 по отношение на експозициите към централни правителства или централни банки на държави членки, които са деноминирани и финансирани в националната валута на която и да е държава членка, се присъжда същото рисково тегло, което би било приложимо към такива експозиции, деноминирани и финансирани в тяхната национална валута.
3. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на условията, при които компетентните органи предоставят освобождаването по параграф 1.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 30 юни 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 496
Капиталови изисквания за покрити облигации
1. До 31 декември 2017 г. компетентните органи могат да освободят изцяло или частично от прилагането на ограничението от 10 % първостепенните дялове, емитирани от френските фондове Fonds Communs de Créances или от дружества за секюритизация, които са равностойни на френските фондове Fonds Communs de Créances по член 129, параграф 1, букви г) и д), при условие че са изпълнени следните две условия:
а)
секюритизираните експозиции по жилищни или търговски недвижими имоти са инициирани от член на същата консолидирана група, на която е член емитентът на покритите облигации, или от субект, свързан със същия централен орган, с който е свързан емитентът на покритите облигации, когато членство или връзка с обща група се определя в момента, в който първостепенните дялове се превръщат обезпечение за покритите облигации
б)
член на същата консолидирана група, на която е член емитентът на покритите облигации, или субект, свързан със същия централен орган, с който е свързан емитентът на покритите облигации, запазва целия транш за първа загуба, покриващ тези първостепенни дялове.
2. За целите на член 129, параграф 1, буква в) до 31 декември 2014 г. на първостепенните необезпечени експозиции на институциите, на които преди влизането в сила на настоящия регламент е присъдено рисково тегло от 20 % съгласно националното право, се присъжда първа степен на кредитно качество.
3. За целите на член 129, параграф 4, до 31 декември 2014 г. на първостепенните необезпечени експозиции на институциите, на които преди влизането в сила на настоящия регламент е присъдено рисково тегло от 20 % съгласно националното право, се присъжда рисково тегло от 20 %.
Член 497
Капиталови изисквания за експозиции към ЦК
1. До 15 месеца след датата на влизане в сила на най-новия от единайсетте регулаторни технически стандарта, посочени в член 89, параграф 3, края на първа алинея от Регламент (ЕС) 648/2012, или до вземането на решение по член 14 от посочения регламент относно предоставянето на разрешение на ЦК, като се взема по-ранната дата, институцията може да разглежда ЦК като КЦК, ако е изпълнено установеното в първата част на посочената алинея условие.
2. До 15 месеца след датата на влизане в сила на най-новия от десетте регулаторни технически стандарта, посочени в член 89, параграф 3, края на втора алинея от Регламент (ЕС) 648/2012, или до вземането на решение по член 25 от посочения регламент относно признаването на ЦК, установен в трета държава, като се взема по-ранната дата, институцията може да разглежда ЦК като КЦК.
3. Комисията може да приеме акт за изпълнение по член 5 от Регламент (ЕС) № 182/2011 за удължаване на срока на действие на преходните разпоредби в параграфи 1 и 2 от настоящия член с още шест месеца, при изключителни обстоятелства, когато това е необходимо и пропорционално с цел избягване на смущения на международните финансови пазари.
4. До настъпването на крайните срокове по параграфи 1 и 2, удължени съгласно параграф 3, когато е приложимо, когато ЦК няма гаранционен фонд и не е сключил обвързващо договорно споразумение с клиринговите си членове, което му позволява да използва като предварителни вноски целия или част от първоначалния маржин, получен от клиринговите членове, институцията замества формулата за изчисляване на изискването за собствен капитал (Ki) в член 308, параграф 2 със следната формула:
където
IMi = първоначалният маржин, предоставен на ЦК от клирингов член i;
IM= общият размер на първоначалния маржин, съобщен на институцията от ЦК.
Член 498
Изключение за търговците на стоки
1. Разпоредбите относно капиталовите изисквания по настоящия регламент не се прилагат по отношение на инвестиционните посредници, чиято основна дейност се състои изключително в предоставяне на инвестиционни услуги или извършване на инвестиционни дейности във връзка с финансовите инструменти, посочени в раздел В, точки 5, 6, 7, 9 и 10 от приложение I към Директива 2004/39/ЕО, и спрямо които Директива 93/22/ЕИО не се е прилагала към 31 декември 2006 г.
Това изключение важи до настъпването на по-ранната от следните дати: 31 декември 2017 г. или датата на влизане в сила на всяко изменение съгласно параграфи 2 и 3.
2. До 31 декември 2015 г. въз основа на публични консултации и в контекста на разискванията с компетентните органи Комисията докладва на Европейския парламент и Съвета по следните въпроси:
а)
подходящия режим за пруденциален надзор върху инвестиционните посредници, чиято основна дейност се състои изключително в предоставяне на инвестиционни услуги или извършване на инвестиционни дейности във връзка със стоковите деривативни инструменти или деривативните договори, посочени в раздел В, точки 5, 6, 7, 9 и 10 от приложение I към Директива 2004/39/ЕО;
б)
дали е желателно Директива 2004/39/ЕО да бъде изменена с цел създаване на нова категория инвестиционни посредници, чиято основна дейност се състои изключително в предоставяне на инвестиционни услуги или извършване на инвестиционни дейности във връзка с финансовите инструменти по раздел В, точки 5, 6, 7, 9 и 10 от приложение I към Директива 2004/39/ЕО, свързани с енергийни доставки (включително електроенергия, въглища, газ и нефт).
3. Въз основа на доклада по параграф 2 Комисията може да представя предложения за изменения на настоящия регламент.
Член 499
Ливъридж
1. Чрез дерогация от членове 429 и 430 през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2021 г. институциите изчисляват и отчитат отношението на ливъридж, като използват и двата посочени по-долу компонента за мярка за капитала:
а)
капитала от първи ред;
б)
капитала от първи ред при прилагане на дерогациите по глави 1 и 2 от настоящия дял.
2. Чрез дерогация от член 451, параграф 1 институциите могат да избират дали да оповестяват информация за отношението на ливъридж въз основа само на едно или въз основа на двете определения за мярката за капитала, посочени в параграф 1, букви а) и б) от настоящия член. Когато институциите решат да променят избрания за оповестяване отношение на ливъридж, при първото оповестяване след промяната се включва равнение на всички отношения на ливъридж, оповестени до момента на промяната.
3. Чрез дерогация от член 429, параграф 2 през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2017 г. компетентните органи могат да разрешават на институциите да изчисляват отношението си на ливъридж към края на всяко тримесечие, ако смятат, че институциите нямат достатъчно надеждни данни за изчисляването на отношението на ливъридж като средноаритметична стойност на месечните отношения на ливъридж за едно тримесечие.
Член 500
Преходни разпоредби относно минималния размер по Базел I
1. До 31 декември 2017 г. институциите, които изчисляват размерите на рисково претеглените експозиции съгласно трета част, дял II, глава 3, и институциите, които използват усъвършенстваните подходи за измерване по трета част, дял III, глава 4 за изчисляването на капиталовите изисквания за операционен риск, спазват следните две изисквания:
а)
притежават собствен капитал съгласно изискванията на член 92;
б)
притежават собствен капитал, който винаги надвишава или е равен на 80 % от общия минимален размер на собствения капитал, който би се изисквало институцията да притежава съгласно член 4 от Директива 93/6/ЕИО, както е било предвидено преди 1 януари 2007 г. в посочената директива и в Директива 2000/12/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 20 март 2000 г. относно предприемането и осъществяването на дейност на кредитни институции (36).
2. При условие че бъде одобрен от компетентните органи, размерът по параграф 1, буква б) може да бъде заменен от изискване за притежаване на собствен капитал, който винаги да е по-голям или равен на 80 % от размера на собствения капитал, който би се изисквало институцията да притежава съгласно член 92, като се изчислява размерът на рисково претеглените експозиции в съответствие с трета част, дял II, глава 2 и трета част, дял III, глава 2 или 3, в зависимост от случая, вместо в съответствие с трета част, дял II, глава 3 или трета част, дял III, глава 4, в зависимост от случая.
3. Дадена кредитна институция може да прилага параграф 2 единствено ако е започнала да използва вътрешнорейтинговия подход или усъвършенстваните подходи за измерване при изчисляването на своите капиталови изисквания на 1 януари 2010 г. или след тази дата.
4. Съответствието с изискванията на параграф 1, буква б) се постига въз основа на пълно коригиране на размерите на собствения капитал с цел да се отразят разликите в изчисляването на собствения капитал съгласно Директива 93/6/ЕИО и Директива 2000/12/ЕО в редакцията им преди 1 януари 2007 г., и изчисляването на собствения капитал съгласно настоящия регламент, произтичащи от отделното третиране на очакваната загуба и неочакваната загуба съгласно трета част, дял II, глава 3 от настоящия регламент.
5. След консултация с ЕБО компетентните органи могат да освободят институциите от прилагането на параграф 1, буква б), при условие че са спазени всички изисквания във връзка с вътрешнорейтинговия подход по трета част, дял II, глава 3, раздел 6 или критериите за използване на усъвършенствания подход за измерване по трета част, дял III, глава 4, в зависимост от случая.
6. До 1 януари 2017 г. Комисията представя доклад на Европейския парламент и Съвета за това дали е подходящо да се удължи срокът на прилагане на минималния размер по Базел I след 31 декември 2017 г. с цел да се гарантира наличието на ограничителен механизъм за вътрешните модели, като се вземат предвид тенденциите в международен план и договорените на международно равнище стандарти. Когато е уместно, заедно с доклада се представя законодателно предложение.
Член 501
Намаление на капиталовите изисквания за кредитен риск, свързан с експозиции към МСП
1. Капиталовите изисквания за кредитен риск, свързан с експозиции към МСП, се умножават по коефициент 0,7619.
2. За целите на настоящия член:
а)
експозициите се включват или в класа на дребно, или към предприятията, или на обезпечените с ипотека върху недвижими имоти. Експозициите, при които е имало неизпълнение, не се включват;
б)
МСП се определя в съответствие с Препоръка 2003/361/ЕО на Комисията от 6 май 2003 г. относно определението за микро-, малко и средно предприятие (37). Сред критериите, изброени в член 2 от приложението към посочената препоръка, се взема предвид единствено годишният оборот;
в)
общият размер, дължим на институцията и на всяко предприятие майка и дъщерните му предприятия, включително всички експозиции, по които е имало неизпълнение, от страна на клиента длъжник или на групата от свързани клиенти, но като се изключат вземанията или условните вземания, обезпечени с жилищен имот, доколкото е известно на институцията, не превишава 1,5 милиона EUR. Институцията предприема разумни стъпки, за да получи тази информация.
3. Институцията докладва на компетентните органи на всеки три месеца относно общия размер на експозициите към МСП, изчислен в съответствие с параграф 2.
4. Комисията докладва до 2 януари 2017 г. за въздействието на капиталовите изисквания по настоящия регламент върху кредитирането на МСП и физическите лица и представя доклада си на Европейския парламент и Съвета заедно със законодателно предложение, ако такова е необходимо.
5. За целите на параграф 4 ЕБО представя на Комисията следната информация:
а)
анализ на тенденциите и условията за кредитиране на МСП през периода, посочен в параграф 4;
б)
анализ на ефективните рискове, свързани с МСП в Съюза, в продължение на един завършен икономически цикъл;
в)
относно съответствието между капиталовите изисквания, установени в настоящия регламент по отношение на кредитния риск, свързан с експозициите към МСП, и резултатите от анализа по буква а) и буква б).
ДЯЛ II
ДОКЛАДИ И ПРЕГЛЕДИ
Член 502
Цикличност на капиталовите изисквания
В сътрудничество с ЕБО, ЕССР и държавите членки Комисията, като отчита становището на ЕЦБ, следи периодично дали настоящият регламент, взет като цяло, заедно с Директива 2013/36/ЕС, оказва значително въздействие върху икономическия цикъл и с оглед на резултатите от тази проверка разглежда въпроса дали са необходими корективни мерки. До 31 декември 2013 г. ЕБО докладва на Комисията дали и как методологиите на институциите съгласно вътрешнорейтинговия подход следва да се сближат, за да бъдат постигнати по-сходни капиталови изисквания, като едновременно с това се намали процикличното въздействие.
Въз основа на този анализ и като отчита становището на ЕЦБ, Комисията изготвя доклад на всеки две години и го представя на Европейския парламент и Съвета заедно с евентуални подходящи предложения. Становищата на заемателите и заемодателите се отчитат по подходящ начин при изготвянето на доклада.
До 31 декември 2014 г. Комисията прави преглед и докладва за прилагането на член 33, параграф 1, буква в), като представя този доклад на Европейския парламент и Съвета заедно със законодателно предложение, ако такова е необходимо.
Що се отнася до евентуалното премахване на член 33, параграф 1, буква в) и евентуалното му прилагане на равнището на Съюза, прегледът по-специално гарантира, че са въведени достатъчно защити за осигуряване на финансова стабилност във всички държави членки.
Член 503
Капиталови изисквания за експозициите под формата на покрити облигации
1. До 31 декември 2014 г., след консултация с ЕБО, Комисията докладва на Европейския парламент и на Съвета, като представя евентуални подходящи предложения, дали рисковите тегла по член 129 и капиталовите изисквания за специфичен риск по член 336, параграф 3 са подходящи за всички инструменти, които отговарят на изискванията за тези начини на третиране, и дали са подходящи критериите по член 129.
2. Докладът и предложенията, посочени в параграф 1, се отнасят за:
а)
степента, в която действащите регулаторни капиталови изисквания, приложими спрямо покритите облигации, правилно диференцират промените в кредитното качество на покритите облигации и тяхното обезпечение, включително степента на различия между различните държави членки;
б)
прозрачността на пазара на покрити облигации и до каква степен това улеснява цялостния вътрешен анализ от страна на инвеститорите по отношение на кредитния риск, свързан с покрити облигации и обезпеченията по тях, и разделението на активи в случай на неплатежоспособност на емитента, включително редуциращият риска ефект на съответстващата стриктна национална правна рамка съгласно член 129 от настоящия елемент и член 52, параграф 4 от Директива 2009/65/ЕО върху кредитното качество като цяло на дадена покрита облигация и последиците за изискваната от инвеститорите степен на прозрачност; и
в)
степента, в която емитирането на покрити облигации от една кредитна институция влияе върху кредитния риск, на който са изложени други кредитори на институцията емитент.
3. До 31 декември 2014 г., след консултация с ЕБО, Комисията докладва на Европейския парламент и Съвета дали заемите, обезпечени с въздухоплавателни средства (залози върху въздухоплавателни средства) и жилищните заеми, обезпечени с гаранции, но необезпечени с вписана ипотека, следва при определени условия да се считат за приемлив актив по член 129.
4. До 31 декември 2016 г. Комисията прави преглед на целесъобразността на предвидената в член 496 дерогация и при необходимост преценява дали е целесъобразно подобно третиране да се предостави за която и да е друга форма на покрити облигации. В рамките на този преглед Комисията може да приема при необходимост делегирани актове съгласно член 462, за да направи тази дерогация постоянна, или да прави законодателни предложения за предоставянето ѝ за други форми на обезпечени облигации.
Член 504
Капиталови инструменти, записани от публичните органи в извънредни ситуации
До 31 декември 2016 г., след консултация с ЕБО, Комисията докладва на Европейския парламент и Съвета дали се налага изменение или премахване на третирането по член 31, като внася евентуални подходящи предложения.
Член 505
Преглед на дългосрочното финансиране
До 31 декември 2014 г. Комисията докладва на Европейския парламент и Съвета дали са подходящи изискванията на настоящия регламент с оглед осигуряването на подходящи равнища на финансиране за всички форми на дългосрочно финансиране на икономиката, включително на проектите за критична инфраструктура в Съюза в областта на транспорта, енергетиката и съобщенията, като внася евентуални подходящи предложения.
Член 506
Кредитен, определение за неизпълнение
В срок до 31 декември 2017 г. ЕБО докладва на Комисията как замяната на срока за просрочие от 90 дни със 180 дни съгласно член 178, параграф 1, буква б) въздейства върху размера на рисково претеглените експозиции и доколко е подходящо действието на тази разпоредба да бъде продължено след 31 декември 2019 г.
Въз основа на този доклад Комисията може да представя законодателно предложение за изменение на настоящия регламент.
Член 507
Големи експозиции
До 31 декември 2015 г. Комисията прави преглед и докладва за прилагането на член 400, параграф 1, буква й) и член 400, параграф 2, включително относно това дали да има право на преценка относно прилагането на изключенията по член 400, параграф 2, и представя този доклад на Европейския парламент и Съвета заедно със законодателно предложение, ако това е уместно.
Във връзка с евентуалното премахване на правото на преценка на национално равнище съгласно член 400, параграф 2, буква в) и евентуалното му прилагане на равнището на Съюза, при прегледа се взема под внимание по-специално ефективността на управлението на риска на ниво група, като същевременно се осигуряват достатъчно гаранции за финансовата стабилност във всички държави членки, в които е учредено дружество от групата.
Член 508
Ниво на прилагане
1. До 31 декември 2014 г. Комисията прави преглед и докладва за прилагането на първа част, дял II и член 113, параграфи 6 и 7 и представя този доклад на Европейския парламент и Съвета заедно със законодателно предложение, ако това е уместно.
2. До 31 декември 2015 г. Комисията докладва по въпроса дали и как изискването за ликвидно покритие по шеста част следва да се прилага за инвестиционните посредници, и след консултация с ЕБО представя този доклад на Европейския парламент и Съвета заедно със законодателно предложение, ако това е уместно.
3. До 31 декември 2015 г. след консултации с ЕБО и ЕОЦКП и в контекста на обсъжданията с компетентните органи Комисията докладва на Европейския парламент и Съвета за подходящия режим на пруденциалния надзор върху инвестиционните посредници и за дружествата, посочени в член 4, параграф 1, точка 2, букви б) и в). Когато е уместно, докладът се придружава от законодателно предложение.
Член 509
Ликвидни изисквания
1. ЕБО следи и оценява докладите, представени съгласно член 415, параграф 1, за всички валути и различни бизнес модели. След консултация с ЕССР, нефинансовите крайни потребители, банковия сектор, компетентните органи и централните банки от ЕСЦБ ЕБО докладва на Комисията, веднъж годишно и за първи път не по-късно от 31 декември 2013 г., дали уточняването на общото изискване за ликвидно покритие в шеста част въз основа на елементите, които подлежат на докладване съгласно шеста част, дял II и приложение III, на индивидуална или консолидирана основа, би имало значително отрицателно въздействие върху стопанския и рисковия профил на институциите, установени в Съюза, върху стабилността и правилното функциониране на финансовите пазари или върху икономиката и стабилността на предоставяните банкови кредити, с особено внимание към кредитите за МСП и към търговското финансиране, включително кредитирането в рамките на официални схеми за застраховане на експортни кредити.
В посочения в първа алинея доклад надлежно се вземат предвид пазарите и международното регулаторно развитие, както и взаимодействията на изискването за ликвидно покритие с други пруденциални изисквания съгласно настоящия регламент, като например съотношенията на рисков капитал, предвидено в член 92 и отношенията на ливъридж.
На Европейския парламент и Съвета се предоставя възможност да изложат мнението си по посочения в първа алинея доклад.
2. доклада по параграф 1 ЕБО прави оценка по-специално на следното:
а)
осигуряването на механизми за ограничаване на размера на входящите ликвидни потоци, по-специално с оглед на определянето на подходящ таван на входящите потоци и на условията за неговото прилагане, като се отчитат различните бизнес модели, включително финансиране, отпускано от посредник, факторинг, лизинг, покрити облигации, ипотеки, емитиране на покрити облигации, и степента, в която този таван следва да бъде изменен или премахнат, за да се отчетат особеностите на специализираното финансиране;
б)
калибрирането на входящите и изходящи потоци, посочени в шеста част, дял II, по-специално в член 422, параграф 7 и член 425, параграф 2.
в)
осигуряването на механизми за ограничаване на изпълнението на ликвидните изисквания от някои категории ликвидни активи; по-специално оценка на подходящия минимален процент на ликвидните активи по член 416, параграф 1, букви а), б и в) спрямо общия размер на ликвидните активи, като се прави тест с праг от 60 % и се взема предвид международното регулаторно развитие. Активите, по които има задължение с падеж в срок до 30 календарни дни или могат да станат изискуеми в този срок, не следва да се смятат за част от лимита, освен ако са получени срещу обезпечение, което също отговаря на условията по член 416, параграф 1, букви а), б) и в).
г)
предвиждането на конкретни проценти за понижаване на изходящите потоци и/или повишаване на входящите потоци за вътрегруповите потоци, като се посочва при какви условия подобни конкретни входящи или изходящи проценти са обосновани от пруденциална гледна точка и излага подробен обзор на методология, като използва обективни критерии и параметри с цел определянето на конкретни равнища за входящи и изходящи потоци между институцията и контрагента, когато те не са установени в една и съща държава членка;
д)
калибрирането на процентите на усвояване, които се прилагат към неусвоени поети като задължения кредитни и ликвидни улеснения, попадащи в обхвата на член 424, параграфи 3 и 5. По-специално ЕБО прави тест с процент на усвояване 100 %;
е)
определението за депозит на дребно в член 411, точка 2, и по-специално целесъобразно ли е въвеждане на праг за депозитите на физически лица;
ж)
необходимостта от въвеждане на нова категория депозити на дребно с по-малък изходящ поток, като се отчитат специфичните характеристики на тези влогове, което би могло да оправдае по-нисък процент на изходящите потоци, и като се вземат предвид тенденциите в международен план;
з)
дерогациите от изискванията за състава на ликвидните активи, които от институциите ще се изисква да държат, когато в дадена валута колективните основателни потребности на институциите от ликвидни активи надхвърлят наличността на тези ликвидни активи, както и условията, които следва да се прилагат към тези дерогации;
и)
определението за финансови продукти, които са съобразени с Шариата, като алтернатива на активите, които отговарят на изискванията за ликвидни активи за целите на член 416, което да бъде използвано от банките, съобразени с Шариата;
й)
определението за стресирани обстоятелства, включително принципите на евентуалното използване на запаси от ликвидни активи и необходимите ответни надзорни действия, при които институциите ще могат да използват своите ликвидни активи за покриване на изходящите ликвидни потоци и начините за справяне с нарушения;
к)
определението за установено оперативно взаимоотношение във връзка с нефинансов клиент, посочено в член 422, параграф 3, буква в);
л)
калибрирането на процента на изходящите потоци, който се прилага за кореспондентско банкиране и основни посреднически услуги по член 422, параграф 4,първа алинея;
м)
механизмите за унаследяване при гарантирани от правителството облигации, емитирани на кредитни институции като част от мерките за подкрепа от правителството, с одобрена от Съюза държавна помощ, като облигациите, емитирани от Националната агенция по управление на активите (NAMA) в Ирландия и дружеството за управление на активи в Испания, предназначени да отстранят проблемните активи от баланса на кредитните институции, като активи с най-висока ликвидност и кредитно качество, най-малкото до декември 2023 г.
3. След консултация с ЕОЦКП и ЕЦБ, до 31 декември 2013 г. ЕБО докладва на Комисията по въпроса за подходящите единни определения за понятията висока и изключително висока ликвидност и високо и изключително високо кредитно качество на прехвърлимите активи за целите на член 416, както и за подходящи процентни намаления за активите, които отговарят на изискванията за ликвидни активи за целите на член 416, с изключение на активите по член 416, параграф 1, букви а), б) и в).
На Европейския парламент и Съвета се предоставя възможност да изложат мнението си по този доклад.
В посочения в първа алинея доклад се разглеждат и:
а)
руги категории активи, по-специално обезпечени с ипотека върху жилищни имоти ценни книжа с висока ликвидност и високо кредитно качество,
б)
руги категории ценни книжа или заеми, приемливи за централната банка, например облигации на местни органи на власт и търговски книжа, и
в)
руги активи, които не са приемливи за централната банка, но които могат да се търгуват, например ценни книжа, котирани на призната борса, злато, инструменти по основни капиталови индекси, гарантирани облигации, покрити облигации, корпоративни облигации и фондове, основаващи се на тези активи.
4. В посочения в параграф 3 доклад се разглежда дали стендбай кредитните линии по член 416, параграф 1, буква д) следва да бъдат включени като ликвидни активи и ако да - в каква степен, предвид тенденциите в международен план и като се вземат предвид европейските особености, включително начина, по който се изпълнява паричната политика в Съюза.
По-специално ЕБО проверява адекватността на посочените по-долу критерии и подходящите нива за тези определения:
а)
минимален обем на търговия на активите;
б)
минимален остатъчен размер на активите;
в)
прозрачна информация за ценообразуването и етапите след сключването на сделката;
г)
степени на кредитно качество, посочени в трета част, дял II, глава 2;
д)
доказана ценова стабилност за минали периоди;
е)
среден обем на търговията и средна стойност на сделките;
ж)
максимална разлика между цените „продава“ и „купува“;
з)
остатъчен срок до падежа;
и)
минимален коефициент на обращение на активите.
5. Освен това до 31 януари 2014 г. ЕБО докладва относно:
а)
единни определения за висока и изключително висока ликвидност и кредитно качество;
б)
възможните неочаквани последствия от определението за ликвидни активи върху воденето на операция по паричната политика и степента, в която:
i)
списъкът с ликвидни активи, който е отделен от списъка на приемливи за централните банки активи, може да се окаже стимул за институциите да внасят приемливи активи, които не са включени в определението за ликвидни активи в операции по рефинансиране;
ii)
регламентът за ликвидност може да премахне стимулите за институциите да отпускат или да вземат заеми на необезпечения паричен пазар и възможността това да доведе до поставяне под въпрос на реферирането на EONIA в прилагането на паричната политика;
iii)
въвеждането на изискване за ликвидно покритие може да затрудни гарантирането от централните банки на ценовата стабилност чрез използването на съществуващата рамка и инструменти на паричните политики.
в)
оперативните изисквания за позиции в ликвидни активи съгласно член 417, букви б)-е) в съответствие с международното регулаторно развитие.
Член 510
Изисквания за нетно стабилно финансиране
1. До 31 декември 2015 г. ЕБО докладва на Комисията, въз основа на елементите, които подлежат на докладване съгласно шеста част, дял III, дали и как би било целесъобразно да се гарантира, че институциите използват стабилни източници на финансиране, като в доклада се включва и оценка на въздействието върху стопанския и рисковия профил на институциите, установени в Съюза, върху финансовите пазари или върху икономиката и банковото кредитиране, особено върху кредитирането на МСП и върху търговското финансиране, включително кредитирането в рамките на официални схеми за застраховане на експортни кредити и модели на финансиране, отпускано чрез посредник, включително ипотечно кредитиране чрез съфинансиране. По-специално ЕБО анализира въздействието на стабилните източници на финансиране върху структурите за рефинансиране на различните банкови модели в Съюза.
2. До 31 декември 2015 г. ЕБО докладва също на Комисията, въз основа на елементите, които подлежат на докладване съгласно шеста част, дял III, и в съответствие с единните форми на отчитане по член 415, параграф 3, буква а) и след консултация с ЕССР, относно методологиите за определяне на размера на стабилното финансиране, което е на разположение на институциите и се изисква от тях, както и относно подходящите единни определения за изчисляването на такова нетно изискване за стабилно финансиране, като разглежда по-специално следното:
а)
категориите и претеглянето, приложени спрямо източниците на стабилно финансиране в член 427, параграф 1;
б)
категориите и претеглянето, приложени за определяне на изискването за стабилно финансиране в член 427, параграф 1;
в)
методологиите предоставят насърчаващи и разубеждаващи мерки в зависимост от необходимостта, за да се насърчи по-стабилното и по-дългосрочно финансиране на активи, стопански дейности, инвестиции и финансиране на институции;
г)
необходимостта от разработване на различни методологии за различните видове институции.
3. До 31 декември 2016 г., ако е целесъобразно и като взема предвид докладите по параграфи 1 и 2, както и като взема изцяло предвид разнообразието на банков сектор в Съюза, Комисията представя законодателно предложение на Европейския парламент и Съвета относно начина да се гарантира, че институциите използват стабилни източници на финансиране.
Член 511
Ливъридж
1. Въз основа на резултатите от доклада по параграф 2 до 31 декември 2016 г. Комисията представя на Европейския парламент и Съвета доклад за въздействието и ефективността на отношението на ливъридж.
2. При необходимост заедно с доклада се представя и законодателно предложение за въвеждането на подходящ брой нива на отношението на ливъридж, които институциите, следващи различни бизнес модели, ще трябва да спазват, което предполага подходящо адаптиране на тези нива и евентуални подходящи корекции на мярката за капитала и на мярката за общата експозиция съгласно посоченото в член 429, заедно с евентуални свързани мерки за гъвкавост, ако са необходими, включително подходящи изменения на член 458, с цел въвеждане на отношението на ливъридж в обхвата на мерките, включени в този член.
3. За целите на параграф 1 до 31 октомври 2016 г. ЕБО докладва на Комисията най-малко по следните въпроси:
а)
дали рамката за отношението на ливъридж, предвидена в настоящия регламент и членове 87 и 98 от Директива 2013/36/ЕС, е подходящ инструмент за отстраняване на риска от прекомерен ливъридж от страна на институциите по задоволителен начин и в достатъчна степен;
б)
относно набелязването на бизнес моделите, които отразяват общия рисков профил на институциите, и относно въвеждането на диференцирани нива на отношението на ливъридж за тези бизнес модели;
в)
дали изискванията по членове 76 и 87 от Директива 2013/36/ЕС съгласно членове 73 и 97 от Директива 2013/36/ЕС за преодоляване на риска от прекомерен ливъридж са достатъчни, за да осигурят разумно управление на този риск от страна на институциите и съответно как трябва да бъдат подсилени тези изисквания, за да се осигури спазването на тези цели;
г)
дали и какви промени са необходими в методологията за изчислението, посочена в член 429, за да се гарантира, че отношението на ливъридж може да бъде използвано като подходящ показател за риска на институциите от прекомерен ливъридж;
д)
дали - в контекста на изчисляването на мярката за общата експозиция като елемент от отношението на ливъридж - стойността на експозицията по договорите, изброени в приложение II, определена по метода на първоначалната експозиция, се различава съществено от стойността на експозицията, определена по метода на оценяване по пазарни цени;
е)
дали използването на собствения капитал или на базовия собствен капитал от първи ред като мярка за капитала при изчисляването на отношението на ливъридж би могло да бъде по-подходящо за установяване на риска от прекомерен ливъридж и съответно какво би било подходящото калибриране на отношението на ливъридж;
ж)
дали конверсионният коефициент, посочен в член 429, параграф 10, буква а) за неусвоените кредитни улеснения, които могат да бъдат отменени безусловно по всяко време и без предизвестие, е достатъчно консервативен въз основа на събраните през периода на наблюдение данни;
з)
дали са подходящи честотата и формата на оповестяване на елементите по член 451;
и)
какво би било подходящото ниво на отношението на ливъридж за всеки от бизнес моделите, набелязани съгласно буква б);
й)
дали следва да се определи интервал за всяко ниво на отношението на ливъридж;
к)
дали въвеждането на отношението на ливъридж като изискване за институциите би наложило промени в рамката за този коефициент, предвидена в настоящия регламент, и съответно - какви;
л)
дали въвеждането на отношението на ливъридж като изискване за институциите би ограничило ефективно риска от прекомерен ливъридж от страна на институциите, и съответно дали нивото на коефициента следва да бъде еднакво за всички институции, или да продължи да се определя според рисковия профил и бизнес модела, както и според мащаба на институциите, както и в тази връзка какви допълнителни адаптации или преходен период биха били необходими във втория случай.
4. Докладът по параграф 3обхваща най-малко периода от 1 януари 2014 г. до 30 юни 2016 г. и отчита най-малко следното:
а)
въздействието от въвеждането на отношението на ливъридж, изчисляван съгласно член 429, като изискване, което институциите ще трябва да спазват, върху:
i)
финансовите пазари като цяло, и по-конкретно върху пазарите на репо сделки, деривати и покрити облигации;
ii)
устойчивостта на институциите;
iii)
бизнес моделите на институциите и балансовите им структури; по-специално по отношение на сфери на дейност с нисък риск като например насърчителни кредити от публични банки за развитие, общински заеми, финансиране на жилищни имоти и други сфери с нисък риск, които са уредени от съответното национално право;
iv)
миграцията на експозициите към субекти, върху които не се упражнява пруденциален надзор;
v)
финансовите нововъведения, по-конкретно разработването на инструменти, които включват ливъридж;
vi)
поемането на риск от страна на институциите;
vii)
дейностите по клиринг, сетълмент и попечителство и операциите на централен контрагент;
viii)
цикличността на мярката за капитала и мярката за общата експозиция като елементи от отношението на ливъридж;
ix)
банковото кредитиране, особено кредитирането на МСП, регионалните правителства или местните органи на власт субектите от публичния сектор, и търговското финансиране, включително кредитирането в рамките на официални схеми за застраховане на експортни кредити;
б)
взаимодействието на отношението на ливъридж с основаните на риска капиталови изисквания и ликвидните изисквания съгласно настоящия регламент;
в)
въздействието на разликите между счетоводните стандарти, приложими съгласно Регламент (ЕО) № 1606/2002, счетоводните стандарти, приложими съгласно Директива 86/635/ЕИО, и други приложими счетоводни рамки и други съответни счетоводни рамки върху съпоставимостта на изчисляваните коефициенти на ливъридж.
Член 512
Експозиция към прехвърлен кредитен риск
До 31 декември 2014 г. Комисията представя на Европейския парламент и Съвета доклад относно прилагането и ефективността на разпоредбите на пета част в контекста на развитието на международните пазари.
Член 513
Макропруденциални правила
1. До 30 юни 2014 г. след консултации с ЕССР и ЕБО Комисията прави преглед на това доколко макропруденциалните правила, съдържащи се в настоящия регламент и Директива 2013/36/ЕС, са достатъчни да редуцират системните рискове в секторите, регионите и държавите членки, включително като прави оценка на това:
а)
дали действащите понастоящем макропруденциални инструменти в настоящия регламент и Директива 2013/36/ЕС са ефективни, ефикасни и прозрачни;
б)
дали обхватът и евентуалните нива на припокриване между различните макропруденциални инструменти, насочени към сходни рискове, в настоящия регламент и Директива 2013/36/ЕС са подходящи и, ако е целесъобразно, дали да се предложат нови макропруденциални правила;
в)
по какъв начин международно приетите стандарти за институциите със системно значение си взаимодействат с разпоредбите на настоящия регламент и Директива 2013/36/ЕС и, ако е уместно, да се предложат нови правила, като се вземат предвид тези съгласувани на международно равнище стандарти.
2. До 31 декември 2014 г., въз основа на консултациите с ЕССР и ЕБО, Комисията докладва на Европейския парламент и на Съвета за посочената в параграф 1 оценка и, ако е уместно, им представя законодателно предложение.
Член 514
Кредитен риск от контрагента и метод на първоначалната експозиция
До 31 декември 2016 г. Комисията прави преглед и докладва за прилагането на член 270, като представя доклада си на Европейския парламент и Съвета заедно със законодателно предложение, ако това е уместно.
Член 515
Наблюдение и оценка
1. До 2 януари 2015 г. ЕБО, заедно с ЕОЦКП, изготвя доклад относно действието на настоящия регламент със свързаните задължения по Регламента (ЕС) № 648/2012, и по-специално по отношение на институциите, които изпълняват функциите на централен контрагент, с цел да се избегне дублирането на изисквания за операциите с деривативни инструменти и по този начин да се избегне увеличаването на регулаторния риск и увеличаването на разходите за наблюдение от страна на компетентните органи.
2. ЕБО следи и оценява действието на разпоредбите по отношение на капиталовите изисквания за експозициите към централен контрагент съгласно трета част, дял II, глава 6, раздел 9. До 1 януари 2015 г. ЕБО докладва на Комисията за въздействието и ефективността на подобни разпоредби.
3. До 31 декември 2016 г. Комисията прави преглед и изготвя доклад относно привеждането в съответствие на настоящия регламент със съответните задължения по Регламент (ЕС) № 648/2012, капиталовите изисквания съгласно трета част, дял II, глава 6, раздел 9, и представя този доклад на Европейския парламент и Съвета заедно със законодателно предложение, ако това е уместно.
Член 516
Дългосрочно финансиране
До 31 декември 2015 г. Комисията представя доклад относно въздействието на настоящия регламент върху стимулирането на дългосрочните инвестиции в насърчаваща растежа инфраструктура.
Член 517
Определение за приемлив капитал
До 31 декември 2014 г. Комисията прави преглед и докладва по въпроса дали е подходящо определението за приемлив капитал, което се прилага за целите на втора част, дял III и четвърта част, и представя този доклад на Европейския парламент и Съвета заедно със законодателно предложение, ако това е уместно.
Член 518
Преглед на капиталовите инструменти, които може да се отпишат или конвертират при загуба на жизнеспособност
До 31 декември 2015 г. Комисията прави преглед и представя доклад за това дали настоящият регламент следва да съдържа изискване инструментите на допълнителния капитал от първи ред и на капитала от втори ред да бъдат отписани напълно и окончателно, ако бъде преценено, че институцията вече не е жизнеспособна. Комисията представя този доклад на Европейския парламент и на Съвета заедно със законодателно предложение, ако е уместно.
Член 519
Приспадане на активите на пенсионни планове с дефинирани доходи от елементите на базовия собствен капитал от първи ред
В срок до 30 юни 2014 г. ЕБО изготвя доклад за това дали преработеният МСС 19 предизвиква - заедно с намалението на нетните активи, свързани с пенсионни планове, по член 36, буква д) и промените в нетните пасиви, свързани с пенсионни планове - ненужна променливост на собствения капитал на институциите.
Като взема предвид доклада на ЕБО, в срок до 31 декември 2014 г. Комисията изготвя доклад до Европейския парламент и Съвета по посочения в първа алинея въпрос заедно със законодателно предложение, ако е уместно, за въвеждане на третиране, с което се коригират нетните активи или пасиви на пенсионните фондове с предварително определен размер на пенсията за целите на изчисляването на собствения капитал.
ДЯЛ III
ИЗМЕНЕНИЯ
Член 520
Изменения на Регламент (ЕС) № 648/2012
Регламент (ЕС) № 648/2012 се изменя, както следва:
1)
Към дял IV се добавя следната глава:
„ГЛАВА 4
Изчисления и докладване за целите на Регламент (ЕС) № 575/2013
Член 50а
Изчисляване на KCCP
1. За целите на член 308от Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 г. относно пруденциалните изисквания за кредитните институции и инвестиционните посредници (38), когато ЦК е получил уведомление съгласно член 301 параграф 2, буква б) от посочения регламент, той изчислява KCCP както е посочено в параграф 2 от настоящия член, за всички договори и сделки, по отношение на които осъществява клиринг за всички свои клирингови членове, които са покрити от съответния гаранционен фонд.
2. ЦК изчислява хипотетичния капитал (KCCP), както следва:
където:
EBRMi
=
тойността на експозицията преди редуциране на риска, която е равна на стойността на експозицията на ЦК към клирингов член i, произтичаща от всички договори и сделки с този клирингов член, изчислена без отчитане на обезпеченията, предоставени от този клирингов член;
IMi
=
ървоначалният маржин, предоставен на ЦК от клирингов член i;
DFi
=
предварителната вноска на клирингов член i;
RW
=
рисково тегло от 20 %;
capital ratio
=
(съотношение на капиталова адекватност) = 8 %.
3. ЦК извършва изискваното по параграф 2 изчисление най-малко веднъж на тримесечие или по-често, когато това е поискано от компетентните органи на онези от клиринговите му членове, които са институции.
4. ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение за определяне на следното за целите на параграф 3:
а)
честотата и датите на изчисленията по параграф 2;
б)
случаите, при които компетентният орган на институция, която действа като клирингов член, може да поиска изчисленията и отчетите да се извършват по-често от посоченото в буква а).
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 1 януари 2014 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 50б
Общи правила за изчисляване на KCCP
За целите на изчислението по член 50а, параграф 2 се прилага следното:
а)
ЦК изчислява стойността на експозициите си към клиринговите си членове, както следва:
i)
за експозициите, които произтичат от договори и сделки, посочени в член 301, параграф 1, букви а) и г) от Регламент (ЕС) № 575/2013;
ii)
за експозициите, които произтичат от договори и сделки, посочени в член 301, параграф 1, букви в) и д) от Регламент (ЕС) № 575/2013, ЦК ги изчислява съгласно разширения метод за финансово обезпечение по член 223 от посочения регламент, като прилага надзорните корекции за променливост по членове 223 и 224 от посочения регламент. Изключението по член 285, параграф 3, буква а), не се прилага;
iii)
за експозициите, които произтичат от сделки, които не са изброени в член 301, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 575/2013, което води до само до сетълмент риск, ЦК ги изчислява съгласно трета част, дял V от посочения регламент;
б)
за институциите, които попадат в приложното поле на Регламент (ЕС) № 575/2013, нетиращите съвкупности са същите, както определените в трета част, дял II от посочения регламент;
в)
при изчисляването на стойностите по буква а) ЦК приспада от своите експозиции обезпеченията, предоставени от неговите клирингови членове, чийто размер е намален по подходящ начин с надзорните корекции за променливост в съответствие с разширения метод за финансово обезпечение, посочен в член 224 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
г)
ЦК изчислява своите експозиции към клиринговите си членове във връзка със сделки, финансирани чрез ценни книжа, в съответствие с разширения метод за финансово обезпечение, с надзорните корекции за променливост, посочени в членове 223 и 224 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
д)
когато ЦК има експозиции към един или повече ЦК, той третира тези експозиции като експозиции към клирингови членове и включва всеки маржин или предварителна вноска в гаранционен фонд, получена от тези ЦК, в изчислението на KCCP;
е)
когато ЦК е сключил обвързващо договорно споразумение със своите клирингови членове, което му позволява да използва като предварителни вноски в гаранционен фонд целия или част от първоначалния маржин, получен от неговите клирингови членове, ЦК разглежда този първоначален маржин като предварителни вноски за целите на изчисленията по параграф 1, а не като първоначален маржин.
ж)
когато прилага метода на пазарната оценка, ЦК замества формулата в член 298, параграф 1, буква в), подточка ii) от Регламент (ЕС) № 575/2013 със следната формула:
;
където числителят на NGR се изчислява съгласно член 274, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 575/2013 и точно преди реалната размяна на маржовете на отклонение в края на периода на сетълмент, а знаменателят е брутната разменна стойност;
з)
когато прилага метода на пазарната оценка по член 274 от Регламент (ЕС) № 575/2013, ЦК замества формулата в член 298, параграф 1, буква в), подточка ii) от посочения регламент със следната формула:
;
където числителят на NGR се изчислява съгласно член 274, параграф 1 от посочения и точно преди реалната размяна на маржовете на отклонение в края на периода на сетълмент, а знаменателят е брутната разменна стойност;
и)
когато ЦК не може да изчисли стойността на NGR, определена в член 298, параграф 1, буква в), подточка ii) от Регламент (ЕС) № 575/2013, той:
i)
уведомява тези свои клирингови членове, които са институции, както и техните компетентни органи за неспособността си да изчисли NGR и за причините, поради които не може да извърши изчислението;
ii)
може за срок от три месеца да придаде на NGR стойност 0,3 с цел изчисляване на PCEred, посочен в буква ж);
й)
когато в края на срока, посочен в буква и), подточка ii), ЦК все още не може да изчисли стойността на NGR, той:
i)
преустановява изчисляването на KCCP;
ii)
уведомява тези свои клирингови членове, които са институции, както и техните компетентни органи, че е преустановил изчисляването на KCCP;
к)
при изчисляване на потенциалната бъдеща експозиция за опции и суапции по метода на пазарната оценка, установен в член 274 от Регламент (ЕС) № 575/2013, ЦК умножава условната стойност по договора по абсолютната стойност на делта коефициента за опцията
съгласно установеното в член 280, параграф 1, буква а) от посочения регламент;
л)
когато ЦК разполага с повече от един гаранционен фонд, той извършва изчислението по член 50а, параграф 2 поотделно за всеки гаранционен фонд.
Член 50в
Докладване на информация
1. За целите на член 308 от Регламент (ЕС) № 575/2013 ЦК докладва следната информация на тези свои клирингови членове, които са институции, както и на техните компетентни органи:
а)
хипотетичния капитал (KCCP);
б)
сумата на предварителните вноски в гаранционен фонд(DFCM);
в)
сумата на предварително предоставените му финансови средства, които е задължен да използва - по закон или договорно споразумение със своите клирингови членове, за покриване на загубите си от неизпълнението на един или повече от клиринговите си членове, преди да използва направените от другите клирингови членове вноски в гаранционния фонд (DFCCP);
г)
общия брой на клиринговите си членове (N);
д)
коефициента на концентрация (β), установен в член 50г;
е)
сумата на всички договорно обвързани вноски
.Когато ЦК разполага с повече от един гаранционен фонд, той докладва информацията по първа алинея поотделно за всеки гаранционен фонд.
2. ЦК уведомява тези свои клирингови членове, които са институции, най-малко веднъж на тримесечие или по-често, когато това се изисква от компетентните органи на тези клирингови членове.
3. ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение за определяне на:
а)
единната форма за целите на докладването по параграф 1;
б)
честотата и датите на докладването по параграф 2;
в)
случаите, при които компетентният орган на институция, която действа като клирингов член, може да поиска докладването да се извършва по-често от посоченото в буква б).
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 1 януари 2014 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 50г
Изчисляване на специфични елементи, които ЦК трябва да докладват
За целите на член 50в се прилага следното:
а)
когато правилата на ЦК предвиждат, че ЦК използва част от финансовите си средства или съвкупността от финансовите си средства успоредно с предварителните вноски в гаранционен фонд на клиринговите си членове по начин, който прави тези средства еквивалентни на предварителните вноски на клирингов член от гледна точка на начина, по който покриват загубите на ЦК в случай на неизпълнение или неплатежоспособност на един или повече от клиринговите му членове, ЦК добавя сумата на тези финансови средства към DFCM;
б)
когато правилата на ЦК предвиждат, че ЦК използва част от финансовите си средства или съвкупността от финансовите си средства за покриване на своите загуби от неизпълнението на един или повече от своите клирингови членове, след изчерпване на своя гаранционен фонд, но преди да използва договорно обвързаните вноски на своите клирингови членове, ЦК добавя съответната сума на тези допълнителни финансови средства
към общия размер на предварителните вноски в гаранционен фонд (DF), както следва: .
в)
ЦК изчислява коефициента на концентрация (β) по следната формула:
където:
PCEred,I
=
намалената стойност на потенциалната бъдеща кредитна експозиция за всички договори и сделки на ЦК с клирингов член i;
PCEred,1
=
намалената стойност на потенциалната бъдеща кредитна експозиция за всички договори и сделки на ЦК с клиринговия член, който има най-голямата стойност на PCEred;
PCEred,2
=
намалената стойност на потенциалната бъдеща кредитна експозиция за всички договори и сделки на ЦК с клиринговия член, който има втората най-голяма стойност на PCEred;
(38) ОВ L 176, 27.6.2013 г., стр. 1“;" 						
2)
В член 11, параграф 15, буква б) се заличава.
3)
В член 89 се вмъква следният параграф:
„5a. В срок до 15 месеца след датата на влизане в сила на последния от единадесетте регулаторни технически стандарта, посочени в края първа алинея от, параграф 3, или до вземането на решение по силата на член 14 относно разрешаването на ЦК, като се прилага по-рано настъпилата дата, този ЦК прилага третирането, посочено в трета алинея от настоящия параграф.
ЦК прилага третирането, посочено в трета алинея от настоящия параграф, до 15 месеца след датата на влизане в сила на последния от единадесетте регулаторни технически стандарта, посочени в края втора алинея от, параграф 3 или до вземането на решение по член 25 относно признаването на ЦК, като се прилага по-рано настъпилата дата.
Когато ЦК няма гаранционен фонд и не е сключил обвързващо договорно споразумение с клиринговите си членове, което му позволява да използва като предварителни вноски целия или част от първоначалния маржин, получен от клиринговите членове, информацията, която той докладва съгласно член 50в, параграф 1, включва общия размер на първоначалния маржин, който той е получил от клиринговите членове (IM).
Сроковете в първа и втора алинея от настоящия параграф могат да бъдат удължени с още шест месеца когато Комисията е приела акта за изпълнение, посочен в член 497, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013.“
ЕДИНАДЕСЕТА ЧАСТ
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 521
Влизане в сила и начална дата на прилагане
1. Настоящият регламент влиза в сила в деня след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
2. Настоящият регламент се прилага от 1 януари 2014 г., с изключение на:
а)
член 8, параграф 3, член 21 и член 451, параграф 1, които се прилагат от 1 януари 2015 г.;
б)
Член 413, параграф 1, който се прилага от 1 януари 2016 г.;
в)
разпоредбите на настоящия регламент, които изискват ЕНО да представи на Комисията проекти на технически стандарти, и разпоредбите на настоящия регламент, с които на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове или актове за изпълнение, които се прилагат от 31 декември 2014 г..
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 26 юни 2013 година.
32013R0575
L 176/1
SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE
UREDBA (EU) br. 575/2013 EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA
od 26. lipnja 2013.
o bonitetnim zahtjevima za kreditne institucije i investicijska društva i o izmjeni Uredbe (EU) br. 648/2012
(Tekst značajan za EGP)
EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 114.,
uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
nakon prosljeđivanja nacrta zakonodavnog akta nacionalnim parlamentima,
uzimajući u obzir mišljenje Europske središnje banke (1),
uzimajući u obzir mišljenje Europskoga gospodarskog i socijalnog odbora (2),
u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom,
budući da:
(1)
Skupina G-20 u svojoj je Izjavi o jačanju financijskog sustava od 2. travnja 2009. pozvala na poduzimanje međunarodno usklađenih napora usmjerenih na jačanje transparentnosti, odgovornosti i regulatornog uređenja kroz poboljšanje kvantitete i kvalitete kapitala u bankarskom sustavu nakon osiguravanja gospodarskog oporavka. Izjavom je zatraženo i uvođenje dodatne mjere koja se ne temelji na riziku, kojom bi se ograničilo povećanje financijske poluge u bankarskom sustavu, kao i razvoj okvira za jače zaštitne slojeve likvidnosti. Na osnovi mandata koji je dobila od skupine G-20, Skupina guvernera središnjih banaka i čelnika nadzora (GHOS) dogovorila je u rujnu 2009. niz mjera za jačanje regulatornog uređenja bankarskog sektora. Te mjere poduprli su 24. i 25. rujna 2009. na sastanku u Pittsburghu šefovi država i vlada skupine G-20, nakon čega su one u prosincu 2009. detaljno razrađene. U srpnju i rujnu 2010. GHOS je objavio dva dodatna priopćenja o planiranim mjerama i kalibraciji tih novih mjera, nakon čega je Bazelski odbor za nadzor banaka (BCBS) u prosincu 2010. objavio konačne mjere koje se nazivaju regulatorni okvir Basel III.
(2)
Skupina na visokoj razini za financijski nadzor u EU pod predsjedanjem Jacquesa de Larosièrea (de Larosièrova skupina) pozvala je Europsku uniju na razvoj usklađenije financijske regulative. Vezano uz europsku nadzornu arhitekturu Europsko vijeće je 18. i 19. lipnja 2009. naglasilo da je potrebno uspostaviti jedinstvena europska pravila koja bi vrijedila za sve kreditne institucije i investicijska društva na unutarnjem tržištu.
(3)
Kako je navedeno u izvješću de Larosièrove skupine od 25. veljače 2009. (de Larosièreovo izvješće) „svaka država članica treba moći donijeti strože nacionalne regulatorne mjere za koje se smatra da su odgovarajuće na nacionalnoj razini za zaštitu financijske stabilnosti sve dok se poštuju načela unutarnjeg tržišta i dogovoreni minimalni osnovni standardi”.
(4)
Direktiva 2006/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 14. lipnja 2006. o osnivanju i obavljanju djelatnosti kreditnih institucija (3) i Direktiva 2006/49/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 14. lipnja 2006. o adekvatnosti kapitala investicijskih društava i kreditnih institucija (4) već su nekoliko puta značajno izmijenjene. Mnoge odredbe Direktive 2006/48/EZ i Direktive 2006/49/EZ primjenjuju se i na kreditne institucije i na investicijska društva. Radi jasnoće te kako bi se osigurala dosljedna provedba tih odredbi treba ih spojiti u nove zakonodavne akte koji bi se primjenjivali i na kreditne institucije i na investicijska društva, kao što je ova Uredba i Direktiva 2013/49/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. (5) Zbog bolje dostupnosti odredbe priloga direktivama 2006/48/EZ i 2006/49/EZ treba uključiti u normativni dio Direktive 2013/36/EU i ove Uredbe.
(5)
Zajedno, ova Uredba i Direktiva 2013/36/EU trebaju činiti pravni okvir kojim se uređuju pristup djelatnosti, nadzorni okvir i bonitetna pravila za kreditne institucije i investicijska društva (zajedno „institucije”). Ovu Uredbu stoga treba tumačiti zajedno s navedenom Direktivom.
(6)
Direktiva 2013/36/EU, koja se zasniva na članku 53. stavku 1. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU), treba, inter alia, sadržavati odredbe kojima se uređuju pristup djelatnosti institucija i načini za upravljanje njima te njihov nadzorni okvir, kao što su odredbe kojima se uređuje izdavanje odobrenja za rad, stjecanje kvalificiranih udjela, ostvarivanje slobode poslovnog nastana i slobode pružanja usluga, ovlasti nadležnih tijela u matičnim državama članicama i državama članicama domaćinima s tim u vezi, kao i odredbe kojima se uređuju inicijalni kapital i nadzorna provjera institucija.
(7)
Ova Uredba, inter alia, treba sadržavati bonitetne zahtjeve za institucije koji se strogo odnose na funkcioniranje tržišta bankarskih i financijskih usluga i namijenjeni su osiguravanju financijske stabilnosti subjekata na tim tržištima, kao i visoke razine zaštite ulagatelja i deponenata. Cilj je ove Uredbe na odlučujući način pridonijeti neometanom funkcioniranju unutarnjeg tržišta te se stoga treba zasnivati na odredbama članka 114. UFEU-a, koji se tumači u skladu s dosljednom sudskom praksom Suda Europske unije.
(8)
Iako su direktivama 2006/48/EZ i 2006/49/EZ u određenoj mjeri usklađena pravila država članica u području bonitetnog nadzora, one sadržavaju znatan broj opcija i mogućnosti za države članice da određuju stroža pravila od onih utvrđenih tim Direktivama. To dovodi do stvaranja razlika između nacionalnih pravila, koja bi mogla narušiti prekogranično pružanje usluga i slobodu poslovnog nastana te tako dovesti do prepreka neometanom funkcioniranju unutarnjeg tržišta.
(9)
Radi pravne sigurnosti i potrebe za jednakim pravilima poslovanja u Uniji, jedinstveni skup propisa za sve sudionike na tržištu ključan je činitelj za funkcioniranje unutarnjeg tržišta. Kako bi se izbjegli poremećaji na tržištu i regulatorna arbitraža, minimalnim bonitetnim zahtjevima stoga treba osigurati maksimalnu usklađenost. Kao rezultat toga, prijelazna razdoblja osigurana ovom Uredbom ključna su za neometanu provedbu ove Uredbe te kako bi se izbjegla nesigurnost na tržištima.
(10)
Uzimajući u obzir rad Skupine za implementaciju standarda BCBS-a u području praćenja i provjere provedbe regulatornog okvira Basel III od strane država članica, Komisija treba osigurati redovita ažurirana izvješća, barem nakon objave svakog Izvješća o napretku BCBS-a, o provedbi i nacionalnom usuglašavanju s regulatornim okvirom Basel III u drugim značajnim područjima nadležnosti, uključujući procjenu usklađenosti ostalog nacionalnog zakonodavstva ili drugih propisa s međunarodnim minimalnim standardima, kako bi se utvrdile razlike koje bi mogle ugroziti jednaka pravila poslovanja za sve.
(11)
Kako bi se uklonile prepreke u trgovini i narušavanje tržišnog natjecanja koji proizlaze iz razlika u nacionalnom pravu i spriječio mogući nastanak budućih prepreka u trgovini i značajnog narušavanja tržišnog natjecanja, potrebno je donijeti uredbu kojom se uspostavljaju jedinstvena pravila koja vrijede u svim državama članicama.
(12)
Formuliranjem bonitetnih zahtjeva u obliku uredbe osigurat će se njihova izravna primjena. Time će se stvoriti jednaki uvjeti jer će se spriječiti različiti nacionalni zahtjevi koji proizlaze iz prenošenja direktive. Ovom će se Uredbom osigurati da sve institucije primjenjuju ista pravila u cijeloj Uniji, čime će se povećati i povjerenje u stabilnost institucija, osobitu u vrijeme krize. Uredbom će se smanjiti i regulatorna složenost i troškovi društava povezani s usklađivanjem, posebno za institucije koje posluju prekogranično, te doprinijeti uklanjanju narušavanja tržišnog natjecanja. Što se tiče specifičnosti tržišta nekretnina koja su obilježena gospodarskim kretanjima i različitostima nacionalnih pravnih sustava a koje su specifične za pojedine države članice, regije ili lokalna područja, nadležna tijela u određenim područjima moraju imati mogućnost određivanja viših pondera rizika ili primjene strožih kriterija na osnovi povijesti nastanka statusa neispunjavanja obveza i očekivanih tržišnih kretanja za izloženosti osigurane nekretninama.
(13)
Nadležna tijela ili države članice trebaju imati mogućnost, u područjima koja nisu obuhvaćena ovom Uredbom, kao što su dinamičko rezerviranje, odredbe o nacionalnim shemama pokrivenih obveznica koje se ne odnose na postupanje s pokrivenim obveznicama u skladu s pravilima utvrđenima ovom Uredbom, stjecanje i držanje sudjelujućih udjela u financijskom i nefinancijskom sektoru za potrebe koje nisu povezane s bonitetnim zahtjevima iz ove Uredbe, odrediti nacionalna pravila, pod uvjetom da ona nisu u suprotnosti s ovom Uredbom.
(14)
Najvažnije preporuke iz de Larosièreovog izvješća i koje su poslije provedene u Uniji bile su uspostavljanje jedinstvenih pravila i europskog okvira za makrobonitetni nadzor, pri čemu su oni u kombinaciji usmjereni na osiguravanje financijske stabilnosti. Jedinstvena pravila osiguravaju čvrst i jedinstven regulatorni okvir kojim se olakšava funkcioniranje unutarnjeg tržišta i sprečavaju mogućnosti regulatorne arbitraže. Na unutarnjem tržištu financijskih usluga makrobonitetni rizici mogu se razlikovati na brojne načine te imati niz nacionalnih specifičnosti koje rezultiraju razlikama povezanim, primjerice, sa strukturom i veličinom bankarskog sektora u usporedbi s gospodarstvom općenito i kreditnim ciklusom.
(15)
Brojni alati za sprečavanje i smanjenje makrobonitetnih i sistemskih rizika ugrađeni su u ovu Uredbu i Direktivu 2013/36/EU, čime su istodobno osigurane fleksibilnost i odgovarajuća kontrola nad tim alatima kako oni ne bi naudili funkcioniranju unutarnjeg tržišta te je osigurano da je primjena tih alata transparentna i dosljedna.
(16)
Osim zaštitnog sloja za sistemski rizik uključenog u Direktivu 2013/36/EU, kada je država članica pogođena makrobonitetnim ili sistemskim rizicima, nadležna ili imenovana tijela dotične države članice trebaju imati mogućnost odgovoriti na te rizike određenim specifičnim nacionalnim makrobonitetnim mjerama, kad se to smatra učinkovitijim za otklanjanje tih rizika. Europski odbor za sistemske rizike (ESRB) osnovan Uredbom (EU) br. 1092/2010 Europskog parlamenta i Vijeća od 24. studenoga 2010. (6) i europsko nadzorno tijelo (Europsko nadzorno tijelo za bankarstvo) (EBA) osnovano Uredbom (EU) br. 1093/2010 Europskog parlamenta i Vijeća od 24. studenoga 2010. (7) trebaju imati mogućnost očitovati se jesu li ispunjeni uvjeti za takve nacionalne makrobonitetne mjere te treba postojati mehanizam na razini Unije kojim se sprečava provođenje nacionalnih mjera ako postoje snažni dokazi da relevantni uvjeti nisu ispunjeni. Dok se ovom Uredbom uspostavljaju jedinstvena markobonitetna pravila za institucije, države članice zadržavaju vodeću ulogu u makrobonitetnom nadzoru zbog svoje stručnosti i postojećih odgovornosti povezanih s financijskom stabilnošću. U tom specifičnom slučaju, budući da odluka o donošenju bilo kakvih nacionalnih makrobonitetnih mjera uključuje određene procjene povezane s rizicima koje mogu u konačnici utjecati na makroekonomsku, fiskalnu i proračunsku poziciju dotične države članice, nužno je ovlast za odbijanje predloženih nacionalnih makrobonitetnih mjera dodijeliti Vijeću u skladu s člankom 291. UFEU-a, koje djeluje na prijedlog Komisije.
(17)
Kada Komisija Vijeću dostavi prijedlog za odbijanje nacionalnih makrobonitetnih mjera, Vijeće bez odgađanja treba razmotriti prijedlog i odlučiti hoće li nacionalne mjere odbiti ili neće. Na zahtjev države članice ili Komisije može se zatražiti glasovanje u skladu s Pravilnikom Vijeća (8). U skladu s člankom 296. UFEU-a, Vijeće treba navesti razloge za svoju odluku uvažavajući uvjete utvrđene u ovoj Uredbi za njegovu intervenciju. Uzimajući u obzir važnost makrobonitetnog i sistemskog rizika za financijsko tržište dotične države članice te posljedičnu potrebu brze reakcije, važno je da rok za takvu odluku Vijeća bude jedan mjesec. Ako Vijeće, nakon što je detaljno razmotrilo prijedlog Komisije za odbijanje predloženih nacionalnih mjera dođe do zaključka da uvjeti utvrđeni ovom Uredbom za odbijanje nacionalnih mjera nisu bili ispunjeni, treba navesti svoje razloge na jasan i jednoznačan način.
(18)
Do usklađivanja likvidnosnih zahtjeva 2015. i usklađivanja omjera financijske poluge 2018. države članice trebaju moći primjenjivati te mjere kako smatraju prikladnim, uključujući mjere za smanjivanje makrobonitetnog ili sistemskog rizika u određenoj državi članici.
(19)
Treba omogućiti primjenu zaštitnih slojeva za sistemski rizik ili pojedinačnih mjera koje su donijele države članice za rješavanje pitanja sistemskih rizika koji pogađaju te države članice, na bankarski sektor općenito ili na jedan ili više podsektora tog sektora, što znači na podskupove institucija koje pri poslovanju iskazuju slične profile rizičnosti, ili na izloženosti prema jednom ili nekoliko domaćih gospodarskih ili geografskih sektora u bankarskom sektoru.
(20)
Ako imenovana tijela dviju ili više država članica utvrde iste promjene u intenzitetu sistemskog ili makrobonitetnog rizika koji predstavlja rizik financijskoj stabilnosti na nacionalnoj razini u svakoj državi članici za koji imenovana tijela smatraju da bi bio bolje riješen donošenjem nacionalnih mjera, države članice mogu dostaviti zajedničku obavijest Vijeću, Komisiji, ESRB-u i EBA-i. Pri obavješćivanju Vijeća, Komisije, ESRB-a i EBA-e države članice trebaju dostaviti odgovarajuće dokaze, uključujući i obrazloženje zajedničke obavijesti.
(21)
Komisija nadalje treba biti ovlaštena donijeti delegirani akt kojim se privremeno povećava razina kapitalnih zahtjeva, zahtjeva u vezi s velikim izloženostima i zahtjevima za javnu objavu. Te se odredbe trebaju primjenjivati tijekom razdoblja od jedne godine, osim ako se Europski parlament ili Vijeće usprotivi delegiranom aktu u roku od tri mjeseca. Komisija treba navesti razloge za upotrebu tog postupka. Komisija treba samo biti ovlaštena odrediti strože bonitetne zahtjeve za izloženosti koje proizlaze iz tržišnih kretanja u Uniji ili izvan Unije koja utječu na sve države članice.
(22)
Preispitivanje makrobonitetnih pravila opravdano je kako bi Komisija procijenila, između ostalog, jesu li makrobonitetni alati u ovoj Uredbi ili Direktivi 2013/36/EU učinkoviti, djelotvorni i transparentni, je li potrebno predložiti nove instrumente, jesu li pokrivenost i mogući stupnjevi preklapanja makrobonitetnih alata za obuhvaćanje sličnih rizika u ovoj Uredbi ili Direktivi 2013/36/EU prikladni te kako međunarodno dogovoreni standardi za sistemski važne institucije uzajamno djeluju s ovom Uredbom ili Direktivom 2013/36/EU.
(23)
Ako države članice donesu smjernice opće primjene, posebno u područjima u kojima nacrt tehničkih standarda Komisija još nije donijela, te smjernice ne smiju biti u suprotnosti s pravom Unije i ne smiju negativno utjecati na njegovu primjenu.
(24)
Ova Uredba ne sprečava države članice da, prema potrebi, uvedu istovjetne zahtjeve za društva koja ne pripadaju njezinom području primjene.
(25)
Opći bonitetni zahtjevi iz ove Uredbe dopunjeni su pojedinačnim mjerama o kojima odlučuju nadležna tijela na osnovi kontinuiranih nadzornih provjera pojedinačnih institucija. Opseg takvih nadzornih mjera treba, inter alia, biti određen Direktivom 2013/36/EU kako bi nadležna tijela mogla donijeti odluku o tome kakve mjere treba odrediti.
(26)
Ova Uredba ne smije utjecati na mogućnost nadležnih tijela da uvode posebne zahtjeve u okviru postupka nadzorne provjere i ocjene iz Direktive 2013/36/EU koji treba biti prilagođen specifičnom profilu rizičnosti institucija.
(27)
Cilj Uredbe (EU) br. 1093/2010 je unaprijediti kvalitetu i dosljednost nacionalnog nadzora i ojačati nadzor prekograničnih grupa.
(28)
S obzirom na povećanje broja zadaća dodijeljenih EBA-i ovom Uredbom i Direktivom 2013/36/EU, Europski parlament, Vijeće i Komisija trebaju bez odgode osigurati raspoloživost adekvatnih ljudskih potencijala i financijskih resursa.
(29)
U skladu s Uredbom (EU) br. 1093/2010 EBA djeluje u području primjene Direktiva 2006/48/EZ i 2006/49/EZ. EBA mora djelovati i na području aktivnosti institucija u vezi s pitanjima koja nisu izravno obuhvaćena tim Direktivama, ako je takvo djelovanje nužno za osiguravanje učinkovite i dosljedne primjene tih Direktiva. Ovom se Uredbom treba uzeti u obzir ulogu i funkciju EBA-e i olakšati provedba ovlasti EBA-e iz Uredbe (EU) br. 1093/2010.
(30)
Nakon razdoblja promatranja i potpune primjene zahtjeva za likvidnosnu pokrivenost u skladu s ovom Uredbom, Komisija treba procijeniti bi li se dodjeljivanjem EBA-i ovlasti da na vlastitu inicijativu intervenira obvezujućim posredovanjem povezano s donošenjem zajedničkih odluka nadležnih tijela u skladu s člancima 20. i 21. ove Uredbe, olakšalo stvarno formiranje i rad pojedinih likvidnosnih podgrupa, kao i određivanje jesu li ispunjeni kriteriji za poseban unutargrupni tretman prekograničnih institucija. Stoga, u tom trenutku Komisija treba, kao dio jednog od svojih redovitih izvješća o poslovanju EBA-e u skladu s člankom 81. Uredbe (EU) br. 1093/2010, posebno razmotriti potrebu dodjeljivanja EBA-i takvih ovlasti i uključiti rezultate tog razmatranja u svoje izvješće, kojem, prema potrebi, treba priložiti odgovarajuće prijedloge zakonodavnih akata.
(31)
U de Larosièreovom izvješću navodi se da mikrobonitetni nadzor ne može učinkovito štititi financijsku stabilnost bez odgovarajućeg uzimanja u obzir kretanja na makrorazini, dok makrobonitetni nadzor nije smislen osim ako nekako može utjecati na nadzor na mikrorazini. Bliska suradnja između EBA-e i ESRB-a je ključna kako bi se postigla potpuna učinkovitost funkcioniranja ESRB-a te pratila primjena njegovih upozorenja i preporuka. EBA treba posebno moći proslijediti ESRB-u sve bitne informacije koje su prikupila nadležna tijela u skladu s obvezama izvješćivanja iz ove Uredbe.
(32)
S obzirom na razorne učinke posljednje financijske krize opći su ciljevi ove Uredbe potaknuti ekonomski korisne bankarske aktivnosti koje služe općem interesu te obeshrabriti neodržive financijske špekulacije koje ne donose pravu dodanu vrijednost. To podrazumijeva sveobuhvatnu reformu načina na koji se štednja kanalizira u produktivna ulaganja. Kako bi se zaštitilo održivo i diversificirano bankarsko okružje u Uniji, nadležna tijela trebaju biti ovlaštena za određivanje viših kapitalnih zahtjeva za sistemski važne institucije, koje mogu zbog svojih poslovnih aktivnosti ugroziti globalno gospodarstvo.
(33)
Istovjetni financijski zahtjevi za institucije koje drže novac ili vrijednosne papire svojih klijenata potrebni su kako bi se osigurali slični zaštitni mehanizmi za štediše i pravedni uvjeti tržišnog natjecanja između grupa usporedivih institucija.
(34)
Budući da su institucije na unutarnjem tržištu uključene u izravno tržišno natjecanje, zahtjevi za praćenje trebaju biti istovjetni u cijeloj Uniji, uzimajući u obzir različite profile rizičnosti institucija.
(35)
Kad god je tijekom nadzora potrebno utvrditi iznos konsolidiranog regulatornog kapitala grupe institucija, izračun treba obaviti u skladu s ovom Uredbom.
(36)
U skladu s ovom Uredbom kapitalni zahtjevi primjenjuju se na pojedinačnoj i konsolidiranoj osnovi, osim ako nadležna tijela ne primjenjuju nadzor na pojedinačnoj osnovi tamo gdje to smatraju prikladnim. Nadzor na pojedinačnoj osnovi, konsolidiranoj osnovi i prekogranični konsolidirani nadzor korisna su sredstva u nadzoru institucija.
(37)
Kako bi se osigurala adekvatna solventnost institucija unutar grupe, ključna je primjena kapitalnih zahtjeva na osnovi konsolidiranog položaja tih institucija u grupi. Kako bi se osiguralo da regulatorni kapital bude na odgovarajući način raspoređen unutar grupe i raspoloživ za zaštitu štednje kad je to potrebno, kapitalni zahtjevi trebaju se primjenjivati na pojedinačne institucije unutar grupe, osim ako taj cilj može biti učinkovito ostvaren na neki drugi način.
(38)
Manjinski udjeli koji proizlaze iz financijskih holdinga posrednika na koje se primjenjuju zahtjevi iz ove Uredbe na potkonsolidiranoj osnovi, također se mogu priznati, unutar odgovarajućih ograničenja, kao redovni osnovni kapital grupe na konsolidiranoj osnovi, budući da redovni osnovni kapital financijskog holdinga posrednika koji se može pripisati manjinskim udjelima i dio istoga kapitala koji se može pripisati matičnom društvu oba u jednakom rangu pokrivaju gubitke društava kćeri kad do njih dođe.
(39)
Precizna računovodstvena tehnika koju treba upotrijebiti za izračun regulatornog kapitala, njegove adekvatnosti s obzirom na rizik kojem je institucija izložena te za procjenu koncentracije izloženosti, treba uzeti u obzir odredbe Direktive Vijeća 86/635/EEZ od 8. prosinca 1986. o godišnjim financijskim izvještajima i konsolidiranim izvještajima banaka i drugih financijskih institucija (9), koja uključuje određene prilagodbe odredbi Sedme direktive Vijeća 83/349/EEZ od 13. lipnja 1983. o konsolidiranim financijskim izvještajima (10) ili Uredbe (EZ) br. 1606/2002 Europskog parlamenta i Vijeća od 19. srpnja 2002. o primjeni međunarodnih računovodstvenih standarda (11), ovisno o tome koja uređuje računovodstvo institucija prema nacionalnom pravu.
(40)
Za potrebe osiguravanja adekvatne solventnosti važno je propisati kapitalne zahtjeve kojima se ponderiraju imovina i izvanbilančne stavke prema stupnju rizika.
(41)
BCBS je 26. lipnja 2004. donio okvirni sporazum o međunarodnoj konvergenciji mjerenja kapitala i kapitalnih zahtjeva (regulatorni okvir Basel II). Odredbe iz direktiva 2006/48/EZ i 2006/49/EZ koje su prenesene u ovu Uredbu istovjetne su odredbama regulatornog okvira Basel II. Stoga je, uz uključivanje dodatnih elemenata regulatornog okvira Basel III, ova Uredba istovjetna odredbama regulatornih okvira Basel II i Basel III.
(42)
Ključno je uzeti u obzir različitost institucija u Uniji omogućavanjem alternativnih pristupa izračunu kapitalnih zahtjeva za kreditni rizik koji obuhvaćaju različite razine osjetljivosti na rizik i zahtijevaju različit stupanj složenosti. Upotreba vanjskih rejtinga i vlastitih procjena pojedinih parametara kreditnog rizika od strane institucija predstavlja značajno poboljšanje u osjetljivosti na rizik i bonitetnoj stabilnosti pravila za kreditni rizik. Institucije treba poticati na upotrebu pristupa koji su osjetljiviji na rizik. Pri izradi procjena potrebnih za primjenu pristupa kreditnom riziku iz ove Uredbe, institucije trebaju poboljšati svoje postupke mjerenja i upravljanja kreditnim rizikom kako bi si omogućile upotrebu metoda za utvrđivanje regulatornih kapitalnih zahtjeva koje odražavaju vrstu, opseg i složenost postupaka pojedinih institucija. U tom smislu obrada podataka vezanih uz nastanak i upravljanje izloženostima prema klijentima treba odražavati razvoj i validaciju sustava za mjerenje i upravljanje kreditnim rizikom. Time ne samo da se ispunjavaju legitimni interesi institucija već i namjera ove Uredbe da se upotrijebe bolje metode za mjerenje i upravljanje rizicima te, isto tako, njihova uporaba za potrebe regulatornog kapitala. Neovisno o tomu, pristupi osjetljiviji na rizik zahtijevaju značajnu stručnost i resurse, kao i podatke visoke kvalitete i dostatnog opsega. Institucije stoga trebaju ispuniti visoke standarde prije primjene tih pristupa za potrebe regulatornog kapitala. S obzirom na kontinuirane napore da se osigura prikladna potpora internim modelima, Komisija treba pripremiti izvješće o mogućnosti produljenja primjene praga iz Basela I i, ako je potrebno, prijedlog zakonodavnog akta.
(43)
Kapitalni zahtjevi trebaju biti razmjerni rizicima na koje se odnose. Poglavito, zahtjevi trebaju odražavati smanjenje razina rizika koje proizlazi iz velikog broja relativno malih izloženosti.
(44)
Mali i srednji poduzetnici čine stupove gospodarstva Unije s obzirom na njihovu ključnu ulogu u generiranju gospodarskog rasta i zaposlenosti. Oporavak i budući rast gospodarstva Unije uvelike ovise o raspoloživosti kapitala i izvora financiranja malim i srednjim poduzetnicima koji imaju poslovni nastan u Uniji kako bi mogli provesti potrebna ulaganja s ciljem uvođenja novih tehnologija i opreme radi povećanja njihove konkurentnosti. Ograničeni alternativni izvori financiranja učinili su male i srednje poduzetnike koji imaju poslovni nastan u Uniji dodatno osjetljivima na utjecaj bankovne krize. Stoga je važno zatvoriti postojeći nedostatak izvora financiranja koji se pojavio za male i srednje poduzetnike i osigurati odgovarajući priljev bankovnih kredita malim i srednjim poduzetnicima u tekućim uvjetima. Kapitalne zahtjeve za izloženosti prema malim i srednjim poduzetnicima treba smanjiti primjenom pomoćnog faktora od 0,7619 kako bi se omogućilo kreditnim institucijama da povećaju svoje kreditiranje malih i srednjih poduzetnika. Da bi se ostvario taj cilj, kreditne institucije trebaju učinkovito upotrijebiti kapital oslobođen primjenom pomoćnog faktora s izričitom namjenom osiguravanja odgovarajućeg priljeva kredita malim i srednjim poduzetnicima koji imaju poslovni nastan u Uniji. Nadležna tijela trebaju redovito pratiti ukupan iznos izloženosti kreditnih institucija prema malim i srednjim poduzetnicima te ukupan iznos umanjenja kapitala.
(45)
U skladu s odlukom BCBS-a koju je 10. siječnja 2011. potvrdio GHOS, vrijednost svih instrumenata dodatnog osnovnog kapitala i dopunskog kapitala institucije treba se moći u cijelosti i trajno smanjiti ili u cijelosti pretvoriti u redovni osnovni kapital u trenutku neodrživosti redovnog poslovanja institucije. U pravo Unije treba uključiti potrebno zakonodavstvo čiji je cilj osigurati da se na instrumente regulatornog kapitala primjenjuje dodatan mehanizam apsorbiranja gubitaka kao dio zahtjeva u vezi s oporavkom i sanacijom institucija. Ako do 31. prosinca 2015. ne bude doneseno pravo Unije kojim se uređuje zahtjev da treba biti moguće u cijelosti i trajno smanjiti vrijednost instrumenata kapitala ili ih pretvoriti u instrumente redovnog osnovnog kapitala kad se smatra da redovno poslovanje institucije više nije održivo, Komisija treba preispitati i izvijestiti treba li takvu odredbu uključiti u ovu Uredbu i, ovisno o tom preispitivanju, podnijeti odgovarajuće prijedloge zakonodavnih akata.
(46)
Odredbama ove Uredbe poštuje se načelo proporcionalnosti, posebno uzimajući u obzir različitost veličine i obujma poslova, kao i opsega aktivnosti institucija. Poštovanje načela proporcionalnosti također znači da se za izloženosti prema stanovništvu priznaju najjednostavniji mogući postupci dodjele rejtinga, čak i u pristupu zasnovanom na internim rejting-sustavima (IRB pristup). Države članice trebaju osigurati da se zahtjevi iz ove Uredbe primjenjuju na način koji je razmjeran vrsti, opsegu i složenosti rizika povezanih s poslovnim modelom i aktivnostima institucije. Komisija treba osigurati da delegirani i provedbeni akti, regulatorni tehnički standardi i provedbeni tehnički standardi budu usklađeni s načelom proporcionalnosti kako bi se osiguralo da se ova Uredba primjenjuje proporcionalno. EBA stoga treba osigurati da se pri sastavljanju svih regulatornih i provedbenih tehničkih standarda poštuje i štiti načelo proporcionalnosti.
(47)
Nadležna tijela trebaju posvetiti odgovarajuću pažnju slučajevima kada smatraju da se informacije tretiraju kao zaštićene ili povjerljive kako bi se izbjegla objava takvih informacija. Iako se institucija može odlučiti da neće objaviti informacije jer se one smatraju zaštićenima ili povjerljivima, činjenica da se informacije smatraju zaštićenima ili povjerljivima ne oslobađa od odgovornosti za posljedice koje proizlaze iz neobjavljivanja tih informacija kad se za takvo neobjavljivanje smatra da ima značajan učinak.
(48)
„Razvojna” priroda ove Uredbe omogućuje institucijama odabir između tri pristupa kreditnom riziku različite složenosti. Kako bi se posebno malim institucijama omogućio odabir IRB pristupa koji je osjetljiviji na rizik, relevantne odredbe trebaju se tumačiti kao da te kategorije izloženosti uključuju sve izloženosti koje se, izravno ili neizravno, izjednačavaju s njima u ovoj Uredbi. U pravilu nadležna tijela ne bi smjela raditi razliku između triju pristupa u postupku nadzorne provjere, što znači da institucije koje posluju u skladu s odredbama standardiziranog pristupa ne treba samo zbog toga strože nadzirati.
(49)
Veće priznavanje treba osigurati tehnikama za smanjenje kreditnog rizika u okviru pravila koja imaju svrhu osigurati da neprimjereno priznavanje ne ugrožava solventnost. Kad god je moguće, u standardiziranom pristupu, ali i u ostalim pristupima, treba priznavati uobičajeni bankovni kolateral dotičnih država članica za smanjenje kreditnih rizika.
(50)
Kako bi se osiguralo da se rizici i smanjenje rizika koje proizlazi iz sekuritizacijskih poslova i ulaganja institucija primjereno odražavaju u kapitalnim zahtjevima institucija, potrebno je uključiti pravila koja osiguravaju tretman takvih poslova i ulaganja koji je osjetljiv na rizik i bonitetno dobar. S tim ciljem, potrebna je jasna i obuhvatna definicija sekuritizacije koja obuhvaća sve transakcije ili sheme u kojima je kreditni rizik povezan s izloženošću ili skupom izloženosti tranširan. Izloženost iz koje proizlazi izravna obveza plaćanja za transakciju ili shemu koja se koristi za financiranje ili upravljanje materijalnom imovinom ne treba se smatrati izloženošću prema sekuritizaciji, čak i ako iz transakcije ili sheme proizlaze obveze plaćanja različitog statusa u redoslijedu naplate.
(51)
Uz nadzor čiji je cilj osigurati financijsku stabilnost, postoji potreba za mehanizmima koji su osmišljeni za povećavanje i razvoj učinkovitog nadzora i sprječavanje potencijalnih balona kako bi se osiguralo optimalno raspoređivanje kapitala u svjetlu makroekonomskih izazova i ciljeva, posebno u vezi s dugoročnim ulaganjima u realno gospodarstvo.
(52)
Operativni je rizik značajan rizik s kojim se suočavaju institucije, a koji zahtijeva pokriće regulatornim kapitalom. Ključno je uzeti u obzir različitost institucija u Uniji omogućavanjem alternativnih pristupa izračunu kapitalnih zahtjeva za operativni rizik koji obuhvaćaju različite razine osjetljivosti na rizik i zahtijevaju različit stupanj složenosti. Institucije treba na odgovarajući način potaknuti na prijelaz na pristupe koji su osjetljiviji na rizik. S obzirom na sve naprednije tehnike mjerenja i upravljanja operativnim rizikom, pravila treba preispitivati i prema potrebi ažurirati, uključujući preispitivanje i ažuriranje kapitalnih zahtjeva za različite poslovne linije i priznavanje tehnika za smanjenja rizika. U tom pogledu posebnu pažnju treba posvetiti uzimanju u obzir osiguranja u jednostavnim pristupima izračunu kapitalnih zahtjeva za operativni rizik.
(53)
Praćenje i kontrola izloženosti institucija trebaju biti sastavni dio njihovog nadzora. Prevelika koncentracija izloženosti prema jednoj osobi ili grupi povezanih osoba može dovesti do neprihvatljivog rizika gubitka. Takva situacija može dovesti u pitanje solventnost institucije.
(54)
Pri utvrđivanju postojanja grupe povezanih osoba, a time i izloženosti koje predstavljaju jedan rizik, važno je uzeti u obzir i rizike koji proizlaze iz značajnog izvora zajedničkog financiranja koji osiguravaju sama institucija, njezina financijska grupa ili s njom povezane osobe.
(55)
Iako je poželjno temeljiti izračun vrijednosti izloženosti na vrijednosti koja se upotrebljava za potrebe kapitalnih zahtjeva, primjereno je donijeti pravila za praćenje velikih izloženosti bez primjene pondera ili stupnjeva rizika. Nadalje, tehnike za smanjenje kreditnog rizika koje se koriste u režimu solventnosti zasnivaju se na pretpostavci dobro diversificiranog kreditnog rizika. Kod velikih izloženosti koje se odnose na koncentracijski rizik prema jednoj osobi (engl. single name concentration risk) kreditni rizik nije dobro diversificiran. Zato učinci tih tehnika trebaju biti podložni bonitetnoj zaštiti. U tom smislu potrebno je osigurati učinkovitu naplatu iz kreditne zaštite u svrhu velikih izloženosti.
(56)
Budući da gubitak koji proizlazi iz izloženosti prema instituciji može biti jednako značajan kao i gubitak na osnovi bilo koje druge izloženosti, takve izloženosti treba tretirati i o njima izvješćivati na isti način kao i kod svih drugih izloženosti. Kako bi se smanjio neproporcionalan učinak takvog pristupa na manje institucije, uvedeno je alternativno kvantitativno ograničenje. Osim toga, vrlo kratkoročne izloženosti koje se odnose na prijenos novca, uključujući obavljanje platnih usluga, usluga poravnanja, namire i skrbništva za klijente, izuzete su s ciljem neometanog funkcioniranja financijskih tržišta i povezane infrastrukture. Te usluge pokrivaju, na primjer, obavljanje poravnanja i namire gotovinskih transakcija te slične aktivnosti s ciljem olakšavnja namire. Povezane izloženosti obuhvaćaju izloženosti koje se možda ne mogu predvidjeti, zbog čega nisu u cijelosti pod kontrolom kreditne institucije, inter alia, stanja na međubankovnim računima koja proizlaze iz plaćanja klijenata, uključujući naknade i kamate u korist i na teret računa i druga plaćanja za usluge klijentima, kao i dane i primljene kolaterale.
(57)
Važno je da interesi društava koja „preoblikuju” kredite u vrijednosne papire kojima se trguje i druge financijske instrumente (inicijatori ili sponzori) i društva koja u te vrijednosne papire ili instrumente ulažu (ulagatelji) budu usklađeni. Da bi se to postiglo, inicijator ili sponzor treba zadržati značajan udio u odnosnoj imovini. Zato je važno da inicijatori ili sponzori zadrže izloženost riziku takvih kredita. Općenito, sekuritizacijske transakcije ne bi smjele biti strukturirane tako da se izbjegne primjena zahtjeva za zadržavanje, posebno kroz strukturu naknade ili premije, ili oboje. Takvo se zadržavanje treba primjenjivati u svim situacijama gdje se radi o ekonomskom sadržaju sekuritizacije, bez obzira na pravni oblik ili instrumente koji se upotrebljavaju za ostvarivanje tog ekonomskog sadržaja. Osobito u situacijama gdje sekuritizacijom dolazi do prijenosa kreditnog rizika, ulagatelji trebaju donositi odluke nakon provođenja temeljite dubinske analize, za što su im potrebne odgovarajuće informacije o sekuritizacijama.
(58)
Ovom se Uredbom također propisuje da se zahtjev za zadržavanje ne smije primjenjivati višestruko. Kod svake sekuritizacije dovoljno je da se zahtjev odnosi na inicijatora, sponzora i izvornog zajmodavca. Isto tako, ako sekuritizacijske transakcije sadrže druge sekuritizacije kao odnosni instrument, zahtjev za zadržavanje treba primjenjivati samo na sekuritizaciju koja je predmet ulaganja. Za otkupljena potraživanja ne smije vrijediti zahtjev za zadržavanje ako ona proizlaze iz korporativne aktivnosti i prenesena su ili prodana s diskontom radi financiranja te aktivnosti. Nadležna tijela trebaju primjenjivati ponder rizika u vezi s nepoštivanjem obveze dubinske analize i upravljanja rizikom kod sekuritizacije za značajna kršenja politika i postupaka koji su relevantni za analizu odnosnih rizika. Komisija također treba preispitati može li izbjegavanje višestruke primjene zahtjeva za zadržavanje biti povoljno za postupke zaobilaženja zahtjeva za zadržavanje te provode li nadležna tijela učinkovito pravila o sekuritizaciji.
(59)
Za odgovarajuću procjenu rizika koji proizlaze iz sekuritizacijskih izloženosti u knjizi trgovanja i knjizi pozicija kojima se ne trguje treba provoditi dubinsku analizu. Nadalje, obveze dubinske analize trebaju biti proporcionalne. Postupci dubinske analize trebaju pridonositi izgradnji većeg povjerenja između inicijatora, sponzora i ulagatelja. Stoga je poželjno da se sve bitne informacije koje se odnose na dubinsku analizu primjereno objave.
(60)
Kada za instituciju nastane izloženost prema vlastitom matičnom društvu ili drugim društvima kćerima njezinog matičnog društva, potrebna je posebna razboritost. Upravljanje takvim izloženostima koje su nastale za institucije treba se provoditi u potpunosti neovisno, u skladu s načelima dobrog upravljanja, bez obzira na sva druga pitanja. To je posebno važno kod velikih izloženosti i u slučajevima koji nisu vezani isključivo na unutargrupno upravljanje ili uobičajene unutargrupne transakcije. Nadležna tijela trebaju posvetiti posebnu pažnju takvim unutargrupnim izloženostima. Međutim, takve standarde ne treba primjenjivati ako je matično društvo financijski holding ili kreditna institucija ili ako su druga društva kćeri kreditne ili financijske institucije ili društva koja pružaju pomoćne usluge, pod uvjetom da su sva takva društva obuhvaćena nadzorom kreditne institucije na konsolidiranoj osnovi.
(61)
S obzirom na to da su osjetljiva na rizik, poželjno je stalno preispitivati utječu li pravila koja se odnose na kapitalne zahtjeve značajno na ekonomski ciklus. Komisija, uzimajući u obzir doprinos Europske središnje banke (ESB), treba izvijestiti o tim aspektima Europski parlament i Vijeće.
(62)
Kapitalne zahtjeve za trgovce robom, uključujući i one trgovce koji su sada izuzeti iz zahtjeva Direktive 2004/39/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 21. travnja 2004. o tržištima financijskih instrumenata (12), treba preispitati.
(63)
Cilj liberalizacije tržišta plina i električne energije za Uniju ima gospodarski i politički značaj. Zbog toga kapitalni zahtjevi i druga bonitetna pravila koja vrijede za društva aktivna na tim tržištima trebaju biti proporcionalni i ne smiju neopravdano utjecati na ostvarivanje cilja liberalizacije. Taj cilj posebno treba imati na umu kod preispitivanja ove Uredbe.
(64)
Institucije koje ulažu u resekuritizacije trebaju provesti i dubinsku analizu odnosnih sekuritizacija i nesekuritizacijskih izloženosti koje su sekuritizirane. Institucije trebaju procijeniti čine li izloženosti u okviru programa komercijalnih zapisa osiguranih imovinom resekuritizacijske izloženosti, uključujući i one u okviru programa stjecanja nadređenih tranši zasebnih skupova cjelovitih kredita, pri čemu ni jedan od tih kredita ne predstavlja sekuritizacijsku ili resekuritizacijsku izloženost, a osiguranje za zaštitu od prvoga gubitka za svako ulaganje pruža prodavatelj kredita. U ovom drugom slučaju likvidnosna linija prilagođena pojedinom skupu općenito se ne treba smatrati resekuritizacijskom izloženošću jer ta linija predstavlja tranšu jednog skupa imovine (tj. mjerodavnog skupa cjelovitih kredita) koji ne sadrži sekuritizacijske izloženosti. S druge strane, kreditno poboljšanje cijelog programa kojim bi se pokrili samo neki od gubitaka preko zaštite koju pruža prodavatelj za različite skupove općenito bi predstavljalo tranširanje rizika različitih skupova imovine koja sadrži najmanje jednu sekuritizacijsku izloženost te bi tako predstavljalo resekuritizacijsku izloženost. Ipak, ako se takav program u cijelosti financira samo jednom vrstom komercijalnih zapisa i ako kreditno poboljšanje cijelog programa nije resekuritizacija ili ako komercijalni zapis u cijelosti podupire institucija sponzor, ostavljajući na taj način ulagatelja u komercijalni zapis zapravo izloženog riziku nastanka statusa neispunjavanja obveza od strane sponzora umjesto riziku nastanka statusa neispunjavanja obveza odnosnih skupova ili imovine, tada se taj komercijalni zapis općenito ne smije smatrati resekuritizacijskom izloženošću.
(65)
Odredbe o bonitetnom vrednovanju za pozicije iz knjige trgovanja trebaju se primjenjivati na sve instrumente koji se mjere po fer vrijednosti bilo da su raspoređeni u knjizi trgovanja institucija ili u knjizi pozicija kojima se ne trguje. Treba pojasniti da, ako bi primjena bonitetnog vrednovanja dovela do niže vrijednosti od stvarno priznate računovodstvene vrijednosti, apsolutnu vrijednost razlike treba odbiti od regulatornog kapitala.
(66)
Institucije trebaju imati mogućnost izbora oko toga hoće li primjenjivati kapitalni zahtjev ili će od stavki redovnog osnovnog kapitala odbiti one sekuritizacijske pozicije kojima se u skladu s ovom Uredbom dodjeljuje ponder rizika od 1 250 %, bez obzira na to jesu li te pozicije u knjizi trgovanja ili knjizi pozicija kojima se ne trguje.
(67)
Treba spriječiti mogućnost da institucije u ulozi inicijatora ili sponzora zaobiđu zabranu implicitne potpore tako da za pružanje takve potpore koriste svoje knjige trgovanja.
(68)
Ne dovodeći u pitanje objavljivanja koja ova Uredba izrijekom zahtijeva, cilj zahtjeva za objavu treba biti da sudionicima na tržištu osiguraju točne i cjelovite informacije koje se odnose na profil rizičnosti pojedinačnih institucija. Stoga se od institucija treba zahtijevati objava dodatnih informacija koje nisu izrijekom navedene ovom Uredbom ako je njihovo objavljivanje potrebno za ostvarivanje navedenog cilja. Nadležna tijela trebaju istodobno posvetiti odgovarajuću pažnju slučajevima u kojim smatraju da institucija informacije smatra zaštićenim ili povjerljivim informacijama kako bi se izbjeglo objavljivanje tih informacija.
(69)
Ako vanjska procjena kreditnog rizika za sekuritizacijsku poziciju uključuje utjecaj kreditne zaštite koju pruža sama institucija ulagatelj, institucija ne bi trebala imati pravo ostvariti korist od nižeg pondera rizika koji proizlazi iz te zaštite. Ta se sekuritizacijska pozicija ne bi smjela odbijati od kapitala ako postoje drugi načini za određivanje pondera rizika u skladu sa stvarnim rizikom pozicije koji ne uzima u obzir tu kreditnu zaštitu.
(70)
S obzirom na njihove nedavne slabe rezultate, treba pooštriti standarde za interne modele za izračun kapitalnih zahtjeva za tržišni rizik. Osobito treba dopuniti njihov obuhvat rizika povezan s kreditnim rizicima u knjizi trgovanja. Osim toga, kapitalni zahtjevi trebaju sadržavati odgovarajuću komponentu koja odražava stresne uvjete kako bi se pooštrili kapitalni zahtjevi imajući u vidu pogoršanje tržišnih uvjeta, a sve s ciljem smanjenja potencijala za procikličnost. Institucije trebaju provesti i povratne testove otpornosti na stres kako bi se ispitali scenariji koji bi mogli ugroziti redovno poslovanje institucije, osim ako mogu dokazati da takav test nije nužan. S obzirom na nedavne poteškoće u vezi s tretmanom sekuritizacijskih pozicija pristupima na temelju internih modela, priznavanje modeliranja sekuritizacijskih rizika institucija radi izračuna kapitalnih zahtjeva u knjizi trgovanja treba biti ograničeno te treba postojati isključiva obveza primjene standardiziranog kapitalnog zahtjeva za sekuritizacijske pozicije u knjizi trgovanja.
(71)
Ovom se Uredbom uvode ograničena izuzeća za određene aktivnosti trgovanja korelacijama u skladu s kojima nadzorno tijelo može instituciji dopustiti izračun kapitalnog zahtjeva za sveobuhvatni rizik uz ispunjavanje strogih zahtjeva. U takvim slučajevima od institucije treba zahtijevati da na takve aktivnosti primijeni kapitalni zahtjev koji je jednak višem kapitalnom zahtjevu između kapitalnog zahtjeva prema tom interno razvijenom pristupu i 8 % kapitalnog zahtjeva za specifični rizik u skladu sa standardiziranom metodom mjerenja. Za te izloženosti ne treba vrijediti dodatni kapitalni zahtjev za rizik, nego ih treba uključiti u mjere vrijednosti adherentne riziku i mjere vrijednosti adherentne riziku u stresnim uvjetima.
(72)
S obzirom na vrstu i veličinu neočekivanih gubitaka koje su institucije ostvarile tijekom financijske i gospodarske krize, potrebno je dodatno poboljšati kvalitetu i usklađenost regulatornog kapitala čije se držanje zahtijeva od institucija. To treba uključivati uvođenje nove definicije ključnih elemenata kapitala raspoloživih za apsorbiranje neočekivanih gubitaka kako se ti gubici budu pojavljivali, poboljšanje definicije hibridnog kapitala i jedinstvena bonitetna usklađenja regulatornog kapitala. Nadalje, potrebno je značajno povećati razinu regulatornog kapitala, uključujući nove stope kapitala koji se usredotočuju na ključne elemente regulatornog kapitala raspoložive za apsorbiranje gubitaka kako se ti gubici budu pojavljivali. Očekuje se da institucije čije su dionice uvrštene za trgovanje na uređenom tržištu ispune kapitalne zahtjeve u vezi s ključnim elementima kapitala samo s takvim dionicama koje ispunjavaju stroge kriterije za osnovne instrumente kapitala i objavljenim rezervama institucija. Kako bi se na primjeren način uzela u obzir različitost pravnih oblika u kojima posluju institucije u Uniji, strogim kriterijima za osnovne instrumente kapitala treba osigurati da osnovni instrumenti kapitala institucija čije dionice nisu uvrštene za trgovanje na uređenom tržištu jesu instrumenti najviše kvalitete. To ne smije spriječiti institucije da za dionice koje imaju različita ili nemaju prava glasa isplate raspodjele koje su višekratnik raspodjela isplaćenih na dionice koje imaju relativno višu razinu prava glasa, pod uvjetom da su, neovisno o razini prava glasa, ispunjeni strogi kriteriji za instrumente redovnog osnovnog kapitala, uključujući one koji se odnose na fleksibilnost isplata i pod uvjetom da tamo gdje je isplaćena raspodjela, raspodjela bude isplaćena na sve dionice koje je izdala dotična institucija.
(73)
Izloženosti s osnove financiranja trgovine različite su po svojoj naravi, ali imaju zajedničke značajke kao što su mala vrijednost, kratko trajanje te utvrdiv izvor otplate. One se zasnivaju na kretanjima robe i usluga koje potiču realno gospodarstvo i u većini slučajeva pomažu malim društvima u njihovim svakodnevnim potrebama te time potiču gospodarski rasti i zapošljavanje. Priljevi i odljevi obično su usklađeni pa je stoga likvidnosni rizik ograničen.
(74)
Prikladno je da EBA vodi ažuran popis svih oblika instrumenata kapitala u svakoj državi članici koji ispunjavaju uvjete za instrumente redovnoga osnovnoga kapitala. EBA treba ukloniti s tog popisa instrumente koji ne čine instrumente državne potpore koji su izdani nakon datuma stupanja na snagu ove Uredbe, koji ne ispunjavaju kriterije navedene u ovoj Uredbi te treba javno najaviti takvo uklanjanje. Ako se instrumenti koje EBA ukloni s popisa nastave priznavati nakon najave EBA-e, EBA treba u potpunosti iskoristiti svoje ovlasti, a posebno one koje su joj dodijeljene člankom 17. Uredbe (EU) br. 1093/2010 u vezi s povredom prava Unije. Napominje se da se mehanizam u tri koraka primjenjuje za razmjeran odgovor na nepravilnu ili nedostatnu primjenu prava Unije, pri čemu je, kao prvi korak, EBA ovlaštena istražiti navodnu nepravilnu ili nedostatnu primjenu obveza prema pravu Unije od strane nacionalnih tijela pri njihovim nadzornim praksama, što završava preporukom. Drugo, ako nadležno nacionalno tijelo ne primijeni preporuku, Komisija je ovlaštena izdati službeno mišljenje uzimajući u obzir preporuku EBA-e, te zahtijevati od nadležnog tijela da poduzme mjere koje su potrebne kako bi se osigurala usklađenost s pravom Unije. Treće, kako bi se razriješile iznimne situacije dosljednog nedjelovanja odnosnih nadležnih tijela, EBA je ovlaštena, kao krajnje rješenje, donijeti odluke upućene pojedinačnim financijskim institucijama. Štoviše, napominje se da u skladu s člankom 258. UFEU-a, ako Komisija smatra da država članica nije ispunila obvezu prema Ugovorima, ona ima ovlast uputiti predmet Sudu Europske unije.
(75)
Ovom se Uredbom ne smije utjecati na mogućnost nadležnih tijela da primjenjuju postupke prethodne suglasnosti u vezi s ugovorima koji uređuju instrumente dodatnog osnovnog i dopunskog kapitala. U tim slučajevima ti instrumenti kapitala smiju se uračunati u dodatni osnovni kapital ili dopunski kapital institucije tek nakon uspješno provedenih postupaka dobivanja suglasnosti.
(76)
S ciljem jačanja tržišne discipline i financijske stabilnosti potrebno je uvesti detaljnije zahtjeve za objavljivanje vrste i naravi regulatornog kapitala i provedenih bonitetnih usklađenja kako bi se osiguralo da su ulagatelji i deponenti dovoljno dobro informirani o solventnosti institucija.
(77)
Nadalje, nadležna tijela moraju biti upoznata s opsegom, barem u agregiranom obliku, repo ugovora i pozajmljivanja vrijednosnih papira te svim vrstama opterećenosti imovine. Takve informacije treba dostavljati nadležnim tijelima. S ciljem jačanja tržišne discipline potrebni su detaljniji zahtjevi za objavljivanje repo ugovora i osiguranog financiranja.
(78)
Novu definiciju kapitala i regulatornih kapitalnih zahtjeva treba uvesti na način koji uzima u obzir činjenicu postojanja različitih nacionalnih polazišnih točaka i okolnosti, pri čemu se početna odstupanja od novih standarda smanjuju u prijelaznom razdoblju. Kako bi se osigurao odgovarajući kontinuitet razine regulatornog kapitala, instrumenti izdani u kontekstu mjere dokapitalizacije u skladu s pravilima o državnoj potpori te izdani prije datuma primjene ove Uredbe nastavit će se priznavati tijekom prijelaznog razdoblja. Ovisnost o državnoj potpori treba u budućnosti smanjiti što je više moguće. Međutim, ako se državna potpora pokaže nužnom u određenim situacijama, ovom se Uredbom osigurava okvir za postupanje u takvim situacijama. Ovom se Uredbom posebno određuje tretman instrumenata regulatornog kapitala izdanih u kontekstu mjere dokapitalizacije u skladu s pravilima državne potpore. Treba odrediti stroge uvjete pod kojima institucije imaju mogućnost iskoristiti takav tretman. Nadalje, u slučaju da takav tretman omogućuje odstupanja od novih kriterija kvalitete instrumenata regulatornog kapitala, ta odstupanja trebaju biti ograničena u najvećoj mogućoj mjeri. Tretman postojećih instrumenata kapitala izdanih u kontekstu mjere dokapitalizacije u skladu s pravilima državne potpore treba biti takav da se jasno razlikuju instrumenti kapitala koji udovoljavaju zahtjevima iz ove Uredbe i oni koji to ne čine. Ovom je Uredbom stoga potrebno odrediti odgovarajuće prijelazne odredbe u potonjem slučaju.
(79)
U skladu s Direktivom 2006/48/EZ kreditne institucije morale su do 31. prosinca 2011. osigurati regulatorni kapital koji je barem jednak određenom minimalnom iznosu. Budući da bankarski sektor još nije prevladao posljedice financijske krize te su produženi prijelazni režimi za kapitalne zahtjeve koje je donio BCBS, primjereno je u ograničenom razdoblju ponovno uvesti nižu granicu dok se ne dosegne dovoljan iznos regulatornog kapitala u skladu s prijelaznim režimima za regulatorni kapital iz ove Uredbe koji će se postupno uvoditi od datuma primjene ove Uredbe do 2019.
(80)
Za grupe koje uključuju značajne bankovne ili investicijske aktivnosti, odnosno osiguravateljne aktivnosti, Direktivom 2002/87/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 2002. o dodatnom nadzoru kreditnih institucija, društava za osiguranje i investicijskih društava u financijskom konglomeratu (13), propisuju se posebna pravila za tretman takvog „dvostrukog uračunavanja” kapitala. Direktiva 2002/87/EZ zasniva se na međunarodno dogovorenim načelima za tretman rizika među sektorima. Ovom se Uredbom podupire način primjene tih pravila koja vrijede za financijske konglomerate na grupe banaka i investicijskih društava, osiguravajući na taj način njihovu strogu i dosljednu primjenu. Sve potrebne buduće izmjene bit će obuhvaćene preispitivanjem Direktive 2002/87/EZ koje se očekuje 2015.
(81)
Financijska je kriza pokazala da su institucije u velikoj mjeri podcijenile razinu kreditnog rizika druge ugovorne strane povezanog s OTC izvedenicama. Zato su šefovi država i vlada skupine G-20 u rujnu 2009. pozvali na poravnanje više OTC izvedenica preko središnje druge ugovorne strane. Osim toga, pozvali su i na to da se za one OTC izvedenice kod kojih poravnanje nije moguće izvesti centralno, primjenjuju viši kapitalni zahtjevi koji bi na ispravniji način odražavali višu razinu rizika povezanu s njima.
(82)
Po pozivu šefova država i vlada skupine G-20 BCBS je u okviru regulatornog okvira Basel III značajno izmijenio režim kreditnog rizika druge ugovorne strane. Očekuje se da će se regulatornim okvirom Basel III značajno povećati kapitalni zahtjevi povezani s OTC izvedenicama i transakcijama financiranja vrijednosnih papira institucija te stvoriti snažan poticaj institucijama za uporabu središnjih drugih ugovornih strana. Također se očekuje se da će se regulatornim okvirom Basel III osigurati daljnji poticaji za jačanje upravljanja rizikom kreditnih izloženosti druge ugovorne strane i za preispitivanje sadašnjeg režima za tretman izloženosti kreditnom riziku druge ugovorne strane prema središnjim drugim ugovornim stranama.
(83)
Institucije trebaju održavati dodatni regulatorni kapital zbog rizika prilagodbe kreditnom vrednovanju koji proizlazi iz OTC izvedenica. Institucije također trebaju primjenjivati veće korelacije s vrijednošću imovine u izračunu kapitalnih zahtjeva za izloženosti kreditnom riziku druge ugovorne strane koje proizlaze iz OTC izvedenica i transakcija financiranja vrijednosnim papirima prema određenim financijskim institucijama. Institucijama također treba naložiti značajno unaprjeđivanje mjerenja i upravljanja kreditnim rizikom druge ugovorne strane, tako da bolje obuhvate povratni rizik, druge ugovorne strane s visokim stupnjem financijske poluge i kolaterale, a što sve zajedno treba biti popraćeno primjerenim poboljšanjima na području retroaktivnog testiranja i testiranja otpornosti na stres.
(84)
Kod izloženosti iz trgovanja prema središnjim drugim ugovornim stranama obično se primjenjuje mehanizam višestranog netiranja i podjele gubitka koji omogućavaju središnje druge ugovorne strane. Stoga one uključuju vrlo nizak kreditni rizik druge ugovorne strane i podliježu vrlo niskim kapitalnim zahtjevima. Istodobno, ti zahtjevi trebaju biti na snazi kako bi osigurali da institucije prate i bilježe svoje izloženosti prema središnjim drugim ugovornim stranama kao dio dobrog upravljanja rizikom i kako bi odražavali činjenicu da ni izloženosti iz trgovanja prema središnjim drugim ugovornim stranama nisu bez rizika.
(85)
Jamstveni fond središnje druge ugovorne strane mehanizam je koji omogućava podjelu (uzajamnost) gubitaka među klirinškim članovima središnje druge ugovorne strane. Upotrebljava se kad su gubici koje središnja druga ugovorna strana ima zbog neispunjavanja obveza nekog klirinškog člana veći od iznosa marži i uplata u jamstveni fond tog klirinškog člana i svih drugih osiguranja koja središnja druga ugovorna strana može koristiti prije korištenja uplata u jamstveni fond ostalih klirinških članova. S obzirom na navedeno, rizik gubitka povezan s izloženostima na osnovi uplata u jamstveni fond veći je od rizika povezanog s izloženostima iz trgovanja. Stoga ta vrsta izloženosti treba imati više kapitalne zahtjeve.
(86)
„Hipotetski kapital” središnje druge ugovorne strane treba biti varijabla koja se uzima za određivanje kapitalnog zahtjeva za izloženosti klirinškog člana iz njegovih uplata u jamstveni fond kod središnje druge ugovorne strane. On ne može predstavljati ništa drugo. Osobito on ne može predstavljati iznos kapitala koji je središnja druga ugovorna strana dužna održavati po zahtjevu svog nadležnog tijela.
(87)
Preispitivanje tretmana kreditnog rizika druge ugovorne strane, a posebno uspostavljanje viših kapitalnih zahtjeva za dvostrane ugovore o izvedenicama kako bi se reflektirao viši rizik koji takvi ugovori predstavljaju za financijski sustav, čini sastavni dio napora Komisije s ciljem osiguravanja učinkovitih, sigurnih i stabilnih tržišta izvedenica. Stoga se ovom Uredbom nadopunjuje Uredba (EU) br. 648/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 4. srpnja 2012. o OTC izvedenicama, središnjoj drugoj ugovornoj strani i trgovinskom repozitoriju (14).
(88)
Komisija treba do 31. prosinca 2015. preispitati određena izuzeća za velike izloženosti. Dok ne budu poznati rezultati tog preispitivanja, državama članicama treba omogućiti izuzimanje određenih velikih izloženosti iz tih pravila tijekom dostatno dugog prijelaznog razdoblja. Nastavno na posao obavljen u kontekstu priprema i pregovora u vezi s Direktivom 2009/111/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. rujna 2009. o izmjeni direktiva 2006/48/EZ, 2006/49/EZ i 2007/64/EZ vezano za banke povezane sa središnjim institucijama, određene stavke jamstvenog kapitala, velike izloženosti, nadzorne aranžmane i upravljanje u kriznim situacijama (15) te uzimajući u obzir razvoj tih pitanja na međunarodnom planu i u Uniji, Komisija treba preispitati trebaju li se ta izuzeća nastaviti primjenjivati na diskrecijskoj osnovi ili na općenitiji način te jesu li rizici povezani s tim izloženostima pokriveni drugim učinkovitim načinima iz ove Uredbe.
(89)
Kako bi se osiguralo da izuzeća od izloženosti koja primjenjuju nadležna tijela ne ugroze koherentnost jedinstvenih pravila uspostavljenih ovom Uredbom na trajnoj osnovi, nakon prijelaznog razdoblja, i u nedostatku rezultata tog preispitivanja, nadležna tijela trebaju se savjetovati s EBA-om o tome je li prikladno nastaviti dopuštati mogućnost izuzeća određenih izloženosti.
(90)
Razdoblje prije izbijanja financijske krize bilo je obilježeno prevelikim porastom izloženosti institucija u odnosu na njihov regulatorni kapital (financijsku polugu). Tijekom financijske krize institucije su zbog gubitaka i manjka financiranja u kratkom razdoblju morale značajno smanjiti svoju financijsku polugu. To je dovelo do povećanja pritiska na smanjenje cijena imovine, zbog čega su institucije pretrpjele dodatne gubitke, koji su onda doveli do dodatnog smanjenja njihovog regulatornog kapitala. Krajnji je rezultat te negativne spirale događaja bilo smanjenje dostupnosti kredita za realno gospodarstvo te produbljenje i produžetak krize.
(91)
Kapitalni zahtjevi koji se temelje na riziku nužni su da bi se osiguralo dovoljno regulatornog kapitala za pokrivanje neočekivanih gubitaka. Međutim, kriza je pokazala da ti zahtjevi sami po sebi nisu dovoljni da bi se institucije odvratilo od preuzimanja rizika prekomjerne i neodržive financijske poluge.
(92)
Šefovi država i vlada skupine G-20 u rujnu 2009. obvezali su se na razvoj međunarodno prihvaćenih pravila za odvraćanje od prekomjerne financijske poluge. S tim ciljem podržali su uvođenje omjera financijske poluge kao dodatnu mjeru uz regulatorni okvir Basel II.
(93)
BCBS je u prosincu 2010. objavio smjernice kojima je definirana metodologija za izračun omjera financijske poluge. Tim se pravilima predviđa razdoblje promatranja koje će trajati od 1. siječnja 2013. do 1. siječnja 2017. i tijekom kojeg će se pratiti omjer financijske poluge, njegove komponente i kretanje u odnosu na zahtjeve koji se temelje na riziku. Na osnovi rezultata iz razdoblja promatranja BCBS namjerava napraviti konačne prilagodbe definicije i kalibracije omjera financijske poluge u prvoj polovici 2017. godine, kako bi se 1. siječnja 2018. prešlo na obvezujući zahtjev na temelju odgovarajuće provjere i kalibracije. Osim toga, smjernice BCBS-a predviđaju objavljivanje omjera financijske poluge i njegovih komponenti od 1. siječnja 2015.
(94)
Omjer financijske poluge novi je regulatorni i nadzorni alat Unije. U skladu s međunarodnim sporazumima taj alat treba u početku uvesti kao dodatni element koji se može upotrijebiti za pojedinačne institucije prema procjeni nadzornih tijela. Obveze izvješćivanja za institucije omogućit će odgovarajuću provjeru i kalibraciju s ciljem prelaska na obvezujuću mjeru 2018. godine.
(95)
Pri ocjeni utjecaja omjera financijske poluge na različite poslovne modele treba obratiti posebnu pozornost na poslovne modele koji se smatraju onima s nižom stopom rizika, kao što su krediti osigurani nekretninama i specijalizirano financiranje jedinica područne (regionalne) i lokalne samouprave i subjektima javnog sektora. Na osnovi primljenih podataka i nalaza nadzorne provjere tijekom razdoblja promatranja EBA treba u suradnji s nadležnim tijelima razviti klasifikaciju poslovnih modela i rizika. Na osnovi odgovarajuće analize te uzimajući u obzir povijesne podatke ili scenarije stresnih uvjeta, treba obaviti procjenu odgovarajućih razina omjera financijske poluge koji čuvaju otpornost dotičnih poslovnih modela te treba li razine omjera financijske poluge odrediti kao pragove ili raspone. Po završetku razdoblja promatranja i kalibracije dotičnih razina omjera financijske poluge te na osnovi procjene EBA može objaviti odgovarajući statistički pregled, uključujući prosjeke i standardne devijacije, omjera financijske poluge. Nakon donošenja zahtjeva u vezi s omjerom financijske poluge, EBA treba objaviti odgovarajući statistički pregled, uključujući prosjeke i standardne devijacije, omjera financijske poluge u odnosu na utvrđene kategorije institucija.
(96)
Institucije trebaju pratiti razinu i promjene omjera financijske poluge te rizik financijske poluge kao dio postupka procjene adekvatnost internog kapitala (ICAAP). Navedeno praćenje treba biti uključeno u postupak nadzorne provjere. Posebno, nakon stupanja na snagu zahtjeva u vezi s omjerom financijske poluge, nadležna tijela trebaju pratiti kretanja u poslovnom modelu i povezanom profilu rizičnosti kako bi se osigurala ažurna i primjerena klasifikacija institucija.
(97)
Dobre upravljačke strukture, transparentnost i objavljivanje ključni su za dobre politike primitaka. Kako bi se tržištu osigurala odgovarajuća transparentnost njihovih struktura primitaka i s njima povezanog rizika, institucije trebaju objavljivati detaljne informacije o svojim politikama i praksama primitaka te, radi povjerljivosti, ukupne iznose za one zaposlenike čije profesionalne aktivnosti imaju značajan utjecaj na profil rizičnosti institucije. Te informacije trebaju biti dostupne svim zainteresiranim stranama. Ti zahtjevi ne smiju dovoditi u pitanje općenitije zahtjeve u vezi s objavljivanjem koji se odnose na politike primitaka koji se primjenjuju horizontalno kroz sektore. Štoviše, državama članicama treba omogućiti da od institucija zahtijevaju da im učine dostupnima detaljnije informacije o primicima.
(98)
Priznavanje agencije za kreditni rejting kao vanjske institucije za procjenu kreditnog rizika (VIPKR) ne smije povećati ograničavanje pristupa tržištu na kojem već prevladavaju tri glavna društva. Kako bi otvorili tržišta za druga društva, EBA i središnje banke ESSB-a trebaju osigurati priznavanje više agencija za kreditni rejting kao vanjskih institucija za procjenu kreditnog rizika, a da se taj postupak ne olakša ili učini manje zahtjevnim.
(99)
Direktiva 95/46/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 24. listopada 1995. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom protoku takvih podataka (16) i Uredba (EZ) br. 45/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 18. prosinca 2000. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka u institucijama i tijelima Zajednice i o slobodnom kretanju takvih podataka (17), trebaju biti u cijelosti mjerodavne u vezi s obradom osobnih podataka za potrebe ove Uredbe.
(100)
Institucije trebaju imati diverisficirani zaštitni sloj likvidne imovine koji mogu upotrijebiti za pokrivanje likvidnosnih potreba u razdoblju kratkoročnog likvidnosnog stresa. Budući da unaprijed nije moguće sa sigurnošću znati koja će imovina u okviru pojedine kategorije imovine poslije možda biti izložena stresnim situacijama, prikladno je podržati diversificirni i visokokvalitetni zaštitni sloj likvidnosti koji se sastoji od različitih kategorija imovine. Koncentracija imovine i prekomjerno oslanjanje na tržišnu likvidnost stvara sistemski rizik za financijski sektor te ju stoga treba izbjegavati. U početnom razdoblju promatranja stoga treba uzeti u obzir širok skup kvalitetne imovine koja će se koristiti za definiranje zahtjeva za likvidnosnu pokrivenost. Pri donošenju jedinstvene definicije likvidne imovine može se očekivati je da će se barem državne obveznice i pokrivene obveznice kojima se trguje na transparentnim tržištima sa stalnim prometom, smatrati imovinom iznimno visoke likvidnosti i kreditne kvalitete. Također bi bilo prikladno da imovina iz članka 416. stavka 1. točaka od (a) do (c) bude uključena u zaštitni sloj bez ograničenja. Kada institucije upotrebljavaju rezervu likvidnosti, trebaju napraviti plan za obnovu svojih ulaganja u likvidnu imovinu, a nadležna tijela trebaju osigurati njegovu primjerenost i provedbu.
(101)
Rezerva likvidne imovine treba uvijek biti na raspolaganju za pokrivanje likvidnosnih odljeva. Razinu likvidnosnih potreba u razdoblju kratkoročnog likvidnosnog stresa treba utvrditi na standardizirani način kako bi se osigurao jedinstven standard stabilnosti i jednaka pravila poslovanja za sve. Treba osigurati da takvo određivanje standarda nema nenamjeravanih posljedica za financijska tržišta, odobravanje kredita i gospodarski rast, uzimajući također u obzir različite poslovne i investicijske modele i uvjete financiranja institucija u Uniji. S tim ciljem za zahtjev za likvidnosnu pokrivenost treba odredit razdoblje promatranja. Na osnovi promatranja i uz podršku izvješća EBA-e Komisija treba biti ovlaštena donijeti delegirani akt kako bi pravodobno odredila detaljan i usklađen zahtjev za likvidnosnu pokrivenost u Uniji. Kako bi se osigurala globalna usklađenost u području reguliranja likvidnosti, svaki delegirani akt kojim se određuje zahtjev za likvidnosnu pokrivenost treba biti usporediv s koeficijentom likvidnosne pokrivenosti koji je određen u konačnom međunarodnom okviru BCBS-a za mjerenje, standarde i praćenje likvidnosnog rizika, uzimajući u obzir specifičnosti u Uniji i nacionalne specifičnosti.
(102)
S tim ciljem EBA treba tijekom razdoblja promatranja provjeriti i procijeniti, inter alia, prikladnost praga od 60 % za likvidnu imovinu prvog stupnja, gornju granicu priljeva u odljevima koja mora iznositi 75 % odljeva i postupno uvođenje zahtjeva za likvidnosnu pokrivenost, u visini od 60 % koliko ona treba iznositi 1. siječnja 2015., do 100 %. Pri procjeni i izvješćivanju o jedinstvenim definicijama rezerve likvidne imovine EBA treba u svojoj analizi uzeti u obzir definiciju visokokvalitetne likvidne imovine (HQLA) koju je pripremio BCBS kao i specifičnosti Unije i nacionalne specifičnosti. EBA treba utvrditi valute kod kojih potrebe institucija koje imaju poslovni nastan u Uniji za likvidnom imovinom premašuju raspoloživost likvidne imovine u toj valuti, također EBA treba na godišnjoj osnovi provjeriti primjenjivost utvrđenih odstupanja, uključujući ona iz ove Uredbe. K tome, EBA također treba procijeniti na godišnjoj osnovi treba li za institucije koje imaju poslovni nastan u Uniji pri upotrebi bilo kojeg od tih odstupanja ili odstupanja koja su već utvrđena ovom Uredbom zahtijevati dodatne uvjete ili treba li postojeće uvjete revidirati. EBA treba dostaviti Komisiji rezultate svoje analize u godišnjem izvješću.
(103)
S ciljem povećavanja učinkovitosti i smanjenja administrativnog opterećenja EBA treba uspostaviti dosljedan izvještajni okvir na osnovi usklađenog skupa standarda za likvidnosne zahtjeve koji se trebaju primjenjivati u Uniji. S tim ciljem EBA treba razvijati istovrsne izvještajne formate i IT rješenja koja uzimaju u obzir odredbe ove Uredbe i Direktive 2013/36/EU. Do datuma potpune primjene likvidnosnih zahtjeva institucije trebaju nastaviti ispunjavati svoje nacionalne izvještajne zahtjeve.
(104)
EBA u suradnji s ESRB-om treba objaviti smjernice o načelima uporabe rezerve likvidnosti u stresnim uvjetima.
(105)
Ne smije se uzimati zdravo za gotovo da će institucije koje imaju poteškoće pri ispunjavanju svojih obveza plaćanja dobiti likvidnosnu potporu drugih institucija koje su dio iste grupe. Međutim, pod strogim uvjetima i uz pojedinačnu suglasnost svih uključenih nadležnih tijela, nadležna tijela trebaju imati mogućnost izuzeti od primjene likvidnosni zahtjev za pojedine institucije te na njih primijeniti zahtjev na konsolidiranoj osnovi, kako bi im se omogućilo centralizirano upravljanje njihovom likvidnošću na grupnoj i podgrupnoj osnovi.
(106)
U istom smislu, gdje nije odobreno izuzeće, likvidnosnim tokovima između dviju institucija iz iste grupe, na koje se primjenjuje nadzor na konsolidiranoj osnovi, treba, kad likvidnosni zahtjev postane obvezujuća mjera, dati preferencijalne stope priljeva i odljeva samo u slučaju kad su na snazi sve potrebne zaštite. Takvi posebni preferencijalni tretmani trebaju biti usko definirani i povezani s ispunjavanjem velikog broja strogih i objektivnih uvjeta. Posebni tretman koji se primjenjuje na određeni unutargrupni tok treba biti dobiven metodologijom koja upotrebljava objektivne kriterije i parametre za utvrđivanje određenih razina priljeva i odljeva između institucije i druge ugovorne strane. Na osnovi promatranja te uz podršku izvješća EBA-e Komisija treba, prema potrebi i kao dio delegiranog akta koji donosi u skladu s ovom Uredbom, a kojim se određuje zahtjev za likvidnosnu pokrivenost, biti ovlaštena donositi delegirane akte za određivanje tih posebnih unutargrupnih tretmana, metodologije i objektivnih kriterija s kojima su oni povezani te postupaka usvajanja zajedničke odluke o procjeni tih kriterija.
(107)
Obveznice koje je izdala irska nacionalna agencija za upravljanje imovinom (engl. National Asset Management Agency, NAMA) u Irskoj imaju poseban značaj za oporavak irskog bankarstva te je njihovo izdavanje dobilo prethodnu suglasnost država članica te ga je Komisija odobrila kao instrumente državne potpore, kao mjeru pomoći koja je donesena da se ukloni imovina umanjene vrijednosti iz bilanca određenih kreditnih institucija. Izdavanje takvih obveznica, kao prijelaznu mjeru podržavaju Komisija i ESB, te je ono čini sastavnim dijelom restrukturiranja irskog bankarskog sustava. Za te obveznice jamči irska vlada te su one priznati kolateral kod monetarnih tijela. Komisija treba u delegiranom aktu, koji donosi u skladu s ovom Uredbom o određivanju zahtjeva za likvidnosnu pokrivenost, razmotriti posebne mehanizme za nastavak priznavanja prenosive imovine koju su izdali ili za koju jamče subjekti s odobrenjem Unije u okviru državnih potpora. Komisija s tim u vezi treba uzeti u obzir činjenicu da institucijama koje izračunavaju zahtjeve za likvidnosnom pokrivenosti u skladu s ovom Uredbom treba dopustiti da do prosinca 2019. uključe nadređene obveznice NAMA-e kao imovinu iznimno visoke likvidnosti i kreditne kvalitete.
(108)
Slično tomu, obveznice koje je izdalo španjolsko društvo za upravljanje imovinom imaju poseban značaj za oporavak španjolskog bankarstva te predstavljaju prijelaznu mjeru koju podržavaju Komisija i ESB kao sastavni dio restrukturiranja španjolskog bankarskog sustava. Budući da je izdavanje tih obveznica utvrđeno u Memorandumu o razumijevanju o uvjetovanju politike financijskog sektora koji su 23. srpnja 2012. potpisali Komisija i španjolska tijela, prijenos imovine mora odobriti Komisija kao mjeru državne potpore kojom se iz bilance određenih kreditnih institucija uklanja imovina umanjene vrijednosti, u opsegu do kojeg za obveznice jamči španjolska vlada te ih monetarna tijela priznaju kao kolateral. Komisija treba u delegiranom aktu, koji donosi u skladu s ovom Uredbom o određivanju zahtjeva za likvidnosnu pokrivenost, razmotriti posebne mehanizme za nastavak priznavanja prenosive imovine koju su izdali ili za koju jamče subjekti s odobrenjem Unije u okviru državnih potpora. Komisija s tim u vezi treba uzeti u obzir činjenicu da institucijama koje izračunavaju zahtjeve za likvidnosnom pokrivenosti u skladu s ovom Uredbom treba dopustiti da do prosinca 2023. uključe nadređene obveznice španjolskog društva za upravljanje imovinom kao imovinu iznimno visoke likvidnosti i kreditne kvalitete.
(109)
Na osnovi izvješća koje je EBA obavezna dostaviti te pri pripremi prijedloga delegiranog akta o likvidnosnim zahtjevima, Komisija također treba razmotriti treba li na jednak način tretirati nadređene obveznice koje izdaju pravne osobe slične irskoj NAMA-i ili španjolskom društvu za upravljanje imovinom koje su s jednakom namjenom osnovane u bilo kojoj drugoj državi članici te imaju posebnu važnost za oporavak banaka, ako za te obveznice jamči središnja država dotične države članice te ih monetarna tijela priznaju kao kolateral.
(110)
Pri sastavljanju nacrta regulatornih tehničkih standarda za utvrđivanje metoda mjerenja dodatnog odljeva EBA treba razmotriti standardizirani pristup zasnovan na povijesnim podacima kao metodu takvog mjerenja.
(111)
Do uvođenja omjera neto stabilnih izvora financiranja (NSFR) kao obvezujućeg minimalnog standarda institucije trebaju poštovati opću obvezu financiranja. Opća obveza financiranja ne treba biti određena kao zahtjev za omjer. Ako se do uvođenja NSFR-a nacionalnim propisima uvede omjer stabilnih izvora financiranja kao minimalni standard, institucije trebaju poštovati taj minimalni standard.
(112)
Osim kratkoročnih likvidnosnih potreba institucije također trebaju imati stabilne strukture financiranja tijekom dužih razdoblja. BCBS je u prosincu 2010. dogovorio da će NSFR do 1. siječnja 2018. postati minimalni standard, a da će BCBS uspostaviti stroge postupke izvješćivanja za praćenje omjera u prijelaznom razdoblju, te će nastaviti ocjenjivati posljedice tih standarda na financijska tržišta, odobravanje kredita i gospodarski razvoj i, prema potrebi, rješavati neželjene posljedice. BCBS je stoga odredio da će za NSFR vrijediti razdoblje promatranja, uključujući klauzulu o provjeri. U tom smislu, na osnovi izvješćivanja koje zahtijeva ova Uredba, EBA treba ocijeniti kako bi trebao biti oblikovan zahtjev za stabilne izvore financiranja. Na temelju te ocjene Komisija treba podnijeti izvještaj Europskom parlamentu i Vijeću, zajedno s nekim odgovarajućim prijedlozima, radi uvođenja takvog zahtjeva do 2018. godine.
(113)
Nedostaci u korporativnom upravljanju određenog broja institucija pridonijeli su prekomjernom i nerazboritom preuzimanju rizika u bankarskom sektoru, što je dovelo do neuspjeha određenih institucija i do sistemskih problema.
(114)
Kako bi se olakšalo praćenje praksi korporativnog upravljanja institucija i unaprijedila tržišna disciplina, institucije trebaju javno objavljivati svoja pravila korporativnog upravljanja. Njihova upravljačka tijela trebaju odobriti i javno objaviti izjavu koja će uvjeriti javnost da su ta pravila primjerena i učinkovita.
(115)
Kako bi se uzela u obzir raznolikost poslovnih modela institucija na unutarnjem tržištu, treba dobro ispitati određene dugoročne strukturalne zahtjeve kao što su NSFR i omjer financijske poluge s ciljem poticanja različitih dobrih bankovnih struktura koje djeluju te trebaju nastaviti djelovati u korist gospodarstva Unije.
(116)
Za neprekinuto pružanje financijskih usluga kućanstvima i pravnim osobama potrebna je stabilna struktura izvora financiranja. Dugoročni tokovi izvora financiranja u financijskim sustavima brojnih država članica, koji se zasnivaju na bankama, mogu imati općenito drukčije karakteristike od onih na međunarodnim tržištima. K tome, u državama članicama su se možda razvile i posebne strukture izvora financiranja kako bi osigurale stabilno financiranje dugoročnih ulaganja, uključujući decentralizirane bankovne strukture za usmjeravanje likvidnosti ili specijalizirane hipotekarne vrijednosne papire kojima se trguje na visokolikvidnim tržištima ili su dobrodošla ulaganja za dugoročne ulagatelje. Te je strukturne činitelje potrebno pažljivo razmotriti. Stoga je ključno da EBA i ESRB, kad međunarodni standardi budu jednom konačno oblikovani, na osnovi izvješćivanja koje se nalaže ovom Uredbom, procijene kako treba osmisliti zahtjev za stabilnim izvorima financiranja uzimajući u potpunosti u obzir različitost struktura izvora financiranja na bankovnim tržištima u Uniji.
(117)
Kako bi se osigurala postupna konvergencija razine regulatornog kapitala i bonitetnih usklađenja koja se primjenjuju na definiciju regulatornog kapitala diljem Unije i na definiciju regulatornog kapitala iz ove Uredbe u prijelaznom razdoblju, treba osigurati postupno uvođenje kapitalnih zahtjeva iz ove Uredbe. Ključno je osigurati da to postupno uvođenje bude u skladu s nedavnim unapređenjima koja su države članice provele u vezi sa zahtijevanim razinama regulatornoga kapitala i u vezi s definicijom regulatornoga kapitala u državama članicama. Zato nadležna tijela trebaju u prijelaznom razdoblju unutar definirane donje i gornje granice odrediti koliko brzo će se uvesti zahtijevana razina regulatornoga kapitala i bonitetna usklađenja iz ove Uredbe.
(118)
Kako bi se olakšao neometan prijelaz s različitih bonitetnih usklađenja koja se trenutačno koriste u državama članicama na skup bonitetnih usklađenja iz ove Uredbe, nadležna tijela u prijelaznom razdoblju moraju moći i dalje zahtijevati od institucija da u ograničenom opsegu provode bonitetna usklađenja regulatornoga kapitala koja odstupaju od ove Uredbe.
(119)
Da bi institucije imale dovoljno vremena za dosizanje novih potrebnih razina i definicije regulatornoga kapitala, određene instrumente kapitala koji nisu u skladu s definicijom regulatornoga kapitala iz ove Uredbe treba u razdoblju od 1. siječnja 2013. do 31. prosinca 2021. postupno isključivati. Osim toga, određene instrumente koje je pružila država treba na ograničeno vrijeme u cijelosti priznati u regulatornom kapitalu. Nadalje, računi premija na dionice povezani sa stavkama koje se priznaju kao regulatorni kapital u skladu s nacionalnim mjerama prenošenja Direktive 2006/48/EZ trebaju se u određenim okolnostima priznavati kao redovni osnovni kapital.
(120)
S ciljem postupnog približavanja jedinstvenim pravilima u vezi s objavljivanjem točnih i cjelovitih informacija institucija sudionicima na tržištu o profilu rizičnosti pojedinačnih institucija, zahtjeve za objavu treba uvoditi postupno.
(121)
Kako bi se uzela u obzir kretanja na tržištu i iskustva u vezi s primjenom ove Uredbe, Komisija mora Europskom parlamentu i Vijeću podnositi izvještaje, a prema potrebi i prijedloge zakonodavnih akata, o mogućem učinku kapitalnih zahtjeva na gospodarski ciklus minimalnih kapitalnih zahtjeva za izloženosti u obliku pokrivenih obveznica, velikih izloženosti, likvidnosnih zahtjeva, financijske poluge, izloženosti prenesenom kreditnom riziku, kreditnom riziku druge ugovorne strane i metode izvorne izloženosti, izloženosti prema stanovništvu na definiciju priznatog kapitala i obuhvat primjene ove Uredbe.
(122)
Glavna namjena pravnog okvira za kreditne institucije treba biti osiguravanje pružanja ključnih usluga realnom gospodarstvu uz ograničavanje rizika moralnog hazarda. Strukturno odvajanje bankarskih aktivnosti sa stanovništvom od aktivnosti investicijskog bankarstva unutar pojedine bankarske grupacije treba biti jedan od ključnih alata u ostvarivanju tog cilja. Stoga, nijedna odredba u trenutačnom regulatornom okviru ne bi trebala spriječiti uvođenje mjera za ostvarivanje tog odvajanja. Od Komisije treba zatražiti analiziranje strukturnog odvajanja u Uniji i dostavljanje izvješća i, prema potrebi, prijedloga zakonodavnih akata Europskom parlamentu i Vijeću.
(123)
Slično tomu, da bi se zaštitili deponenti i sačuvala financijska stabilnost državama članicama također treba dopustiti donošenje strukturnih mjera koje zahtijevaju od kreditnih institucija koje su dobile odobrenje za rad u toj državi članici da smanje svoje izloženosti prema različitim pravnim osobama ovisno o aktivnostima, bez obzira na to gdje se te aktivnosti obavljaju. Međutim, budući da bi takve mjere mogle negativno utjecati na unutarnje tržište uzrokujući njegovu fragmentaciju, treba ih odobriti samo pod strogim uvjetima, do stupanja na snagu budućeg pravnog akta kojim će se te mjere izričito uskladiti.
(124)
Kako bi se pobliže odredili zahtjevi iz ove Uredbe, Komisiji treba dodijeliti ovlast za donošenje akata u skladu s člankom 290. UFEU-a u smislu tehničkih prilagodbi ovoj Uredbi radi pojašnjavanja definicija kako bi se osigurala jedinstvena provedba ove Uredbe ili uzela u obzir kretanja na financijskim tržištima, usklađivanja terminologije i oblikovanja definicija u skladu s budućim relevantnim aktima, prilagodbe odredbi ove Uredbe o regulatornom kapitalu kako bi odražavale promjene računovodstvenih standarda ili prava Unije ili u vezi s konvergencijom nadzornih praksi, proširenja popisa kategorija izloženosti za potrebe standardiziranog pristupa ili IRB pristupa kako bi se uzeli u obzir događaji na financijskim tržištima, prilagodbe određenih iznosa koji se odnose na te kategorije izloženosti kako bi se uzeli u obzir učinci inflacije, prilagodbe popisa i klasifikacije izvanbilančnih stavki i prilagodbe posebnih odredbi i tehničkih kriterija za tretman kreditnog rizika druge ugovorne strane, standardiziranog pristupa i IRB pristupa, smanjenja kreditnog rizika, sekuritizacije, operativnog rizika, tržišnog rizika, likvidnosti, financijske poluge i objavljivanja kako bi se uzela u obzir kretanja na financijskim tržištima ili promjene računovodstvenih standarda ili prava Unije ili u vezi s konvergencijom nadzornih praksi i mjerenja rizika te rezultati ocjene različitih pitanja koja se odnose na područje primjene Direktive 2004/39/EZ.
(125)
Komisiji treba dodijeliti i ovlast za donošenje akata u skladu s člankom 290. UFEU-a u vezi s određivanjem privremenog smanjenja razine regulatornog kapitala ili pondera rizika iz ove Uredbe kako bi se uzele u obzir posebne okolnosti, pojasnila izuzeća određenih izloženosti iz primjene odredbi ove Uredbe o velikim izloženostima, pobliže odredili iznosi bitni za izračun kapitalnih zahtjeva za knjigu trgovanja kako bi se uzela u obzir kretanja na gospodarskom i monetarnom području, prilagodile kategorije investicijskih društava koje imaju pravo na određena odstupanja od zahtijevanih razina regulatornog kapitala kako bi se uzela u obzir kretanja na financijskim tržištima, pojasnio zahtjev da investicijska društva imaju regulatorni kapital koji je istovjetan četvrtini njihovih fiksnih općih troškova iz prethodne godine kako bi se osigurala jedinstvena provedba ove Uredbe, odredili elementi regulatornog kapitala od kojih treba odbijati ulaganja institucije u instrumente određenih subjekata, uvele dodatne prijelazne odredbe u vezi s tretmanom aktuarskih dobitaka i gubitaka kod mjerenja obveza institucija koje se odnose na mirovinski fond pod pokroviteljstvom poslodavca. Osobito je važno da se Komisija tijekom svog pripremnog rada provede odgovarajuća savjetovanja, uključujući i ona na stručnoj razini. Komisija pri pripremi i sastavljanju delegiranih akata treba osigurati istodoban, pravodoban i odgovarajući prijenos relevantnih dokumenata Europskom parlamentu i Vijeću.
(126)
U skladu s Deklaracijom br. 39 o članku 290. UFEU-a, Komisija se treba nastaviti savjetovati sa stručnjacima koje su imenovale države članice pri pripremi nacrta delegiranih akata u području financijskih usluga, u skladu sa svojom uspostavljenom praksom.
(127)
Tehnički standardi financijskih usluga trebaju osigurati usklađenost, jednake uvjete i odgovarajuću zaštitu deponenata, ulagatelja i potrošača diljem Unije. Budući da je EBA visokospecijalizirano stručno tijelo, bilo bi učinkovito i primjereno da joj se dodijeli zadaća razrade nacrta regulatornih i provedbenih tehničkih standarda koji ne uključuju odluke o politikama, koje će ona dostaviti Komisiji. EBA treba pri sastavljanju nacrta tehničkih standarda osigurati učinkovite administrativne i izvještajne postupke. Izvještajni formati trebaju biti razmjerni vrsti, opsegu i složenosti poslova institucija.
(128)
Komisija treba donijeti nacrt regulatornih tehničkih standarda koji je sastavila EBA u području uzajamnih institucija, zadruga, štednih institucija ili sličnih institucija, određenih instrumenata regulatornog kapitala, bonitetnih usklađivanja, odbitaka od regulatornog kapitala, instrumenata dodatnog regulatornog kapitala, manjinskih udjela, pomoćnih bankarskih usluga, tretmana ispravka vrijednosti za kreditni rizik, vjerojatnosti nastanka statusa neispunjavanja obveza, gubitka zbog nastanka statusa neispunjavanja obveza, pristupa ponderiranju imovine rizikom, konvergencije nadzornih praksi, likvidnosti i prijelaznih režima za regulatorni kapital delegiranim aktima u skladu s člankom 290. UFEU-a i člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010. Osobito je važno da Komisija tijekom pripremnog rada provede odgovarajuća savjetovanja, uključujući i ona na stručnoj razini. Komisija i EBA trebaju osigurati da te standarde i zahtjeve mogu primijeniti sve odgovarajuće institucije na način koji je razmjeran vrsti, opsegu i složenosti tih institucija i poslova koje obavljaju.
(129)
Provedba nekih delegiranih akata iz ove Uredbe, kao što je delegirani akt u vezi s zahtjevom za likvidnosnu pokrivenost, može potencijalno imati značajan utjecaj na institucije pod nadzorom i realno gospodarstvo. Komisija treba osigurati da su Europski parlament i Vijeće uvijek dobro informirani o bitnim kretanjima na međunarodnoj razini i stajalištima Komisije puno prije objave delegiranih akata.
(130)
Komisija treba biti ovlaštena i za donošenje provedbenih tehničkih standarda koje je sastavila EBA, a koji se odnose na konsolidaciju, zajedničke odluke, izvješćivanje, objavljivanje, izloženosti osigurane hipotekama, procjenu rizika, pristupe ponderiranju imovine rizikom, pondere rizika i utvrđivanje određenih kategorija izloženosti, tretman opcija i varanta, pozicije u vlasničkim instrumentima i stranoj valuti, korištenje internih modela, financijsku polugu i izvanbilančne stavke provedbenim akatima u skladu s člankom 291. UFEU-a i člankom 15. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
(131)
S obzirom na detaljnost i broj regulatornih tehničkih standarda koje je potrebno donijeti u skladu s ovom Uredbom, kada Komisija donese regulatorni tehnički standard koji je jednak nacrtu regulatornog tehničkog standarda koji je dostavila EBA, razdoblje u kojem Europski parlament ili Vijeće mogu uložiti prigovor na regulatorni tehnički standard treba, prema potrebi, biti dodatno produženo za jedan mjesec. Štoviše, Komisija treba nastojati donijeti regulatorni tehnički standard dovoljno unaprijed kako bi Europskom parlamentu i Vijeću omogućila obavljanje potpunog pregleda, uzimajući u obzir opseg i složenost regulatornih tehničkih standarda te detalje poslovnika i raspored poslova i sastav Europskog parlamenta i Vijeća.
(132)
Kako bi se osigurao visok stupanj transparentnosti, EBA treba provesti savjetovanje u vezi s nacrtom tehničkih standarda iz ove Uredbe. EBA i Komisija trebaju što je prije moguće početi pripremati svoja izvješća o zahtjevima za likvidnost i financijsku polugu kako je predviđeno ovom Uredbom.
(133)
Kako bi se osigurali jedinstveni uvjeti za provedbu ove Uredbe, Komisiji treba dodijeliti provedbene ovlasti. Te ovlasti treba provoditi u skladu s Uredbom EU br. 182/2011 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. veljače 2011. o utvrđivanju pravila i općih načela u vezi s mehanizmima nadzora država članica nad izvršavanjem provedbenih ovlasti Komisije (18).
(134)
U skladu s člankom 345. UFEU-a, kojim se propisuje da Ugovori ni na koji način ne dovode u pitanje pravila u državama članicama kojima se uređuje sustav vlasništva, ovom Uredbom se ne favoriziraju niti diskriminiraju vrste vlasništva u njezinom području primjene.
(135)
Obavljeno je savjetovanje s Europskim nadzornikom za zaštitu podataka u skladu s člankom 28. stavkom 2. Uredbe (EZ) br. 45/2001 koji je donio mišljenje (19).
(136)
Uredbu (EU) br. 648/2012 treba u skladu s time izmijeniti,
DONIJELI SU OVU UREDBU:
DIO PRVI
OPĆE ODREDBE
GLAVA I.
PREDMET, PODRUČJE PRIMJENE I DEFINICIJE
Članak 1.
Područje primjene
Ovom Uredbom propisuju se jedinstvena pravila u vezi s općim bonitetnim zahtjevima koje institucije koje podliježu nadzoru u skladu s Direktivom 2013/36/EU moraju ispunjavati u odnosu na sljedeće stavke:
(a)
kapitalni zahtjevi koji se odnose na potpuno mjerive, jedinstvene i standardizirane elemente kreditnog rizika, tržišnog rizika, operativnog rizika i rizika namire;
(b)
zahtjevi za ograničavanje velikih izloženosti;
(c)
nakon stupanja na snagu delegiranog akta iz članka 460., likvidnosni zahtjevi koji se odnose na potpuno mjerive, jedinstvene i standardizirane elemente likvidnosnog rizika;
(d)
izvještajni zahtjevi u vezi s točkama (a), (b) i (c) i s financijskom polugom;
(e)
zahtjevi za javnu objavu.
Ovom Uredbom ne određuju se zahtjevi za objavljivanje za nadležna tijela u području bonitetne regulative i nadzora institucija propisani Direktivom 2013/36/EU.
Članak 2.
Nadzorne ovlasti
Radi osiguranja usklađenosti s ovom Uredbom, nadležna tijela moraju imati ovlasti i provoditi postupke navedene u Direktivi 2013/36/EU.
Članak 3.
Primjena strožih zahtjeva od strane institucija
Ova Uredba ne sprečava institucije da imaju regulatorni kapital i njegove sastavne dijelove koji nadilaze zahtjeve navedene u Uredbi odnosno provode mjere koje su strože od navedenih u Uredbi.
Članak 4.
Definicije
1. Za potrebe ove Uredbe primjenjuju se sljedeće definicije:
(1)
„kreditna institucija” znači društvo čija je djelatnost primanje depozita ili ostalih povratnih sredstava od javnosti te odobravanje kredita za vlastiti račun;
(2)
„investicijsko društvo” znači osoba definirana člankom 4. stavkom 1. točkom (1) Direktive 2004/39/EZ koja podliježe zahtjevima navedenim u toj Direktivi, isključujući sljedeće:
(a)
kreditne institucije;
(b)
lokalne pravne osobe;
(c)
društva koja nemaju odobrenje za pružanje pomoćnih usluga navedenih u točki (1) odjeljka B Priloga I. Direktivi 2004/39/EZ, koja pružaju samo jednu investicijsku uslugu ili aktivnost ili više njih navedenih u točkama 1., 2., 4. i 5. odjeljka A Priloga I. toj Direktivi i kojima nije dopušteno držati novac ili vrijednosne papire koji pripadaju njihovim klijentima, i koja iz tog razloga ni u jednom trenutku ne smiju stupiti u dužnički odnos s tim klijentima;
(3)
„institucija” znači kreditna institucija ili investicijsko društvo;
(4)
„lokalna pravna osoba” znači pravna osoba koja trguje za vlastiti račun na tržištima financijskih budućnosnica ili opcija ili drugih izvedenica te na gotovinskim tržištima, isključivo radi zaštite pozicija na tržištima izvedenica, ili koja trguje za račune drugih članova tih tržišta i za koje jamče klirinški članovi istih tržišta, ako odgovornost za osiguranje provedbe ugovora koje sklapa takva pravna osoba preuzimaju klirinški članovi istih tržišta;
(5)
„društvo za osiguranje” znači društvo za osiguranje definirano člankom 13. točkom (1) Direktive 2009/138/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 25. studenoga 2009. o osnivanju i obavljanju djelatnosti osiguranja i reosiguranja (Solventnost II) (20);
(6)
„društvo za reosiguranje” znači društvo za reosiguranje definirano člankom 13. točkom (4) Direktive 2009/138/EZ;
(7)
„subjekt za zajedničko ulaganje” ili „CIU” znači UCITS definiran člankom 1. stavkom 2. Direktive 2009/65/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. o usklađivanju zakona i drugih propisa u odnosu na subjekte za zajednička ulaganja u prenosive vrijednosne papire (UCITS) (21), uključujući, osim ako je drukčije određeno, subjekte iz trećih zemalja koji obavljaju slične djelatnosti i koji podliježu nadzoru u skladu s pravom Unije ili pravom treće zemlje koja primjenjuje nadzorne i regulatorne zahtjeve koji su barem istovjetni onima koji se primjenjuju u Uniji, alternativni investicijski fond (22) definiran člankom 4. stavkom 1. točkom (a) Direktive 2011/61/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2011. o upraviteljima alternativnih investicijskih fondova ili alternativni investicijski fond izvan EU-a definiran člankom 4. stavkom 1. točkom (aa) te Direktive;
(8)
„subjekt javnog sektora” znači neprofitno administrativno tijelo odgovorno središnjoj državi, područnoj (regionalnoj) ili lokalnoj samoupravi ili tijelima koja imaju iste ovlasti kao područna (regionalna) ili lokalna samouprava, ili neprofitno društvo koje je u vlasništvu ili koje su osnovale i financiraju središnja država ili područna (regionalna) ili lokalna samouprava, i za koje vrijedi izričito jamstvo i može uključivati zakonski regulirana samoupravna tijela koja su pod javnim nadzorom;
(9)
„upravljačko tijelo” znači upravljačko tijelo definirano člankom 3. stavkom 1. točkom (7) Direktive 2013/36/EU;
(10)
„više rukovodstvo” znači više rukovodstvo definirano člankom 3. stavkom 1. točkom (9) Direktive 2013/36/EU;
(11)
„sistemski rizik” znači sistemski rizik definiran člankom 3. stavkom 1. točkom (10) Direktive 2013/36/EU;
(12)
„rizik modela” znači rizik modela definiran člankom 3. stavkom 1. točkom (11) Direktive 2013/36/EU;
(13)
„inicijator” znači sljedeće:
(a)
subjekt koji je sam ili preko povezanih subjekata izravno ili neizravno sudjelovao u izvornom ugovoru na temelju kojeg su nastale obveze ili potencijalne obveze dužnika ili potencijalnog dužnika zbog kojih nastaje izloženost koja je predmet sekuritizacije; ili
(b)
subjekt koji kupuje izloženosti treće strane za svoj račun, a zatim ih sekuritizira;
(14)
„sponzor” znači institucija, osim institucije inicijatora, koja uspostavlja i upravlja programom komercijalnih zapisa osiguranih imovinom ili nekom drugom sekuritizacijskom strukturom koja otkupljuje izloženosti od trećih osoba;
(15)
„matično društvo” znači sljedeće:
(a)
matično društvo u smislu članaka 1. i 2. Direktive 83/349/EEZ;
(b)
za potrebe odjeljka II. poglavlja 3. i 4. glave VII. i glave VIII. Direktive 2013/36/EU te dijela petog ove Uredbe, matično društvo u smislu članka 1. stavka 1. Direktive 83/349/EEZ i svako društvo koje stvarno ostvaruje dominantan utjecaj na drugo društvo;
(16)
„društvo kći” znači sljedeće:
(a)
društvo kći u smislu članaka 1. i 2. Direktive 83/349/EEZ;
(b)
društvo kći u smislu članka 1. stavka 1. Direktive 83/349/EEZ i svako društvo nad kojim matično društvo stvarno ostvaruje dominantan utjecaj;
Društva kćeri društava kćeri također se smatraju društvima kćerima društva koje je njihovo izvorno matično društvo;
(17)
„podružnica” znači mjesto poslovanja koje predstavlja pravno ovisni dio institucije, te koje izravno obavlja sve ili neke poslove koji su dio djelatnosti institucija;
(18)
„društvo za pomoćne usluge” znači društvo čiju osnovnu djelatnost čini vlasništvo nad imovinom ili upravljanje njome, upravljanje uslugama obrade podataka ili slična djelatnost koja je pomoćna u odnosu na osnovnu djelatnost jedne institucije ili više njih;
(19)
„društvo za upravljanje imovinom” znači društvo za upravljanje imovinom definirano člankom 2. točkom (5) Direktive 2002/87/EZ ili upravitelj alternativnog investicijskog fonda definiran člankom 4. stavkom 1. točkom (b) Direktive 2011/61/EU, uključujući, osim ako je drukčije određeno, subjekte iz trećih zemalja koji obavljaju slične djelatnosti i koji podliježu propisima treće zemlje koja primjenjuje nadzorne i regulatorne zahtjeve koji su barem istovjetni onima koji se primjenjuju u Uniji;
(20)
„financijski holding” znači financijska institucija čija su društva kćeri isključivo ili uglavnom institucije ili financijske institucije, pri čemu je najmanje jedno od tih društava kćeri institucija, i koja nije mješoviti financijski holding;
(21)
„mješoviti financijski holding” znači mješoviti financijski holding definiran člankom 2. točkom (15) Direktive 2002/87/EZ;
(22)
„mješoviti holding” znači matično društvo, osim financijskog holdinga ili institucije ili mješovitog financijskog holdinga, čija društva kćeri obuhvaćaju barem jednu instituciju;
(23)
„društvo za osiguranje iz treće zemlje” znači društvo za osiguranje iz treće zemlje definirano člankom 13. točkom (3) Direktive 2009/138/EZ;
(24)
„društvo za reosiguranje iz treće zemlje” znači društvo za reosiguranje iz treće zemlje definirano člankom 13. točkom (6) Direktive 2009/138/EZ;
(25)
„priznato investicijsko društvo iz treće zemlje” znači društvo koje ispunjava sve sljedeće uvjete:
(a)
društvo koje bi, da ima poslovni nastan u Uniji, bilo obuhvaćeno definicijom investicijskog društva;
(b)
društvo koje ima odobrenje za rad u trećoj zemlji;
(c)
društvo koje podliježe bonitetnim pravilima i ispunjava bonitetna pravila koja nadležna tijela smatraju barem jednako strogima kao što su ona koja propisuje ova Uredba ili Direktiva 2013/36/EU;
(26)
„financijska institucija” znači društvo koje nije institucija, a čija je osnovna djelatnost stjecanje udjela ili obavljanje jedne ili više djelatnosti navedenih u točkama od 2. do 12. i točki 15. Priloga I. Direktivi 2013/36/EU, uključujući financijski holding, mješoviti financijski holding, instituciju za platni promet u smislu Direktive 2007/64/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. studenoga 2007. o uslugama platnog prometa na unutarnjem tržištu (23) i društvo za upravljanje imovinom te isključujući osigurateljne holdinge i mješovite osigurateljne holdinge definirane člankom 212. stavkom 1. točkama (f) i (g) Direktive 2009/138/EZ;
(27)
„subjekt financijskog sektora” znači jedno od sljedećeg:
(a)
institucija;
(b)
financijska institucija;
(c)
društvo za pomoćne usluge uključeno u konsolidirani financijski položaj institucije;
(d)
društvo za osiguranje;
(e)
društvo za osiguranje iz treće zemlje;
(f)
društvo za reosiguranje;
(g)
društvo za reosiguranje iz treće zemlje;
(h)
osigurateljni holding definiran člankom 212. stavkom 1. točkom (f) Direktive 2009/138/EZ;
(k)
društvo isključeno iz područja primjene Direktive 2009/138/EZ u skladu s člankom 4. te Direktive;
(l)
društvo iz treće zemlje čija je osnovna djelatnost usporediva s bilo kojim subjektom navedenim u točkama od (a) do (k);
(28)
„matična institucija u državi članici” znači institucija u državi članici koja ima instituciju ili financijsku instituciju koja je društvo kći ili koja ima sudjelujući udio u takvoj instituciji ili financijskoj instituciji te koja sama nije društvo kći neke druge institucije koja je dobila odobrenje za rad u istoj državi članici ili financijskog holdinga ili mješovitog financijskog holdinga koji je osnovan u istoj državi članici;
(29)
„matična institucija iz EU-a” znači matična institucija u državi članici koja nije društvo kći neke druge institucije koja je odobrenje za rad dobila u bilo kojoj državi članici ili financijskog holdinga ili mješovitog financijskog holdinga koji je osnovan u bilo kojoj državi članici;
(30)
„matični financijski holding u državi članici” znači financijski holding koji sam nije društvo kći institucije koja je odobrenje za rad dobila u istoj državi članici ili financijskog holdinga ili mješovitog financijskog holdinga koji je osnovan u istoj državi članici;
(31)
„matični financijski holding iz EU-a” znači matični financijski holding u državi članici koji nije društvo kći institucije koja je odobrenje za rad dobila u bilo kojoj državi članici ili drugog financijskog holdinga ili mješovitog financijskog holdinga koji je osnovan u bilo kojoj državi članici;
(32)
„matični mješoviti financijski holding u državi članici” znači mješoviti financijski holding koji sam nije društvo kći institucije koja je odobrenje za rad dobila u istoj državi članici ili financijskog holdinga ili mješovitog financijskog holdinga koji je osnovan u toj istoj državi članici;
(33)
„matični mješoviti financijski holding iz EU-a” znači matični mješoviti financijski holding u državi članici koji nije društvo kći institucije koja je odobrenje za rad dobila u bilo kojoj državi članici ili drugog financijskog holdinga ili mješovitog financijskog holdinga koji je osnovan u bilo kojoj državi članici;
(34)
„središnja druga ugovorna strana” znači središnja druga ugovorna strana definirana člankom 2. točkom (1) Uredbe (EU) br. 648/2012;
(35)
„sudjelujući udio” znači sudjelujući udio u smislu prve rečenice članka 17. Četvrte direktive Vijeća 78/660/EEZ od 25. srpnja 1978. o godišnjim financijskim izvještajima određenih vrsta trgovačkih društava (24) ili vlasništvo, izravno ili neizravno, nad 20 % ili više glasačkih prava ili kapitala nekog društva;
(36)
„kvalificirani udio” znači izravno ili neizravno ulaganje u društvo koje predstavlja 10 % ili više kapitala ili glasačkih prava ili koje omogućava ostvarivanje značajnog utjecaja na upravljanje tim društvom;
(37)
„kontrola” znači odnos između matičnog društva i društva kćeri, na način kako je definirano člankom 1. Direktive 83/349/EEZ ili računovodstvenim standardima kojima institucija podliježe u skladu s Uredbom (EZ) br. 1606/2002 ili sličan odnos između bilo koje fizičke ili pravne osobe i društva;
(38)
„uska povezanost” znači situacija u kojoj su dvije ili više fizičkih ili pravnih osoba povezane na bilo koji od sljedećih načina:
(a)
sudjelujući udio u obliku vlasništva, izravnog ili putem kontrole, nad 20 % ili više glasačkih prava ili kapitala društva;
(b)
kontrola;
(c)
činjenica da su obje ili sve osobe stalno povezane s istom trećom osobom odnosom kontrole;
(39)
„grupa povezanih osoba” znači jedno od sljedećeg:
(a)
dvije ili više fizičkih ili pravnih osoba koje, ako se ne dokaže drukčije, predstavljaju jedan rizik jer jedna od njih, izravno ili neizravno, ima kontrolu nad drugom osobom ili drugim osobama;
(b)
dvije ili više fizičkih ili pravnih osoba između kojih ne postoji odnos kontrole opisan u točki (a), a za koje se smatra da predstavljaju jedan rizik jer su tako međusobno povezane da, ako bi za jednu od tih osoba nastali financijski problemi, posebno teškoće povezane s financiranjem ili otplatom, druga osoba ili sve ostale osobe vjerojatno bi se i same suočile s poteškoćama povezanim s financiranjem ili otplatom.
Neovisno o točkama (a) i (b) kada središnja država ima izravnu kontrolu nad ili je izravno povezana s više od jednom fizičkom ili pravnom osobom, grupa koju čine središnja država i sve fizičke ili pravne osobe nad kojima ona u skladu s točkom (a) ima izravnu ili neizravnu kontrolu ili su u skladu s točkom (b) povezane s njom ne mora se smatrati grupom povezanih osoba. Umjesto toga se postojanje grupe povezanih osoba koju čine središnja država i druge fizičke ili pravne osobe može procjenjivati zasebno za svaku osobu nad kojom ona u skladu s točkom (a) ima izravnu kontrolu ili s kojom je u skladu s točkom (b) izravno povezana i sve fizičke i pravne osobe nad kojima ta osoba u skladu s točkom (a) ima kontrolu ili koje su u skladu s točkom (b) povezane s tom osobom, uključujući središnju državu. Isto vrijedi i za slučajeve koji uključuju područnu (regionalnu) ili lokalnu samoupravu na koju se primjenjuje članak 115. stavak 2.;
(40)
„nadležno tijelo” znači tijelo javne vlasti ili tijelo koje je u skladu s nacionalnim pravom i službeno priznato i ovlašteno za nadzor nad institucijama u sklopu sustava nadzora na snazi u dotičnoj državi članici;
(41)
„konsolidirajuće nadzorno tijelo” znači nadležno tijelo odgovorno za provođenje nadzora na konsolidiranoj osnovi matičnih institucija iz EU-a i institucija koje kontroliraju matični financijski holdinzi iz EU-a ili matični mješoviti financijski holdinzi iz EU-a;
(42)
„odobrenje za rad” znači instrument koji nadležna tijela izdaju u bilo kojem obliku, a kojim se daje pravo na obavljanje djelatnosti;
(43)
„matična država članica” znači država članica u kojoj je institucija dobila odobrenje za rad;
(44)
„država članica domaćin” znači država članica u kojoj institucija ima podružnicu ili u kojoj pruža usluge;
(45)
„središnje banke ESSB-a” znači nacionalne središnje banke članice Europskog sustava središnjih banaka (ESSB) i Europska središnja banka (ESB);
(46)
„središnje banke” znači središnje banke ESSB-a i središnje banke trećih zemalja;
(47)
„konsolidirani položaj” znači položaj koji nastaje kao rezultat primjene zahtjeva ove Uredbe u skladu s poglavljem 2. glave II. dijela prvog na jednu instituciju kao da ta institucija s jednim ili više drugih subjekata čini jednu jedinstvenu instituciju;
(48)
„konsolidirana osnova” znači na osnovi konsolidiranog položaja;
(49)
„potkonsolidirana osnova” znači na osnovi konsolidiranog položaja matične institucije, financijskog holdinga ili mješovitog financijskog holdinga, isključujući podgrupu subjekata ili na osnovi konsolidiranog položaja matične institucije, financijskog holdinga ili mješovitog financijskog holdinga koji nije konačna matična institucija, financijski holding ili mješoviti financijski holding;
(50)
„financijski instrument” znači jedno od sljedećeg:
(a)
ugovor iz kojeg proizlaze financijska imovina za jednu ugovornu stranu i financijska obveza ili vlasnički instrument za drugu ugovornu stranu;
(b)
bilo koji instrument naveden u odjeljku C Priloga I. Direktivi 2004/39/EZ;
(c)
izvedeni financijski instrument;
(d)
osnovni financijski instrument;
(e)
gotovinski instrument.
Instrumenti iz točaka (a), (b) i (c) smatraju se financijskim instrumentima samo ako je njihova vrijednost izvedena iz cijene odnosnog financijskog instrumenta ili neke druge odnosne stavke, stope ili indeksa.
(51)
„inicijalni kapital” znači iznos i vrste regulatornog kapitala iz članka 12. Direktive 2013/36/EU za kreditne institucije i glave IV. te Direktive za investicijska društva;
(52)
„operativni rizik” znači rizik gubitka koji proizlazi iz neadekvatnih ili neuspjelih unutarnjih procesa, ljudi i sustava ili iz vanjskih događaja, uključujući pravni rizik;
(53)
„razrjeđivački rizik” znači rizik smanjenja iznosa otkupljenih potraživanja na osnovi gotovinskih ili negotovinskih potraživanja dužnika;
(54)
„vjerojatnost nastanka statusa neispunjavanja obveza” ili „PD” (engl. probability of default, PD) znači vjerojatnost nastanka statusa neispunjavanja obveza druge ugovorne strane tijekom jednogodišnjeg razdoblja;
(55)
„gubitak zbog nastanka statusa neispunjavanja obveza” ili „LGD” (engl. loss given default, LGD) znači omjer gubitka po izloženosti zbog neispunjavanja obveze druge ugovorne strane i iznosa izloženosti u trenutku neispunjavanja obveze;
(56)
„konverzijski faktor” znači omjer trenutačno neiskorištenog iznosa preuzete obveze koji bi mogao biti iskorišten i koji bi stoga bio nepodmiren u trenutku neispunjavanja obveze i trenutačno neiskorištenog iznosa preuzete obveze; iznos preuzete obveze jednak je odobrenom limitu, osim ako je limit koji nije odobren dužniku veći;
(57)
„smanjenje kreditnog rizika” znači tehnika kojom se institucija koristi za smanjivanje kreditnog rizika povezanog s izloženošću ili izloženostima koje ta institucija još ima;
(58)
„materijalna kreditna zaštita” znači tehnika smanjenja kreditnog rizika prema kojoj smanjenje kreditnog rizika po izloženosti institucije proizlazi iz prava te institucije da, u slučaju nastanka statusa neispunjavanja obveza druge ugovorne strane ili nastanka drugih određenih kreditnih događaja povezanih s drugom ugovornom stranom, unovči ili prenese na sebe ili prisvoji ili zadrži određenu imovinu ili iznose, ili da smanji iznos izloženosti na iznos razlike između iznosa izloženosti i iznosa potraživanja prema instituciji ili ga zamijeni iznosom razlike;
(59)
„nematerijalna kreditna zaštita” znači tehnika smanjenja kreditnog rizika prema kojoj smanjenje kreditnog rizika po izloženosti institucije proizlazi iz obveze treće strane na plaćanje određenog iznosa u slučaju nastanka statusa neispunjavanja obveza dužnika ili nastanka drugih određenih kreditnih događaja;
(60)
„instrument koji se može smatrati gotovinom” znači certifikat o depozitu, obveznica, uključujući pokrivenu obveznicu ili bilo koji drugi nepodređeni instrument koji je izdala institucija, za koji je instituciji već u cijelosti plaćeno i koji će institucija bezuvjetno iskupiti po njegovoj nominalnoj vrijednosti;
(61)
„sekuritizacija” znači transakcija ili program u kojoj se kreditni rizik povezan s izloženošću ili skupom izloženosti tranšira te ima sljedeće karakteristike:
(a)
plaćanja u transakciji ili programu ovise o svojstvima izloženosti ili skupa izloženosti;
(b)
podređenost tranši određuje razdiobu gubitaka tijekom trajanja transakcije ili programa;
(62)
„sekuritizacijska pozicija” znači izloženost sekuritizaciji;
(63)
„resekuritizacija” znači sekuritizacija u kojoj se rizik povezan s odnosnim skupom izloženosti tranšira, a barem jedna od odnosnih izloženosti je sekuritizacijska pozicija;
(64)
„resekuritizacijska pozicija” znači izloženost resekuritizaciji;
(65)
„kreditno poboljšanje” znači ugovorni odnos kojim se poboljšava kreditna kvaliteta sekuritizacijske pozicije u odnosu na kvalitetu koju bi ta pozicija imala da nije omogućeno kreditno poboljšanje, uključujući kreditno poboljšanje koje pružaju tranše s nižim pravom prvenstva naplate u sekuritizaciji te ostale vrste kreditne zaštite;
(66)
„sekuritizacijski subjekt posebne namjene” ili „SSPN” znači korporacijski fond ili neki drugi subjekt, osim institucije, osnovan radi provođenja jedne ili više sekuritizacija, čije su djelatnosti ograničene samo na one djelatnosti koje su prikladne za postizanje tog cilja, čija je struktura namijenjena izdvajanju obveza SSPN-a od obveza institucije inicijatora, te gdje imatelji prava na udjele imaju pravo založiti ili razmijeniti te udjele bez ograničenja;
(67)
„tranša” znači ugovorno uspostavljen segment kreditnog rizika povezanog s izloženošću ili većim brojem izloženosti, pri čemu pozicija u segmentu uključuje rizik gubitka po kreditu koji je veći ili manji od pozicije istog iznosa u svakom drugom takvom segmentu, pri čemu se ne uzima u obzir kreditna zaštita koju pružaju treće strane izravno imateljima pozicija u segmentu ili u drugim segmentima;
(68)
„vrednovanje po tržišnoj vrijednosti” znači vrednovanje pozicija po odmah dostupnim zaključnim cijenama pribavljenim od neovisnih izvora, uključujući cijene s burza, elektroničkih kotacija ili kotacija više neovisnih brokera dobre reputacije;
(69)
„vrednovanje po modelu” znači svako vrednovanje na osnovi referentnih mjerila, procijenjeno ili na drugi način izračunato na osnovi jednog ili više ulaznih tržišnih parametara;
(70)
„neovisna provjera cijena” znači proces redovite provjere točnosti i neovisnosti tržišnih cijena ili ulaznih parametara za vrednovanje po modelu;
(71)
„priznati kapital” znači sljedeće:
(a)
u svrhu glave III. dijela drugog, znači zbroj sljedećih elemenata:
i.
osnovni kapital kako je navedeno u članku 25., bez primjene odbitka u članku 36. stavku 1. točki (k) podtočki i.;
ii.
dopunski kapital kako je navedeno u članku 71. koji je jednak jednoj trećini osnovnog kapitala ili manji od nje, izračunat u skladu s podtočkom i. ove točke;
(b)
u svrhu članka 97. i dijela četvrtog, znači zbroj sljedećih elemenata:
i.
osnovni kapital kako je navedeno u članku 25.;
ii.
dopunski kapital kako je navedeno u članku 71. koji je jednak jednoj trećini osnovnog kapitala ili manji od nje;
(72)
„priznata burza” znači burza koja ispunjava sve sljedeće uvjete:
(a)
uređeno je tržište;
(b)
ima klirinški mehanizam, pri čemu ugovori navedeni u Prilogu II. podliježu zahtjevima za dnevno utvrđivanje marže koja prema mišljenju nadležnih tijela osigurava odgovarajuću zaštitu;
(73)
„diskrecijske mirovinske pogodnosti” znači poboljšane mirovinskih pogodnosti koje institucija dodjeljuje zaposleniku na diskrecijskoj osnovi kao dio paketa varijabilnih primitaka tog zaposlenika, a koje ne uključuju obračunate doprinose koje institucija dodjeljuje zaposleniku pod uvjetima mirovinskog plana društva;
(74)
„hipotekarna vrijednost” znači vrijednost nekretnine koja je utvrđena razboritom procjenom buduće utrživosti nekretnine uzimajući u obzir dugoročne, održive aspekte nekretnine, uobičajene i lokalne tržišne uvjete, tekuću upotrebu i alternativne odgovarajuće načine upotrebe nekretnine;
(75)
„stambena nekretnina” znači stambena nekretnina u kojoj stanuje vlasnik ili najmoprimac, uključujući pravo stanovanja u stambenim zadrugama koje se nalaze u Švedskoj;
(76)
„tržišna vrijednost” za potrebe nekretnine znači procijenjeni iznos za koji bi nekretnina mogla biti razmijenjena na datum vrednovanja između voljnog kupca i voljnog prodavatelja u transakciji po tržišnim uvjetima nakon odgovarajućeg marketinga, pri čemu je svaka strana bila dobro obaviještena te postupila razborito i bez prisile;
(77)
„primjenjivi računovodstveni okvir” znači računovodstveni standardi kojima institucija podliježe u skladu s Uredbom (EZ) br. 1606/2002 ili Direktivom 86/635/EEZ;
(78)
„jednogodišnja stopa neispunjavanja obveza” znači omjer između broja neispunjenih obveza do kojih je došlo u razdoblju koje započinje godinu dana prije dana T i broja dužnika pripisanih tom razredu ili skupini godinu dana prije tog datuma;
(79)
„špekulativno financiranje nekretnina” znači zajmovi za stjecanje ili razvoj zemljišta ili gradnju na zemljištu povezanom s nekretninom ili za stjecanje takve nekretnine i u vezi s takvom nekretninom s namjerom kasnije prodaje radi ostvarivanja dobiti;
(80)
„financiranje trgovine” znači financiranje, uključujući jamstva, povezano s razmjenom robe i usluga upotrebom financijskih instrumenata s fiksnim kratkoročnim dospijećem, obično kraćim od jedne godine, bez mogućnosti automatskog obnavljanja;
(81)
„službeno podupirani izvozni krediti” znači zajmovi ili krediti za financiranje izvoza robe ili usluga za koji službene agencije za kreditiranje izvoza daju jamstva, osiguranje ili izravno financiranje;
(82)
„repo ugovor” i „obratni repo ugovor” znači bilo koji ugovor kojim institucija ili njezina druga ugovorna strana prenose vrijednosne papire ili robu ili zajamčena prava koji se odnose na pravo vlasništva nad vrijednosnim papirima ili robom ako to jamstvo izdaje priznata burza koja ima prava na vrijednosne papire ili robu i ugovor instituciji ne dopušta prijenos ili zalog određenog vrijednosnog papira ili robe u odnosu na više od jedne druge ugovorne strane u isto vrijeme, uz obvezu njihova otkupa ili na zamjenske vrijednosne papire ili robu koja odgovara istom opisu po određenoj cijeni na budući datum koji je odredio ili će odrediti prenositelj, što predstavlja repo ugovor za instituciju koja prodaje vrijednosne papire ili robu, a obratni repo ugovor za instituciju koja ih kupuje;
(83)
„repo transakcija” znači bilo koja transakcija koja je regulirana repo ugovorom ili obratnim repo ugovorom;
(84)
„jednostavni repo ugovor” znači repo transakcija u vezi s pojedinačnom imovinom ili sličnom nesloženom imovinom za razliku od košarice imovine;
(85)
„pozicije s namjerom trgovanja” znači jedno od sljedećeg:
(a)
vlasničke pozicije i pozicije koje proizlaze iz servisiranja klijenata i održavanja tržišta;
(b)
pozicije s namjerom kratkoročne ponovne prodaje;
(c)
pozicije s namjerom ostvarivanja koristi od stvarnih ili očekivanih kratkoročnih razlika u cijeni između njihove prodajne i kupovne cijene ili na račun promjene drugih cijena ili promjene kamatnih stopa;
(86)
„knjiga trgovanja” znači sve pozicije u financijskim instrumentima i robi koje institucija ima s namjerom trgovanja ili da bi se zaštitile pozicije koje ima s namjerom trgovanja;
(87)
„multilateralni trgovinski proizvod” znači multilateralni trgovinski proizvod definiran člankom 4. točkom (15) Direktive 2004/39/EZ;
(88)
„kvalificirana središnja druga ugovorna strana” znači središnja druga ugovorna strana koja je dobila odobrenje za rad u skladu s člankom 14. Uredbe (EU) br. 648/2012 ili koja je priznata u skladu s člankom 25. te Uredbe;
(89)
„jamstveni fond” znači fond koji osniva središnja druga ugovorna strana u skladu s člankom 42. Uredbe (EU) br. 648/2012 i koji se upotrebljava u skladu s člankom 45. te Uredbe;
(90)
„preduplata u jamstveni fond središnje druge ugovorne strane” znači uplata u jamstveni fond središnje druge ugovorne strane koju uplaćuje institucija;
(91)
„izloženost iz trgovanja” znači sadašnja izloženost, uključujući varijacijsku maržu koja pripada klirinškom članu ili klijentu i koju on tek treba primiti, i svaka potencijalna buduća izloženost klirinškog člana ili klijenta prema središnjoj drugoj ugovornoj strani koja proizlazi iz ugovora i transakcija navedenih u točkama od (a) do (e) članka 301. stavka 1. kao i inicijalna marža;
(92)
„uređeno tržište” znači uređeno tržište definirano člankom 4. točkom (14) Direktive 2004/39/EZ;
(93)
„financijska poluga” znači, u odnosu na regulatorni kapital institucije, relativna veličina imovine, izvanbilančnih obveza i potencijalnih obveza institucije za plaćanje ili isporuku ili pružanje kolaterala, uključujući obveze na osnovi primljenih izvora financiranja, preuzete obveze, izvedenice ili repo ugovore, a isključujući obveze koje je moguće izvršiti samo tijekom likvidacije institucije;
(94)
„rizik prekomjerne financijske poluge” znači rizik koji proizlazi iz ranjivosti institucije zbog financijske poluge ili potencijalne financijske poluge i koji može dovesti do neželjenih izmjena njezinog poslovnog plana, uključujući prisilnu prodaju imovine što može rezultirati gubicima ili prilagodbom vrednovanja njezine preostale imovine;
(95)
„ispravak vrijednosti za kreditni rizik” znači iznos posebnih i općih rezervacija za gubitke po kreditima zbog kreditnih rizika koji se priznaje u financijskim izvještajima institucije u skladu s primjenjivim računovodstvenim okvirom;
(96)
„interna zaštita” znači pozicija koja značajno poništava elemente rizika između pozicija iz knjige trgovanja i knjige pozicija kojima se ne trguje ili skupa pozicija;
(97)
„referentna obveza” znači obveza koja se upotrebljava radi utvrđivanja vrijednosti gotovinske namire kreditne izvedenice;
(98)
„vanjska institucija za procjenu kreditnog rizika” ili „VIPKR” znači agencija za kreditni rejting koja je registrirana ili certificirana u skladu s Uredbom (EZ) br. 1060/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. rujna 2009. o agencijama za kreditni rejting (25) ili središnja banka koja daje kreditne rejtinge na koje se ne primjenjuje Uredba (EZ) br. 1060/2009;
(99)
„odabrani VIPKR” znači VIPKR koji je odabrala institucija;
(100)
„akumulirana ostala sveobuhvatna dobit” ima isto značenje kao i u Međunarodnom računovodstvenom standardu (MRS) 1 koji se primjenjuje u skladu s Uredbom (EZ) br. 1606/2002;
(101)
„osnovna vlastita sredstva” znači osnovna vlastita sredstva u smislu članka 88. Direktive 2009/138/EZ;
(102)
„stavke osigurateljnog osnovnog kapitala” znači stavke osnovnih vlastitih sredstava društava koja podliježu zahtjevima iz Direktive 2009/138/EZ, ako su te stavke klasificirane u osnovni kapital u smislu Direktive 2009/138/EZ u skladu s člankom 94. stavkom 1. te Direktive;
(103)
„stavke osigurateljnog dodatnog osnovnog kapitala” znači stavke osnovnih vlastitih sredstava društava koja podliježu zahtjevima iz Direktive 2009/138/EZ, ako su te stavke klasificirane u osnovni kapital u smislu Direktive 2009/138/EZ u skladu s člankom 94. stavkom 1. te Direktive, a uključenje tih stavki ograničeno je delegiranim aktima donesenim u skladu s člankom 99. te Direktive;
(104)
„stavke osigurateljnog dopunskog kapitala I” znači stavke osnovnih vlastitih sredstava društava koja podliježu zahtjevima iz Direktive 2009/138/EZ, ako su te stavke klasificirane u dopunski kapital I u smislu Direktive 2009/138/EZ u skladu s člankom 94. stavkom 2. te Direktive;
(105)
„stavke osigurateljnog dopunskog kapitala II” znači stavke osnovnih osigurateljnih vlastitih sredstava društava koja podliježu zahtjevima iz Direktive 2009/138/EZ, ako su te stavke klasificirane u dopunski kapital II u smislu Direktive 2009/138/EZ u skladu s člankom 94. stavkom 3. te Direktive;
(106)
„odgođena porezna imovina” ima isto značenje kao i u primjenjivom računovodstvenom okviru;
(107)
„odgođena porezna imovina koja ovisi o budućoj profitabilnosti” znači odgođena porezna imovina čiju je buduću vrijednost moguće realizirati samo ako institucija u budućnosti ostvari oporezivu dobit;
(108)
„odgođene porezne obveze” ima isto značenje kao i u primjenjivom računovodstvenom okviru;
(109)
„imovina mirovinskog fonda pod pokroviteljstvom poslodavca” znači imovina mirovinskog fonda ili plana, prema potrebi, koja je izračunata nakon što je od nje oduzet iznos obveza u okviru istog fonda ili plana;
(110)
„raspodjela” znači isplata dividendi ili kamata u bilo kojem obliku;
(111)
„financijsko društvo” ima isto značenje kao u članku 13. točki (25) podtočkama b. i d. Direktive 2009/138/EZ;
(112)
„rezerve za opće bankovne rizike” ima isto značenje kao u članku 38. Direktive 86/635/EEZ;
(113)
„goodwill” ima isto značenje kao i u primjenjivom računovodstvenom okviru;
(114)
„neizravno ulaganje” znači bilo koja izloženost prema posredniku koji je izložen instrumentima kapitala koje izdaje subjekt financijskog sektora, pri čemu se, u slučaju da instrumenti kapitala koje izdaje subjekt financijskog sektora budu trajno otpisani, gubitak koji bi institucija ostvarila ne bi značajno razlikovao od gubitka koji bi institucija ostvarila u slučaju izravnog ulaganja u te instrumente kapitala koje izdaje subjekt financijskog sektora;
(115)
„nematerijalna imovina” ima isto značenje kao i u primjenjivom računovodstvenom okviru i obuhvaća goodwill;
(116)
„ostali instrumenti kapitala” znači instrumenti kapitala koje izdaju subjekti financijskog sektora i koji ne ispunjavaju uvjete za instrumente redovnog osnovnog kapitala, instrumente dodatnog osnovnog kapitala ili instrumente dopunskog kapitala, odnosno stavke osigurateljnog osnovnog kapitala, stavke osigurateljnog dodatnog osnovnog kapitala, stavke osigurateljnog dopunskog kapitala I ili stavke osigurateljnog dopunskog kapitala II;
(117)
„ostale rezerve” znači rezerve u smislu primjenjivog računovodstvenog okvira koje se moraju objaviti u skladu s primjenjivim računovodstvenim standardom, isključujući iznose koji su već uključeni u akumuliranu ostalu sveobuhvatnu dobit ili zadržanu dobit;
(118)
„regulatorni kapital” znači zbroj osnovnog kapitala i dopunskog kapitala;
(119)
„instrumenti regulatornog kapitala” znači instrumenti kapitala koje izdaje institucija i koji ispunjavaju uvjete za instrumente redovnog osnovnog kapitala, instrumente dodatnog osnovnog kapitala ili instrumente dopunskog kapitala;
(120)
„manjinski udio” znači iznos redovnog osnovnog kapitala društva kćeri institucije koji pripada fizičkim ili pravnim osobama koje nisu uključene u bonitetni opseg konsolidacije institucije;
(121)
„dobit” ima isto značenje kao i u primjenjivom računovodstvenom okviru;
(122)
„recipročno međusobno ulaganje” znači ulaganje institucije u instrumente regulatornog kapitala ili druge instrumente kapitala koje izdaju subjekti financijskog sektora, ako i ti subjekti imaju ulaganje u instrumente regulatornog kapitala koje izdaje institucija;
(123)
„zadržana dobit” znači prenesena dobit i gubitak koji proizlaze iz dobiti ili gubitka proteklih godina, u skladu s primjenjivim računovodstvenim okvirom;
(124)
„račun premija na dionice” ima isto značenje kao i u primjenjivom računovodstvenom okviru;
(125)
„privremene razlike” ima isto značenje kao i u primjenjivom računovodstvenom okviru;
(126)
„sintetsko ulaganje” znači ulaganje institucije u financijski instrument čija je vrijednost izravno povezana s vrijednošću instrumenata kapitala koje izdaje subjekt financijskog sektora;
(127)
„shema međusobnih jamstava” znači shema koja ispunjava sve sljedeće uvjete:
(a)
institucije su obuhvaćene istim institucionalnim sustavom zaštite kako je navedeno u članku 113. stavku 7.;
(b)
institucije su uključene u punu konsolidaciju u skladu s člankom 1. stavkom 1. točkom (b), (c) ili (d) ili člankom 1. stavkom 2. Direktive 83/349/EEZ te su obuhvaćene nadzorom na konsolidiranoj osnovi institucije koja je matična institucija u državi članici u skladu s poglavljem 2. glave II. dijela prvog ove Uredbe i podliježu kapitalnim zahtjevima;
(c)
matična institucija u državi članici i društva kćeri osnovani su u istoj državi članici i podliježu dobivanju odobrenja za rad od istog nadležnog tijela i njegovom nadzoru;
(d)
matična institucija u državi članici i društva kćeri sklopili su ugovorno ili zakonski određeno uređenje odgovornosti koje štiti te institucije i posebno osigurava njihovu likvidnost i solventnost kako bi se izbjegao stečaj u slučaju da to postane neophodno;
(e)
postoje uređenja koja osiguravaju promptno pružanje financijskih sredstava u obliku kapitala i likvidnosti ako to bude potrebno u skladu s ugovornim ili zakonski određenim uređenjem odgovornosti iz točke (d);
(f)
prikladnost uređenja iz točaka od (d) do (e) redovito prati nadležno tijelo;
(g)
najkraći otkazni rok za dobrovoljni izlazak društva kćeri iz uređenja odgovornosti jest deset godina;
(h)
nadležno tijelo je ovlašteno zabraniti dobrovoljni izlazak društva kćeri iz uređenja odgovornosti;
(128)
„stavke raspoložive za raspodjelu” znači iznos dobiti na kraju posljednje financijske godine uvećan za bilo koju prenesenu dobit i rezerve raspoložive u tu svrhu prije raspodjele imateljima instrumenata regulatornog kapitala i umanjen za sve prenesene gubitke, dobit koja nije raspoloživa za raspodjelu u skladu s odredbama u zakonodavstvu ili internim aktima institucije i iznose koji su raspoređeni u rezerve koje nisu raspoložive za raspodjelu u skladu s mjerodavnim nacionalnim pravom ili statutom institucije, pri čemu se ti gubici i rezerve utvrđuju na temelju pojedinačnih izvještaja institucije, a ne na temelju konsolidiranih izvještaja.
2. Sva upućivanja u ovoj Uredbi na nekretnine ili stambenu ili poslovnu nekretninu ili hipoteku na takvoj nekretnini obuhvaćaju i dionice u finskim društvima za stambenu izgradnju koja posluju u skladu s finskim zakonom o društvima za stambenu izgradnju iz 1991. ili naknadno donesenim istovjetnim zakonodavstvom. Države članice ili njihova nadležna tijela mogu dopustiti da se s dionicama koje čine istovjetno neizravno ulaganje u nekretninu postupa kao s izravnim ulaganjem u nekretninu pod uvjetom da je takvo neizravno ulaganje posebno uređeno nacionalnim pravom dotične države članice i da, kada se zalaže kao kolateral, osigurava istovjetnu zaštitu vjerovnicima.
3. Financiranje trgovine iz točke (80) stavka 1. općenito je neobvezujuće i zahtijeva zadovoljavajuću prateću transakcijsku dokumentaciju za svaki zahtjev za povlačenje financiranja čime se omogućava odbijanje financiranja u slučaju bilo kakve sumnje u kreditnu sposobnost ili prateću transakcijsku dokumentaciju. Otplata izloženosti s osnove financiranja trgovine obično ne ovisi o dužniku, a sredstva se ostvaruju s osnove gotovine primljene od uvoznika ili su rezultat prihoda od prodaje odnosne robe.
Članak 5.
Definicije koje su specifične za kapitalne zahtjeve za kreditni rizik
Za potrebe glave II. dijela trećeg primjenjuju se sljedeće definicije:
(1)
„izloženost” znači stavka imovine ili izvanbilančna stavka;
(2)
„gubitak” znači ekonomski gubitak, uključujući značajne učinke diskontiranja, te značajne izravne i neizravne troškove povezane s naplatom po pojedinom instrumentu;
(3)
„očekivani gubitak” ili „EL” (engl. expected loss, EL) znači omjer između iznosa za koji se očekuje da će biti izgubljen po određenoj izloženosti zbog potencijalnog neispunjavanja obveza druge ugovorne strane ili razrjeđivanja tijekom jednogodišnjeg razdoblja i iznosa izloženosti u trenutku neispunjavanja obveze.
GLAVA II.
RAZINA PRIMJENE ZAHTJEVA
POGLAVLJE 1.
Primjena zahtjeva na pojedinačnoj osnovi
Članak 6.
Opća načela
1. Institucije moraju ispunjavati obveze propisane od dijela drugog do dijela petog i u dijelu osmom na pojedinačnoj osnovi.
2. Institucija koja je ili društvo kći u državi članici gdje ima odobrenje za rad i u kojoj se nad njom provodi nadzor ili matično društvo te institucija koja je uključena u konsolidaciju u skladu s člankom 18. nije dužna ispunjavati obveze propisane člancima 89., 90. i 91. na pojedinačnoj osnovi.
3. Institucija koja je ili matično društvo ili društvo kći te svaka institucija koja je uključena u konsolidaciju u skladu s člankom 18. nije dužna ispunjavati obveze propisane u dijelu osmom na pojedinačnoj osnovi.
4. Kreditne institucije i investicijska društva koja imaju odobrenje za pružanje investicijskih usluga i aktivnosti navedenih u točkama (3) i (6) odjeljka A Priloga I. Direktivi 2004/39/EZ moraju ispunjavati obveze propisane u dijelu šestom na pojedinačnoj osnovi. Dok Komisija ne pripremi izvješće u skladu s člankom 508. stavkom 3., nadležna tijela mogu izuzeti investicijska društva od ispunjavanja obveza propisanih u dijelu šestom, vodeći računa o vrsti, opsegu i složenosti poslova investicijskih društava.
5. Institucije, osim investicijskih društava iz članka 95. stavka 1. i članka 96. stavka 1. i institucije za koje nadležna tijela primijene odstupanje navedeno u članku 7. stavku 1. ili stavku 3., moraju ispunjavati obveze propisane u dijelu sedmom na pojedinačnoj osnovi.
Članak 7.
Odstupanje od primjene bonitetnih zahtjeva na pojedinačnoj osnovi
1. Nadležna tijela mogu izuzeti od primjene članka 6. stavka 1. bilo koje društvo kćer institucije ako se i za društvo kćer i za instituciju zahtijeva odobrenje za rad i nadzor od strane dotične države članice, a društvo kći je uključeno u nadzor na konsolidiranoj osnovi institucije koja je matično društvo, te ako su ispunjeni svi sljedeći uvjeti, kako bi se osigurala adekvatna raspodjela regulatornog kapitala između matičnog društva i društva kćeri:
(a)
ne postoje tekuće ili predvidive značajne praktične ili pravne prepreke za promptni prijenos regulatornog kapitala ili za otplatu obveza od strane matičnog društva;
(b)
matično društvo ispunjava zahtjeve nadležnog tijela u vezi s razboritim upravljanjem društvom kćeri te je izjavilo, uz odobrenje nadležnog tijela, da jamči za obveze društva kćeri ili su rizici društva kćeri zanemarivi;
(c)
postupci procjene, mjerenja i kontrole rizika matičnog društva obuhvaćaju društvo kćer;
(d)
matično društvo ima više od 50 % glasačkih prava povezanih s udjelima u kapitalu društva kćeri ili ima pravo imenovati ili razriješiti većinu članova upravljačkog tijela društva kćeri.
2. Nadležna tijela mogu upotrijebiti mogućnost iz stavka 1. ako je matično društvo financijski holding ili mješoviti financijski holding osnovan u istoj državi članici kao i institucija, pod uvjetom da se na njega primjenjuje isti nadzor kao i onaj za institucije, a posebno standardi određeni člankom 11. stavkom 1.
3. Nadležna tijela mogu izuzeti od primjene članka 6. stavka 1. matičnu instituciju u državi članici ako se za tu instituciju zahtijeva odobrenje za rad i nadzor od strane dotične države članice, a ona je uključena u nadzor na konsolidiranoj osnovi, te ako su ispunjeni svi sljedeći uvjeti, kako bi se osigurala adekvatna raspodjela regulatornog kapitala između matičnog društva i društava kćeri:
(a)
ne postoje tekuće ili predvidive značajne praktične ili pravne prepreke za promptni prijenos regulatornog kapitala ili otplatu obveza matičnoj instituciji u državi članici; te
(b)
postupci procjene, mjerenja i kontrole rizika relevantni za konsolidirani nadzor obuhvaćaju matičnu instituciju u državi članici.
Nadležno tijelo koje primijeni ovaj stavak dužno je obavijestiti nadležna tijela svih drugih država članica.
Članak 8.
Odstupanje od primjene likvidnosnih zahtjeva na pojedinačnoj osnovi
1. Nadležna tijela mogu izuzeti u potpunosti ili djelomično od primjene dijela šestog instituciju i sva ili neka od njezinih društava kćeri u Uniji i nadzirati ih kao jedinstvenu likvidnosnu podgrupu ako one ispunjavaju sve sljedeće uvjete:
(a)
matična institucija na konsolidiranoj osnovi ili institucija kći na potkonsolidiranoj osnovi ispunjavaju obveze propisane u dijelu šestom;
(b)
matična institucija na konsolidiranoj osnovi ili institucija kći na potkonsolidiranoj osnovi prate i u svakom trenutku imaju pregled nad likvidnosnim pozicijama svih institucija unutar grupe ili podgrupe koje podliježu izuzeću i osiguravaju zadovoljavajuću razinu likvidnosti za sve te institucije;
(c)
institucije su sklopile ugovore koji su u skladu sa zahtjevima nadležnih tijela i koji omogućavaju slobodno kretanje sredstava između njih kako bi one mogle podmiriti pojedinačne i zajedničke obveze po njihovom dospijeću;
(d)
ne postoji tekuća ili predvidiva značajna praktična ili pravna prepreka za ispunjenje ugovora navedenih u točki (c).
Komisija do 1. siječnja 2014. podnosi izvješće Europskom parlamentu i Vijeću o svim pravnim preprekama koje mogu onemogućiti primjenu točke (c) prvog podstavka te je pozvana da do 31. prosinca 2015., ako je to potrebno, priredi prijedlog zakonodavnog akta u vezi s preprekama koje je potrebno ukloniti.
2. Nadležna tijela mogu izuzeti u potpunosti ili djelomično od primjene dijela šestog instituciju i sva ili neka od njezinih društava kćeri ako sve institucije unutar jedinstvene likvidnosne podgrupe imaju odobrenje za rad u istoj državi članici i pod uvjetom da su ispunjeni uvjeti iz stavka 1.
3. Ako institucije unutar jedinstvene likvidnosne podgrupe imaju odobrenje za rad u nekoliko država članica, odredbe iz stavka 1. primjenjuju se nakon provođenja postupka opisanog u članku 21. i samo na institucije čija se nadležna tijela slažu oko sljedećih elemenata:
(a)
njihove procjene usklađenosti ustrojstva i tretmana likvidnosnog rizika s uvjetima propisanim člankom 86. Direktive 2013/36/EU unutar jedinstvene likvidnosne podgrupe;
(b)
razdiobe iznosa, lokacije i vlasništva nad zahtijevanom likvidnom imovinom koju mora imati jedinstvena likvidnosna podgrupa;
(c)
određivanja minimalnih iznosa likvidne imovine koju moraju imati institucije koje se izuzimaju od primjene dijela šestog;
(d)
potrebe za primjenom strožih parametara od onih navedenih u dijelu šestom;
(e)
neograničene razmjene svih informacija među nadležnim tijelima;
(f)
potpunog razumijevanja implikacija takvog izuzeća.
4. Nadležna tijela također mogu primjenjivati odredbe stavka 1., stavka 2. i stavka 3. na institucije koje su članice istog institucionalnog sustava zaštite kako je navedeno u članku 113. stavku 7., pod uvjetom da ispunjavaju sve tamo utvrđene uvjete i na druge institucije koje su povezane odnosom iz članka 113. stavka 6. pod uvjetom da ispunjavaju sve uvjete koji su u njemu utvrđeni. Nadležna tijela u tom slučaju određuju jednu od institucija na koju se primjenjuje izuzeće da ispuni zahtjeve iz dijela šestog na osnovi konsolidiranog položaja svih institucija jedinstvene likvidnosne podgrupe.
5. U slučaju kad je odobreno izuzeće prema odredbama stavka 1. ili stavka 2., nadležna tijela mogu također primijeniti članak 86. Direktive 2013/36/EU ili neke njegove dijelove na razini jedinstvene likvidnosne podgrupe i izuzeti od primjene članak 86. Direktive 2013/36/EU ili neke njegove dijelove na pojedinačnoj osnovi.
Članak 9.
Metoda pojedinačne konsolidacije
1. Uz primjenu stavaka od 2. do 3. ovog članka i članka 144. stavka 3. Direktive 2013/36/EU nadležna tijela mogu na pojedinačnoj osnovi dopustiti matičnim institucijama da uključe u izračun svojih zahtjeva iz članka 6. stavka 1. društva kćeri koja ispunjavaju uvjete iz članka 7. stavka 1. točaka (c) i (d) te imaju značajne izloženosti ili značajne obveze prema toj matičnoj instituciji.
2. Tretman iz stavka 1. dopušta se samo ako matična institucija u potpunosti dokaže nadležnim tijelima okolnosti i mjere, uključujući pravno uređenje, na temelju kojih ne postoje tekuće ili predvidive značajne praktične ili pravne prepreke za promptni prijenos regulatornog kapitala ili za otplatu dospjelih obveza društva kćeri prema njegovom matičnom društvu.
3. Ako se nadležno tijelo koristi diskrecijskim pravom iz stavka 1., ono mora redovito, a najmanje jednom godišnje, izvijestiti nadležna tijela svih drugih država članica o korištenju prava iz stavka 1. te o okolnostima i mjerama iz stavka 2. Ako je društvo kći u trećoj zemlji, nadležna tijela moraju također dostaviti iste informacije nadležnim tijelima te treće zemlje.
Članak 10.
Izuzeće za kreditne institucije stalno povezane sa središnjim tijelom
1. Nadležna tijela mogu, u skladu s nacionalnim pravom, izuzeti u potpunosti ili djelomično od primjene zahtjeva navedenih od dijela drugog do dijela osmog jednu ili više kreditnih institucija koje se nalaze u istoj državi članici te koje su stalno povezane sa središnjim tijelom koje ih nadzire, a koje ima sjedište u istoj državi članici, ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
obveze središnjeg tijela i povezanih institucija predstavljaju zajedničku i solidarnu odgovornost ili za obveze svojih povezanih institucija u potpunosti jamči središnje tijelo;
(b)
solventnost i likvidnost središnjeg tijela i svih povezanih institucija prate se kao cjelina na temelju konsolidiranih izvještaja tih institucija;
(c)
uprava središnjeg tijela ovlaštena je za davanje uputa upravi povezanih institucija.
Države članice mogu zadržati i primjenjivati postojeće nacionalno zakonodavstvo u vezi s primjenom izuzeća iz prvog podstavka sve dok to nije u suprotnosti s ovom Uredbom ili Direktivom 2013/36/EU.
2. Kada nadležna tijela smatraju da su ispunjeni uvjeti iz stavka 1. i kada za obveze središnjeg tijela u potpunosti jamče povezane institucije, nadležna tijela mogu izuzeti središnje tijelo od primjene dijela drugog do dijela osmog na pojedinačnoj osnovi.
POGLAVLJE 2.
Bonitetna konsolidacija
Odjeljak 1.
Primjena zahtjeva na konsolidiranoj osnovi
Članak 11.
Opći tretman
1. Matične institucije u državi članici moraju ispunjavati, u opsegu i na način propisan člankom 18., obveze propisane od dijela drugog do dijela četvrtog i u dijelu sedmom na osnovi svog konsolidiranog položaja. Matična društva i njihova društva kćeri na koja se primjenjuje ova Uredba uspostavljaju odgovarajuću organizacijsku strukturu i odgovarajuće mehanizme unutarnjih kontrola kako bi osigurali da su podaci potrebni za konsolidaciju obrađeni na odgovarajući način i proslijeđeni. Posebno trebaju osigurati da društva kćeri na koja se ne primjenjuje ova Uredba primjenjuju sustave, procese i mehanizme koji osiguravaju odgovarajuću konsolidaciju.
2. Institucije koje su pod kontrolom matičnog financijskog holdinga ili matičnog mješovitog financijskog holdinga u državi članici moraju ispunjavati, u opsegu i na način propisan člankom 18., obveze propisane od dijela drugog do dijela četvrtog i u dijelu sedmom na osnovi konsolidiranog položaja tog financijskog holdinga ili mješovitog financijskog holdinga.
Ako je više od jedne institucije pod kontrolom matičnog financijskog holdinga ili matičnog mješovitog financijskog holdinga u državi članici, prvi podstavak primjenjuje se samo na instituciju na koju se primjenjuje nadzor na konsolidiranoj osnovi u skladu s člankom 111. Direktive 2013/36/EU.
3. Matične institucije iz EU-a, institucije pod kontrolom matičnog financijskog holdinga iz EU-a i institucije pod kontrolom matičnog mješovitog financijskog holdinga iz EU-a moraju ispunjavati obveze propisane u dijelu šestom na osnovi konsolidiranog položaja te matične institucije, financijskog holdinga ili mješovitog financijskog holdinga, ako grupa obuhvaća jednu ili više kreditnih institucija ili investicijskih društava koja imaju odobrenje za pružanje investicijskih usluga i aktivnosti navedenih u točkama (3) i (6) odjeljka A Priloga I. Direktivi 2004/39/EZ. Dok Komisija ne pripremi izvješće u skladu s člankom 508. stavkom 2. ove Uredbe, i ako grupu čine samo investicijska društva, nadležna tijela mogu izuzeti investicijska društva od ispunjavanja obveza propisanih u dijelu šestom na konsolidiranoj osnovi, vodeći računa o vrsti, opsegu i složenosti poslova investicijskog društva.
4. Pri primjeni članka 10. središnje tijelo koje se u tom članku navodi mora ispunjavati zahtjeve od dijela drugog do dijela osmog na osnovi konsolidiranog položaja cjeline koju čini središnje tijelo zajedno s njegovim povezanim institucijama.
5. Osim zahtjeva iz stavaka od 1. do 4. i ne dovodeći u pitanje ostale odredbe ove Uredbe i Direktive 2013/36/EU, te kada je to opravdano potrebama nadzora zbog specifičnosti rizika ili strukture kapitala institucije ili kada države članice donesu nacionalne propise koji zahtijevaju strukturno razdvajanje djelatnosti unutar bankovne grupacije, nadležna tijela mogu zahtijevati od strukturno razdvojenih institucija da ispunjavaju obveze propisane od dijela drugog do dijela četvrtog i od dijela šestog do dijela osmog ove Uredbe te u glavi VII. Direktive 2013/36/EU na potkonsolidiranoj osnovi.
Primjena pristupa iz prvog podstavka ne smije dovesti u pitanje djelotvorni nadzor na konsolidiranoj osnovi i ne smije dovesti do nerazmjernih negativnih utjecaja na cijeli ili na dijelove financijskog sustava u drugim državama članicama ili u Uniji kao cjelini ni biti zapreka ili stvoriti zapreku funkcioniranju unutarnjeg tržišta.
Članak 12.
Financijski holding ili mješoviti financijski holding s kreditnom institucijom kćeri i investicijskim društvom kćeri
Ako financijski holding ili mješoviti financijski holding ima najmanje jednu kreditnu instituciju kćer i jedno investicijsko društvo kćer, zahtjevi koji se primjenjuju na osnovi konsolidiranog položaja financijskog holdinga ili mješovitog financijskog holdinga primjenjuju se na kreditnu instituciju.
Članak 13.
Primjena zahtjeva za objavu na konsolidiranoj osnovi
1. Matične institucije iz EU-a moraju ispunjavati obveze propisane u dijelu osmom na osnovi svog konsolidiranog položaja.
Značajna društva kćeri matičnih institucija iz EU-a i ona društva kćeri koja su od materijalnog značaja za njihovo lokalno tržište moraju objavljivati informacije navedene u člancima 437., 438., 440., 442., 450., 451. i 453. na pojedinačnoj ili na potkonsolidiranoj osnovi.
2. Institucije pod kontrolom matičnog financijskog holdinga iz EU-a ili matičnog mješovitog financijskog holdinga iz EU-a moraju ispunjavati obveze propisane u dijelu osmom na osnovi konsolidiranog položaja tog financijskog holdinga ili mješovitog financijskog holdinga.
Značajna društva kćeri matičnih financijskih holdinga iz EU-a ili matičnih mješovitih holdinga iz EU-a i ona društva kćeri koja su od materijalnog značaja za njihovo lokalno tržište moraju objavljivati informacije navedene u člancima 437., 438., 440., 442., 450., 451. i 453. na pojedinačnoj ili na potkonsolidiranoj osnovi.
3. Odredbe iz stavaka 1. i 2. ne primjenjuju se u potpunosti ili djelomično na matične institucije iz EU-a, institucije pod kontrolom matičnog financijskog holdinga iz EU-a ili matičnog mješovitog financijskog holdinga iz EU-a ako su one uključene u istovjetnu objavu na konsolidiranoj osnovi od strane matičnog društva s poslovnim nastanom u trećoj zemlji.
4. Pri primjeni članka 10. središnje tijelo koje se u tom članku navodi mora ispunjavati zahtjeve iz dijela osmog na osnovi konsolidiranog položaja središnjeg tijela. Članak 18. stavak 1. primjenjuje se na središnje tijelo, a povezane institucije tretiraju se kao društva kćeri središnjeg tijela.
Članak 14.
Primjena zahtjeva iz dijela petog na konsolidiranoj osnovi
1. Matična društva i njihova društva kćeri na koja se primjenjuje ova Uredba moraju ispunjavati obveze propisane u dijelu petom na konsolidiranoj ili potkonsolidiranoj osnovi kako bi se osiguralo da su njihovi sustavi, procesi i mehanizmi koji se zahtijevaju ovim odredbama usklađeni i dobro integrirani i da je moguće pružiti sve podatke i informacije koji su potrebni za nadzor. Posebno trebaju osigurati da društva kćeri na koja se ne primjenjuje ova Uredba provode sustave, procese i mehanizme koji osiguravaju usklađenost s ovim odredbama.
2. Institucije primjenjuju dodatni ponder rizika u skladu s člankom 407. pri provedbi članka 92. na konsolidiranoj ili potkonsolidiranoj osnovi ako su zahtjevi iz članka 405. ili 406. prekršeni na razini subjekta s poslovnim nastanom u trećoj zemlji uključenog u konsolidaciju u skladu s člankom 18. te ako je kršenje značajno u odnosu na ukupni profil rizičnosti grupe.
3. Obveze koje proizlaze iz dijela petog, a koje se odnose na društva kćeri na koja se ne primjenjuje ova Uredba, ne primjenjuju se ako matična institucija iz EU-a ili institucije pod kontrolom matičnog financijskog holdinga iz EU-a ili matičnog mješovitog financijskog holdinga iz EU-a nadležnim tijelima mogu dokazati da primjena dijela petog nije u skladu sa zakonima treće zemlje u kojoj društvo kći ima poslovni nastan.
Članak 15.
Odstupanje od primjene kapitalnih zahtjeva na konsolidiranoj osnovi za grupe investicijskih društava
1. Konsolidirajuće nadzorno tijelo može na pojedinačnoj osnovi izuzeti od primjene dio treći ove Uredbe i poglavlje 4. glave VII. Direktive 2013/36/EU na konsolidiranoj osnovi pod uvjetom da su zadovoljeni sljedeći uvjeti:
(a)
svako investicijsko društvo iz EU-a u grupi primjenjuje alternativni izračun ukupnog iznosa izloženosti riziku iz članka 95. stavka 2. ili članka 96. stavka 2.;
(b)
sva investicijska društva u grupi spadaju u kategorije iz članka 95. stavka 1. ili članka 96. stavka 1.;
(c)
svako investicijsko društvo iz EU-a u grupi ispunjava zahtjeve iz članka 95. ili 96. na pojedinačnoj osnovi te istodobno odbija od stavki svog redovnog osnovnog kapitala sve potencijalne obveze prema investicijskim društvima, financijskim institucijama, društvima za upravljanje imovinom i društvima za pomoćne usluge koje bi inače bile konsolidirane;
(d)
svaki financijski holding koji je matični financijski holding u državi članici nekog investicijskog društva u grupi ima barem dovoljno kapitala, koji je ovdje definiran kao zbroj stavki navedenih u članku 26. stavku 1., članku 51. stavku 1. i članku 62. stavku 1. kako bi pokrio zbroj sljedećeg:
i.
zbroj ukupne knjigovodstvene vrijednosti svih ulaganja, podređenih potraživanja i instrumenata iz članka 36. stavka 1. točaka (h) i (i), članka 56. stavka 1. točaka (c) i (d) i članka 66. stavka 1. točaka (c) i (d) u investicijskim društvima, financijskim institucijama, društvima za upravljanje imovinom i društvima za pomoćne usluge koji bi inače bili konsolidirani; i
ii.
ukupni iznos svih potencijalnih obveza prema investicijskim društvima, financijskim institucijama, društvima za upravljanje imovinom i društvima za pomoćne usluge koje bi inače bile konsolidirane;
(e)
grupa ne obuhvaća kreditne institucije.
Ako su ispunjeni kriteriji iz prvog podstavka, svako investicijsko društvo iz EU-a mora imati uspostavljene sustave za praćenje i kontrolu izvora kapitala i financiranja svih financijskih holdinga, investicijskih društava, financijskih institucija, društava za upravljanje imovinom i društava za pomoćne usluge unutar grupe.
2. Nadležna tijela mogu primijeniti izuzeće i u slučaju da financijski holdinzi imaju manji iznos regulatornog kapitala od iznosa koji je izračunat u skladu sa stavkom 1. točkom (d), a nije manji od zbroja kapitalnih zahtjeva određenih na pojedinačnoj osnovi za investicijska društva, financijske institucije, društva za upravljanje imovinom i društva za pomoćne usluge koji bi inače bili konsolidirani i ukupnog iznosa svih potencijalnih obveza prema investicijskim društvima, financijskim institucijama, društvima za upravljanje imovinom i društvima za pomoćne usluge koje bi inače bile konsolidirane. Za potrebe ovog stavka, kapitalni zahtjev za investicijska društva iz trećih zemalja, financijske institucije, društva za upravljanje imovinom i društva za pomoćne usluge smatra se zamišljenim kapitalnim zahtjevom.
Članak 16.
Odstupanje od primjene zahtjeva u vezi s omjerom financijske poluge na konsolidiranoj osnovi za grupe investicijskih društava
Kada su svi subjekti u grupi investicijskih društava, uključujući matični subjekt, investicijska društva koja su izuzeta od primjene zahtjeva propisanih u dijelu sedmom na pojedinačnoj osnovi u skladu s člankom 6. stavkom 5., matično investicijsko društvo može odlučiti da neće primjenjivati zahtjeve propisane u dijelu sedmom na konsolidiranoj osnovi.
Članak 17.
Nadzor investicijskih društava izuzetih od primjene kapitalnih zahtjeva na konsolidiranoj osnovi
1. Investicijska društva u grupi kojima je odobreno izuzeće iz članka 15. moraju obavijestiti nadležna tijela o rizicima koji bi mogli ugroziti njihov financijski položaj, uključujući i one povezane sa sastavom i izvorima njihovog regulatornog kapitala, internog kapitala i financiranja.
2. Ako nadležna tijela koja su odgovorna za bonitetni nadzor investicijskog društva odobre izuzeće od obveze nadzora na konsolidiranoj osnovi iz članka 15., moraju poduzeti druge odgovarajuće mjere za praćenje rizika, posebno velikih izloženosti, cijele grupe, uključujući i društva koja se ne nalaze u državi članici.
3. Ako nadležna tijela koja su odgovorna za bonitetni nadzor investicijskog društva odobre izuzeće od primjene kapitalnih zahtjeva na konsolidiranoj osnovi iz članka 15., zahtjevi iz dijela osmog primjenjuju se na pojedinačnoj osnovi.
Odjeljak 2.
Metode bonitetne konsolidacije
Članak 18.
Metode bonitetne konsolidacije
1. Institucije koje su dužne ispunjavati zahtjeve iz odjeljka 1. na osnovi svog konsolidiranog položaja provode punu konsolidaciju svih institucija i financijskih institucija koje su njihova društva kćeri ili, ako je potrebno, društva kćeri istog matičnog financijskog holdinga ili matičnog mješovitog financijskog holdinga. Stavci 2. i 8. ovog članka ne primjenjuju se ako se primjenjuje dio šesti na osnovi konsolidiranog položaja institucije.
2. Međutim, nadležna tijela mogu na pojedinačnoj osnovi dopustiti proporcionalnu konsolidaciju prema udjelu u kapitalu koji matično društvo ima u društvu kćeri. Proporcionalna konsolidacija može se dopustiti samo ako su ispunjeni svi sljedeći uvjeti:
(a)
obveze matičnog društva ograničene su na udio u kapitalu koji matično društvo ima u društvu kćeri u odnosu na obveze drugih dioničara ili članova;
(b)
solventnost tih drugih dioničara ili članova jest zadovoljavajuća;
(c)
obveze drugih dioničara i članova jasno su navedene na pravno obvezujući način.
3. U slučaju kada su društva povezana odnosom u smislu članka 12. stavka 1. Direktive 83/349/EEZ, nadležna tijela određuju način na koji treba provoditi konsolidaciju.
4. Konsolidirajuće nadzorno tijelo zahtijeva proporcionalnu konsolidaciju prema udjelu u kapitalu sudjelujućih udjela u institucijama i financijskim institucijama kojima upravlja društvo uključeno u konsolidaciju zajedno s jednim ili više društava koja nisu uključena u konsolidaciju, ako je odgovornost tih društava ograničena visinom njihovog udjela u kapitalu.
5. U slučaju sudjelujućih udjela ili kapitalnih veza, osim onih navedenih u stavcima 1. i 4., nadležna tijela utvrđuju hoće li i na koji način konsolidacija biti provedena. Ona posebno mogu dopustiti ili zahtijevati upotrebu metode udjela. Ta metoda, međutim, ne može biti osnova za uključivanje dotičnih društava u nadzor na konsolidiranoj osnovi.
6. Nadležna tijela utvrđuju hoće li i na koji način konsolidacija biti provedena u sljedećim slučajevima:
(a)
ako prema mišljenju nadležnih tijela institucija ostvaruje značajan utjecaj na jednu ili više institucija ili financijskih institucija, no nema sudjelujući udio ili druge kapitalne veze u tim institucijama; i
(b)
ako su dvije ili više institucija ili financijskih institucija pod jedinstvenom upravom, koja nije uprava određena ugovorom ili odredbama društvenog ugovora ili statuta.
Nadležna tijela posebno mogu dopustiti ili zahtijevati upotrebu metode navedene u članku 12. Direktive 83/349/EEZ. Ta metoda, međutim, ne može biti osnova za uključivanje dotičnih društava u nadzor na konsolidiranoj osnovi.
7. EBA sastavlja nacrt regulatornih tehničkih standarda kojima se pobliže određuju uvjeti prema kojima se treba provesti konsolidacija u slučajevima navedenim u stavcima od 2. do 6. ovog članka.
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt regulatornih tehničkih standarda do 31. prosinca 2016.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
8. Ako se nadzor zahtijeva na konsolidiranoj osnovi u skladu s člankom 111. Direktive 2013/36/EU, društva za pomoćne usluge i društva za upravljanje imovinom definirana člankom 2. točkom (5) Direktive 2002/87/EZ uključuju se u konsolidaciju u slučajevima i u skladu s metodama propisanima u ovom članku.
Odjeljak 3.
Opseg bonitetne konsolidacije
Članak 19.
Subjekti izuzeti iz opsega bonitetne konsolidacije
1. Institucija, financijska institucija ili društvo za pomoćne usluge koji su društvo kći ili društvo u kojem se drži sudjelujući udio ne moraju biti uključeni u konsolidaciju ako ukupni iznos imovine i izvanbilančnih stavki dotičnog društva ne prelazi niži od sljedeća dva iznosa:
(a)
10 milijuna eura;
(b)
1 % ukupnog iznosa imovine i izvanbilančnih stavki matičnog društva ili društva koje ima sudjelujući udio.
2. Nadležna tijela odgovorna za provođenje nadzora na konsolidiranoj osnovi u skladu s člankom 111. Direktive 2013/36/EU mogu odlučiti na pojedinačnoj osnovi da u sljedećim slučajevima institucija, financijska institucija ili društvo za pomoćne usluge koji su društvo kći ili u kojima se drži sudjelujući udio ne moraju biti uključeni u konsolidaciju:
(a)
ako se dotično društvo nalazi u trećoj zemlji u kojoj postoje pravne prepreke za prijenos potrebnih informacija;
(b)
ako je dotično društvo od zanemarivog interesa samo s obzirom na ciljeve nadzora institucija;
(c)
ako bi prema mišljenju nadležnih tijela odgovornih za provođenje nadzora na konsolidiranoj osnovi konsolidacija financijskog položaja dotičnog društva bila neodgovarajuća ili zavaravajuća u smislu ciljeva nadzora kreditnih institucija.
3. Ako u slučajevima navedenima u stavku 1. i stavku 2. točki (b) nekoliko društava ispunjava prethodno navedene kriterije, ona se unatoč tomu uključuju u konsolidaciju ako su zajedno od značaja koji nije zanemariv s obzirom na navedene ciljeve.
Članak 20.
Zajedničke odluke o bonitetnim zahtjevima
1. Nadležna tijela djeluju zajednički i konzultiraju se:
(a)
u slučaju zahtjeva za izdavanje odobrenja iz članka 143. stavka 1., članka 151. stavaka 4. i 9., članka 283., članka 312. stavka 2. i članka 363. podnesenih od strane matične institucije iz EU-a i njezinih društava kćeri ili podnesenih zajednički od strane društava kćeri matičnog financijskog holdinga iz EU-a ili matičnog mješovitog financijskog holdinga iz EU-a, a s ciljem donošenja odluke o izdavanju traženog odobrenja i određivanju uvjeta, ako oni postoje, koji se trebaju primjenjivati u vezi s takvim odobrenjem;
(b)
za potrebe utvrđivanja jesu li ispunjeni kriteriji za primjenu posebnog unutargrupnog tretmana iz članka 422. stavka 9. i članka 425. stavka 5., dopunjeni regulatornim tehničkim standardima EBA-e iz članka 422. stavka 10. i članka 425. stavka 6.
Zahtjevi se podnose isključivo konsolidirajućem nadzornom tijelu.
Zahtjev iz članka 312. stavka 2. mora sadržavati opis metodologije koja je upotrijebljena za raspodjelu kapitala za operativni rizik između različitih subjekata u grupi. U zahtjevu se navodi namjeravaju li se diversifikacijski učinci uključiti u sustav mjerenja rizika i na koji način.
2. Nadležna tijela čine sve u granicama svoje ovlasti kako bi donijela zajedničku odluku u roku od šest mjeseci o sljedećem:
(a)
o zahtjevu iz stavka 1. točke (a);
(b)
o procjeni kriterija i utvrđivanju posebnog tretmana iz stavka 1. točke (b).
Zajednička odluka mora biti iznesena i u potpunosti obrazložena u dokumentu koji nadležno tijelo iz stavka 1. dostavlja podnositelju zahtjeva.
3. Rok iz stavka 2. počinje teći:
(a)
od dana kad konsolidirajuće nadzorno tijelo primi potpun zahtjev iz stavka 1. točke (a). Konsolidirajuće nadzorno tijelo prosljeđuje potpun zahtjev drugim nadležnim tijelima bez odgode;
(b)
od dana kad nadležna tijela od konsolidirajućeg nadzornog tijela prime izvještaj o analizi unutargrupnih obveza u okviru grupe.
4. Ako nadležna tijela ne donesu zajedničku odluku u roku od šest mjeseci, konsolidirajuće nadzorno tijelo donosi vlastitu odluku u vezi sa stavkom 1. točkom (a). Odluka konsolidirajućeg nadzornog tijela ne ograničava ovlasti nadležnih tijela iz članka 105. Direktive 2013/36/EU.
Odluka mora biti iznesena i u potpunosti obrazložena u dokumentu te uzeti u obzir mišljenja i ograde koje su u roku od šest mjeseci iznijela druga nadležna tijela.
Konsolidirajuće nadzorno tijelo odluku dostavlja matičnoj instituciji iz EU-a, matičnom financijskom holdingu iz EU-a ili matičnom mješovitom financijskom holdingu iz EU-a i ostalim nadležnim tijelima.
Ako se na kraju roka od šest mjeseci bilo koje dotično nadležno tijelo u skladu s člankom 19. Uredbe (EU) br. 1093/2010 obrati EBA-i u vezi s predmetom, konsolidirajuće nadzorno tijelo odgađa donošenje svoje odluke u vezi sa stavkom 1. točkom (a) ovog članka i čeka odluku koju EBA može donijeti u vezi s njegovom odlukom u skladu s člankom 19. stavkom 3. navedene Uredbe, te donosi odluku u skladu s odlukom koju je donijela EBA. Rok od šest mjeseci smatra se razdobljem mirenja u smislu navedene Uredbe. EBA svoju odluku donosi u roku od mjesec dana. Predmet se ne upućuje EBA-i nakon isteka roka od šest mjeseci ili nakon donošenja zajedničke odluke.
5. Ako nadležna tijela ne donesu zajedničku odluku u roku od šest mjeseci, nadležno tijelo koje je odgovorno za nadzor društva kćeri na pojedinačnoj osnovi donosi vlastitu odluku u vezi sa stavkom 1. točkom (b).
Odluka mora biti iznesena i u potpunosti obrazložena u dokumentu te uzeti u obzir mišljenja i ograde koje su u roku od šest mjeseci iznijela druga nadležna tijela.
Odluka se dostavlja konsolidirajućem nadzornom tijelu koje izvješćuje matičnu instituciju iz EU-a, matični financijski holding iz EU-a ili matični mješoviti financijski holding iz EU-a.
Ako se na kraju roka od šest mjeseci konsolidirajuće nadzorno tijelo u skladu s člankom 19. Uredbe (EU) br. 1093/2010 obrati EBA-i u vezi s predmetom, nadležno tijelo koje je odgovorno za nadzor društva kćeri na pojedinačnoj osnovi odgađa donošenje svoje odluke u vezi sa stavkom 1. točkom (b) ovog članka i čeka odluku koju EBA može donijeti u vezi s njegovom odlukom u skladu s člankom 19. stavkom 3. navedene Uredbe, te donosi odluku u skladu s odlukom koju je donijela EBA. Rok od šest mjeseci smatra se razdobljem mirenja u smislu navedene Uredbe. EBA svoju odluku donosi u roku od mjesec dana. Predmet se ne upućuje EBA-i nakon isteka roka od šest mjeseci ili nakon donošenja zajedničke odluke.
6. Ako matična institucija iz EU-a i njezina društva kćeri te društva kćeri matičnog financijskog holdinga iz EU-a ili matičnog mješovitog financijskog holdinga iz EU-a upotrebljavaju napredni pristup iz članka 312. stavka 2. ili IRB pristup iz članka 143. na jedinstvenoj osnovi, nadležna tijela dopuštaju da kvalificirajuće kriterije navedene u člancima 321. i 322. ili u odjeljku 6. poglavlju 3. glavi II. dijelu trećem ispune matično društvo i njegova društva kćeri promatrani zajedno, na način koji je u skladu sa strukturom grupe i njezinim sustavima, procesima i metodama upravljanja rizikom.
7. Odluke iz stavaka 2., 4. i 5. smatraju su konačnim, a nadležna tijela ih primjenjuju u dotičnim državama članicama.
8. EBA sastavlja nacrt provedbenih tehničkih standarda kojima se pobliže određuje proces zajedničkog odlučivanja iz stavka 1. točke (a) u vezi sa zahtjevima za izdavanje odobrenja iz članka 143. stavka 1., članka 151. stavaka 4. i 9., članka 283., članka 312. stavka 2. i članka 363. radi lakšeg donošenja zajedničkih odluka.
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt provedbenih tehničkih standarda do 31. prosinca 2014.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje provedbenih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člankom 15. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
Članak 21.
Zajedničke odluke o razini primjene likvidnosnih zahtjeva
1. Po zahtjevu matične institucije iz EU-a ili matičnog financijskog holdinga iz EU-a ili matičnog mješovitog financijskog holdinga iz EU-a ili potkonsolidiranog društva kćeri matične institucije iz EU-a ili matičnog financijskog holdinga iz EU-a ili matičnog mješovitog financijskog holdinga iz EU-a, konsolidirajuće nadzorno tijelo i nadležna tijela koja su odgovorna za nadzor društava kćeri matične institucije iz EU-a ili matičnog financijskog holdinga iz EU-a ili matičnog mješovitog financijskog holdinga iz EU-a u državi članici čine sve u granicama svoje ovlasti da donesu zajedničku odluku o ispunjavanju uvjeta iz članka 8. stavka 1. točaka od (a) do (d) i o utvrđivanju jedinstvene likvidnosne podgrupe radi primjene članka 8.
Ta zajednička odluka donosi se u roku od šest mjeseci po podnošenju izvještaja od strane konsolidirajućeg nadzornog tijela o utvrđivanju jedinstvenih likvidnosnih podgrupa na osnovi kriterija iz članka 8. U slučaju neslaganja tijekom razdoblja od šest mjeseci, konsolidirajuće nadzorno tijelo savjetuje se s EBA-om na zahtjev bilo kojeg drugog dotičnog nadležnog tijela. Konsolidirajuće nadzorno tijelo može se savjetovati s EBA-om i na vlastitu inicijativu.
Zajedničkom odlukom također se mogu odrediti ograničenja u vezi s lokacijom i vlasništvom nad likvidnom imovinom te zahtijevati minimalni iznosi likvidne imovine koju moraju imati institucije koje su izuzete od primjene dijela šestog.
Zajednička odluka mora biti iznesena i u potpunosti obrazložena u dokumentu koji konsolidirajuće nadzorno tijelo dostavlja matičnoj instituciji likvidnosne podgrupe.
2. Ako se u roku od šest mjeseci ne donese zajednička odluka, svako nadležno tijelo koje je odgovorno za nadzor na pojedinačnoj osnovi donosi vlastitu odluku.
Međutim, svako nadležno tijelo može u roku od šest mjeseci EBA-i uputiti pitanje jesu li ispunjeni uvjeti iz članka 8. stavka 1. točaka od (a) do (d). U tom slučaju EBA može provesti svoje neobvezujuće posredovanje u skladu s člankom 31. točkom (c) Uredbe (EU) br. 1093/2010, a sva uključena nadležna tijela moraju odgoditi donošenje svojih odluka do okončanja neobvezujućeg posredovanja. Ako tijekom posredovanja nadležna tijela ne postignu sporazum u roku od tri mjeseca, svako nadležno tijelo koje je odgovorno za nadzor na pojedinačnoj osnovi donosi vlastitu odluku vodeći računa o proporcionalnosti koristi i rizika na razini države članice matične institucije i proporcionalnosti koristi i rizika na razini države članice društva kćeri. Predmet se ne upućuje EBA-i nakon isteka roka od šest mjeseci ili nakon donošenja zajedničke odluke.
Zajednička odluka iz stavka 1. i odluke iz drugog podstavka ovog stavka obvezujuće su.
3. Sva relevantna nadležna tijela također se mogu konzultirati s EBA-om u roku od šest mjeseci u slučaju neslaganja oko uvjeta iz članka 8. stavka 3. točaka od (a) do (d). U tom slučaju EBA može provesti svoje neobvezujuće posredovanje u skladu s člankom 31. točkom (c) Uredbe (EU) br. 1093/2010, a sva uključena nadležna tijela moraju odgoditi donošenje svojih odluka do okončanja neobvezujućeg posredovanja. Ako tijekom posredovanja nadležna tijela ne postignu sporazum u roku od tri mjeseca, svako nadležno tijelo koje je odgovorno za nadzor na pojedinačnoj osnovi donosi vlastitu odluku.
Članak 22.
Potkonsolidacija subjekata u trećim zemljama
Institucije kćeri moraju primjenjivati zahtjeve propisane u člancima od 89. do 91., u dijelu trećem i u dijelu četvrtom na osnovi svog potkonsolidiranog položaja ako te institucije ili matično društvo, u slučaju da je financijski holding ili mješoviti financijski holding, imaju kao društvo kći u trećoj zemlji instituciju ili financijsku instituciju ili ako imaju sudjelujući udio u takvom društvu.
Članak 23.
Društva u trećim zemljama
U svrhu provedbe nadzora na konsolidiranoj osnovi u skladu s ovim poglavljem, izrazi „investicijsko društvo”, „kreditna institucija”, „financijska institucija” i „institucija” odnose se i na društva s poslovnim nastanom u trećim zemljama koja bi, da imaju poslovni nastan u Uniji, odgovarala definicijama tih izraza iz članka 4.
Članak 24.
Vrednovanje imovine i izvanbilančnih stavki
1. Vrednovanje imovine i izvanbilančnih stavki obavlja se u skladu s primjenjivim računovodstvenim okvirom.
2. Odstupajući od stavka 1. nadležna tijela mogu zahtijevati da institucije obavljaju vrednovanje imovine i izvanbilančnih stavki i izračunavanje regulatornog kapitala u skladu s međunarodnim računovodstvenim standardima koji se primjenjuju u skladu s Uredbom (EZ) br. 1606/2002.
DIO DRUGI
REGULATORNI KAPITAL
GLAVA I.
ELEMENTI REGULATORNOG KAPITALA
POGLAVLJE 1.
Osnovni kapital
Članak 25.
Osnovni kapital
Osnovni kapital institucije sastoji se od zbroja redovnog osnovnog kapitala i dodatnog osnovnog kapitala institucije.
POGLAVLJE 2.
Redovni osnovni kapital
Odjeljak 1.
Stavke i instrumenti redovnog osnovnog kapitala
Članak 26.
Stavke redovnog osnovnog kapitala
1. Stavke redovnog osnovnog kapitala institucija sastoje se od sljedećeg:
(a)
instrumenata kapitala, ako su ispunjeni uvjeti iz članka 28. ili, kada je to primjenjivo, članka 29.;
(b)
računa premija na dionice koji se odnose na instrumente iz točke (a);
(c)
zadržane dobiti;
(d)
akumulirane ostale sveobuhvatne dobiti;
(e)
ostalih rezervi;
(f)
rezervi za opće bankovne rizike.
Stavke iz točaka od (c) do (f) priznaju se kao redovni osnovni kapital samo ako su dostupne instituciji za neograničenu i trenutačnu uporabu kako bi se pokrili rizici ili gubici čim nastanu.
2. Za potrebe stavka 1. točke (c) samo uz prethodno odobrenje nadležnog tijela institucije mogu uključiti dobit tekuće godine ostvarenu tijekom poslovne godine ili dobit tekuće godine ostvarenu na kraju poslovne godine u redovni osnovni kapital prije nego što institucija donese formalnu odluku kojom se potvrđuje konačna godišnja dobit ili gubitak institucije. Nadležno tijelo daje odobrenje za to ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
tu su dobit provjerile osobe koje su neovisne o instituciji i koje su odgovorne za reviziju financijskih izvještaja te institucije;
(b)
institucija je dokazala nadležnom tijelu da je iznos te dobiti umanjen za sve predvidive troškove ili dividende.
Provjera dobiti tekuće godine ostvarene tijekom poslovne godine ili dobiti tekuće godine ostvarene na kraju poslovne godine institucije mora pružiti odgovarajuću razinu sigurnosti da je ta dobit procijenjena u skladu s načelima navedenim u primjenjivom računovodstvenom okviru.
3. Nadležna tijela procjenjuju ispunjavaju li izdanja instrumenata redovnog osnovnog kapitala kriterije navedene u članku 28. ili, kada je to primjenjivo, u članku 29. U vezi s izdanjima nakon 28. lipnja 2013., institucije raspoređuju instrumente kapitala kao instrumente redovnog osnovnog kapitala tek nakon što dobiju odobrenje nadležnih tijela koja se mogu konzultirati s EBA-om.
Kada nadležno tijelo odobri instrumente kapitala, osim državne potpore, kao prihvatljive za raspoređivanje kao instrumente redovnog osnovnog kapitala, ali je, prema mišljenju EBA-e, materijalno složeno utvrditi usklađenost s kriterijima iz članka 28. ili, kada je to primjenjivo, članka 29., nadležna tijela objašnjavaju svoje razloge EBA-i.
Na osnovi informacija svakog nadležnog tijela, EBA sastavlja, održava i objavljuje popis svih oblika instrumenata kapitala u svakoj državi članici koji ispunjavaju uvjete za instrumente redovnog osnovnog kapitala. EBA sastavlja i objavljuje taj popis prvi put do 28. srpnja 2013.
EBA može nakon postupka ocjene navedenog u članku 80. i kada postoje značajni dokazi da ti instrumenti ne ispunjavaju kriterije navedene u članku 28. ili, kada je to primjenjivo, u članku 29., donijeti odluku o uklanjanju instrumenata kapitala koji nisu državna potpora, izdanih nakon 28. lipnja 2013., s popisa i dati najavu u vezi s navedenim.
4. EBA sastavlja nacrt regulatornih tehničkih standarda kojima se pobliže određuje značenje riječi „predvidivo” pri utvrđivanju jesu li odbijeni predvidivi troškovi ili dividende.
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt regulatornih tehničkih standarda do 28. srpnja 2013.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
Članak 27.
Instrumenti kapitala uzajamnih institucija, zadruga, štednih institucija ili sličnih institucija u stavkama redovnog osnovnog kapitala
1. Stavke redovnog osnovnog kapitala obuhvaćaju sve instrumente kapitala koje institucija izdaje u skladu sa zakonskim odredbama, ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
vrsta institucije je određena na temelju mjerodavnog nacionalnog prava, a nadležna je tijela smatraju jednim od sljedećeg:
i.
uzajamnom institucijom;
ii.
zadrugom;
iii.
štednom institucijom;
iv.
sličnom institucijom;
v.
kreditnom institucijom koja je u potpunosti u vlasništvu jedne od institucija navedenih u točkama od i. do iv. i ima suglasnost relevantnog nadležnog tijela za primjenu odredbi iz ovog članka, pod uvjetom da je i dotle dok je 100 % izdanih redovnih dionica kreditne institucije u izravnom ili neizravnom vlasništvu institucije navedene u ovim točkama;
(b)
ispunjeni su uvjeti iz članaka 28. ili, kada je to primjenjivo, članka 29.
Te uzajamne institucije, zadruge ili štedne institucije koje su priznate kao uzajamne institucije, zadruge ili štedne institucije na temelju mjerodavnog nacionalnog prava prije 31. prosinca 2012. nastavljaju se raspoređivati kao uzajamne institucije, zadruge ili štedne institucije za potrebe ovog dijela, pod uvjetom da one nastave ispunjavati kriterije koji su utvrđeni za takvo priznavanje.
2. EBA sastavlja nacrt regulatornih tehničkih standarda kojima se pobliže određuju uvjeti prema kojima nadležna tijela mogu odrediti da neka vrsta društva koja je priznata na temelju mjerodavnog nacionalnog prava ispunjava uvjete za uzajamnu instituciju, zadrugu, štednu instituciju ili sličnu instituciju za potrebe ovog dijela.
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt regulatornih tehničkih standarda do 28. srpnja 2013.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
Članak 28.
Instrumenti redovnog osnovnog kapitala
1. Instrumenti kapitala ispunjavaju uvjete za instrumente redovnog osnovnog kapitala samo ako su ispunjeni svi sljedeći uvjeti:
(a)
institucija izdaje instrumente izravno, uz prethodnu suglasnost vlasnika institucije ili, ako je to dopušteno na temelju mjerodavnog nacionalnog prava, upravljačkog tijela institucije;
(b)
instrumenti su plaćeni, a njihovu kupnju, izravno ili neizravno, ne financira institucija;
(c)
instrumenti ispunjavaju sve sljedeće uvjete u vezi s njihovim raspoređivanjem:
i.
ispunjavaju uvjete za kapital u smislu članka 22. Direktive 86/635/EEZ;
ii.
raspoređuju se kao kapital u smislu primjenjivog računovodstvenog okvira;
iii.
raspoređuju se kao kapital u svrhu utvrđivanja bilančne insolventnosti, ako je to primjenjivo u skladu s nacionalnim pravom koje uređuje insolventnost;
(d)
instrumenti su jasno i odvojeno prikazani u bilanci u financijskim izvještajima institucije;
(e)
instrumenti su bez dospijeća;
(f)
glavnica instrumenata ne smije se smanjiti ili otplatiti, osim u jednom od sljedeća dva slučaja:
i.
likvidacije institucije;
ii.
diskrecijskog otkupa instrumenata ili drugih diskrecijskih načina smanjenja kapitala, ako je institucija dobila prethodno odobrenje nadležnog tijela u skladu s člankom 77.;
(g)
odredbe kojima se uređuju instrumenti ne navode izričito ili implicitno da bi se glavnica instrumenata smanjila ili otplatila ili da bi se mogla smanjiti ili otplatiti osim u slučaju likvidacije institucije i institucija ne daje takve navode na drugi način prije izdavanja instrumenata ili pri njihovu izdavanju, osim u slučaju instrumenata iz članka 27., ako je odbijanje institucije da otkupi takve instrumente zabranjeno na temelju mjerodavnog nacionalnog prava;
(h)
instrumenti ispunjavaju sljedeće uvjete u vezi s raspodjelom:
i.
ne postoji povlašteni tretman raspodjele u vezi s redoslijedom isplate raspodjela, uključujući i u odnosu na druge instrumente redovnog osnovnog kapitala, a uvjeti koji se primjenjuju u vezi s instrumentima ne daju povlaštena prava za isplatu raspodjela;
ii.
raspodjele se imateljima instrumenata mogu isplatiti samo iz stavki raspoloživih za raspodjelu;
iii.
uvjeti koji se primjenjuju u vezi s instrumentima ne uključuju gornju granicu ili drugu vrstu ograničenja maksimalne razine raspodjela, osim u slučaju instrumenata iz članka 27.;
iv.
razina raspodjela nije određena na temelju iznosa za koji su instrumenti kupljeni pri izdavanju, osim u slučaju instrumenata iz članka 27.;
v.
uvjeti koji se primjenjuju u vezi s instrumentima ne uključuju obvezu institucije da isplati raspodjele njihovim imateljima, a institucija nije ni na koji drugi način podložna takvoj obvezi;
vi.
neisplata raspodjela ne predstavlja slučaj nastanka statusa neispunjavanja obveza institucije;
vii.
otkaz raspodjela instituciji ne nameće ograničenja;
(i)
u odnosu na sve instrumente kapitala koje izdaje institucija, instrumenti apsorbiraju prvi i razmjerno najveći udio nastalih gubitaka, a svaki instrument apsorbira gubitke u istoj mjeri kao i svi drugi instrumenti redovnog osnovnog kapitala;
(j)
instrumenti su podređeni u odnosu na sva druga potraživanja u slučaju insolventnosti ili likvidacije institucije;
(k)
instrumenti svojim vlasnicima daju pravo na potraživanje preostale imovine institucije, koja je u slučaju likvidacije institucije i nakon isplate svih nadređenih potraživanja razmjerna iznosu takvih izdanih instrumenata i nije fiksna ili podložna gornjoj granici, osim u slučaju instrumenata kapitala iz članka 27.;
(l)
instrumenti nisu ni osigurani niti pokriveni jamstvom koje poboljšava podređeni status potraživanja od strane bilo kojeg od sljedećih:
i.
institucije ili njezinih društava kćeri;
ii.
matičnog društva institucije ili njegovih društava kćeri;
iii.
matičnog financijskog holdinga ili njegovih društava kćeri;
iv.
mješovitog holdinga ili njegovih društava kćeri;
v.
mješovitog financijskog holdinga ili njegovih društava kćeri;
vi.
bilo kojeg društva koje je usko povezano sa subjektima iz podtočaka od i. do v.;
(m)
instrumenti nisu podložni nikakvim ugovornim ili drugim sporazumima kojima se poboljšava podređeni status potraživanja na osnovi instrumenata u slučaju insolventnosti ili likvidacije.
Smatra se da je uvjet iz prvog podstavka točke (j) ispunjen neovisno o tome što su instrumenti uključeni u dodatni osnovni kapital ili dopunski kapital u skladu s člankom 484. stavkom 3., pod uvjetom da su jednako rangirani.
2. Smatra se da su uvjeti iz stavka 1. točke (i) ispunjeni neovisno o trajnom smanjenju vrijednosti glavnice instrumenata dodatnog osnovnog kapitala ili dopunskog kapitala.
Smatra se da je uvjet iz stavka 1. točke (f) ispunjen neovisno o smanjenju glavnice instrumenta kapitala u sklopu sanacijskog postupka ili zbog smanjenja vrijednosti instrumenata kapitala koje je zahtijevalo sanacijsko tijelo odgovorno za instituciju.
Smatra se da je uvjet iz stavka 1. točke (g) ispunjen neovisno o odredbama kojima se uređuje instrument kapitala i koje izričito ili implicitno navode da bi se glavnica instrumenta smanjila ili da bi se mogla smanjiti u sklopu sanacijskog postupka ili zbog smanjenja vrijednosti instrumenata kapitala koje je zahtijevalo sanacijsko tijelo odgovorno za instituciju.
3. Smatra se da je uvjet iz stavka 1. točke (h) podtočke iii. ispunjen neovisno o tome što instrument isplaćuje višekratnik dividende, ako takav višekratnik dividende ne dovodi do raspodjele koja bi uzrokovala nerazmjerno opterećenje regulatornog kapitala.
4. Za potrebe stavka 1. točke (h) podtočke i. razlike u raspodjelama odražavaju samo razlike u glasačkim pravima. S tim u vezi, veće raspodjele se primjenjuju samo na instrumente redovnog osnovnog kapitala s manjim glasačkim pravima ili bez glasačkih prava.
5. EBA sastavlja nacrt regulatornih tehničkih standarda kojima se pobliže određuje sljedeće:
(a)
odgovarajući oblici i vrsta neizravnog financiranja instrumenata regulatornog kapitala;
(b)
uzrokuje li višekratnik raspodjela nerazmjerno opterećenje regulatornog kapitala i kada ga uzrokuje;
(c)
značenje povlaštenih raspodjela.
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt regulatornih tehničkih standarda do 28. srpnja 2013.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
Članak 29.
Instrumenti kapitala koje izdaju uzajamne institucije, zadruge, štedne institucije i slične institucije
1. Instrumenti kapitala koje izdaju uzajamne institucije, zadruge, štedne institucije i slične institucije ispunjavaju uvjete za instrumente redovnog osnovnog kapitala samo ako su ispunjeni uvjeti iz članka 28. zajedno s izmjenama koje proizlaze iz primjene ovog članka.
2. U vezi s otkupom instrumenata kapitala moraju biti ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
osim ako je to zabranjeno mjerodavnim nacionalnim pravom, institucija mora imati mogućnost odbiti otkup instrumenata;
(b)
ako je odbijanje institucije da otkupi instrumente zabranjeno mjerodavnim nacionalnim pravom, odredbe kojima se uređuju instrumenti moraju instituciji omogućiti ograničavanje njihova otkupa;
(c)
odbijanje otkupa instrumenata ili ograničenje otkupa instrumenata kada je to primjenjivo ne smiju predstavljati slučaj nastanka statusa neispunjavanja obveza institucije.
3. Instrumenti kapitala mogu uključivati gornju granicu ili ograničenje najviše razine raspodjela samo ako je ta gornja granica ili to ograničenje navedeno u mjerodavnom nacionalnom pravu ili statutu institucije.
4. Ako instrumenti kapitala vlasniku daju pravo na rezerve institucije u slučaju insolventnosti ili likvidacije koje su ograničene na nominalnu vrijednost instrumenata, primjenjuje se isti stupanj takvog ograničenja na imatelje svih drugih instrumenata redovnog osnovnog kapitala koje je ta institucija izdala.
Uvjet iz prvog podstavka ne dovodi u pitanje mogućnost da uzajamna institucija, zadruga, štedna institucija ili slična institucija u okviru redovnog osnovnog kapitala prizna instrumente koji imatelju ne daju glasačka prava i koji ispunjavaju sve sljedeće uvjete:
(a)
potraživanje imatelja instrumenata bez glasačkih prava u slučaju insolventnosti ili likvidacije institucije razmjerno je udjelu tih instrumenata bez glasačkog prava u ukupnim instrumentima redovnog osnovnog kapitala;
(b)
instrumenti na drugi način ispunjavaju uvjete za instrumente redovnog osnovnog kapitala.
5. Ako instrumenti kapitala svojim vlasnicima daju pravo na potraživanje imovine institucije u slučaju insolventnosti ili likvidacije institucije koje je fiksno ili podložno gornjoj granici, primjenjuje se isti stupanj takvog ograničenja na sve imatelje svih instrumenta redovnog osnovnog kapitala koje je institucija izdala.
6. EBA sastavlja nacrt regulatornih tehničkih standarda kojima se pobliže određuje vrsta ograničenja otkupa koja su nužna ako je odbijanje institucije da otkupi instrumente regulatornog kapitala zabranjeno mjerodavnim nacionalnim pravom.
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt regulatornih tehničkih standarda do 28. srpnja 2013.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
Članak 30.
Posljedice prestanka ispunjavanja uvjeta za instrumente redovnog osnovnog kapitala
U slučaju da instrument redovnog osnovnog kapitala prestane ispunjavati uvjete iz članka 28. ili, kada je to primjenjivo, članka 29., primjenjuje se sljedeće:
(a)
taj instrument odmah prestaje ispunjavati uvjete za instrument redovnog osnovnog kapitala;
(b)
računi premija na dionice koji se odnose na taj instrument odmah prestaju ispunjavati uvjete za stavke redovnog osnovnog kapitala.
Članak 31.
Instrumenti kapitala koje upisuju tijela javne vlasti u izvanrednim situacijama
1. U izvanrednim situacijama nadležna tijela mogu dopustiti institucijama da uključuju u redovni osnovni kapital instrumente kapitala koji najmanje ispunjavaju uvjete iz članka 28. stavka 1. točaka od (b) do (e) ako su ispunjeni svi sljedeći uvjeti:
(a)
instrumenti kapitala izdani su nakon 1. siječnja 2014.;
(b)
Komisija smatra instrumente kapitala državnom potporom;
(c)
instrumenti kapitala izdani su u sklopu mjera dokapitalizacije u skladu s pravilima o državnoj potpori koja su u to vrijeme bila na snazi;
(d)
instrumenti kapitala upisani su u cijelosti i u vlasništvu su države ili relevantnog tijela javne vlasti ili subjekta u vlasništvu države;
(e)
instrumenti kapitala mogu apsorbirati gubitke;
(f)
osim instrumenata kapitala iz članka 27., u slučaju likvidacije instrumenti kapitala svojim vlasnicima daju pravo na potraživanje preostale imovine institucije nakon isplate svih nadređenih potraživanja;
(g)
postoje odgovarajući mehanizmi izlaska za državu ili, kada je to primjenjivo, relevantno tijelo javne vlasti ili subjekt u vlasništvu države;
(h)
nadležno tijelo je dalo prethodno odobrenje te objavilo svoju odluku i obrazloženje te odluke.
2. Na osnovi obrazloženog zahtjeva relevantnog nadležnog tijela i u suradnji s njim EBA smatra instrumente kapitala iz stavka 1. istovjetnima instrumentima redovnog osnovnog kapitala za potrebe ove Uredbe.
Odjeljak 2.
Bonitetni filtri
Članak 32.
Sekuritizirana imovina
1. Institucija iz bilo kojeg elementa regulatornog kapitala isključuje svako povećanje svog kapitala u skladu s primjenjivim računovodstvenim okvirom koje proizlazi iz sekuritizirane imovine, uključujući sljedeće:
(a)
povećanje povezano s budućim maržnim prihodom na temelju kojeg institucija ostvaruje dobitak od prodaje;
(b)
ako je institucija inicijator sekuritizacije, neto dobitke od kapitaliziranoga budućeg prihoda od sekuritizirane imovine koji pružaju kreditno poboljšanje sekuritizacijskim pozicijama.
2. EBA sastavlja nacrt regulatornih tehničkih standarda kojima se pobliže određuje značenje dobitka od prodaje iz stavka 1. točke (a).
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt regulatornih tehničkih standarda do 28. srpnja 2013.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
Članak 33.
Zaštita novčanih tokova i promjene vrijednosti vlastitih obveza
1. Institucije ne uključuju sljedeće stavke u bilo koji element regulatornog kapitala:
(a)
rezerve iz fer vrednovanja koje se odnose na dobitke ili gubitke na osnovi zaštite novčanog toka financijskih instrumenata koji se ne vrednuju po fer vrijednosti, uključujući projicirane novčane tokove;
(b)
dobitke ili gubitke po obvezama institucije vrednovanim po fer vrijednosti nastale kao rezultat promjena kreditne sposobnosti same institucije;
(c)
dobitke ili gubitke po obvezama iz izvedenica institucije vrednovanim po fer vrijednosti, nastale kao rezultat promjena kreditne sposobnosti same institucije.
2. Za potrebe stavka 1. točke (c) institucije ne prebijaju dobitke ili gubitke, nastale vrednovanjem po fer vrijednosti, koji proizlaze iz kreditnog rizika same institucije s onima koji proizlaze iz kreditnog rizika njezine druge ugovorne strane.
3. Ne dovodeći u pitanje stavak 1. točku (b) institucije mogu uključiti iznos dobitaka ili gubitaka po svojim obvezama u regulatorni kapital ako su ispunjeni svi sljedeći uvjeti:
(a)
obveze su u obliku obveznica kako je navedeno u članku 52. stavku 4. Direktive 2009/65/EZ;
(b)
promjene vrijednosti imovine i obveza institucije nastaju zbog istih promjena u kreditnoj sposobnosti same institucije;
(c)
između vrijednosti obveznica iz točke (a) i vrijednosti imovine institucije postoji uska veza;
(d)
kredite osigurane nekretninama moguće je otkupiti otkupom obveznica kojima se financiraju krediti osigurani nekretninama po tržišnoj ili nominalnoj vrijednosti.
4. EBA sastavlja nacrt regulatornih tehničkih standarda kojima se pobliže određuje što čini usku vezu između vrijednosti obveznica i vrijednosti imovine iz stavka 3. točke (c).
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt regulatornih tehničkih standarda do 30. rujna 2013.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
Članak 34.
Dodatna vrijednosna usklađenja
Institucije primjenjuju zahtjeve iz članka 105. na svu svoju imovinu mjerenu po fer vrijednosti pri izračunu iznosa svog regulatornog kapitala i odbijaju od redovnog osnovnog kapitala iznos svih potrebnih dodatnih vrijednosnih usklađenja.
Članak 35.
Nerealizirani dobici i gubici mjereni po fer vrijednosti
Osim u slučaju stavki iz članka 33., institucije ne provode prilagodbe s ciljem uklanjanja nerealiziranih dobitaka ili gubitaka po svojoj imovini ili obvezama mjerenim po fer vrijednosti iz svog regulatornog kapitala.
Odjeljak 3.
Odbici od stavki redovnog osnovnog kapitala, izuzeća i alternative
Pododjeljak 1.
Odbici od stavki redovnog osnovnog kapitala
Članak 36.
Odbici od stavki redovnog osnovnog kapitala
1. Institucije od stavki redovnog osnovnog kapitala odbijaju sljedeće:
(a)
gubitke tekuće financijske godine;
(b)
nematerijalnu imovinu;
(c)
odgođenu poreznu imovinu koja ovisi o budućoj profitabilnosti;
(d)
za institucije koje izračunavaju iznose izloženosti ponderirane rizikom prema pristupu zasnovanom na internim rejting-sustavima (IRB pristup), negativne iznose koji proizlaze iz izračuna iznosa očekivanih gubitaka iz članaka 158. i 159.;
(e)
imovinu mirovinskog fonda pod pokroviteljstvom poslodavca u bilanci institucije;
(f)
izravna, neizravna i sintetska ulaganja institucije u vlastite instrumente redovnog osnovnog kapitala, uključujući vlastite instrumente redovnog osnovnog kapitala za koje institucija ima stvarnu ili potencijalnu obvezu kupnje na temelju postojeće ugovorne obveze;
(g)
izravna, neizravna i sintetska ulaganja u instrumente redovnog osnovnog kapitala subjekata financijskog sektora, ako ti subjekti imaju s institucijom recipročno međusobno ulaganje za koje nadležno tijelo smatra da mu je cilj umjetno povećati regulatorni kapital institucije;
(h)
primjenjivi iznos izravnih, neizravnih i sintetskih ulaganja institucije u instrumente redovnog osnovnog kapitala subjekata financijskog sektora, ako institucija u tim subjektima nema značajno ulaganje;
(i)
primjenjivi iznos izravnih, neizravnih i sintetskih ulaganja institucije u instrumente redovnog osnovnog kapitala subjekata financijskog sektora, ako institucija u tim subjektima ima značajno ulaganje;
(j)
iznos stavki koje treba odbiti od stavki dodatnog osnovnog kapitala u skladu s člankom 56. koji premašuje dodatni osnovni kapital institucije;
(k)
iznos izloženosti sljedećih stavki kojima se dodjeljuje ponder rizika od 1 250 %, ako institucija odbija taj iznos izloženosti od iznosa stavki redovnog osnovnog kapitala kao alternativu primjeni pondera rizika od 1 250 %:
i.
kvalificirani udjeli izvan financijskog sektora;
ii.
sekuritizacijske pozicije u skladu s člankom 243. stavkom 1. točkom (b), člankom 244. stavkom 1. točkom (b) i člankom 258.;
iii.
slobodne isporuke u skladu s člankom 379. stavkom 3.;
iv.
pozicije u košarici za koje institucija ne može utvrditi ponder rizika prema IRB pristupu u skladu s člankom 153. stavkom 8.;
v.
izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja prema pristupu internih modela u skladu s člankom 155. stavkom 4.;
(l)
sve porezne troškove povezane sa stavkama redovnog osnovnog kapitala predvidive u trenutku njihova izračuna, osim ako institucija na odgovarajući način uskladi iznos stavki redovnog osnovnog kapitala u onoj mjeri u kojoj takvi porezni troškovi umanjuju iznos do kojeg se te stavke mogu primjenjivati za pokrivanje rizika ili gubitaka.
2. EBA sastavlja nacrt regulatornih tehničkih standarda kojima se pobliže određuje primjena odbitaka iz stavka 1. točaka (a), (c), (e), (f), (h), (i) i (l) ovog članka i povezanih odbitaka iz točaka (a), (c), (d) i (f) članka 56. i točaka (a), (c) i (d) članka 66.
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt regulatornih tehničkih standarda do 28. srpnja 2013.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
3. EBA sastavlja nacrt regulatornih tehničkih standarda kojima se pobliže određuju vrste instrumenata kapitala financijskih institucija i, u konzultaciji s europskim nadzornim tijelom (Europskim nadzornim tijelom za osiguranje i strukovno mirovinsko osiguranje) (EIOPA) koje je osnovano u skladu s Uredbom (EU) br. 1094/2010 Europskog parlamenta i Vijeća od 24. studenoga 2010. (26), društava za osiguranje i reosiguranje iz trećih zemalja i društava koja nisu obuhvaćena Direktivom 2009/138/EZ u skladu s člankom 4. te Direktive, koji se odbijaju od sljedećih elemenata regulatornog kapitala:
(a)
stavki redovnog osnovnog kapitala;
(b)
stavki dodatnog osnovnog kapitala;
(c)
stavki dopunskog kapitala.
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt regulatornih tehničkih standarda do 28. srpnja 2013.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
Članak 37.
Odbitak nematerijalne imovine
Institucije određuju iznos nematerijalne imovine koji se odbija u skladu sa sljedećim:
(a)
iznos koji se odbija umanjuje se za iznos povezane odgođene porezne obveze koji bi prestao postojati kad bi se nematerijalna imovina umanjila ili prestala priznavati u skladu s primjenjivim računovodstvenim okvirom;
(b)
iznos koji se odbija uključuje goodwill koji je uključen u vrednovanje značajnih ulaganja institucije.
Članak 38.
Odbitak odgođene porezne imovine koja ovisi o budućoj profitabilnosti
1. Institucije određuju iznos odgođene porezne imovine koja ovisi o budućoj profitabilnosti koja zahtijeva odbitak u skladu s ovim člankom.
2. Osim ako su ispunjeni uvjeti iz stavka 3., iznos odgođene porezne imovine koja ovisi o budućoj profitabilnosti izračunava se bez njegova umanjenja za iznos povezanih odgođenih poreznih obveza institucije.
3. Iznos odgođene porezne imovine koja ovisi o budućoj profitabilnosti može se umanjiti za iznos povezanih odgođenih poreznih obveza institucije ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
subjekt ima u skladu s mjerodavnim nacionalnim pravom pravno izvršivo pravo prebiti tu tekuću poreznu imovinu s tekućim poreznim obvezama;
(b)
odgođena porezna imovina i odgođene porezne obveze odnose se na poreze koje utvrđuje isto porezno tijelo i u vezi s istim poreznim subjektom.
4. Povezane odgođene porezne obveze institucije za potrebe stavka 3. ne smiju uključivati odgođene porezne obveze koje smanjuju iznos nematerijalne imovine ili imovinu mirovinskog fonda pod pokroviteljstvom poslodavca koji se moraju odbiti.
5. Iznos povezanih odgođenih poreznih obveza iz stavka 4. raspoređuje se na sljedeće:
(a)
odgođenu poreznu imovinu koja ovisi o budućoj profitabilnosti i proizlazi iz privremenih razlika te koja se ne odbija u skladu s člankom 48. stavkom 1.;
(b)
svu drugu odgođenu poreznu imovinu koja ovisi o budućoj profitabilnosti.
Institucije raspoređuju povezane odgođene porezne obveze prema udjelima koje stavke u točkama (a) i (b) čine u odgođenoj poreznoj imovini koja ovisi o budućoj profitabilnosti.
Članak 39.
Preplata poreza, prijenos poreznoga gubitka i odgođena porezna imovina koja ne ovisi o budućoj profitabilnosti
1. Sljedeće se stavke ne odbijaju od regulatornog kapitala i dodjeljuje im se ponder rizika u skladu s poglavljem 2. ili 3. glave II. dijela trećeg, prema potrebi:
(a)
preplata poreza institucije za tekuću godinu;
(b)
porezni gubici institucije za tekuću godinu preneseni na prijašnje godine iz čega proizlazi potraživanje od središnje države, područne (regionalne) samouprave ili lokalnog poreznog tijela.
2. Odgođena porezna imovina koja ne ovisi o budućoj profitabilnosti ograničena je na odgođenu poreznu imovinu koja proizlazi iz privremenih razlika, ako su ispunjeni svi sljedeći uvjeti:
(a)
u slučaju da institucija iskaže gubitak kada su godišnji financijski izvještaji institucije formalno odobreni ili u slučaju likvidacije ili insolventnosti institucije, ona se bez odgode automatski i obvezno zamjenjuje potraživanjem institucije na osnovi poreza;
(b)
institucija u skladu s mjerodavnim nacionalnim poreznim zakonom ima mogućnost prebiti potraživanje na osnovi poreza iz točke (a) s bilo kojom poreznom obvezom institucije ili bilo kojeg drugog društva koje je u porezne svrhe u skladu s tim zakonom uključeno u istu konsolidaciju kao i institucija ili bilo kojeg drugog društva koje podliježe nadzoru na konsolidiranoj osnovi u skladu s poglavljem 2. glave II. dijela prvog;
(c)
kada iznos potraživanja na osnovi poreza iz točke (b) premašuje porezne obveze iz te točke, svaki se takav višak bez odgode zamjenjuje izravnim potraživanjem od središnje države države članice u kojoj je institucija osnovana.
Institucije primjenjuju ponder rizika od 100 % na odgođenu poreznu imovinu ako su ispunjeni uvjeti iz točaka (a), (b) i (c).
Članak 40.
Odbitak negativnih iznosa koji proizlaze iz izračuna iznosa očekivanih gubitaka
Iznos koji se odbija u skladu s člankom 36. stavkom 1. točkom (d) ne umanjuje se za iznos povećanja odgođene porezne imovine koja ovisi o budućoj profitabilnosti ili za druge dodatne porezne učinke do kojih bi moglo doći ako bi se rezervacije podigle na razinu očekivanih gubitaka iz odjeljka 3. poglavlja 3. glave II. dijela trećeg.
Članak 41.
Odbitak imovine mirovinskog fonda pod pokroviteljstvom poslodavca
1. Za potrebe članka 36. stavka 1. točke (e) iznos imovine mirovinskog fonda pod pokroviteljstvom poslodavca koji se odbija umanjuje se za sljedeće:
(a)
iznos svih povezanih odgođenih poreznih obveza koji bi mogao prestati postojati kad bi se imovina umanjila ili prestala priznavati u skladu s primjenjivim računovodstvenim okvirom;
(b)
iznos imovine u mirovinskom fondu pod pokroviteljstvom poslodavca koji institucija ima neograničenu mogućnost koristiti, pod uvjetom da je institucija dobila prethodno odobrenje nadležnog tijela.
Toj se imovini koja se koristi za smanjivanje iznosa koji se odbija dodjeljuje se ponder rizika u skladu s poglavljem 2. ili 3. glave II. dijela trećeg, prema potrebi.
2. EBA sastavlja nacrt regulatornih tehničkih standarda kojima se pobliže određuju kriteriji prema kojima će nadležno tijelo dopustiti instituciji da umanji iznos imovine u mirovinskom fondu pod pokroviteljstvom poslodavca na način kako je to navedeno u stavku 1. točki (b).
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt regulatornih tehničkih standarda do 28. srpnja 2013.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
Članak 42.
Odbitak ulaganja u vlastite instrumente redovnog osnovnog kapitala
Za potrebe članka 36. stavka 1. točke (f) institucije izračunavaju ulaganja u vlastite instrumente redovnog osnovnog kapitala na osnovi bruto dugih pozicija, uz sljedeće iznimke:
(a)
institucije mogu izračunati iznos ulaganja u vlastite instrumente redovnog osnovnog kapitala na osnovi neto duge pozicije ako su ispunjena oba sljedeća uvjeta:
i.
duge i kratke pozicije u istoj su odnosnoj izloženosti i kratke pozicije ne uključuju rizik druge ugovorne strane;
ii.
duge i kratke pozicije obje su u knjizi trgovanja ili su obje u knjizi pozicija kojima se ne trguje;
(b)
institucije određuju iznos koji se odbija za izravna, neizravna i sintetska ulaganja u indeksne vrijednosne papire tako da izračunavaju odnosnu izloženost prema vlastitim instrumentima redovnog osnovnog kapitala koji su uključeni u te indekse;
(c)
institucije mogu netirati bruto duge pozicije u vlastitim instrumentima redovnog osnovnog kapitala koje proizlaze iz ulaganja u indeksne vrijednosne papire s kratkim pozicijama u vlastitim instrumentima redovnog osnovnog kapitala koje proizlaze iz kratkih pozicija u odnosnim indeksima, pa i onda kada te kratke pozicije uključuju rizik druge ugovorne strane, ako su ispunjena oba sljedeća uvjeta:
i.
duge i kratke pozicije u istim su odnosnim indeksima;
ii.
duge i kratke pozicije obje su u knjizi trgovanja ili su obje u knjizi pozicija kojima se ne trguje.
Članak 43.
Značajno ulaganje u subjekt financijskog sektora
U svrhu odbitka institucija ima značajno ulaganje u subjekt financijskog sektora ako je ispunjen bilo koji od sljedećih uvjeta:
(a)
institucija posjeduje više od 10 % instrumenata redovnog osnovnog kapitala koje je taj subjekt izdao;
(b)
institucija je usko povezana s tim subjektom i posjeduje instrumente redovnog osnovnog kapitala koje je taj subjekt izdao;
(c)
institucija posjeduje instrumente redovnog osnovnog kapitala koje je taj subjekt izdao, pri čemu taj subjekt nije uključen u konsolidaciju u skladu s poglavljem 2. glave II. dijela prvog, ali je uključeno u istu računovodstvenu konsolidaciju kao i institucija za potrebe financijskog izvješćivanja u skladu s primjenjivim računovodstvenim okvirom.
Članak 44.
Odbitak ulaganja u instrumente redovnog osnovnog kapitala subjekata financijskog sektora i kad institucija ima recipročno međusobno ulaganje kojem je cilj umjetno povećanje regulatornog kapitala
Institucije provode odbitke iz članka 36. stavka 1. točaka (g), (h) i (i) u skladu sa sljedećim:
(a)
ulaganja u instrumente redovnog osnovnog kapitala i ostale instrumente kapitala subjekata financijskog sektora izračunavaju se na osnovi bruto dugih pozicija;
(b)
u svrhu odbitka stavke osigurateljnog osnovnog kapitala tretiraju se kao ulaganja u instrumente redovnog osnovnog kapitala.
Članak 45.
Odbitak ulaganja u instrumente redovnog osnovnog kapitala subjekata financijskog sektora
Institucije provode odbitke iz članka 36. stavka 1. točaka (h) i (i) u skladu sa sljedećim odredbama:
(a)
institucije mogu izračunati izravna, neizravna i sintetska ulaganja u instrumente redovnog osnovnog kapitala subjekata financijskog sektora na osnovi neto duge pozicije u istoj odnosnoj izloženosti ako su ispunjena oba sljedeća uvjeta:
i.
dospijeće kratke pozicije usklađeno je s dospijećem duge pozicije ili ima preostali rok do dospijeća od najmanje godinu dana;
ii.
duge i kratke pozicije obje su u knjizi trgovanja ili su obje u knjizi pozicija kojima se ne trguje;
(b)
institucije određuju iznos koji se odbija za izravna, neizravna i sintetska ulaganja u indeksne vrijednosne papire tako da izračunavaju odnosnu izloženost prema instrumentima kapitala subjekata financijskog sektora u tim indeksima.
Članak 46.
Odbitak ulaganja u instrumente redovnog osnovnog kapitala kad institucija nema značajno ulaganje u subjekt financijskog sektora
1. Za potrebe članka 36. stavka 1. točke (h) institucije izračunavaju primjenjivi iznos koji se odbija tako da se iznos iz točke (a) ovog stavka množi faktorom izvedenim iz izračuna iz točke (b) ovog stavka:
(a)
ukupni iznos za koji izravna, neizravna i sintetska ulaganja institucije u instrumente redovnog osnovnog kapitala, dodatnog osnovnog kapitala i dopunskog kapitala subjekata financijskog sektora u kojima institucija nema značajno ulaganje premašuju 10 % ukupnog iznosa stavki redovnog osnovnog kapitala institucije izračunatog nakon što se na stavke redovnog osnovnog kapitala primijeni sljedeće:
i.
članci od 32. do 35.;
ii.
odbici iz članka 36. stavka 1. točaka od (a) do (g), točke (k) podtočaka od ii. do v. i točke (l), isključujući iznos koji se odbija za odgođenu poreznu imovinu koja ovisi o budućoj profitabilnosti i proizlazi iz privremenih razlika;
iii.
članci 44. i 45.;
(b)
iznos izravnih, neizravnih i sintetskih ulaganja institucije u instrumente redovnog osnovnog kapitala onih subjekata financijskog sektora u kojima institucija nema značajno ulaganje podijeljen ukupnim iznosom izravnih, neizravnih i sintetskih ulaganja institucije u instrumente redovnog osnovnog kapitala, dodatnog osnovnog kapitala i dopunskog kapitala tih subjekata financijskog sektora.
2. Institucije isključuju pozicije proizišle iz pružanja usluge provedbe ponude odnosno prodaje financijskih instrumenata uz obvezu otkupa koje drže najviše pet radnih dana iz iznosa iz stavka 1. točke (a) te iz izračuna faktora iz stavka 1. točke (b).
3. Iznos koji se odbija u skladu sa stavkom 1. raspoređuje se po svim instrumentima redovnog osnovnog kapitala koji se drže. Institucije određuju iznos svakog instrumenta redovnog osnovnog kapitala koji se odbija u skladu sa stavkom 1. tako da se iznos opisan u točki (a) ovog stavka množi udjelom opisanim u točki (b) ovog stavka:
(a)
iznos ulaganja čiji se odbitak zahtijeva u skladu sa stavkom 1.;
(b)
udio koji svaki instrument redovnog osnovnog kapitala koji se drži čini u ukupnom iznosu izravnih, neizravnih i sintetskih ulaganja institucije u instrumente redovnog osnovnog kapitala subjekata financijskog sektora u kojima institucija nema značajno ulaganje.
4. Iznos ulaganja iz članka 36. stavka 1. točke (h) koji je jednak ili manji od 10 % stavki redovnog osnovnog kapitala institucije nakon primjene odredbi iz stavka 1. točke (a) podtočaka od i. do iii. ne odbija se i podložan je odgovarajućim ponderima rizika u skladu s poglavljem 2. ili 3. glave II. dijela trećeg i zahtjevima iz glave IV. dijela trećeg, prema potrebi.
5. Institucije određuju iznos svakog instrumenta redovnog osnovnog kapitala kojem se dodjeljuje ponder rizika u skladu sa stavkom 4. tako da se iznos opisan u točki (a) ovog stavka množi iznosom opisanim u točki (b) ovog stavka:
(a)
iznos ulaganja kojem se dodjeljuje ponder rizika u skladu sa stavkom 4.;
(b)
udio koji je nastao izračunom iz stavka 3. točke (b).
Članak 47.
Odbitak ulaganja u instrumente redovnog osnovnog kapitala kad institucija ima značajno ulaganje u subjekt financijskog sektora
Za potrebe članka 36. stavka 1. točke (i) primjenjivi iznos koji se odbija od stavki redovnog osnovnog kapitala isključuje pozicije proizišle iz pružanja usluge provedbe ponude odnosno prodaje financijskih instrumenata uz obvezu otkupa koje se drže najviše pet radnih dana i određuje se u skladu s člancima 44. i 45. i pododjeljkom 2.
Pododjeljak 2.
Izuzeća i alternative odbicima od stavki redovnog osnovnog kapitala
Članak 48.
Pragovi izuzeća za odbitke od stavki redovnog osnovnog kapitala
1. Pri provođenju odbitaka koji se zahtijevaju u skladu s člankom 36. stavkom 1. točkama (c) i (i), institucije nisu dužne odbiti iznose stavki navedenih u točkama (a) i (b) ovog stavka koji su ukupno jednaki ili manji od iznosa praga iz stavka 2.:
(a)
odgođenu poreznu imovinu koja ovisi o budućoj profitabilnosti i proizlazi iz privremenih razlika, a ukupno je jednaka ili manja od 10 % stavki redovnog osnovnog kapitala institucije izračunatih nakon što se primijeni sljedeće:
i.
članci od 32. do 35.;
ii.
članak 36. stavak 1. točke od (a) do (h), točka (k) podtočke od ii. do v. i točka (l), isključujući odgođenu poreznu imovinu koja ovisi o budućoj profitabilnosti i proizlazi iz privremenih razlika;
(b)
ako institucija ima značajno ulaganje u subjekt financijskog sektora, izravna, neizravna i sintetska ulaganja te institucije u instrumente redovnog osnovnog kapitala tih subjekata koja su ukupno jednaka ili manja od 10 % stavki redovnog osnovnog kapitala institucije izračunatih nakon što se primijeni sljedeće:
i.
članci od 32. do 35.;
ii.
članak 36. stavak 1. točke od (a) do (h), točka (k) podtočke od ii. do v. i točka (l), isključujući odgođenu poreznu imovinu koja ovisi o budućoj profitabilnosti i proizlazi iz privremenih razlika.
2. Za potrebe stavka 1. iznos praga jednak je iznosu iz točke (a) ovog stavka pomnoženog s postotkom iz točke (b) ovog stavka:
(a)
preostali iznos stavki redovnog osnovnog kapitala nakon što su u cijelosti provedene prilagodbe i odbici iz članaka od 32. do 36., ali bez primjene pragova izuzeća iz ovog članka;
(b)
17,65 %.
3. Za potrebe stavka 1. institucija određuje udio odgođene porezne imovine u ukupnom iznosu stavki koji nije dužna odbiti tako da se iznos opisan u točki (a) ovog stavka dijeli iznosom opisanim u točki (b) ovog stavka:
(a)
iznos odgođene porezne imovine koja ovisi o budućoj profitabilnosti i proizlazi iz privremenih razlika, a ukupno je jednaka ili manja od 10 % stavki redovnog osnovnog kapitala institucije;
(b)
zbroj sljedećeg:
i.
iznosa iz točke (a);
ii.
iznosa izravnih, neizravnih i sintetskih ulaganja institucije u instrumente regulatornog kapitala subjekata financijskog sektora u kojima institucija ima značajno ulaganje koja su ukupno jednaka ili manja od 10 % stavki redovnog osnovnog kapitala institucije.
Udio značajnih ulaganja u ukupnom iznosu stavki koji nije potrebno odbiti jednak je jedan umanjenom za udio iz prvog podstavka.
4. Iznosima stavki koji se ne odbijaju u skladu sa stavkom 1. dodjeljuje se ponder rizika od 250 %.
Članak 49.
Zahtjev za odbitke kad se primjenjuje konsolidacija, dodatni nadzor ili institucionalni sustavi zaštite
1. Za potrebe izračuna regulatornog kapitala na pojedinačnoj osnovi, potkonsolidiranoj osnovi i konsolidiranoj osnovi, kada nadležna tijela od institucija zahtijevaju ili im dopuštaju primjenu metode 1., 2. ili 3. iz Priloga I. Direktivi 2002/87/EZ, nadležna tijela mogu dopustiti institucijama da ne odbijaju ulaganja u instrumente regulatornog kapitala subjekta financijskog sektora u kojem matična institucija, matični financijski holding ili matični mješoviti financijski holding ili institucija imaju značajno ulaganje ako su ispunjeni uvjeti iz točaka od (a) do (e) ovog stavka:
(a)
subjekt financijskog sektora je društvo za osiguranje, društvo za reosiguranje ili osigurateljni holding;
(b)
to društvo za osiguranje, društvo za reosiguranje ili osigurateljni holding uključeno je u isti dodatni nadzor u skladu s Direktivom 2002/87/EZ kao matična institucija, matični financijski holding ili matični mješoviti financijski holding ili institucija koja ima ulaganje;
(c)
institucija je dobila prethodno odobrenje nadležnih tijela;
(d)
prije davanja odobrenja iz točke (c) i kontinuirano nakon toga ispunjeni su uvjeti nadležnih tijela da su razina integriranog upravljanja, upravljanje rizikom i unutarnja kontrola što se tiče subjekata koji bi bili uključeni u opseg konsolidacije prema metodi 1., 2. ili 3. odgovarajući;
(e)
ulaganja u subjekt pripadaju jednom od sljedećih:
i.
matičnoj kreditnoj instituciji;
ii.
matičnom financijskom holdingu;
iii.
matičnom mješovitom financijskom holdingu;
iv.
instituciji;
v.
društvu kćeri jednog od subjekata iz podtočaka od i. do iv. koji je uključen u opseg konsolidacije u skladu s poglavljem 2. glavom II. dijela prvog.
Odabrana se metoda primjenjuje dosljedno tijekom vremena.
2. Za potrebe izračuna regulatornog kapitala na pojedinačnoj osnovi i na potkonsolidiranoj osnovi institucije koje podliježu nadzoru na konsolidiranoj osnovi u skladu s poglavljem 2. glave II. dijela prvog ne odbijaju ulaganja u instrumente regulatornog kapitala koje izdaju subjekti financijskog sektora uključeni u opseg nadzora na konsolidiranoj osnovi, osim ako nadležna tijela odluče da su ti odbici potrebni u posebne svrhe, ponajprije u svrhu strukturnog razdvajanja bankovnih djelatnosti ili planiranja sanacije.
Primjena pristupa iz prvog podstavka ne smije dovesti do nerazmjernih negativnih utjecaja na cijeli ili na dijelove financijskog sustava u drugim državama članicama ili u Uniji kao cjelini te biti zapreka ili stvoriti zapreku funkcioniranju unutarnjeg tržišta.
3. Za potrebe izračuna regulatornog kapitala na pojedinačnoj osnovi ili na potkonsolidiranoj osnovi nadležna tijela mogu institucijama dopustiti da ne odbijaju ulaganja u instrumente regulatornog kapitala u sljedećim slučajevima:
(a)
ako institucija ima ulaganje u drugu instituciju, a ispunjeni su uvjeti iz podtočaka od i. do v.:
i.
institucije su obuhvaćene istim institucionalnim sustavom zaštite iz članka 113. stavka 7.;
ii.
nadležna tijela su dala odobrenje iz članka 113. stavka 7.;
iii.
ispunjeni su uvjeti iz članka 113. stavka 7.;
iv.
institucionalni sustav zaštite sastavlja konsolidiranu bilancu iz članka 113. stavka 7. točke (e) ili, ako nije dužan sastavljati konsolidirane izvještaje, prošireni agregirani izračun, koji je prema mišljenju nadležnih tijela ekvivalentan odredbama Direktive 86/635/EEZ koja sadržava određene izmjene odredbi Direktive 83/349/EEZ ili Uredbe (EZ) br. 1606/2002 kojom se uređuju konsolidirani izvještaji grupe kreditnih institucija. Ekvivalentnost tog proširenog agregiranog izračuna provjerava vanjski revizor koji posebno provjerava da su iz izračuna uklonjeni višestruka uporaba elemenata prihvatljivih za izračun regulatornog kapitala i bilo kakvo neprikladno stvaranje regulatornog kapitala između članova institucionalnog sustava zaštite. Konsolidirana bilanca ili prošireni agregirani izračun dostavljaju se nadležnim tijelima najmanje onoliko često koliko je to propisano u članku 99.;
v.
institucije obuhvaćene institucionalnim sustavom zaštite zajedno ispunjavaju na konsolidiranoj ili proširenoj agregiranoj osnovi zahtjeve iz članka 92. i izvješćuju o ispunjavanju tih zahtjeva u skladu s člankom 99. U sklopu institucionalnog sustava zaštite nije potrebno odbiti udjele članova zadruge ili pravnih osoba, koji nisu članovi sustava institucionalne zaštite, ako su uklonjeni višestruka uporaba elemenata prihvatljivih za izračun regulatornog kapitala i bilo kakvo neprikladno stvaranje regulatornog kapitala između članova institucionalnog sustava zaštite i manjinskog dioničara kada je on institucija.
(b)
ako regionalna kreditna institucija ima ulaganje u svoju središnju ili drugu regionalnu kreditnu instituciju, a ispunjeni su uvjeti iz točke (a) podtočaka od i. do v.
4. Ulaganja u vezi s kojima se ne provode odbici u skladu sa stavkom 1., 2. ili 3. smatraju se izloženostima i dodjeljuje im se ponder rizika u skladu s poglavljem 2. ili 3. glave II. dijela trećeg, prema potrebi.
5. Ako institucija primjenjuje metodu 1., 2. ili 3. iz Priloga I. Direktivi 2002/87/EZ, institucija objavljuje dodatne kapitalne zahtjeve i stopu adekvatnosti kapitala financijskog konglomerata izračunate u skladu s člankom 6. i Prilogom I. toj Direktivi.
6. EBA, EIOPA i europsko nadzorno tijelo (Europsko nadzorno tijelo za vrijednosne papire i tržišta kapitala) (ESMA) koje je osnovano u skladu s Uredbom (EU) br. 1095/2010 Europskog parlamenta i Vijeća od 24. studenoga 2010. (27) sastavljaju, preko Zajedničkog odbora, nacrt regulatornih tehničkih standarda kojima se pobliže određuju za potrebe ovog članka uvjeti za primjenu metoda izračuna navedenih u Prilogu I. dijelu II. Direktive 2002/87/EZ, a u svrhu alternativa odbicima iz stavka 1. ovog članka.
EBA, EIOPA i ESMA dostavljaju Komisiji taj nacrt regulatornih tehničkih standarda do 28. srpnja 2013.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010, Uredbe (EU) br. 1094/2010 i Uredbe (EU) br. 1095/2010.
Odjeljak 4.
Redovni osnovni kapital
Članak 50.
Redovni osnovni kapital
Redovni osnovni kapital institucije sastoji se od stavki redovnog osnovnog kapitala nakon provedbe prilagodbi koje zahtijevaju članci od 32. do 35., odbitaka u skladu s člankom 36. te izuzeća i alternativa navedenih u člancima 48., 49. i 79.
POGLAVLJE 3.
Dodatni osnovni kapital
Odjeljak 1.
Stavke i instrumenti dodatnog osnovnog kapitala
Članak 51.
Stavke dodatnog osnovnog kapitala
Stavke dodatnog osnovnog kapitala sastoje se od sljedećeg:
(a)
instrumenata kapitala, ako su ispunjeni uvjeti iz članka 52. stavka 1.;
(b)
računa premija na dionice koji se odnose na instrumente iz točke (a).
Instrumenti iz točke (a) ne ispunjavaju uvjete za stavke redovnog osnovnog kapitala ili dopunskog kapitala.
Članak 52.
Instrumenti dodatnog osnovnog kapitala
1. Instrumenti kapitala ispunjavaju uvjete za instrumente dodatnog osnovnog kapitala samo ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
instrumenti su izdani i plaćeni;
(b)
instrumente nije kupio bilo koji od sljedećih:
i.
institucija ili njezina društva kćeri;
ii.
društvo u kojem institucija ima sudjelujući udio u obliku vlasništva, izravnog ili putem kontrole, nad 20 % ili više glasačkih prava ili kapitala tog društva;
(c)
kupnju instrumenata, izravno ili neizravno, nije financirala institucija;
(d)
instrumenti su podređeni u odnosu na instrumente dopunskog kapitala u slučaju insolventnosti institucije;
(e)
instrumenti nisu ni osigurani niti pokriveni jamstvom koje poboljšava podređeni status potraživanja od strane bilo kojeg od sljedećih:
i.
institucije ili njezinih društava kćeri;
ii.
matičnog društva institucije ili njegovih društava kćeri;
iii.
matičnog financijskog holdinga ili njegovih društava kćeri;
iv.
mješovitog holdinga ili njegovih društava kćeri;
v.
mješovitog financijskog holdinga ili njegovih društava kćeri;
vi.
bilo kojeg društva koje je usko povezano sa subjektima iz podtočaka od i. do v.;
(f)
instrumenti nisu podložni nikakvim ugovornim ili drugim sporazumima kojima se poboljšava podređeni status potraživanja na osnovi instrumenata u slučaju insolventnosti ili likvidacije;
(g)
instrumenti su bez dospijeća i odredbe kojima se uređuju ne uključuju poticaj instituciji da ih otkupi;
(h)
ako odredbe kojima se uređuju instrumenti uključuju jednu ili više opcija kupnje, opcija kupnje može se izvršiti isključivo na osnovi diskrecijskog prava izdavatelja;
(i)
nad instrumentima se može izvršiti opcija kupnje, mogu se otkupiti ili ponovno kupiti samo ako su ispunjeni uvjeti iz članka 77., a najranije pet godina od dana izdavanja, osim kada su ispunjeni uvjeti iz članka 78. stavka 4.;
(j)
odredbe kojima se uređuju instrumenti ne navode izričito ili implicitno da bi se nad instrumentima izvršila opcija kupnje, da bi se otkupili ili ponovno kupili ili da bi se nad njima mogla izvršiti opcija kupnje, da bi se mogli otkupiti ili ponovno kupiti i institucija ne daje takve navode na drugi način, osim u sljedećim slučajevima:
i.
likvidacije institucije;
ii.
diskrecijskog otkupa instrumenata ili drugih diskrecijskih načina smanjenja iznosa dodatnog osnovnog kapitala, ako je institucija dobila prethodno odobrenje nadležnog tijela u skladu s člankom 77.;
(k)
institucija ne navodi izričito ili implicitno da bi nadležno tijelo pristalo na zahtjev za izvršenjem opcije kupnje, otkupom ili ponovnom kupnjom instrumenata;
(l)
raspodjele u vezi s instrumentima ispunjavaju sljedeće uvjete:
i.
isplaćuju se iz stavki raspoloživih za raspodjelu;
ii.
razina raspodjela po instrumentima ne mijenja se u odnosu na kreditnu sposobnost institucije ili njezinog matičnog društva;
iii.
odredbe kojima se uređuju instrumenti daju instituciji puno diskrecijsko pravo da u bilo kojem trenutku otkaže raspodjelu po instrumentima na neograničeno razdoblje i na nekumulativnoj osnovi, a institucija ta otkazana plaćanja može upotrebljavati bez ograničenja za ispunjavanje dospjelih obveza;
iv.
otkaz raspodjela ne predstavlja slučaj nastanka statusa neispunjavanja obveza institucije;
v.
otkaz raspodjela instituciji ne nameće ograničenja;
(m)
instrumenti se ne uzimaju o obzir pri utvrđivanju premašuju li obveze institucije njezinu imovinu, ako takvo utvrđivanje u skladu s mjerodavnim nacionalnim pravom predstavlja provjeru insolventnosti;
(n)
odredbe kojima se uređuju instrumenti zahtijevaju da se po nastanku događaja koji je pokretač privremeno ili trajno smanji vrijednost glavnice instrumenta ili da se instrumenti pretvore u instrumente redovnog osnovnog kapitala;
(o)
odredbe kojima se uređuju instrumenti ne uključuju osobinu koja bi mogla biti prepreka dokapitalizaciji institucije;
(p)
ako instrumente nije izravno izdala institucija, moraju biti ispunjena oba sljedeća uvjeta:
i.
instrumenti su izdani preko subjekta koji je uključen u konsolidaciju u skladu s poglavljem 2. glave II. dijela prvog;
ii.
sredstva su odmah i bez ograničenja dostupna instituciji i u obliku su koji ispunjava uvjete propisane u ovom stavku.
Smatra se da je uvjet iz prvog podstavka točke (d) ispunjen neovisno o tome što su instrumenti uključeni u dodatni osnovni kapital ili dopunski kapital u skladu s člankom 484. stavkom 3., pod uvjetom da su jednako rangirani.
2. EBA sastavlja nacrt regulatornih tehničkih standarda kojima se pobliže određuje sljedeće:
(a)
oblik i vrsta poticaja na otkup;
(b)
vrsta bilo kakvog povećanja glavnice instrumenta dodatnog osnovnog kapitala nakon privremenog smanjenja vrijednosti njegove glavnice;
(c)
postupci i vremenski okvir za provođenje sljedećeg:
i.
utvrđivanje nastanka događaja koji je pokretač;
ii.
povećanja glavnice instrumenta dodatnog osnovnog kapitala nakon privremenog smanjenja vrijednosti njegove glavnice;
(d)
osobine instrumenata koje bi mogle biti prepreka dokapitalizaciji institucije;
(e)
korištenje subjekata posebne namjene za neizravno izdavanje instrumenata regulatornog kapitala.
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt regulatornih tehničkih standarda do 28. srpnja 2013.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
Članak 53.
Ograničenja otkazivanja raspodjela po instrumentima dodatnog osnovnog kapitala i osobine koje bi mogle biti prepreka dokapitalizaciji institucije
Za potrebe članka 52. stavka 1. točke (l) podtočke v. i točke (o) odredbe kojima se uređuju instrumenti dodatnog osnovnog kapitala posebno ne smiju uključivati sljedeće:
(a)
zahtjev za raspodjele po instrumentima u slučaju da se obavi raspodjela po instrumentu koji izdaje institucija koji je jednako rangiran ili podređen u odnosu na instrument dodatnog osnovnog kapitala, uključujući i instrument redovnog osnovnog kapitala;
(b)
zahtjev za isplatu raspodjela po instrumentima redovnog osnovnog kapitala, dodatnog osnovnog kapitala ili dopunskog kapitala koji bi se otkazao u slučaju da se ne obave raspodjele po tim instrumentima dodatnog osnovnog kapitala;
(c)
obvezu zamjene isplate kamata ili dividendi plaćanjem u bilo kakvom drugom obliku. Institucija ni na koji drugi način ne podliježe takvoj obvezi.
Članak 54.
Smanjenje vrijednosti ili pretvaranje instrumenata dodatnog osnovnog kapitala
1. Za potrebe članka 52. stavka 1. točke (n) na instrumente dodatnog osnovnog kapitala primjenjuju se sljedeće odredbe:
(a)
događaj koji je pokretač nastaje kad stopa redovnog osnovnog kapitala institucije iz članka 92. stavka 1. točke (a) padne ispod bilo koje od sljedećih razina:
i.
5,125 %;
ii.
razine više od 5,125 % koju institucija odredi i pobliže opiše u odredbama kojima se uređuje instrument;
(b)
institucije u odredbama kojima se uređuje instrument mogu pobliže opisati jedan ili više događaja koji su pokretači, osim onog iz točke (a);
(c)
ako odredbe kojima se uređuju instrumenti zahtijevaju njihovo pretvaranje u instrumente redovnog osnovnog kapitala po nastanku događaja koji je pokretač, u tim odredbama treba pobliže biti navedeno jedno od sljedećeg:
i.
stopa takvog pretvaranja i ograničenje dopuštenog iznosa za pretvaranje;
ii.
raspon unutar kojeg će se instrumenti pretvoriti u instrumente redovnog osnovnog kapitala;
(d)
ako odredbe kojima se uređuju instrumenti zahtijevaju da se po nastanku događaja koji je pokretač smanji vrijednost njihove glavnice, smanjenjem vrijednosti umanjuje se sljedeće:
i.
potraživanje imatelja instrumenta u slučaju insolventnosti ili likvidacije institucije;
ii.
iznos koji treba platiti u slučaju izvršenja opcije kupnje ili otkupa instrumenta;
iii.
raspodjele po instrumentu.
2. Smanjenjem vrijednosti ili pretvaranjem instrumenta dodatnog osnovnog kapitala, u skladu s primjenjivim računovodstvenim okvirom, nastaju stavke koje ispunjavaju uvjete za stavke redovnog osnovnog kapitala.
3. Iznos instrumenata dodatnog osnovnog kapitala koji se priznaju u stavke dodatnog osnovnog kapitala ograničen je na minimalni iznos stavki redovnog osnovnog kapitala koji bi nastao kada bi vrijednost glavnice instrumenata dodatnog osnovnog kapitala bila u cijelosti smanjena ili pretvorena u instrumente redovnog osnovnog kapitala.
4. Ukupni iznos instrumenata dodatnog osnovnog kapitala čiju je vrijednost potrebno smanjiti ili pretvoriti po nastanku događaja koji je pokretač, nije manji od manjeg od sljedećih dvaju iznosa:
(a)
iznosa koji je potreban da bi omjer redovnog osnovnog kapitala institucije ponovno u cijelosti dosegnuo 5,125 %;
(b)
ukupne glavnice instrumenta.
5. Po nastanku događaja koji je pokretač institucije moraju poduzeti sljedeće:
(a)
odmah obavijestiti nadležna tijela;
(b)
obavijestiti imatelje instrumenata dodatnog osnovnog kapitala;
(c)
smanjiti vrijednost glavnice instrumenata ili pretvoriti instrumente u instrumente redovnog osnovnog kapitala bez odgode, ali najkasnije u roku od mjesec dana, u skladu sa zahtjevom iz ovog članka.
6. Institucija koja izdaje instrumente dodatnog osnovnog kapitala koji se pretvaraju u redovni osnovni kapital po nastanku događaja koji je pokretač osigurava da je njezin odobreni dionički kapital u svakom trenutku dovoljan za pretvaranje svih takvih konvertibilnih instrumenata dodatnog osnovnog kapitala u dionice u slučaju nastanka događaja koji je pokretač. Na dan izdavanja takvih konvertibilnih instrumenata dodatnog osnovnog kapitala potrebno je dobiti sva odobrenja. Institucija u svakom trenutku raspolaže potrebnim prethodnim odobrenjem za izdavanje instrumenata redovnog osnovnog kapitala u koje bi se ti instrumenti dodatnog osnovnog kapitala pretvorili po nastanku događaja koji je pokretač.
7. Institucija koja izdaje instrumente dodatnog osnovnog kapitala koji se pretvaraju u redovni osnovni kapital po nastanku događaja koji je pokretač osigurava da u njezinom društvenom ugovoru, statutu ili ugovornim odredbama ne postoje postupovne prepreke za to pretvaranje.
Članak 55.
Posljedice prestanka ispunjavanja uvjeta za instrumente dodatnog osnovnog kapitala
U slučaju da instrument dodatnog osnovnog kapitala prestane ispunjavati uvjete iz članka 52. stavka 1. primjenjuje se sljedeće:
(a)
taj instrument odmah prestaje ispunjavati uvjete za instrument dodatnog osnovnog kapitala;
(b)
dio računa premija na dionice koji se odnosi na taj instrument odmah prestaje ispunjavati uvjete za stavku dodatnog osnovnog kapitala.
Odjeljak 2.
Odbici od stavki dodatnog osnovnog kapitala
Članak 56.
Odbici od stavki dodatnog osnovnog kapitala
Institucije od stavki dodatnog osnovnog kapitala odbijaju sljedeće:
(a)
izravna, neizravna i sintetska ulaganja institucije u vlastite instrumente dodatnog osnovnog kapitala, uključujući vlastite instrumente dodatnog osnovnog kapitala za koje bi institucija mogla imati obvezu kupnje na temelju postojećih ugovornih obveza;
(b)
izravna, neizravna i sintetska ulaganja u instrumente dodatnog osnovnog kapitala subjekata financijskog sektora s kojima institucija ima recipročna međusobna ulaganja za koja nadležno tijelo smatra da im je cilj umjetno povećati regulatorni kapital institucije;
(c)
primjenjivi iznos određen u skladu s člankom 60. izravnih, neizravnih i sintetskih ulaganja u instrumente dodatnog osnovnog kapitala subjekata financijskog sektora ako institucija u tim subjektima nema značajno ulaganje;
(d)
izravna, neizravna i sintetska ulaganja institucije u instrumente dodatnog osnovnog kapitala subjekata financijskog sektora ako institucija u tim subjektima ima značajno ulaganje, isključujući pozicije proizišle iz pružanja usluge provedbe ponude odnosno prodaje financijskih instrumenata uz obvezu otkupa koje drži najviše pet radnih dana;
(e)
iznos stavki koje treba odbiti od stavki dopunskog kapitala u skladu s člankom 66. koji premašuje dopunski kapital institucije;
(f)
sve porezne troškove povezane sa stavkama dodatnog osnovnog kapitala predvidive u trenutku njihova izračuna, osim ako institucija na odgovarajući način uskladi iznos stavki dodatnog osnovnog kapitala u onoj mjeri u kojoj takvi porezni troškovi umanjuju iznos do kojeg se te stavke mogu primjenjivati za pokrivanje rizika ili gubitaka.
Članak 57.
Odbici ulaganja u vlastite instrumente dodatnog osnovnog kapitala
Za potrebe članka 56. točke (a) institucije izračunavaju ulaganja u vlastite instrumente dodatnog osnovnog kapitala na osnovi bruto dugih pozicija, uz sljedeće iznimke:
(a)
institucije mogu izračunati iznos ulaganja u vlastite instrumente dodatnog osnovnog kapitala na osnovi neto duge pozicije ako su ispunjena oba sljedeća uvjeta:
i.
duge i kratke pozicije u istoj su odnosnoj izloženosti i kratke pozicije ne uključuju rizik druge ugovorne strane;
ii.
duge i kratke pozicije obje su u knjizi trgovanja ili su obje u knjizi pozicija kojima se ne trguje;
(b)
institucije određuju iznos koji se odbija za izravna, neizravna ili sintetska ulaganja u indeksne vrijednosne papire tako da izračunavaju odnosnu izloženost prema vlastitim instrumentima dodatnog osnovnog kapitala u tim indeksima;
(c)
institucije mogu netirati bruto duge pozicije u vlastitim instrumentima dodatnog osnovnog kapitala koje proizlaze iz ulaganja u indeksne vrijednosne papire s kratkim pozicijama u vlastitim instrumentima dodatnog osnovnog kapitala koje proizlaze iz kratkih pozicija u odnosnim indeksima, pa i onda kada te kratke pozicije uključuju rizik druge ugovorne strane, ako su ispunjena oba sljedeća uvjeta:
i.
duge i kratke pozicije u istim su odnosnim indeksima;
ii.
duge i kratke pozicije obje su u knjizi trgovanja ili su obje u knjizi pozicija kojima se ne trguje.
Članak 58.
Odbitak ulaganja u instrumente dodatnog osnovnog kapitala subjekata financijskog sektora i kad institucija ima recipročno međusobno ulaganje kojem je cilj umjetno povećanje regulatornog kapitala
Institucije provode odbitke iz članka 56. točaka (b), (c) i (d) u skladu sa sljedećim:
(a)
ulaganja u instrumente dodatnog osnovnog kapitala izračunavaju se na osnovi bruto dugih pozicija;
(b)
u svrhu odbitka stavke osigurateljnog dodatnog osnovnog kapitala tretiraju se kao ulaganja u instrumente dodatnog osnovnog kapitala.
Članak 59.
Odbitak ulaganja u instrumente dodatnog osnovnog kapitala subjekata financijskog sektora
Institucije provode odbitke iz članka 56. točaka (c) i (d) u skladu sa sljedećim:
(a)
institucije mogu izračunati izravna, neizravna i sintetska ulaganja u instrumente dodatnog osnovnog kapitala subjekata financijskog sektora na osnovi neto duge pozicije u istoj odnosnoj izloženosti ako su ispunjena oba sljedeća uvjeta:
i.
dospijeće kratke pozicije usklađeno je s dospijećem duge pozicije ili ima preostali rok do dospijeća od najmanje godinu dana;
ii.
kratke i duge pozicije obje su u knjizi trgovanja ili su obje u knjizi pozicija kojima se ne trguje;
(b)
institucije određuju iznos koji se odbija za izravna, neizravna i sintetska ulaganja u indeksne vrijednosne papire tako da izračunavaju odnosnu izloženost prema instrumentima kapitala subjekata financijskog sektora u tim indeksima.
Članak 60.
Odbitak ulaganja u instrumente dodatnog osnovnog kapitala kad institucija nema značajno ulaganje u subjekt financijskog sektora
1. Za potrebe članka 56. točke (c) institucije izračunavaju primjenjivi iznos koji se odbija tako da se iznos iz točke (a) ovog stavka množi faktorom izvedenim iz izračuna iz točke (b) ovog stavka:
(a)
ukupni iznos za koji izravna, neizravna i sintetska ulaganja institucije u instrumente redovnog osnovnog kapitala, dodatnog osnovnog kapitala i dopunskog kapitala subjekata financijskog sektora u kojima institucija nema značajno ulaganje premašuju 10 % stavki redovnog osnovnog kapitala institucije izračunatih nakon što se primijeni sljedeće:
i.
članci od 32. do 35.;
ii.
članak 36. stavak 1. točke od (a) do (g), točka (k) podtočke od ii. do v. i točka (l), isključujući odgođenu poreznu imovinu koja ovisi o budućoj profitabilnosti i proizlazi iz privremenih razlika;
iii.
članci 44. i 45.;
(b)
iznos izravnih, neizravnih i sintetskih ulaganja institucije u instrumente dodatnog osnovnog kapitala onih subjekata financijskog sektora u kojima institucija nema značajno ulaganje podijeljen ukupnim iznosom svih izravnih, neizravnih i sintetskih ulaganja institucije u instrumente redovnog osnovnog kapitala, dodatnog osnovnog kapitala i dopunskog kapitala tih subjekata financijskog sektora.
2. Institucije isključuju pozicije proizišle iz pružanja usluge provedbe ponude odnosno prodaje financijskih instrumenata uz obvezu otkupa koje drže najviše pet radnih dana iz iznosa iz stavka 1. točke (a) te iz izračuna faktora iz stavka 1. točke (b).
3. Iznos koji se odbija u skladu sa stavkom 1. raspoređuje se po svim instrumentima dodatnog osnovnog kapitala koji se drže. Institucije utvrđuju iznos svakog instrumenta dodatnog osnovnog kapitala koji se odbija od u skladu sa stavkom 1., koji se izračunava tako da se iznos opisan u točki (a) ovog stavka množi udjelom opisanim u točki (b) ovog stavka:
(a)
iznos ulaganja čiji se odbitak zahtijeva u skladu sa stavkom 1.;
(b)
udio koji svaki instrument dodatnog osnovnog kapitala koji se drži čini u ukupnom iznosu izravnih, neizravnih i sintetskih ulaganja institucije u instrumente dodatnog osnovnog kapitala subjekata financijskog sektora u kojima institucija nema značajno ulaganje.
4. Iznos ulaganja iz članka 56. točke (c) koji je jednak ili manji od 10 % stavki redovnog osnovnog kapitala institucije nakon primjene odredbi iz stavka 1. točke (a) podtočaka i., ii. i iii. ne odbija se i podložan je odgovarajućim ponderima rizika u skladu s poglavljem 2. ili 3. glave II. dijela trećeg i zahtjevima iz glave IV. dijela trećeg, prema potrebi.
5. Institucije određuju iznos svakog instrumenta dodatnog osnovnog kapitala kojem se dodjeljuje ponder rizika u skladu sa stavkom 4. tako da se iznos opisan u točki (a) ovog stavka množi iznosom opisanim u točki (b) ovog stavka:
(a)
iznos ulaganja kojem se dodjeljuje ponder rizika u skladu sa stavkom 4.;
(b)
udio koji je nastao izračunom iz stavka 3. točke (b).
Odjeljak 3.
Dodatni osnovni kapital
Članak 61.
Dodatni osnovni kapital
Dodatni osnovni kapital institucije sastoji se od stavki dodatnog osnovnog kapitala nakon odbitka stavki iz članka 56. i primjene članka 79.
POGLAVLJE 4.
Dopunski kapital
Odjeljak 1.
Stavke i instrumenti dopunskog kapitala
Članak 62.
Stavke dopunskog kapitala
Stavke dopunskog kapitala sastoje se od sljedećeg:
(a)
instrumenata kapitala i podređenih kredita, ako su ispunjeni uvjeti iz članka 63.;
(b)
računa premija na dionice koji se odnose na instrumente iz točke (a);
(c)
za institucije koje izračunavaju iznose izloženosti ponderirane rizikom u skladu s poglavljem 2. glave II. dijela trećeg, općih ispravaka vrijednosti za kreditni rizik, neumanjenih za porezne učinke, do 1,25 % iznosa izloženosti ponderiranih rizikom izračunatih u skladu s poglavljem 2. glave II. dijela trećeg;
(d)
za institucije koje izračunavaju iznose izloženosti ponderirane rizikom u skladu s poglavljem 3. glave II. dijela trećeg, pozitivnih iznosa, neumanjenih za porezne učinke, koji proizlaze iz izračuna navedenog u člancima 158. i 159. do 0,6 % iznosa izloženosti ponderiranih rizikom izračunatih u skladu s poglavljem 3. glave II. dijela trećeg.
Stavke iz točke (a) ne ispunjavaju uvjete za stavke redovnog osnovnog kapitala ili dodatnog osnovnog kapitala.
Članak 63.
Instrumenti dopunskog kapitala
Instrumenti kapitala i podređeni krediti ispunjavaju uvjete za instrumente dopunskog kapitala ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
instrumenti su izdani ili su podređeni krediti primljeni, prema potrebi, i u potpunosti plaćeni;
(b)
instrumente nije kupio ili podređene kredite nije odobrio, prema potrebi, bilo koji od sljedećih:
i.
institucija ili njezina društva kćeri;
ii.
društvo u kojem institucija ima sudjelujući udio u obliku vlasništva, izravnog ili putem kontrole, nad 20 % ili više glasačkih prava ili kapitala tog društva;
(c)
kupnju instrumenata ili odobravanje podređenih kredita, prema potrebi, izravno ili neizravno, nije financirala institucija;
(d)
potraživanje u odnosu na glavnicu instrumenata prema odredbama kojima se uređuju instrumenti ili potraživanje u odnosu na glavnicu podređenih kredita prema odredbama kojima se uređuju podređeni krediti, prema potrebi, u cijelosti je podređeno potraživanjima svih nepodređenih vjerovnika;
(e)
instrumenti ili podređeni krediti, prema potrebi, nisu ni osigurani niti pokriveni jamstvom koje poboljšava podređeni status potraživanja od strane bilo kojeg od sljedećih:
i.
institucije ili njezinih društava kćeri;
ii.
matičnog društva institucije ili njegovih društava kćeri;
iii.
matičnog financijskog holdinga ili njegovih društava kćeri;
iv.
mješovitog holdinga ili njegovih društava kćeri;
v.
mješovitog financijskog holdinga ili njegovih društava kćeri;
vi.
bilo kojeg društva koje je usko povezano sa subjektima iz podtočaka od i. do v.;
(f)
instrumenti ili podređeni krediti, prema potrebi, nisu podložni bilo kakvom sporazumu koji na drugi način poboljšava podređeni status potraživanja na osnovi instrumenata ili podređenih kredita;
(g)
instrumenti ili podređeni krediti, prema potrebi, imaju izvorni rok dospijeća od najmanje pet godina;
(h)
odredbe kojima se uređuju instrumenti ili podređeni krediti, prema potrebi, ne uključuju bilo kakav poticaj instituciji da otkupi ili otplati, prema potrebi, njihovu glavnicu prije njihova dospijeća;
(i)
ako instrumenti ili podređeni krediti, prema potrebi, uključuju jednu ili više opcija kupnje ili jednu ili više opcija prijevremene otplate, prema potrebi, opcije se mogu izvršiti isključivo na osnovi diskrecijskog prava izdavatelja ili dužnika, prema potrebi;
(j)
nad instrumentima ili podređenim kreditima, prema potrebi, može se izvršiti opcija kupnje, mogu se otkupiti ili ponovno kupiti ili prijevremeno otplatiti samo ako su ispunjeni uvjeti iz članka 77., a najranije pet godina od dana izdavanja ili primitka, prema potrebi, osim kada su ispunjeni uvjeti iz članka 78. stavka 4.;
(k)
odredbe kojima se uređuju instrumenti ili podređeni krediti, prema potrebi, ne navode izričito ili implicitno da bi se nad instrumentima ili podređenim kreditima, prema potrebi, izvršila opcija kupnje, da bi se otkupili ili ponovno kupili ili prijevremeno otplatili ili da bi se nad njima mogla izvršiti opcija kupnje, da bi se mogli otkupiti ili ponovno kupiti ili prijevremeno otplatiti, prema potrebi, od strane institucije osim u slučaju insolventnosti ili likvidacije institucije i institucija ne daje takve navode na drugi način;
(l)
odredbe kojima se uređuju instrumenti ili podređeni krediti, prema potrebi, ne daju imatelju pravo da ubrza buduće planirano plaćanje kamata ili glavnice, osim u slučaju insolventnosti ili likvidacije institucije;
(m)
razina isplate kamata ili dividendi, prema potrebi, po instrumentima ili podređenim kreditima, prema potrebi, ne mijenja se u odnosu na kreditnu sposobnost institucije ili njezinog matičnog društva;
(n)
ako instrumente nije izravno izdala institucija ili ako podređene kredite nije izravno primila institucija, prema potrebi, moraju biti ispunjena oba sljedeća uvjeta:
i.
instrumenti su izdani ili su podređeni krediti primljeni, prema potrebi, preko subjekta koji je uključen u konsolidaciju u skladu s poglavljem 2. glave II. dijela prvog;
ii.
sredstva su odmah i bez ograničenja dostupna instituciji u obliku koji ispunjava uvjete propisane u ovom stavku.
Članak 64.
Amortizacija instrumenata dopunskog kapitala
Opseg u kojem instrumenti dopunskog kapitala ispunjavaju uvjete za stavke dopunskog kapitala tijekom posljednjih pet godina do dospijeća instrumenata izračunava se tako da se rezultat izveden iz izračuna iz točke (a) pomnoži s iznosom iz točke (b) na sljedeći način:
(a)
nominalni iznos instrumenata ili podređenih kredita na prvi dan posljednjeg petogodišnjeg razdoblja njihova ugovornog dospijeća podijeljen brojem kalendarskih dana u tom razdoblju;
(b)
broj preostalih kalendarskih dana ugovornog dospijeća instrumenata ili podređenih kredita.
Članak 65.
Posljedice prestanka ispunjavanja uvjeta za instrumente dopunskog kapitala
U slučaju da instrument dopunskog kapitala prestane ispunjavati uvjete iz članka 63. primjenjuje se sljedeće:
(a)
taj instrument odmah prestaje ispunjavati uvjete za instrument dopunskog kapitala;
(b)
dio računa premija na dionice koji se odnose na taj instrument odmah prestaje ispunjavati uvjete za stavke dopunskog kapitala.
Odjeljak 2.
Odbici od stavki dopunskog kapitala
Članak 66.
Odbici od stavki dopunskog kapitala
Od stavki dopunskog kapitala odbija se sljedeće:
(a)
izravna, neizravna i sintetska ulaganja institucije u vlastite instrumente dopunskog kapitala, uključujući vlastite instrumente dopunskog kapitala za koje bi institucija mogla imati obvezu kupnje na temelju postojećih ugovornih obveza;
(b)
izravna, neizravna i sintetska ulaganja u instrumente dopunskog kapitala subjekata financijskog sektora s kojima institucija ima recipročna međusobna ulaganja za koja nadležno tijelo smatra da im je cilj umjetno povećati regulatorni kapital institucije;
(c)
primjenjivi iznos određen u skladu s člankom 70. izravnih, neizravnih i sintetskih ulaganja u instrumente dopunskog kapitala subjekata financijskog sektora ako institucija u tim subjektima nema značajno ulaganje;
(d)
izravna, neizravna i sintetska ulaganja institucije u instrumente dopunskog kapitala subjekata financijskog sektora ako institucija u tim subjektima ima značajno ulaganje, isključujući pozicije proizišle iz pružanja usluge provedbe ponude odnosno prodaje financijskih instrumenata uz obvezu otkupa koje drži najviše pet radnih dana.
Članak 67.
Odbici ulaganja u vlastite instrumente dopunskog kapitala
Za potrebe članka 66. točke (a) institucije izračunavaju ulaganja na osnovi bruto dugih pozicija, uz sljedeće iznimke:
(a)
institucije mogu izračunati iznos ulaganja na osnovi neto duge pozicije ako su ispunjena oba sljedeća uvjeta:
i.
duge i kratke pozicije u istoj su odnosnoj izloženosti i kratke pozicije ne uključuju rizik druge ugovorne strane;
ii.
duge i kratke pozicije obje su u knjizi trgovanja ili su obje u knjizi pozicija kojima se ne trguje;
(b)
institucije određuju iznos koji se odbija za izravna, neizravna i sintetska ulaganja u indeksne vrijednosne papire tako da izračunavaju odnosnu izloženost prema vlastitim instrumentima dopunskog kapitala u tim indeksima;
(c)
institucije mogu netirati bruto duge pozicije u vlastitim instrumentima dopunskog kapitala koje proizlaze iz ulaganja u indeksne vrijednosne papire s kratkim pozicijama u vlastitim instrumentima dopunskog kapitala koje proizlaze iz kratkih pozicija u odnosnim indeksima, pa i onda kada te kratke pozicije uključuju rizik druge ugovorne strane, ako su ispunjena oba sljedeća uvjeta:
i.
duge i kratke pozicije u istim su odnosnim indeksima;
ii.
duge i kratke pozicije obje su u knjizi trgovanja ili su obje u knjizi pozicija kojima se ne trguje.
Članak 68.
Odbitak ulaganja u instrumente dopunskog kapitala subjekata financijskog sektora i kad institucija ima recipročno međusobno ulaganje kojem je cilj umjetno povećanje regulatornog kapitala
Institucije provode odbitke iz članka 66. točaka (b), (c) i (d) u skladu sa sljedećim odredbama:
(a)
ulaganja u instrumente dopunskog kapitala izračunavaju se na osnovi bruto dugih pozicija;
(b)
u svrhu odbitka stavke osigurateljnog dopunskog kapitala I i stavke osigurateljnog dopunskog kapitala II tretiraju se kao ulaganja u instrumente dopunskog kapitala.
Članak 69.
Odbitak ulaganja u instrumente dopunskog kapitala subjekata financijskog sektora
Institucije provode odbitke iz članka 66. točaka (c) i (d) u skladu sa sljedećim:
(a)
institucije mogu izračunati izravna, neizravna i sintetska ulaganja u instrumente dopunskog kapitala subjekata financijskog sektora na osnovi neto duge pozicije u istoj odnosnoj izloženosti ako su ispunjena oba sljedeća uvjeta:
i.
dospijeće kratke pozicije usklađeno je s dospijećem duge pozicije ili ima preostali rok do dospijeća od najmanje godinu dana;
ii.
duge i kratke pozicije obje su u knjizi trgovanja ili su obje u knjizi pozicija kojima se ne trguje;
(b)
institucije određuju iznos koji se odbija za izravna, neizravna i sintetska ulaganja u indeksne vrijednosne papire određivanjem odnosne izloženosti prema instrumentima kapitala subjekata financijskog sektora u tim indeksima.
Članak 70.
Odbitak instrumenata dopunskog kapitala kad institucija nema značajno ulaganje u relevantni subjekt
1. Za potrebe članka 66. točke (c) institucije izračunavaju primjenjivi iznos koji se odbija tako da se iznos iz točke (a) ovog stavka množi faktorom izvedenim iz izračuna iz točke (b) ovog stavka:
(a)
ukupni iznos za koji izravna, neizravna i sintetska ulaganja institucije u instrumente redovnog osnovnog kapitala, dodatnog osnovnog kapitala i dopunskog kapitala subjekata financijskog sektora u kojima institucija nema značajno ulaganje premašuju 10 % stavki redovnog osnovnog kapitala institucije izračunatih nakon što se primijeni sljedeće:
i.
članci od 32. do 35.;
ii.
članak 36. stavak 1. točke od (a) do (g), točka (k) podtočke od ii. do v. i točka (l), isključujući iznos koji se odbija za odgođenu poreznu imovinu koja ovisi o budućoj profitabilnosti i proizlazi iz privremenih razlika;
iii.
članci 44. i 45.;
(b)
iznos izravnih, neizravnih i sintetskih ulaganja institucije u instrumente dopunskog kapitala subjekata financijskog sektora u kojima institucija nema značajna ulaganja podijeljen ukupnim iznosom svih izravnih, neizravnih i sintetskih ulaganja institucije u instrumente redovnog osnovnog kapitala, dodatnog osnovnog kapitala i dopunskog kapitala tih subjekata financijskog sektora.
2. Institucije isključuju pozicije proizišle iz pružanja usluge provedbe ponude odnosno prodaje financijskih instrumenata uz obvezu otkupa koje drže najviše pet radnih dana iz iznosa iz stavka 1. točke (a) te iz izračuna faktora iz stavka 1. točke (b).
3. Iznos koji se odbija u skladu sa stavkom 1. raspoređuje se po svakom instrumentu dopunskog kapitala koji se drži. Institucije određuju iznos koji se odbija od svakog instrumenta dopunskog kapitala u skladu sa stavkom 1. tako da se iznos opisan u točki (a) ovog stavka množi udjelom opisanim u točki (b) ovog stavka:
(a)
ukupni iznos ulaganja čiji se odbitak zahtijeva u skladu sa stavkom 1.;
(b)
iznos opisan u podtočki i. podijeljen s iznosom opisanim u podtočki ii.:
i.
ukupni iznos instrumenta dopunskog kapitala;
ii.
udio koji svaki instrument dopunskog kapitla koji se drži čini u ukupnom iznosu izravnih, neizravnih i sintetskih ulaganja institucije u instrumente dopunskog kapitala subjekata financijskog sektora u kojima institucija nema značajno ulaganje.
4. Iznos ulaganja iz članka 66. stavka 1. točke (c) koji je jednak ili manji od 10 % stavki redovnog osnovnog kapitala institucije nakon primjene odredbi iz stavka 1. točke (a) podtočaka od i. do iii. ne odbija se i podložan je odgovarajućim ponderima rizika u skladu s poglavljem 2. ili 3. glave II. dijela trećeg i zahtjevima iz glave IV. dijela trećeg, prema potrebi.
5. Institucije određuju iznos svakog instrumenta dopunskog kapitala kojem se dodjeljuje ponder rizika u skladu sa stavkom 4. tako da se iznos opisan u točki (a) množi iznosom opisanim u točki (b) ovog stavka:
(a)
iznos ulaganja kojem se dodjeljuje ponder rizika u skladu sa stavkom 4.;
(b)
udio koji je nastao izračunom iz stavka 3. točke (b).
Odjeljak 3.
Dopunski kapital
Članak 71.
Dopunski kapital
Dopunski kapital institucije sastoji se od stavki dopunskog kapitala institucije nakon odbitaka iz članka 66. i primjene članka 79.
POGLAVLJE 5.
Regulatorni kapital
Članak 72.
Regulatorni kapital
Regulatorni kapital institucije sastoji se od zbroja osnovnog kapitala i dopunskog kapitala.
POGLAVLJE 6.
Opći zahtjevi
Članak 73.
Raspodjele po instrumentima regulatornog kapitala
1. Instrumenti kapitala u vezi s kojima institucija ima diskrecijsko pravo donijeti odluku o isplati raspodjela u obliku koji nije gotovina ili u obliku instrumenta regulatornog kapitala, ne ispunjavaju uvjete za instrumente redovnog osnovnog kapitala, dodatnog osnovnog kapitala ili dopunskog kapitala osim ako je institucija dobila prethodno odobrenje nadležnih tijela.
2. Nadležna tijela daju odobrenje iz stavka 1. samo ako smatraju da su ispunjeni svi sljedeći uvjeti:
(a)
diskrecijsko pravo iz stavka 1. ili oblik u kojem se raspodjele mogu isplatiti ne bi negativno utjecali na sposobnost institucije da otkaže plaćanja u vezi s instrumentom;
(b)
diskrecijsko pravo iz stavka 1. ili oblik u kojem se raspodjele mogu isplatiti ne bi negativno utjecali na sposobnost instrumenta da apsorbira gubitke;
(c)
diskrecijsko pravo iz stavka 1. ili oblik u kojem se raspodjele mogu isplatiti ne bi na drugi način umanjili kvalitetu instrumenta kapitala.
3. Instrumenti kapitala u vezi s kojima pravna osoba, koja nije institucija koja ih je izdala, ima diskrecijsko pravo donijeti odluku ili zahtijevati da isplata raspodjela po instrumentu bude u obliku koji nije gotovina ili u obliku instrumenta regulatornog kapitala, ne ispunjavaju uvjete za instrumente redovnog osnovnog kapitala, dodatnog osnovnog kapitala ili dopunskog kapitala.
4. Institucije mogu upotrijebiti širi tržišni indeks kao jednu od osnovica za utvrđivanje razine raspodjela po instrumentima dodatnog osnovnog kapitala i dopunskog kapitala.
5. Stavak 4. ne primjenjuje se kada je institucija referentni subjekt u tom širem tržišnom indeksu osim ako su ispunjena oba sljedeća uvjeta:
(a)
institucija smatra da kretanja tog šireg tržišnog indeksa nisu znatno korelirana s kreditnom sposobnošću institucije, njezine matične institucije ili matičnog financijskog holdinga ili matičnog mješovitog financijskog holdinga ili matičnog mješovitog holdinga;
(b)
nadležno tijelo nije donijelo zaključak različit od onoga iz točke (a).
6. Institucije izvješćuju o širim tržišnim indeksima na kojima se temelje njihovi instrumenti kapitala te ih objavljuju.
7. EBA sastavlja nacrt regulatornih tehničkih standarda kojima se pobliže određuju uvjeti u skladu s kojima se indeksi smatraju širim tržišnim indeksima za potrebe stavka 4.
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt regulatornih tehničkih standarda do 28. srpnja 2013.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
Članak 74.
Ulaganja u instrumente kapitala reguliranih subjekata financijskog sektora koji ne ispunjavaju uvjete za regulatorni kapital
Institucije ne odbijaju od bilo kojeg elementa regulatornog kapitala izravna, neizravna ili sintetska ulaganja u instrumente kapitala reguliranog subjekta financijskog sektora koji ne ispunjavaju uvjete za regulatorni kapital tog subjekta. Institucije primjenjuju pondere rizika na takva ulaganja u skladu s poglavljem 2. ili 3. glave II. dijela trećeg, prema potrebi.
Članak 75.
Odbitak i zahtjevi povezani s dospijećem kratkih pozicija
Smatra se da su zahtjevi povezani s dospijećem kratkih pozicija iz članka 45. točke (a), članka 59. točke (a) i članka 69. točke (a) ispunjeni s obzirom na pozicije koje se drže ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
institucija ima na temelju ugovora pravo prodati na određeni budući datum dugu poziciju koja se štiti drugoj ugovornoj strani koja pruža zaštitu;
(b)
druga ugovorna strana koja pruža zaštitu instituciji ima ugovornu obvezu kupiti od institucije na taj određeni budući datum dugu poziciju iz točke (a).
Članak 76.
Indeksna ulaganja u instrumente kapitala
1. Za potrebe članka 42. točke (a), članka 45. točke (a), članka 57. točke (a), članka 59. točke (a), članka 67. točke (a) i članka 69. točke (a), institucije mogu umanjiti iznos duge pozicije u instrumentu kapitala za udio indeksa koji čini ista odnosna izloženost koja se štiti ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
duga pozicija koja se štiti i kratka pozicija u indeksu koja se upotrebljava da bi se zaštitila ta duga pozicija obje su u knjizi trgovanja ili su obje u knjizi pozicija kojima se ne trguje;
(b)
pozicije iz točke (a) vode se po fer vrijednosti u bilanci institucije;
(c)
kratka pozicija iz točke (a) priznaje se kao učinkovita zaštita u skladu s procesima unutarnjih kontrola institucije;
(d)
nadležna tijela procjenjuju prikladnost procesa kontrole iz točke (c) najmanje jednom godišnje i zadovoljna su s kontinuiranom primjerenošću tih procesa.
2. Ako je nadležno tijelo dalo prethodno odobrenje, institucija može upotrijebiti konzervativnu procjenu odnosne izloženosti institucije prema instrumentima kapitala koji su uključeni u indekse kao alternativu izračunu svoje izloženosti prema stavkama navedenim u točki (a) ili točki (b) ili u objema točkama:
(a)
vlastiti instrumenti redovnog osnovnog kapitala, dodatnog osnovnog kapitala i dopunskog kapitala uključeni u indekse;
(b)
instrumenti redovnog osnovnog kapitala, dodatnog osnovnog kapitala i dopunskog kapitala subjekata financijskog sektora uključeni u indekse.
3. Nadležna tijela daju odobrenje iz stavka 2. ako im je institucija dokazala da bi za instituciju bilo operativno opterećujuće pratiti svoju odnosnu izloženost prema stavkama navedenim u točki (a) ili točki (b) stavka 2. ili u objema točkama stavka 2., prema potrebi.
4. EBA sastavlja nacrt regulatornih tehničkih standarda kojima se pobliže određuje sljedeće:
(a)
kada je procjena koja se upotrebljava kao alternativa izračunu odnosne izloženosti iz stavka 2. dovoljno konzervativna;
(b)
značenje izraza „operativno opterećujuće” za potrebe stavka 3.
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt regulatornih tehničkih standarda do 28. srpnja 2013.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
Članak 77.
Uvjeti za smanjenje regulatornog kapitala
Institucija mora od nadležnog tijela tražiti prethodno odobrenje za jedno ili oboje od sljedećeg:
(a)
smanjenje, otkup ili ponovnu kupnju instrumenata redovnog osnovnog kapitala koje je institucija izdala u skladu s mjerodavnim nacionalnim pravom;
(b)
izvršenje opcije kupnje, otkupa, otplate ili ponovne kupnje instrumenata dodatnog osnovnog kapitala ili instrumenata dopunskog kapitala, prema potrebi, prije datuma njihovog ugovornog dospijeća.
Članak 78.
Nadzorno odobrenje za smanjenje regulatornog kapitala
1. Nadležno tijelo daje instituciji odobrenje za smanjenje, ponovnu kupnju, otkup ili izvršenje opcije kupnje instrumenata redovnog osnovnog kapitala, dodatnog osnovnog kapitala ili dopunskog kapitala ako je ispunjen bilo koji od sljedećih uvjeta:
(a)
ako institucija prije ili u trenutku izvršenja radnje iz članka 77. zamijeni instrumente iz članka 77. instrumentima regulatornog kapitala jednake ili više kvalitete po uvjetima koji su održivi s aspekta sposobnosti institucije da ostvaruje dobit;
(b)
ako institucija nadležnom tijelu dokaže da bi regulatorni kapital institucije nakon izvršenja dotične radnje premašivao zahtjeve utvrđene u članku 92. stavku 1. ove Uredbe i zahtjev za kombinirani zaštitni sloj definiran člankom 128. točkom (6) Direktive 2013/36/EU u takvom iznosu koji nadležno tijelo može smatrati potrebnim na temelju članka 104. stavka 3. Direktive 2013/36/EU.
2. Pri procjeni održivosti zamjenskih instrumenata s aspekta sposobnosti institucije da ostvaruje dobit u skladu sa stavkom 1. točkom (a), nadležna tijela razmatraju opseg u kojem bi ti zamjenski instrumenti kapitala bili skuplji za instituciju od onih koje bi zamijenili.
3. Ako institucija izvrši radnju iz članka 77. točke (a), a odbijanje otkupa instrumenata redovnog osnovnog kapitala iz članka 27. nije dopušteno mjerodavnim nacionalnim pravom, nadležno tijelo može primijeniti izuzeće od uvjeta iz stavka 1. ovog članka ako nadležno tijelo od institucije zahtijeva da ograniči otkup takvih instrumenata na odgovarajućoj osnovi.
4. Nadležna tijela mogu dopustiti institucijama da otkupe instrumente dodatnog osnovnog kapitala ili dopunskog kapitala prije isteka pet godina od dana izdavanja samo ako su ispunjeni uvjeti iz stavka 1. te iz točke (a) ili točke (b) ovog stavka:
(a)
došlo je do promjene u regulatornoj klasifikaciji tih instrumenata koja bi vjerojatno rezultirala njihovim isključenjem iz regulatornog kapitala ili reklasifikacijom u oblik regulatornog kapitala niže kvalitete i ispunjena su oba sljedeća uvjeta:
i.
nadležno tijelo smatra da je takva promjena u dovoljnoj mjeri izgledna;
ii.
institucija je dokazala nadležnim tijelima da se regulatorna reklasifikacija tih instrumenata nije mogla razumno predvidjeti u trenutku njihovog izdavanja;
(b)
došlo je do promjene u primjenjivom poreznom tretmanu tih instrumenata u vezi s kojom je institucija dokazala nadležnim tijelima da je ona značajna i da se nije mogla razumno predvidjeti u trenutku izdavanja instrumenata.
5. EBA sastavlja nacrt regulatornih tehničkih standarda kojima se pobliže određuje sljedeće:
(a)
značenje izraza „održivo” s aspekta sposobnosti institucije da ostvaruje dobit;
(b)
odgovarajuće osnove ograničenja otkupa iz stavka 3.;
(c)
postupak i podatke potrebne u zahtjevu institucije za odobrenje nadležnog tijela za provođenje radnje iz članka 77., uključujući postupak koji se primjenjuje u slučaju otkupa udjela izdanih članovima zadruga i vrijeme za obradu takvog zahtjeva.
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt regulatornih tehničkih standarda do 28. srpnja 2013.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
Članak 79.
Privremeno izuzeće od odbitka od regulatornog kapitala
1. Ako institucija privremeno drži instrumente kapitala ili je odobrila podređene kredite, prema potrebi, koji ispunjavaju uvjete za instrumente redovnog osnovnog kapitala, dodatnog osnovnog kapitala ili dopunskog kapitala u subjektu financijskog sektora, a nadležno tijelo to smatra ulaganjem radi postupka financijske pomoći u svrhu reorganizacije i spašavanja tog subjekta, nadležno tijelo može privremeno primijeniti izuzeće od odredbi o odbitku koje bi se na te instrumente inače odnosile.
2. EBA sastavlja nacrt regulatornih tehničkih standarda kojima se pobliže određuje značenje izraza „privremeno” za potrebe stavka 1. i uvjete prema kojima nadležno tijelo može ta privremena ulaganja smatrati ulaganjima radi postupka financijske pomoći u svrhu reorganizacije i spašavanja relevantnog subjekta.
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt regulatornih tehničkih standarda do 28. srpnja 2013.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
Članak 80.
Kontinuirana ocjena kvalitete regulatornog kapitala
1. EBA prati kvalitetu instrumenata regulatornog kapitala koje su izdale institucije na području Unije i u slučaju postojanja značajnih dokaza da ti instrumenti ne ispunjavaju kriterije navedene u članku 28. ili, kada je to primjenjivo, u članku 29., o tome odmah obavješćuje Komisiju.
Nadležna tijela bez odgode, na zahtjev EBA-e, prosljeđuju sve informacije koje EBA smatra relevantnim u vezi s novim izdanim instrumentima kapitala kako bi se EBA-i omogućilo da prati kvalitetu instrumenata regulatornog kapitala koje su izdale institucije na području Unije.
2. Takva obavijest obuhvaća sljedeće:
(a)
detaljno objašnjenje vrste i opsega utvrđenog nedostatka;
(b)
tehnički savjet o mjerama za koje EBA smatra da bi ih Komisija trebala poduzeti;
(c)
značajne promjene u metodologiji EBA-e koja se odnosi na testiranje otpornosti solventnosti institucija na stres.
3. EBA daje tehnički savjet Komisiji u vezi s bilo kakvim značajnim promjenama za koje smatra da bi ih trebalo unijeti u definiciju regulatornog kapitala kao rezultat jednog od sljedećega:
(a)
relevantne promjene u vezi s tržišnim standardima ili praksom;
(b)
promjene relevantnih pravnih ili računovodstvenih standarda;
(c)
značajne promjene u metodologiji EBA-e koja se odnosi na testiranje otpornosti solventnosti institucija na stres.
4. EBA daje tehnički savjet Komisiji do 1. siječnja 2014. o mogućim tretmanima nerealiziranih dobitaka mjerenih po fer vrijednosti, a koji nisu njihovo uključivanje u redovni osnovni kapital bez prilagodbe. Takve preporuke uzimaju u obzir relevantne promjene međunarodnih računovodstvenih standarda i međunarodnih sporazuma o bonitetnim standardima za banke.
GLAVA II.
MANJINSKI UDIO I INSTRUMENTI DODATNOG OSNOVNOG KAPITALA I DOPUNSKOG KAPITALA KOJE IZDAJU DRUŠTVA KĆERI
Članak 81.
Manjinski udjeli koji ispunjavaju uvjete za uključivanje u konsolidirani redovni osnovni kapital
1. Manjinski udjeli sastoje se od zbroja instrumenata redovnog osnovnog kapitala, računa premija na dionice koji se odnose na te instrumente, zadržane dobiti i ostalih rezervi društva kćeri ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
društvo kći jedno je od sljedećega:
i.
institucija;
ii.
društvo koje prema mjerodavnom nacionalnom pravu podliježe zahtjevima ove Uredbe i Direktive 2013/36/EU;
(b)
društvo kći u cijelosti je uključeno u konsolidaciju u skladu s poglavljem 2. glave II. dijela prvog;
(c)
stavke redovnog osnovnog kapitala, navedene u uvodnom dijelu ovog stavka, u vlasništvu su osoba koje nisu društva uključena u konsolidaciju u skladu s poglavljem 2. glave II. dijela prvog.
2. Manjinski udjeli koje financira, izravno ili neizravno, putem subjekta posebne namjene ili na drugi način, matično društvo institucije ili njegova društva kćeri, ne ispunjavaju uvjete za konsolidirani redovni osnovni kapital.
Članak 82.
Kvalificirani dodatni osnovni kapital, osnovni kapital, dopunski kapital i kvalificirani regulatorni kapital
Kvalificirani dodatni osnovni kapital, osnovni kapital, dopunski kapital i kvalificirani regulatorni kapital obuhvaćaju manjinski udio, instrumente dodatnog osnovnog kapitala ili dopunskog kapitala, prema potrebi, i s njima povezanu zadržanu dobit i račune premije na dionice društva kćeri ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
društvo kći jedno je od sljedećega:
i.
institucija;
ii.
društvo koje prema mjerodavnom nacionalnom pravu podliježe zahtjevima ove Uredbe i Direktive 2013/36/EU;
(b)
društvo kći u cijelosti je uključeno u opseg konsolidacije u skladu s poglavljem 2. glave II. dijela prvog;
(c)
ti instrumenti u vlasništvu su osoba koje nisu društva uključena u konsolidaciju u skladu s poglavljem 2. glave II. dijela prvog.
Članak 83.
Kvalificirani dodatni osnovni kapital i dopunski kapital koji izdaje subjekt posebne namjene
1. Instrumenti dodatnog osnovnog kapitala i dopunskog kapitala koje izdaje subjekt posebne namjene, kao i povezani računi premija na dionice, uključuju se u kvalificirani dodatni osnovni kapital, osnovni kapital ili dopunski kapital ili u kvalificirani regulatorni kapital, prema potrebi, samo ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
subjekt posebne namjene koji izdaje te instrumente u cijelosti je uključen u konsolidaciju u skladu s poglavljem 2. glave II. dijela prvog;
(b)
instrumenti, kao i povezani računi premija na dionice, uključuju se u kvalificirani dodatni osnovni kapital samo ako su ispunjeni uvjeti iz članka 52. stavka 1.;
(c)
instrumenti, kao i povezani računi premija na dionice, uključuju se u kvalificirani dopunski kapital samo ako su ispunjeni uvjeti iz članka 63.;
(d)
jedina je imovina subjekta posebne namjene njegovo ulaganje u regulatorni kapital matičnog društva ili njegovog društva kćeri koje je u cijelosti uključeno u konsolidaciju u skladu s poglavljem 2. glave II. dijela prvog, čiji oblik ispunjava relevantne uvjete iz članka 52. stavka 1. ili članka 63., prema potrebi.
Ako nadležno tijelo smatra da je imovina subjekta posebne namjene, koja nije njegovo ulaganje u regulatorni kapital matičnog društva ili njegovog društva kćeri koje je u cijelosti uključeno u opseg konsolidacije u skladu s poglavljem 2. glave II. dijela prvog, minimalna i za takav subjekt beznačajna, nadležno tijelo može primijeniti izuzeće od uvjeta navedenog u točki (d) prvog podstavka.
2. EBA sastavlja nacrt regulatornih tehničkih standarda kojima se pobliže određuju vrste imovine koja se može povezati s poslovanjem subjekata posebne namjene i značenje izraza „minimalno” i „beznačajno” iz drugog podstavka stavka 1.
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt regulatornih tehničkih standarda do 28. srpnja 2013.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
Članak 84.
Manjinski udjeli uključeni u konsolidirani redovni osnovni kapital
1. Institucije određuju iznos manjinskih udjela društva kćeri koji je uključen u konsolidirani redovni osnovni kapital tako da se od manjinskih udjela tog društva oduzme umnožak iznosa iz točke (a) i postotka iz točke (b):
(a)
redovni osnovni kapital društva kćeri umanjen za niže od sljedećega:
i.
iznos redovnog osnovnog kapitala tog društva kćeri koji je potreban za ispunjavanje zbroja zahtjeva iz članka 92. stavka 1. točke (a), zahtjeva iz članaka 458. i 459., posebnih kapitalnih zahtjeva iz članka 104. Direktive 2013/36/EU, zahtjeva za kombinirani zaštitni sloj iz članka 128. točke (6) Direktive 2013/36/EU, zahtjeva iz članka 500. i bilo kojih dodatnih lokalnih nadzornih propisa u trećim zemljama u mjeri u kojoj te zahtjeve treba ispuniti redovnim osnovnim kapitalom;
ii.
iznos konsolidiranog redovnog osnovnog kapitala koji se odnosi na to društvo kći koji je potreban, na konsolidiranoj osnovi, za ispunjavanje zbroja zahtjeva iz članka 92. stavka 1. točke (a), zahtjeva iz članaka 458. i 459., posebnih kapitalnih zahtjeva iz članka 104. Direktive 2013/36/EU, zahtjeva za kombinirani zaštitni sloj iz članka 128. točke (6) Direktive 2013/36/EU, zahtjeva iz članka 500. i bilo kojih dodatnih lokalnih nadzornih propisa u trećim zemljama u mjeri u kojoj te zahtjeve treba ispuniti redovnim osnovnim kapitalom;
(b)
manjinski udjeli društva kćeri izraženi kao postotak svih instrumenata redovnog osnovnog kapitala tog društva uvećani za povezane račune premija na dionice, zadržanu dobit i ostale rezerve.
2. Izračun iz stavka 1. obavlja se na potkonsolidiranoj osnovi za svako društvo kći iz članka 81. stavka 1.
Institucija može odlučiti da taj izračun neće obavljati za društvo kći iz članka 81. stavka 1. Kada institucija donese takvu odluku, manjinski udio tog društva kćeri ne smije se uključiti u konsolidirani redovni osnovni kapital.
3. Kada nadležno tijelo primijeni odstupanje u vezi s primjenom bonitetnih zahtjeva na pojedinačnoj osnovi, kako je to propisano u članku 7., manjinski udio u društvima kćerima na koji se primjenjuje izuzeće ne priznaje se u regulatorni kapital na potkonsolidiranoj ili konsolidiranoj razini, prema potrebi.
4. EBA sastavlja nacrt regulatornih tehničkih standarda kojima se pobliže određuje potkonsolidirani izračun koji se zahtijeva u skladu sa stavkom 2. ovog članka, člankom 85. i člankom 87.
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt regulatornih tehničkih standarda do 28. srpnja 2013.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
5. Nadležna tijela mogu odobriti izuzeće od primjene ovog članka matičnom financijskom holdingu koji ispunjava sve sljedeće uvjete:
(a)
njegova osnovna djelatnost jest stjecanje udjela;
(b)
on podliježe bonitetnom nadzoru na konsolidiranoj osnovi;
(c)
on konsolidira instituciju kći u kojoj ima samo manjinski udio na osnovi odnosa kontrole definiranog člankom 1. Direktive 83/349/EEZ;
(d)
više od 90 % konsolidiranog zahtijevanog redovnog osnovnog kapitala izračunatog na potkonsolidiranoj osnovi proizlazi iz institucije kćeri iz točke (c).
Ako nakon 28. lipnja 2013. matični financijski holding koji ispunjava uvjete propisane u prvom podstavku postane matični mješoviti financijski holding, nadležna tijela mogu odobriti izuzeće iz prvog podstavka tom matičnom mješovitom financijskom holdingu ako on ispunjava uvjete propisane u tom podstavku.
6. Kada kreditne institucije koje su stalno povezane u mreži sa središnjim tijelom i institucije osnovane u sklopu institucionalnog sustava zaštite u skladu s uvjetima iz članka 113. stavka 7. osnuju shemu međusobnih jamstava koja osigurava da ne postoje tekuće ili predvidive značajne, praktične ili pravne prepreke za prijenos iznosa regulatornog kapitala koji premašuje regulatorne zahtjeve s druge ugovorne strane na kreditnu instituciju, te institucije se izuzimaju od odredbi ovog članka u vezi s odbicima i mogu u cijelosti priznati bilo koji manjinski udio koji nastaje u sklopu sheme međusobnih jamstava.
Članak 85.
Instrumenti kvalificiranog osnovnog kapitala uključeni u konsolidirani osnovni kapital
1. Institucije određuju iznos kvalificiranog osnovnog kapitala društva kćeri koji je uključen u konsolidirani regulatorni kapital tako da se od kvalificiranog osnovnog kapitala tog društva oduzme umnožak iznosa iz točke (a) i postotka iz točke (b):
(a)
osnovni kapital društva kćeri umanjen za niže od sljedećega:
i.
iznos osnovnog kapitala društva kćeri koji je potreban za ispunjavanje zbroja zahtjeva iz članka 92. stavka 1. točke (b), zahtjeva iz članaka 458. i 459., posebnih kapitalnih zahtjeva iz članka 104. Direktive 2013/36/EU, zahtjeva za kombinirani zaštitni sloj iz članka 128. točke (6) Direktive 2013/36/EU, zahtjeva iz članka 500. i bilo kojih dodatnih lokalnih nadzornih propisa u trećim zemljama u mjeri u kojoj te zahtjeve treba ispuniti osnovnim kapitalom;
ii.
iznos konsolidiranog osnovnog kapitala koji se odnosi na društvo kćer koji je potreban, na konsolidiranoj osnovi, za ispunjavanje zbroja zahtjeva iz članka 92. stavka 1. točke (b), zahtjeva iz članaka 458. i 459., posebnih kapitalnih zahtjeva iz članka 104. Direktive 2013/36/EU, zahtjeva za kombinirani zaštitni sloj iz članka 128. točke (6) Direktive 2013/36/EU, zahtjeva iz članka 500. i bilo kojih dodatnih lokalnih nadzornih propisa u trećim zemljama u mjeri u kojoj te zahtjeve treba ispuniti osnovnim kapitalom;
(b)
kvalificirani osnovni kapital društva kćeri izražen kao postotak svih instrumenata osnovnog kapitala tog društva uvećan za povezane račune premija na dionice, zadržanu dobit i ostale rezerve.
2. Izračun iz stavka 1. obavlja se na potkonsolidiranoj osnovi za svako društvo kćer iz članka 81. stavka 1.
Institucija može odlučiti da taj izračun neće obavljati za društvo kćer iz članka 81. stavka 1. Kada institucija donese takvu odluku, kvalificirani osnovni kapital tog društva kćeri ne smije se uključiti u konsolidirani osnovni kapital.
3. Kada nadležno tijelo primijeni odstupanje u vezi s primjenom bonitetnih zahtjeva na pojedinačnoj osnovi, kako je to propisano u članku 7., instrumenti osnovnog kapitala u društvima kćerima na koje se primjenjuje izuzeće ne priznaju se kao regulatorni kapital na potkonsolidiranoj ili konsolidiranoj razini, prema potrebi.
Članak 86.
Kvalificirani osnovni kapital uključen u konsolidirani dodatni osnovni kapital
Ne dovodeći u pitanje članak 84. stavke 5. ili 6., institucije određuju iznos kvalificiranog osnovnog kapitala društva kćeri koji je uključen u konsolidirani dodatni osnovni kapital tako da se od kvalificiranog osnovnog kapitala tog društva uključenog u konsolidirani osnovni kapital oduzmu manjinski udjeli tog društva koji su uključeni u konsolidirani redovni osnovni kapital.
Članak 87.
Kvalificirani regulatorni kapital uključen u konsolidirani regulatorni kapital
1. Institucije određuju iznos kvalificiranog regulatornog kapitala društva kćeri koji je uključen u konsolidirani regulatorni kapital tako da se od kvalificiranog regulatornog kapitala tog društva oduzme umnožak iznosa iz točke (a) i postotka iz točke (b):
(a)
regulatorni kapital društva kćeri umanjen za niže od sljedećega:
i.
iznos regulatornog kapitala društva kćeri koji je potreban za ispunjavanje zbroja zahtjeva iz članka 92. stavka 1. točke (c), zahtjeva iz članaka 458. i 459., posebnih kapitalnih zahtjeva iz članka 104. Direktive 2013/36/EU, zahtjeva za kombinirani zaštitni sloj iz članka 128. točke (6) Direktive 2013/36/EU, zahtjeva iz članka 500. i bilo kojih dodatnih lokalnih nadzornih propisa u trećim zemljama;
ii.
iznos regulatornog kapitala koji se odnosi na društvo kćer koji je potreban, na konsolidiranoj osnovi, za ispunjavanje zbroja zahtjeva iz članka 92. stavka 1. točke (c), zahtjeva iz članaka 458. i 459., posebnih kapitalnih zahtjeva iz članka 104. Direktive 2013/36/EU, zahtjeva za kombinirani zaštitni sloj iz članka 128. točke (6) Direktive 2013/36/EU, zahtjeva iz članka 500. i bilo kojeg dodatnog lokalnog nadzornog kapitalnog zahtjeva u trećim zemljama;
(b)
kvalificirani regulatorni kapital društva izražen kao postotak svih instrumenata regulatornog kapitala društva kćeri koji su uključeni u stavke redovnog osnovnog kapitala, dodatnog osnovnog kapitala i dopunskog kapitala i povezanih računa premija na dionice, zadržane dobiti i ostalih rezervi.
2. Izračun iz stavka 1. obavlja se na potkonsolidiranoj osnovi za svako društvo kćer iz članka 81. stavka 1.
Institucija može odlučiti da taj izračun neće obavljati za društvo kćer iz članka 81. stavka 1. Kada institucija donese takvu odluku, kvalificirani regulatorni kapital tog društva kćeri ne smije se uključiti u konsolidirani regulatorni kapital.
3. Kada nadležno tijelo primijeni odstupanje u vezi s primjenom bonitetnih zahtjeva na pojedinačnoj osnovi, kako je to propisano u članku 7., instrumenti regulatornog kapitala u društvima kćerima na koje se primjenjuje izuzeće ne priznaju se kao regulatorni kapital na potkonsolidiranoj ili konsolidiranoj razini, prema potrebi.
Članak 88.
Instrumenti kvalificiranog regulatornog kapitala uključeni u konsolidirani dopunski kapital
Ne dovodeći u pitanje članak 84. stavke 5. ili 6., institucije određuju iznos kvalificiranog regulatornog kapitala društva kćeri koji je uključen u konsolidirani dopunski kapital tako da se od kvalificiranog regulatornog kapitala tog društva uključenog u konsolidirani regulatorni kapital oduzme kvalificirani osnovni kapital tog društva koji je uključen u konsolidirani osnovni kapital.
GLAVA III.
KVALIFICIRANI UDJELI IZVAN FINANCIJSKOG SEKTORA
Članak 89.
Ponderiranje rizikom i zabrana kvalificiranih udjela izvan financijskog sektora
1. Na kvalificirani udio čiji iznos premašuje 15 % priznatog kapitala institucije u društvu koje nije jedno od sljedećih primjenjuju se odredbe iz stavka 3.:
(a)
subjekt financijskog sektora;
(b)
društvo koje nije subjekt financijskog sektora, a obavlja poslove koje nadležno tijelo smatra jednim od sljedećeg:
i.
izravnim produžetkom bankarskih usluga;
ii.
pomoćnim bankarskim uslugama;
iii.
najmom, otkupom potraživanja s regresom ili bez njega, upravljanjem investicijskim fondovima, upravljanjem uslugama obrade podataka ili bilo kojom drugom sličnom aktivnošću.
2. Na ukupni iznos kvalificiranih udjela institucije u društvima osim u društvima iz točaka (a) i (b) stavka 1. koji premašuje 60 % njezinog priznatog kapitala primjenjuju se odredbe iz stavka 3.
3. Nadležna tijela primjenjuju zahtjeve iz točaka (a) ili (b) na kvalificirane udjele institucija iz stavaka 1. i 2.:
(a)
za potrebe izračuna kapitalnog zahtjeva u skladu s dijelom trećim, institucije primjenjuju ponder rizika od 1 250 % na veći od sljedećih iznosa:
i.
iznos kvalificiranih udjela iz stavka 1. koji prelazi 15 % priznatog kapitala;
ii.
ukupni iznos kvalificiranih udjela iz stavka 2. koji prelazi 60 % priznatog kapitala institucije;
(b)
nadležna tijela zabranit će institucijama posjedovanje kvalificiranih udjela iz stavaka 1. i 2. čiji iznos prelazi postotke priznatog kapitala navedene u tim stavcima.
Nadležna tijela objavljuju svoju odluku o izboru iz točke (a) ili točke (b).
4. Za potrebe točke (b) stavka 1. EBA izdaje smjernice kojima se pobliže određuje značenje sljedećih izraza:
(a)
poslovi koji predstavljaju izravni produžetak bankarskih usluga;
(b)
poslovi koji predstavljaju pomoćne bankarske usluge;
(c)
slični poslovi.
Smjernice se donose u skladu s člankom 16. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
Članak 90.
Alternativa ponderu rizika od 1 250 %
Institucije mogu umjesto primjene pondera rizika od 1 250 % na iznose koji prelaze ograničenja navedena u članku 89. stavcima 1. i 2., te iznose odbiti od stavki redovnog osnovnog kapitala u skladu s člankom 36. stavkom 1. točkom (k).
Članak 91.
Iznimke
1. Dionice ili udjeli društava koja nisu navedena u članku 89. stavku 1. točkama (a) i (b) ne uključuju se u izračun ograničenja priznatog kapitala iz tog članka ako je ispunjen bilo koji od sljedećih uvjeta:
(a)
te dionice ili udjeli se privremeno drže za vrijeme postupka financijske pomoći kako je navedeno u članku 79.;
(b)
držanje tih dionica ili udjela je pozicija proizišla iz pružanja usluge provedbe ponude odnosno prodaje financijskih instrumenata uz obvezu otkupa koja se drži najviše pet radnih dana;
(c)
te se dionice ili udjeli drže u ime institucije, a za račun drugih.
2. Dionice ili udjeli koji nisu dugotrajna financijska imovina na način kako je definirano člankom 35. stavkom 2. Direktive 86/635/EEZ ne uključuju se u izračun iz članka 89.
TREĆI DIO
KAPITALNI ZAHTJEVI
GLAVA I.
OPĆI ZAHTJEVI, VREDNOVANJE I IZVJEŠĆIVANJE
POGLAVLJE 1.
Zahtijevana razina regulatornog kapitala
Odjeljak 1.
Kapitalni zahtjevi za institucije
Članak 92.
Kapitalni zahtjevi
1. Pridržavajući se članaka 93. i 94., institucije moraju u svakom trenutku ispunjavati sljedeće kapitalne zahtjeve:
(a)
stopa redovnog osnovnog kapitala od 4,5 %;
(b)
stopa osnovnog kapitala od 6 %;
(c)
stopa ukupnog kapitala od 8 %.
2. Institucije izračunavaju svoje stope kapitala na sljedeći način:
(a)
stopa redovnog osnovnog kapitala je omjer redovnog osnovnog kapitala institucije i ukupnog iznosa izloženosti riziku izražena u postotku;
(b)
stopa osnovnog kapitala je omjer osnovnog kapitala institucije i ukupnog iznosa izloženosti riziku izražena u postotku;
(c)
stopa ukupnog kapitala je omjer regulatornog kapitala institucije i ukupnog iznosa izloženosti riziku izražena u postotku.
3. Ukupni iznos izloženosti riziku izračunava se kao zbroj točaka od (a) do (f) ovog stavka nakon uvažavanja odredbi iz stavka 4.:
(a)
iznosi izloženosti ponderirani rizikom za kreditni rizik i razrjeđivački rizik izračunati u skladu s glavom II. i člankom 379. za sve poslovne aktivnosti institucije osim iznosa izloženosti ponderiranih rizikom za poslove iz knjige trgovanja institucije;
(b)
kapitalni zahtjevi za poslove iz knjige trgovanja institucije određeni u skladu s glavom IV. ovog dijela ili dijelom četvrtim, ovisno o tome što je primjenjivo, za sljedeće:
i.
pozicijski rizik;
ii.
velike izloženosti koje prekoračuju ograničenja iz članaka od 395. do 401. u onoj mjeri u kojoj je instituciji dopušteno ta ograničenja prekoračiti;
(c)
kapitalni zahtjevi određeni u skladu s glavom IV. ili glavom V., osim članka 379., prema potrebi, za sljedeće:
i.
valutni rizik;
ii.
rizik namire;
iii.
robni rizik;
(d)
kapitalni zahtjevi izračunati u skladu s glavom VI. za rizik prilagodbe kreditnom vrednovanju OTC izvedenih instrumenata, osim kreditnih izvedenica koje se priznaju za umanjenje iznosa izloženosti ponderiranih rizikom za kreditni rizik;
(e)
kapitalni zahtjevi određeni u skladu s glavom III. za operativni rizik;
(f)
iznosi izloženosti ponderirani rizikom određeni u skladu s glavom II. za rizik druge ugovorne strane koji proizlazi iz poslova iz knjige trgovanja institucije za sljedeće vrste transakcija i ugovora:
i.
ugovori navedeni u Prilogu II. i kreditne izvedenice;
ii.
repo transakcije, transakcije pozajmljivanja vrijednosnih papira ili robe drugoj ugovornoj strani ili od druge ugovorne strane na osnovi vrijednosnih papira ili robe;
iii.
maržni krediti na osnovi vrijednosnih papira ili robe;
iv.
transakcije s dugim rokom namire.
4. Sljedeće odredbe primjenjuju se pri izračunu ukupnog iznosa izloženosti iz stavka 3.:
(a)
kapitalni zahtjevi iz točaka (c), (d) i (e) tog stavka uključuju one koji proizlaze iz svih poslovnih aktivnosti institucije;
(b)
institucije množe kapitalne zahtjeve iz točaka od (b) do (e) tog stavka s 12,5.
Članak 93.
Zahtjev za inicijalni kapital za redovno poslovanje
1. Regulatorni kapital institucije ne smije pasti ispod iznosa inicijalnog kapitala koji se zahtijevao u vrijeme izdavanja odobrenja za rad.
2. Kreditne institucije koje su postojale na dan 1. siječnja 1993., a čiji iznos regulatornog kapitala ne dostiže iznos zahtijevanog inicijalnog kapitala, mogu nastaviti svoje poslovanje. U tom slučaju iznos regulatornog kapitala tih institucija ne smije pasti ispod najviše razine ostvarene od 22. prosinca 1989.
3. Investicijska društva koja imaju odobrenje za rad i društva koja su obuhvaćena člankom 6. Direktive 2006/49/EZ koja su postojala prije 31. prosinca 1995., a čiji iznos regulatornog kapitala ne dosiže iznos zahtijevanog inicijalnog kapitala, mogu nastaviti svoje poslovanje. Regulatorni kapital tih društava ili investicijskih društava ne smije pasti ispod najviše referentne razine izračunate nakon datuma obavijesti navedenog u Direktivi Vijeća 93/6/EEZ od 15. ožujka 1993. o adekvatnosti kapitala investicijskih društava i kreditnih institucija (28). Ta je referentna razina prosječna dnevna razina regulatornog kapitala izračunatog tijekom šestomjesečnog razdoblja koje je prethodilo datumu izračuna. Izračunava se svakih šest mjeseci za odgovarajuće prethodno razdoblje.
4. Ako kontrolu nad institucijom koja ulazi u kategoriju iz stavka 2. ili stavka 3. preuzme fizička ili pravna osoba osim osobe koja je prethodno kontrolirala instituciju, iznos regulatornog kapitala te institucije mora doseći iznos zahtijevanog inicijalnog kapitala.
5. U slučaju spajanja dviju ili više institucija koje ulaze u kategoriju iz stavka 2. ili stavka 3., iznos regulatornog kapitala institucije koja nastaje spajanjem ne smije pasti ispod ukupnog regulatornog kapitala spojenih institucija u vrijeme spajanja, sve dok se ne dosegne iznos zahtijevanog inicijalnog kapitala.
6. Ako nadležna tijela smatraju da je nužno ispuniti zahtjev iz stavka 1. da bi se osigurala solventnost institucije, odredbe iz stavaka od 2. do 5. ne primjenjuju se.
Članak 94.
Odstupanje za mali obujam poslova iz knjige trgovanja
1. Institucije mogu zamijeniti kapitalni zahtjev iz članka 92. stavka 3. točke (b) kapitalnim zahtjevom izračunatim u skladu s točkom (a) tog stavka za njihove poslove iz knjige trgovanja ako obujam njihovih bilančnih i izvanbilančnih poslova iz knjige trgovanja ispunjava oba sljedeća uvjeta:
(a)
obično iznosi manje od 5 % ukupne imovine i 15 milijuna eura;
(b)
nikada ne prelazi 6 % ukupne imovine i 20 milijuna eura.
2. Pri izračunu obujma bilančnih i izvanbilančnih poslova institucije primjenjuju sljedeće:
(a)
dužnički instrumenti vrednuju se po njihovoj tržišnoj cijeni ili njihovoj nominalnoj vrijednosti, vlasnički instrumenti po njihovoj tržišnoj cijeni, a izvedenice po nominalnoj ili tržišnoj vrijednosti odnosnih instrumenata;
(b)
apsolutna vrijednost dugih pozicija zbraja se s apsolutnom vrijednošću kratkih pozicija.
3. Ako institucija ne ispunjava uvjet iz točke (b) stavka 1., o tome mora odmah obavijestiti nadležno tijelo. Ako nadležno tijelo nakon provedene procjene utvrdi da uvjet iz točke (a) stavka 1. nije ispunjen i o tome obavijesti instituciju, institucija od sljedećeg izvještajnog datuma prestaje primjenjivati stavak 1.
Odjeljak 2.
Kapitalni zahtjevi za investicijska društva s ograničenim odobrenjem za pružanje investicijskih usluga
Članak 95.
Kapitalni zahtjevi za investicijska društva s ograničenim odobrenjem za pružanje investicijskih usluga
1. Za potrebe članka 92. stavka 3. investicijska društva koja nemaju odobrenje za pružanje investicijskih usluga i aktivnosti navedenih u točkama (3) i (6) odjeljka A Priloga I. Direktivi 2004/39/EZ primjenjuju izračun ukupnog iznosa izloženosti riziku iz stavka 2.
2. Investicijska društva iz stavka 1. ovog članka i društva iz članka 4. stavka 1. točke (2) podtočke c. koja pružaju investicijske usluge i aktivnosti navedene u točkama (2) i (4) odjeljka A Priloga I. Direktivi 2004/39/EZ izračunavaju ukupan iznos izloženosti riziku kao viši iznos od sljedećih:
(a)
zbroj stavki iz točaka od (a) do (d) i točke (f) stavka 3. članka 92. nakon primjene članka 92. stavka 4.;
(b)
iznos iz članka 97. pomnožen s 12,5.
Društva iz članka 4. stavka 1. točke (2) podtočke c. koja pružaju investicijske usluge i aktivnosti navedene u točkama (2) i (4) odjeljka A Priloga I. Direktivi 2004/39/EZ ispunjavaju zahtjeve iz članka 92. stavaka 1. i 2. na osnovi ukupnog iznosa izloženosti riziku iz prvog podstavka.
Nadležna tijela mogu odrediti kapitalne zahtjeve za društva iz članka 4. stavka 1. točke (2) podtočke c. koja pružaju investicijske usluge i aktivnosti navedene u točkama (2) i (4) odjeljka A Priloga I. Direktivi 2004/39/EZ kao kapitalne zahtjeve koji bi bili obvezujući za ta društva u skladu s nacionalnim mjerama prenošenja koje su na snazi 31. prosinca 2013. za direktive 2006/49/EZ i 2006/48/EZ.
3. Investicijska društva iz stavka 1. podliježu svim drugim odredbama u smislu operativnog rizika navedenim u pododjeljku 2. odjeljku II. poglavlju 2. glave VII. Direktive 2013/36/EU.
Članak 96.
Kapitalni zahtjevi za investicijska društva koja imaju inicijalni kapital na način opisan u članku 28. stavku 2. Direktive 2013/36/EU
1. Za potrebe članka 92. stavka 3. sljedeće kategorije investicijskih društava koja imaju inicijalni kapital u skladu s člankom 28. stavkom 2. Direktive 2013/36/EU primjenjuju izračun ukupnog iznosa izloženosti riziku naveden u stavku 2. ovog članka:
(a)
investicijska društva koja trguju za vlastiti račun samo u svrhu ispunjavanja ili izvršavanja naloga klijenata ili u svrhu ulaska u sustav poravnanja i namire, ili priznate burze ako djeluju u svojstvu agenta ili izvršavaju nalog klijenta;
(b)
investicijska društva koja ispunjavaju sve sljedeće uvjete:
i.
ne drže novac ili vrijednosne papire klijenata;
ii.
trguju samo za vlastiti račun;
iii.
nemaju vanjskih klijenata;
iv.
izvršenje i namira njihovih transakcija odvija se pod odgovornošću klirinške institucije i za njih jamči ta klirinška institucija.
2. Kod investicijskih društava iz stavka 1. ukupan iznos izloženosti riziku izračunava se kao zbroj sljedećeg:
(a)
točaka od (a) do (d) i točke (f) stavka 3. članka 92. nakon primjene članka 92. stavka 4.;
(b)
iznosa iz članka 97. pomnoženog s 12,5.
3. Investicijska društva iz stavka 1. podliježu svim drugim odredbama u smislu operativnog rizika navedenim u pododjeljku 1. odjeljku II. poglavlju 3. glave VII. Direktive 2013/36/EU.
Članak 97.
Regulatorni kapital na osnovni fiksnih općih troškova
1. U skladu s člancima 95. i 96. investicijsko društvo i društva iz članka 4. stavka 1. točke (2) podtočke c. koja pružaju investicijske usluge i aktivnosti navedene u točkama (2) i (4) odjeljka A Priloga I. Direktivi 2004/39/EZ moraju imati priznati kapital za najmanje jednu četvrtinu fiksnih općih troškova iz prethodne godine.
2. Ako dođe do promjene u poslovanju investicijskog društva u odnosu na prethodnu godinu koju nadležno tijelo smatra značajnom, nadležno tijelo može prilagoditi zahtjev iz stavka 1.
3. Investicijsko društvo koje, počevši od dana kad je osnovano, nije dovršilo jednogodišnje poslovanje, mora imati priznati kapital za najmanje jednu četvrtinu fiksnih općih troškova predviđenih u svom poslovnom planu, osim u slučaju da nadležno tijelo zahtijeva prilagodbu poslovnog plana.
4. EBA u konzultaciji s ESMA-om sastavlja nacrt regulatornih tehničkih standarda kojima se pobliže određuje sljedeće:
(a)
izračun zahtjeva za imanje priznatog kapitala za najmanje jednu četvrtinu fiksnih općih troškova iz prethodne godine;
(b)
uvjeti prilagodbe zahtjeva nadležnog tijela za imanje priznatog kapitala za najmanje jednu četvrtinu fiksnih općih troškova iz prethodne godine;
(c)
izračun predviđenih fiksnih općih fiksnih troškova u slučaju da investicijsko društvo nije dovršilo jednogodišnje poslovanje.
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt regulatornih tehničkih standarda do 1. ožujka 2014.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
Članak 98.
Regulatorni kapital za investicijska društva na konsolidiranoj osnovi
1. U slučaju da su investicijska društva iz članka 95. stavka 1. u grupi, a ta grupa ne obuhvaća kreditne institucije, matično investicijsko društvo iz države članice primjenjuje članak 92. na konsolidiranoj osnovi na sljedeći način:
(a)
primjenom izračuna ukupnog iznosa izloženosti riziku iz članka 95. stavka 2.;
(b)
izračunom regulatornog kapitala na osnovi konsolidiranog položaja matičnog investicijskog društva ili konsolidiranog položaja financijskog holdinga ili mješovitog financijskog holdinga, prema potrebi.
2. U slučaju da su investicijska društva iz članka 96. stavka 1. u grupi, a ta grupa ne obuhvaća kreditne institucije, matično investicijsko društvo iz države članice i investicijsko društvo pod kontrolom financijskog holdinga ili mješovitog financijskog holdinga primjenjuju članak 92. na konsolidiranoj osnovi na sljedeći način:
(a)
primjenom izračuna ukupnog iznosa izloženosti riziku iz članka 96. stavka 2.;
(b)
primjenom izračuna regulatornog kapitala na osnovi konsolidiranog položaja matičnog investicijskog društva ili konsolidiranog položaja financijskog holdinga ili mješovitog financijskog holdinga, prema potrebi, i u skladu s poglavljem 2. glave II. dijela prvog.
POGLAVLJE 2.
Zahtjevi u vezi s izračunom i izvješćivanjem
Članak 99.
Izvješćivanje o kapitalnim zahtjevima i financijskim informacijama
1. O obvezama propisanim u članku 92. institucije izvješćuju nadležna tijela najmanje na polugodišnjoj osnovi.
2. Institucije na koje se primjenjuje članak 4. Uredbe (EZ) br. 1606/2002 i kreditne institucije osim onih navedenih u članku 4. te Uredbe koje pripremaju svoje konsolidirane izvještaje u skladu s međunarodnim računovodstvenim standardima donesenim u skladu s postupkom iz članka 6. stavka 2. te Uredbe također izvješćuju o financijskim informacijama.
3. Nadležna tijela mogu zahtijevati od onih kreditnih institucija koje primjenjuju međunarodne računovodstvene standarde koji se primjenjuju u skladu s Uredbom (EZ) br. 1606/2002 za izvješćivanje o regulatornom kapitalu na konsolidiranoj osnovi u skladu s člankom 24. stavkom 2. te Uredbe da također izvješćuju o financijskim informacijama kako je propisano u stavku 2. ovog članka.
4. O financijskim informacijama iz stavaka 2. i 3. izvješćuje se u opsegu koji je potreban da bi se dobio potpun pregled nad profilom rizičnosti poslova institucije i pregled nad sistemskim rizicima koje institucije predstavljaju za financijski sektor ili realno gospodarstvo u skladu s Uredbom (EU) br. 1093/2010.
5. EBA sastavlja nacrt provedbenih tehničkih standarda kojima se pobliže određuju jedinstveni formati, učestalost, datumi izvješćivanja, definicije i informatička rješenja koja se primjenjuju u Uniji za izvješćivanje iz stavaka od 1. do 4.
Izvještajni zahtjevi moraju biti razmjerni vrsti, opsegu i složenosti poslova institucija.
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt provedbenih tehničkih standarda do 28. srpnja 2013.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje provedbenih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člankom 15. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
6. Kada nadležno tijelo smatra da su financijske informacije koje se zahtijevaju u skladu sa stavcima 2. i 3. potrebne za dobivanje potpunog pregleda nad profilom rizičnosti poslova institucija i pregleda nad sistemskim rizicima koje institucije predstavljaju za financijski sektor ili realno gospodarstvo, a koje nisu institucije iz stavaka 2. i 3. na koje se primjenjuje računovodstveni okvir koji se temelji na Direktivi 86/635/EEZ, nadležno tijelo konzultira se s EBA-om o proširenju izvještajnih zahtjeva za financijske informacije na konsolidiranoj osnovi i na te institucije, ako one već ne izvješćuju na toj osnovi.
EBA sastavlja nacrt provedbenih tehničkih standarda kojima se pobliže određuju formati koje upotrebljavaju institucije na koje nadležna tijela mogu proširiti izvještajne zahtjeve u skladu s prvim podstavkom.
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt provedbenih tehničkih standarda do 28. srpnja 2013.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje provedbenih tehničkih standarda navedenih u drugom podstavku u skladu s člankom 15. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
7. Kada nadležno tijelo smatra da su informacije koje nisu obuhvaćene provedbenim tehničkim standardima iz stavka 5. potrebne u svrhe navedene u stavku 4., ono obavješćuje EBA-u i ESRB o dodatnim informacijama za koje smatra da ih je potrebno uključiti u provedbene tehničke standarde iz stavka 5.
Članak 100.
Dodatni izvještajni zahtjevi
Institucije izvješćuju nadležna tijela, barem u agregiranom obliku, o opsegu svojih repo ugovora i pozajmljivanja vrijednosnih papira te o svim vrstama opterećenosti imovine.
EBA uključuje te informacije u provedbene tehničke standarde o izvješćivanju iz članka 99. stavka 5.
Članak 101.
Specifične obveze izvješćivanja
1. Institucije izvješćuju nadležna tijela na polugodišnjoj osnovi o sljedećim podacima za svako nacionalno tržište nekretnina kojemu se izložene:
(a)
gubicima koji proizlaze iz izloženosti za koje je institucija priznala stambenu nekretninu kao kolateral, i to do založenog iznosa odnosno do 80 % tržišne vrijednosti ili 80 % hipotekarne vrijednosti nekretnine, ovisno o tome koji je iznos niži, osim ako je drukčije odlučeno u skladu s člankom 124. stavkom 2.;
(b)
ukupnim gubicima koji proizlaze iz izloženosti za koje je institucija priznala stambenu nekretninu kao kolateral u visini u kojoj se ta izloženost smatra potpuno osiguranom stambenom nekretninom u skladu s člankom 124. stavkom 1.;
(c)
vrijednosti izloženosti svih preostalih izloženosti za koje je institucija priznala stambenu nekretninu kao kolateral ograničenoj na onaj dio koji se smatra potpuno osiguranim stambenom nekretninom u skladu s člankom 124. stavkom 1.;
(d)
gubicima koji proizlaze iz izloženosti za koje je institucija priznala poslovnu nekretninu kao kolateral, i to do založenog iznosa odnosno do 50 % tržišne vrijednosti ili 60 % hipotekarne vrijednosti nekretnine, ovisno o tome koji je iznos niži, osim ako je drukčije odlučeno u skladu s člankom 124. stavkom 2.;
(e)
ukupnim gubicima koji proizlaze iz izloženosti za koje je institucija priznala poslovnu nekretninu kao kolateral u visini u kojoj se ta izloženost smatra potpuno osiguranom poslovnom nekretninom u skladu s člankom 124. stavkom 1.;
(f)
vrijednosti izloženosti svih preostalih izloženosti za koje je institucija priznala poslovnu nekretninu kao kolateral ograničenoj na onaj dio koji se smatra potpuno osiguranim poslovnom nekretninom u skladu s člankom 124. stavkom 1.
2. O podacima iz stavka 1. izvješćuje se nadležno tijelo matične države članice relevantne institucije. Kada institucija ima podružnicu u drugoj državi članici, o podacima koji se odnose na tu podružnicu također se izvješćuju nadležna tijela države članice domaćina. Podaci o svakom tržištu nekretnina u Uniji prema kojem je relevantna institucija izložena iskazuju se zasebno.
3. Nadležna tijela godišnje na agregiranoj osnovi objavljuju podatke navedene u točkama od (a) do (f) stavka 1. zajedno s dostupnim povijesnim podacima. Nadležno tijelo dužno je po zahtjevu drugog nadležnog tijela iz neke od država članica ili po zahtjevu EBA-e tom nadležnom tijelu ili EBA-i dostaviti detaljnije informacije o stanju na tržištu stambenih ili poslovnih nekretnina u toj državi članici.
4. EBA sastavlja nacrt provedbenih tehničkih standarda kojima se pobliže određuje sljedeće:
(a)
jedinstveni formati, definicije, učestalost i datumi izvješćivanja o stavkama te informatička rješenja za stavke iz stavka 1.;
(b)
jedinstveni formati, definicije, učestalost i datumi izvješćivanja o agregiranim podacima te informatička rješenja za agregirane podatke iz stavka 2.
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt provedbenih tehničkih standarda do 28. srpnja 2013.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje provedbenih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člankom 15. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
POGLAVLJE 3.
Knjiga trgovanja
Članak 102.
Zahtjevi za knjigu trgovanja
1. Pozicije u knjizi trgovanja ne smiju imati ograničenja njihove utrživosti ili ih je moguće zaštititi od rizika.
2. Namjera trgovanja dokazuje se na temelju strategija, politika i postupaka koje institucija određuje radi upravljanja pozicijom ili portfeljem u skladu s člankom 103.
3. Institucije su dužne uspostaviti i održavati sustave i kontrole za upravljanje knjigom trgovanja u skladu s člancima 104. i 105.
4. Institucije mogu uključiti interne zaštite u izračun kapitalnih zahtjeva za pozicijski rizik ako se one drže s namjerom trgovanja i ako su ispunjeni zahtjevi iz članaka od 103. do 106.
Članak 103.
Upravljanje knjigom trgovanja
Pri upravljanju svojim pozicijama ili skupom pozicija u knjizi trgovanja institucija mora ispunjavati sve sljedeće zahtjeve:
(a)
institucija mora imati jasno dokumentiranu strategiju trgovanja za pozicije/instrumente ili portfelje odobrenu od strane višeg rukovodstva koja uključuje očekivano razdoblje držanja;
(b)
institucija mora imati jasno definirane politike i postupke za aktivno upravljanje pozicijama zauzetim po pojedinom stolu za trgovanje. Te politike i postupci uključuju sljedeće:
i.
koje je pozicije moguće zauzeti na kojem stolu za trgovanje;
ii.
određeni su pozicijski limiti čija se primjerenost prati;
iii.
autonomno pravo ovlaštenih osoba za trgovanje da zauzimaju i upravljaju pozicijama unutar dogovorenih limita i u skladu s odobrenom strategijom;
iv.
izvješćivanje višeg rukovodstva o pozicijama kao sastavni dio procesa upravljanja rizicima institucije;
v.
aktivno praćenje pozicija upotrebom izvora tržišnih informacija, uz procjenu utrživosti ili mogućnosti zaštite pozicije ili njezinih rizika, uključujući procjenu, kvalitetu i dostupnost ulaznih tržišnih parametara koji se upotrebljavaju u procesu vrednovanja, razinu prometa na tržištu, veličinu pozicija kojima se trguje na tržištu;
vi.
aktivne postupke i kontrole za sprječavanje prijevara;
(c)
institucija mora imati jasno definirane politike i postupke za praćenje pozicija u odnosu na svoju strategiju trgovanja, uključujući praćenje prometa i pozicija za koje je prvotno predviđeno razdoblje držanja premašeno.
Članak 104.
Uključivanje u knjigu trgovanja
1. Institucije moraju imati jasno definirane politike i postupke za određivanje pozicija koje se uključuju u knjigu trgovanja u svrhu izračuna njihovih kapitalnih zahtjeva u skladu sa zahtjevima iz članka 102. i definicije knjige trgovanja u skladu s člankom 4. stavkom 1. točkom (86), uzimajući u obzir sposobnosti i praksu upravljanja rizicima institucije. Institucija je dužna u potpunosti dokumentirati poštivanje tih politika i postupaka te ih podvrgavati periodičnoj unutarnjoj reviziji.
2. Institucije moraju imati jasno definirane politike i postupke za cjelovito upravljanje knjigom trgovanja. Te politike i postupci moraju uključivati najmanje sljedeće:
(a)
aktivnosti koje institucija smatra trgovanjem i koje čine sastavni dio knjige trgovanja u svrhu kapitalnih zahtjeva;
(b)
mjeru u kojoj se pozicija može dnevno vrednovati po tržišnoj vrijednosti na aktivnom, likvidnom, dvosmjernom tržištu;
(c)
za pozicije koje se vrednuju po modelu, mjeru u kojoj institucija može:
i.
identificirati sve značajne rizike pozicije;
ii.
zaštititi se od svih značajnih rizika pozicije instrumentima za koje postoji aktivno, likvidno, dvosmjerno tržište;
iii.
izvesti pouzdane procjene ključnih pretpostavki i parametara koji se koriste u modelu;
(d)
mjeru u kojoj institucija može i dužna je ostvariti vrednovanje pozicije koja se može dosljedno vanjski vrednovati;
(e)
mjeru u kojoj bi zakonska ograničenja ili drugi operativni zahtjevi mogli umanjiti sposobnost institucije da ostvari poništavanje pozicije ili zaštiti pozicije u kratkom roku;
(f)
mjeru u kojoj institucija može i dužna je aktivno upravljati rizicima koji proizlaze iz pozicija u okviru njezinih poslova trgovanja;
(g)
mjeru u kojoj institucija može prenijeti rizik ili pozicije između knjige pozicija kojima se ne trguje i knjige trgovanja te kriterije za takve prijenose.
Članak 105.
Zahtjevi za bonitetno vrednovanje
1. Sve pozicije u knjizi trgovanja podliježu standardima bonitetnog vrednovanja iz ovog članka. Institucije posebno moraju osigurati da se bonitetnim vrednovanjem njihovih pozicija iz knjige trgovanja postiže odgovarajuća razina pouzdanosti u odnosu na dinamičnu prirodu pozicija iz knjige trgovanja, zahtjeve za bonitetnu ispravnost te način postupanja i svrhu kapitalnih zahtjeva s obzirom na pozicije iz knjige trgovanja.
2. Institucije uspostavljaju i održavaju odgovarajuće sustave i kontrole koji omogućuju razborite i pouzdane procijenjene vrijednosti. Ti sustavi i kontrole uključuju barem sljedeće elemente:
(a)
dokumentirane politike i postupke za proces vrednovanja, uključujući jasno definirane odgovornosti različitih područja uključenih u određivanje vrednovanja, izvore tržišnih informacija i ocjenu njihove primjerenosti, smjernice za korištenje interno procijenjenih parametara koji odražavaju pretpostavke institucije o tome što će tržišni sudionici koristiti pri određivanju cijene pozicije, učestalost neovisnog vrednovanja, vremenski okvir završnih cijena, postupke za prilagodbu vrednovanja, verifikacijske postupke ad hoc i na kraju mjeseca;
(b)
linije izvješćivanja odjela zaduženog za proces vrednovanja koje su jasne i neovisne o jedinici za trgovanje, koje isključivo završavaju kod upravljačkog tijela.
3. Institucije ponovno vrednuju pozicije iz knjige trgovanja najmanje jednom dnevno.
4. Institucije vrednuju svoje pozicije po tržišnoj vrijednosti kad god je to moguće, uključujući i onda kad primjenjuju tretman kapitala u knjizi trgovanja.
5. Pri vrednovanju po tržišnoj vrijednosti institucija upotrebljava razboritiju od ponuđene i tražene cijene, osim ako institucija može završiti trgovanje po srednjoj tržišnoj cijeni. Ako se institucije koriste tim odstupanjem, one svakih šest mjeseci izvješćuju svoja nadležna tijela o dotičnim pozicijama i dostavljaju dokaze o tome da mogu završiti trgovanje po srednjoj tržišnoj cijeni.
6. Ako vrednovanje po tržišnoj vrijednosti nije moguće, institucije konzervativno vrednuju po modelu svoje pozicije i portfelje, uključujući i onda kad izračunavaju kapitalne zahtjeve za pozicije u knjizi trgovanja.
7. Pri primjeni vrednovanja po modelu, institucije moraju ispunjavati sljedeće zahtjeve:
(a)
više rukovodstvo upoznato je s elementima knjige trgovanja ili s drugim pozicijama po fer vrijednosti za koje se primjenjuje vrednovanje po modelu i razumije značenje neizvjesnosti koja na taj način nastaje pri izvješćivanju o riziku/učinku poslovanja;
(b)
institucije usklađuju ulazne tržišne parametre s tržišnim cijenama ako je to moguće i učestalo procjenjuju primjerenost ulaznih tržišnih parametara za određenu poziciju koja se vrednuje, kao i parametre modela;
(c)
ako su dostupne, institucije upotrebljavaju metodologije vrednovanja koje predstavljaju prihvaćenu tržištu praksu za pojedine financijske instrumente ili robu;
(d)
ako institucija sama razvije model, on se mora zasnivati na primjerenim pretpostavkama koje su procijenili i ispitali odgovarajući kvalificirani subjekti koji nisu sudjelovali u razvoju modela;
(e)
institucije su dužne imati formalne postupke za kontrolu promjene i imati sigurnu kopiju modela te je povremeno upotrebljavati za provjeru vrednovanja;
(f)
institucije pri upravljanju rizikom moraju biti svjesne slabosti modela koje upotrebljavaju i znati kako ih na najbolji način uzeti u obzir kod rezultata vrednovanja; i
(g)
modeli institucija podliježu redovitim ocjenama s ciljem utvrđivanja točnosti njihova djelovanja, pri čemu te ocjene uključuju procjenu kontinuirane primjerenosti pretpostavki, analizu dobitaka i gubitaka u odnosu na faktore rizika i usporedbu završnih vrijednosti s rezultatima modela.
Za potrebe točke (d) model mora biti razvijen ili odobren neovisno o onima koji zauzimaju pozicije trgovanja i mora biti neovisno testiran, uključujući validaciju matematičkih izračuna, pretpostavki i programske provedbe.
8. Uz dnevno vrednovanje po tržišnoj vrijednosti ili vrednovanje po modelu, institucije su dužne provoditi neovisnu provjeru cijena. Provjeru tržišnih cijena i ulaznih parametara za model provodi osoba ili jedinica koja je neovisna o osobama ili jedinicama koje ostvaruju koristi od knjige trgovanja, najmanje jednom mjesečno ili češće, ovisno o prirodi tržišne ili trgovačke aktivnosti. Ako neovisni izvori formiranja cijena nisu dostupni ili su subjektivni, može postojati potreba za primjenom razboritog postupanja, kao što je prilagodba vrednovanja.
9. Institucije uspostavljaju i održavaju postupke za razmatranje prilagodbi vrednovanja.
10. Institucije formalno razmatraju prilagodbe vrednovanja za sljedeće: nerealizirane kreditne raspone, troškove zatvaranja pozicija, operativne rizike, neizvjesnost tržišnih cijena, ranije zatvaranje pozicija, troškove investiranja i financiranja, buduće administrativne troškove i, prema potrebi, rizik modela.
11. Institucije uspostavljaju i održavaju postupke za izračun prilagodbe trenutačnog vrednovanja manje likvidnih pozicija koje posebno mogu nastati kao posljedica događaja na tržištu ili okolnosti povezanih s institucijom kao što su koncentrirane pozicije i/ili pozicije kod kojih je premašeno prvotno predviđeno razdoblje držanja. Institucije, ako je potrebno, takve prilagodbe provode dodatno uz sve promjene vrijednosti pozicije za potrebe financijskog izvješćivanja i tako da te prilagodbe odražavaju nelikvidnost pozicije. Prema tim postupcima institucije razmatraju nekoliko faktora pri odlučivanju je li prilagodba vrednovanja manje likvidnih pozicija nužna. Ti faktori uključuju sljedeće:
(a)
vrijeme koje je potrebno za zaštitu pozicije ili od rizika unutar pozicije;
(b)
volatilnost i prosječne razlike između ponuđene i tražene cijene;
(c)
dostupnost tržišnih kotacija (broj i identitet održavatelja tržišta) te volatilnost i prosjek protrgovanog prometa, uključujući protrgovane promete tijekom razdoblja tržišnog šoka;
(d)
koncentracije na tržištu;
(e)
starenje pozicija;
(f)
mjeru u kojoj se vrednovanje oslanja na vrednovanja po modelu;
(g)
utjecaj drugih rizika modela.
12. Kada se koriste vrednovanjem provedenim od strane treće osobe ili vrednovanjem po modelu, institucije same procjenjuju hoće li primjenjivati prilagodbu vrednovanja. Osim toga, institucije razmatraju postojanje potrebe za prilagodbom za manje likvidne pozicije i redovito procjenjuju njihovu kontinuiranu primjerenost. Institucije također izrijekom procjenjuju potrebu za prilagodbama vrednovanja neizvjesnih ulaznih parametara koji se upotrebljavaju u modelu.
13. Kod kompleksnih proizvoda, uključujući izloženosti kod sekuritizacije i kreditne izvedenice na osnovi n-tog nastanka statusa neispunjavanja obveza, institucije izrijekom procjenjuju potrebu za prilagodbama vrednovanja zbog rizika modela koji je povezan s mogućom neodgovarajućom metodologijom vrednovanja i rizika modela koji je povezan s korištenjem interno procijenjenih (a time moguće i neodgovarajućih) kalibracijskih parametara u modelu za vrednovanje.
14. EBA sastavlja nacrt regulatornih tehničkih standarda kojima se pobliže određuju uvjeti u skladu s kojima se primjenjuju zahtjevi iz članka 105. za potrebe stavka 1. ovog članka.
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt regulatornih tehničkih standarda do 28. srpnja 2013.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
Članak 106.
Interne zaštite
1. Interna zaštita posebno mora ispunjavati sljedeće zahtjeve:
(a)
njezina osnovna namjena nije izbjegavanje ili smanjenje kapitalnih zahtjeva;
(b)
uredno je dokumentirana i podliježe posebnim postupcima internog odobrenja i revizije;
(c)
na nju se primjenjuju tržišni uvjeti;
(d)
tržišnim rizikom koji nastaje internom zaštitom dinamično se upravlja u knjizi trgovanja u skladu s odobrenim limitima;
(e)
pažljivo se prati u skladu s odgovarajućim postupcima.
Praćenje treba osigurati odgovarajućim postupcima.
2. Zahtjevi iz stavka 1. primjenjuju se ne dovodeći u pitanje zahtjeve koji se odnose na zaštićene pozicije u knjizi pozicija kojima se ne trguje.
3. Odstupajući od stavaka 1. i 2., ako se institucija štiti od izloženosti kreditnom riziku u knjizi pozicija kojima se ne trguje ili od izloženosti riziku druge ugovorne strane uz pomoć kreditne izvedenice raspoređene u svoju knjigu trgovanja korištenjem interne zaštite, izloženost u knjizi pozicija kojima se ne trguje ili izloženost riziku druge ugovorne strane ne smatraju se zaštićenima u svrhu izračuna iznosa izloženosti ponderiranih rizikom, osim ako institucija od dostupne treće strane pružatelja zaštite ne kupi odgovarajuću kreditnu izvedenicu koja ispunjava zahtjeve za nematerijalnu kreditnu zaštitu u knjizi pozicija kojima se ne trguje. Ne dovodeći u pitanje točku (h) članka 299. stavka 2., ako je ta zaštita treće strane kupljena i priznaje se kao zaštita izloženosti u knjizi pozicija kojima se ne trguje u svrhu izračuna kapitalnih zahtjeva, ni interna ni eksterna zaštita kreditnom izvedenicom ne uključuju se u knjigu trgovanja u svrhu izračuna kapitalnih zahtjeva.
GLAVA II.
KAPITALNI ZAHTJEVI ZA KREDITNI RIZIK
POGLAVLJE 1.
Opća načela
Članak 107.
Pristupi kreditnom riziku
1. Institucije za izračun svojih iznosa izloženosti ponderiranih rizikom za potrebe članka 92. stavka 3. točaka (a) i (f) primjenjuju standardizirani pristup iz poglavlja 2. ili, ako su to u skladu s člankom 143. nadležna tijela odobrila, pristup zasnovan na internim rejting-sustavima iz poglavlja 3.
2. Institucije za izračun svojih iznosa izloženosti ponderiranih rizikom za potrebe članka 92. stavka 3. točaka (a) i (f) za izloženosti iz trgovanja i uplate u jamstveni fond središnje druge ugovorne strane, primjenjuju postupak naveden u odjeljku 9. poglavlju 6. Sve ostale vrste izloženosti središnjoj drugoj ugovornoj strani institucije tretiraju na sljedeći način:
(a)
kao izloženosti prema instituciji za druge vrste izloženosti kvalificiranoj središnjoj drugoj ugovornoj strani;
(b)
kao izloženosti prema trgovačkim društvima za druge vrste izloženosti nekvalificiranoj središnjoj drugoj ugovornoj strani.
3. Za potrebe ove Uredbe izloženosti prema investicijskim društvima iz trećih zemalja i izloženosti prema kreditnim institucijama iz trećih zemalja i izloženosti prema klirinškim kućama i burzama iz trećih zemalja tretiraju se kao izloženosti prema instituciji samo ako treća zemlja u vezi s tim subjektom primjenjuje bonitetne i nadzorne zahtjeve koji su barem istovjetni onima koji se primjenjuju u Uniji.
4. Za potrebe stavka 3. Komisija može provedbenim aktima i uz poštivanje postupka ispitivanja iz članka 464. stavka 2. donijeti odluku o tome primjenjuje li treća zemlja zahtjeve bonitetnog nadzora i regulatorne zahtjeve barem istovjetne onima koji se primjenjuju u Uniji. Ako takva odluka nije donesena, institucije mogu do 1. siječnja 2015. nastaviti tretirati izloženosti prema subjektima iz stavka 3. kao izloženosti prema institucijama ako su relevantna nadležna tijela tu treću zemlju prije 1. siječnja 2014. odobrila kao prihvatljivu za takav tretman.
Članak 108.
Korištenje tehnike smanjenja kreditnog rizika u okviru standardiziranog pristupa i IRB pristupa
1. Za izloženost na koju institucija primjenjuje standardizirani pristup iz poglavlja 2. ili IRB pristup iz poglavlja 3., a bez primjene vlastitih procjena LGD-a i konverzijskih faktora iz članka 151., pri izračunu iznosa izloženosti ponderiranih rizikom za potrebe članka 92. stavka 3. točaka (a) i (f) ili iznosa očekivanih gubitaka za potrebe izračuna iz članka 36. stavka 1. točke (d) i članka 62. točke (c) institucija se može koristiti tehnikom smanjenja kreditnog rizika u skladu s poglavljem 4.
2. Za izloženost na koju institucija primjenjuje IRB pristup uz korištenje vlastitih procjena LGD-a i konverzijskih faktora iz članka 151. institucija se može koristiti tehnikom smanjenja kreditnog rizika u skladu s poglavljem 3.
Članak 109.
Tretman sekuritiziranih izloženosti u okviru standardiziranog pristupa i IRB pristupa
1. Ako se institucija koristi standardiziranim pristupom iz poglavlja 2. za izračun iznosa izloženosti ponderiranih rizikom za kategoriju izloženosti u koju bi se sekuritizirane izloženosti rasporedile u skladu s člankom 112., institucija izračunava iznos izloženosti ponderiran rizikom za sekuritizacijsku poziciju u skladu s člancima 245., 246. i člancima od 251. do 258. Institucije koje se koriste standardiziranim pristupom mogu se koristiti i pristupom interne procjene ako su za to dobile odobrenje u skladu s člankom 259. stavkom 3.
2. Ako se institucija koristi IRB pristupom iz poglavlja 3. za izračun iznosa izloženosti ponderiranih rizikom za kategoriju izloženosti u koju bi se sekuritizirane izloženosti rasporedile u skladu s člankom 147., institucija izračunava iznos izloženosti ponderiran rizikom u skladu s člancima 245., 246. i člancima od 259. do 266.
Osim kod pristupa interne procjene, ako se IRB pristup primjenjuje samo za dio sekuritiziranih izloženosti koje čine sekuritizaciju, institucija se koristi pristupom koji odgovara prevladavajućem udjelu sekuritiziranih izloženosti koje čine tu sekuritizaciju.
Članak 110.
Tretman ispravka vrijednosti za kreditni rizik
1. Institucije koje primjenjuju standardizirani pristup tretiraju opće ispravke vrijednosti za kreditni rizik u skladu s člankom 62. točkom (c).
2. Institucije koje primjenjuju IRB pristup tretiraju opće ispravke vrijednosti za kreditni rizik u skladu s člankom 159., člankom 62. točkom (d) i člankom 36. stavkom 1. točkom (d).
Za potrebe ovog članka i poglavlja 2. i 3. opći i specifični ispravci vrijednosti za kreditni rizik isključuju rezerve za opće bankovne rizike.
3. Institucije koje se koriste IRB pristupom, a primjenjuju standardizirani pristup na dio svojih izloženosti na konsolidiranoj ili pojedinačnoj osnovi, određuju u skladu s člancima 148. i 150. dio općeg ispravka vrijednosti za kreditni rizik koji se tretira kao opći ispravak vrijednosti za kreditni rizik prema standardiziranom pristupu i dio koji se tretira kao opći ispravak vrijednosti za kreditni rizik prema IRB pristupu, i to na sljedeći način:
(a)
ako je to primjenjivo, kada institucija uključena u konsolidaciju primjenjuje isključivo IRB pristup, opći ispravci vrijednosti za kreditni rizik te institucije tretiraju se na način opisan u stavku 2.;
(b)
ako je to primjenjivo, kada institucija uključena u konsolidaciju primjenjuje isključivo standardizirani pristup, opći ispravak vrijednosti za kreditni rizik te institucije tretira se na način opisan u stavku 1.;
(c)
ostatak ispravka vrijednosti za kreditni rizik tretira se na proporcionalnoj osnovi, u skladu s udjelom iznosa izloženosti ponderiranih rizikom koji podliježe standardiziranom pristupu i koji podliježe IRB pristupu.
4. EBA sastavlja nacrt regulatornih tehničkih standarda kojima se pobliže određuje način izračuna općih i specifičnih ispravaka vrijednosti za kreditni rizik u skladu s primjenjivim računovodstvenim okvirom za sljedeće:
(a)
vrijednost izloženosti prema standardiziranom pristupu iz članka 111.;
(b)
vrijednost izloženosti prema IRB pristupu iz članaka od 166. do 168.;
(c)
tretman iznosa očekivanih gubitaka iz članka 159.;
(d)
vrijednost izloženosti za izračun iznosa izloženosti ponderiranih rizikom za sekuritizacijsku poziciju iz članaka 246. i 266.;
(e)
određivanje neispunjavanja obveza iz članka 178.;
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt regulatornih tehničkih standarda do 28. srpnja 2013.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
POGLAVLJE 2.
Standardizirani pristup
Odjeljak 1.
Opća načela
Članak 111.
Vrijednost izloženosti
1. Vrijednost izloženosti stavke imovine čini njezina računovodstvena vrijednost preostala nakon primjene specifičnih ispravaka vrijednosti za kreditni rizik, dodatnih vrijednosnih usklađenja u skladu s člancima 34. i 110. i ostalih smanjenja regulatornog kapitala povezanih sa stavkom imovine. Vrijednost izloženosti izvanbilančne stavke navedene u Prilogu I. čini sljedeći postotak njezine nominalne vrijednosti nakon umanjenja za specifične ispravke vrijednosti za kreditni rizik:
(a)
100 % za stavke s visokim rizikom;
(b)
50 % za stavke sa srednjim rizikom;
(c)
20 % za stavke sa srednjim/niskim rizikom;
(d)
0 % za stavke s niskim rizikom.
Izvanbilančne stavke iz druge rečenice prvog podstavka raspoređuju se u kategorije rizika kako je navedeno u Prilogu I.
Ako se institucija koristi složenom metodom financijskog kolaterala iz članka 223., vrijednost izloženosti vrijednosnih papira ili robe, prodanih, ponuđenih kao kolateral ili danih u zajam na temelju repo transakcije ili u okviru transakcije pozajmljivanja vrijednosnih papira ili robe drugoj ugovornoj strani ili od druge ugovorne strane ili maržnih kredita, povećava se za korektivni faktor primjeren za takve vrijednosne papire ili robu kao što je propisano člancima od 223. do 225.
2. Vrijednost izloženosti izvedenog instrumenta navedenog u Prilogu II. određuje se u skladu s poglavljem 6., poštujući učinke ugovora o obnovi i ostalih sporazuma o netiranju koji se uzimaju u obzir u svrhu tih metoda u skladu s poglavljem 6. Vrijednost izloženosti repo transakcije, transakcija pozajmljivanja vrijednosnih papira ili robe drugoj ugovornoj strani ili od druge ugovorne strane, transakcija s dugim rokom namire ili maržnih kredita može se odrediti u skladu s poglavljem 6. ili poglavljem 4.
3. Ako se na izloženost primjenjuje materijalna kreditna zaštita, vrijednost izloženosti koja je primjenjiva na tu stavku može se izmijeniti u skladu s poglavljem 4.
Članak 112.
Kategorije izloženosti
Svaka izloženost raspoređuje se u jednu od sljedećih kategorija izloženosti:
(a)
izloženosti prema središnjim državama ili središnjim bankama;
(b)
izloženosti prema područnoj (regionalnoj) ili lokalnoj samoupravi;
(c)
izloženosti prema subjektima javnog sektora;
(d)
izloženosti prema multilateralnim razvojnim bankama;
(e)
izloženosti prema međunarodnim organizacijama;
(f)
izloženosti prema institucijama;
(g)
izloženosti prema trgovačkim društvima;
(h)
izloženosti prema stanovništvu;
(i)
izloženosti osigurane nekretninama;
(j)
izloženosti sa statusom neispunjavanja obveza;
(k)
visokorizične izloženosti;
(l)
izloženosti u obliku pokrivenih obveznica;
(m)
stavke koje čine sekuritizacijske pozicije;
(n)
izloženosti prema institucijama i trgovačkim društvima s kratkoročnom kreditnom procjenom;
(o)
izloženosti u obliku udjela ili dionica u subjektima za zajednička ulaganja (CIU);
(p)
izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja;
(q)
ostale stavke.
Članak 113.
Izračun iznosa izloženosti ponderiranih rizikom
1. Za izračun iznosa izloženosti ponderiranih rizikom ponderi rizika primjenjuju se na sve izloženosti, osim ako se odbijaju od regulatornog kapitala, u skladu s odredbama iz odjeljka 2. Primjena pondera rizika temelji se na kategoriji izloženosti u koju se raspoređuje izloženost i na njezinoj kreditnoj kvaliteti, u opsegu određenom odjeljkom 2. Kreditnu kvalitetu moguće je odrediti s obzirom na kreditnu procjenu vanjskih institucija za procjenu kreditnog rizika ili kreditnu procjenu agencija za kreditiranje izvoza, kao što je opisano u odjeljku 3.
2. U svrhu primjene pondera rizika, kao što je navedeno u stavku 1., vrijednost izloženosti množi se ponderom rizika navedenim ili utvrđenim u skladu s odjeljkom 2.
3. Ako se na izloženost primjenjuje kreditna zaštita, moguće je promijeniti ponder rizika primjenjiv na tu stavku u skladu s poglavljem 4.
4. Iznosi izloženosti ponderirani rizikom za sekuritizirane izloženosti izračunavaju se u skladu s poglavljem 5.
5. Izloženostima za koje izračun nije određen u odjeljku 2. dodjeljuje se ponder rizika od 100 %.
6. Osim izloženosti koje čine stavke redovnog osnovnog kapitala, dodatnog osnovnog kapitala ili dopunskog kapitala, institucija može uz prethodnu suglasnost nadležnih tijela odlučiti ne primjenjivati zahtjeve iz stavka 1. ovog članka na izloženosti te institucije prema drugoj ugovornoj strani koja je njezino matično društvo, njezino društvo kći, društvo kći njezinog matičnog društva ili društvo povezano odnosom u smislu članka 12. stavka 1. Direktive 83/349/EEZ. Nadležna tijela su ovlaštena dati suglasnost ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
druga ugovorna strana je institucija, financijska institucija ili društvo za pomoćne usluge za koje vrijede odgovarajući bonitetni zahtjevi;
(b)
druga ugovorna strana je uključena u istu punu konsolidaciju kao i institucija;
(c)
druga ugovorna strana podliježe istim postupcima procjene, mjerenja i kontrole rizika kao i institucija;
(d)
druga ugovorna strana ima poslovni nastan u istoj državi članici kao i institucija;
(e)
ne postoji tekuća ili predvidiva značajna praktična ili pravna prepreka za promptni prijenos regulatornog kapitala ili otplatu obveza druge ugovorne strane prema instituciji.
Ako institucija u skladu s ovim stavkom ima odobrenje da ne primjenjuje zahtjeve iz stavka 1., ona im može dodijeliti ponder rizika od 0 %.
7. Osim izloženosti koje čine stavke redovnog osnovnog kapitala, dodatnog osnovnog kapitala i dopunskog kapitala, institucije mogu uz prethodno odobrenje nadležnih tijela ne primjenjivati zahtjeve iz stavka 1. ovog članka na izloženosti prema drugim ugovornim stranama s kojima je institucija ušla u institucionalni sustav zaštite koji je ugovorno ili zakonski određeno uređenje odgovornosti koje štiti te institucije i posebno osigurava njihovu likvidnost i solventnost kako bi se izbjegao stečaj u slučaju da to postane neophodno. Nadležna tijela su ovlaštena dati odobrenje ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
ispunjeni su zahtjevi iz točaka (a), (d) i (e) stavka 6.;
(b)
uređenje osigurava da institucionalni sustav zaštite bude u mogućnosti dati potrebnu potporu u okviru preuzetih obveza iz sredstava koja su mu na raspolaganju;
(c)
institucionalni sustav zaštite ima na raspolaganju prikladne i jedinstveno određene sustave za praćenje i klasifikaciju rizika koji omogućuju potpuni pregled situacije u vezi s rizikom svih pojedinih članova i institucionalnog sustava zaštite kao cjeline, kao i odgovarajuće mogućnosti utjecanja; ti sustavi na odgovarajući način prate izloženosti koje su u statusu neispunjavanja obveza u skladu s člankom 178. stavkom 1.;
(d)
institucionalni sustav zaštite provodi svoju vlastitu ocjenu rizika, koja se priopćava pojedinim članovima;
(e)
institucionalni sustav zaštite sastavlja i objavljuje, jednom godišnje, konsolidirani izvještaj koji obuhvaća bilancu, račun dobiti i gubitka, izvještaj o položaju i izvještaj o riziku s obzirom na institucionalni sustav zaštite kao cjelinu ili izvještaj koji obuhvaća agregiranu bilancu, agregirani račun dobiti i gubitka, izvještaj o položaju i izvještaj o riziku s obzirom na institucionalni sustav zaštite kao cjelinu;
(f)
članovi institucionalnog sustava zaštite obvezni su svoju namjeru istupanja iz sustava institucionalne zaštite najaviti barem 24 mjeseca unaprijed;
(g)
višestruko korištenje elemenata koji su prihvatljivi za izračun regulatornog kapitala (dalje u tekstu: „višestruko uključivanje”, engl. multiple gearing), kao i sva neprikladna stvaranja regulatornog kapitala između članova institucionalnog sustava zaštite, eliminiraju se;
(h)
institucionalni sustav zaštite temelji se na širokom članstvu kreditnih institucija s pretežno homogenim poslovnim profilom;
(i)
relevantna nadležna tijela u redovnim intervalima odobravaju i prate adekvatnost sustava navedenih u točkama (c) i (d).
Ako institucija u skladu s ovim stavkom odluči da ne primjenjuje zahtjeve iz stavka 1., ona im može dodijeliti ponder rizika od 0 %.
Odjeljak 2.
Ponderi rizika
Članak 114.
Izloženosti prema središnjim državama ili središnjim bankama
1. Osim u slučajevima navedenim u stavcima od 2. do 7., izloženostima prema središnjim državama i središnjim bankama dodjeljuje se ponder rizika 100 %.
2. Izloženostima prema središnjim državama i središnjim bankama za koje postoji kreditna procjena odabranog VIPKR-a dodjeljuje se ponder rizika u skladu s tablicom 1. koji odgovara kreditnoj procjeni VIPKR-a u skladu s člankom 136.
Tablica 1.
Stupanj kreditne kvalitete
1
2
3
4
5
6
Ponder rizika
0 %
20 %
50 %
100 %
100 %
150 %
3. Izloženostima prema ESB-u dodjeljuje se ponder rizika 0 %.
4. Izloženostima prema središnjim državama i središnjim bankama država članica nominiranima i s izvorima sredstava u domaćoj valuti te središnje države i središnje banke dodjeljuje se ponder rizika 0 %.
6. Za izloženosti navedene u članku 495. stavku 2.:
(a)
u 2018. će ponder rizika primijenjen na vrijednosti izloženosti biti 20 % pondera rizika koji se tim izloženostima dodjeljuje u skladu sa stavkom 2.;
(b)
u 2019. će ponder rizika primijenjen na vrijednosti izloženosti biti 50 % pondera rizika koji se tim izloženostima dodjeljuje u skladu sa stavkom 2.;
(c)
u 2020. i nadalje će ponder rizika primijenjen na vrijednosti izloženosti biti 100 % pondera rizika koji se tim izloženostima dodjeljuje u skladu sa stavkom 2.
7. Ako nadležna tijela treće zemlje koja primjenjuje nadzorni i pravni okvir barem istovjetan onome koji se primjenjuje u Uniji dodijele ponder rizika koji je niži od pondera navedenog u stavcima 1. i 2. izloženostima prema svojoj središnjoj državi i središnjoj banci koje su nominirane i s izvorima sredstava u domaćoj valuti, institucije mogu ponderirati te izloženosti na isti način.
Za potrebe ovog stavka Komisija može provedbenim aktima i uz poštivanje postupka ispitivanja iz članka 464. stavka 2. donijeti odluku o tome primjenjuje li treća zemlja nadzorni i pravni okvir barem istovjetan onome koji se primjenjuje u Uniji. Ako takva odluka nije donesena, institucije mogu do 1. siječnja 2015. nastaviti primjenjivati na izloženosti prema središnjoj državi ili središnjoj banci treće zemlje tretman iz ovog stavka ako su relevantna nadležna tijela tu treću zemlju odobrila kao prihvatljivu za takav tretman prije 1. siječnja 2014.
Članak 115.
Izloženosti prema jedinicama područne (regionalne) ili lokalne samouprave
1. Izloženosti prema jedinicama područne (regionalne) ili lokalne samouprave ponderiraju se kao izloženosti prema institucijama, osim u slučaju da se tretiraju kao izloženosti prema središnjoj državi kako je to navedeno u stavku 2. ili 4. ili da se na njih primjenjuje ponder rizika naveden u stavku 5. Povlašteni tretman za kratkoročne izloženosti iz članka 119. stavka 2. i članka 120. stavka 2. ne primjenjuje se.
2. Izloženosti prema jedinicama područne (regionalne) ili lokalne samouprave tretiraju se kao izloženosti prema središnjoj državi u kojoj su osnovane ako ne postoji razlika u riziku između takvih izloženosti zato što područna (regionalna) ili lokalna samouprava ima ovlasti prikupljanja prihoda i ako postoji posebni institucionalni okvir koji smanjuje njezin rizik nastanka statusa neispunjavanja obveza.
EBA vodi javno dostupnu bazu podataka svih jedinica područne (regionalne) i lokalne samouprave unutar Unije koje relevantna nadležna tijela tretiraju kao izloženosti prema njihovim središnjim državama.
3. Izloženosti prema crkvama ili vjerskim zajednicama tretiraju se kao izloženosti prema jedinicama područne (regionalne) i lokalne samouprave ako su crkve i vjerske zajednice u skladu s javnim pravom osnovane kao pravne osobe i ubiru poreze u skladu sa zakonodavstvom koje im daje to pravo. U tom se slučaju stavak 2. ne primjenjuje, a za potrebe članka 150. stavka 1. točke (a) ne isključuje se dopuštenje za primjenu standardiziranog pristupa.
4. Kad nadležna tijela treće zemlje koja primjenjuju nadzorni i pravni okvir barem istovjetan onome koji se primjenjuje u Uniji tretiraju izloženosti prema jedinicama područne (regionalne) ili lokalne samouprave kao izloženosti prema svojoj središnjoj državi i ne postoji razlika u riziku između takvih izloženosti zato što jedinice područne (regionalne) ili lokalne samouprave imaju ovlasti prikupljanja prihoda te zbog posebnog institucionalnog okvira koji smanjuje rizik nastanka statusa neispunjavanja obveza, institucije mogu ponderirati izloženosti prema toj jedinici područne (regionalne) i lokalne samouprave na isti način.
Za potrebe ovog stavka Komisija može provedbenim aktima i uz poštivanje postupka ispitivanja iz članka 464. stavka 2. donijeti odluku o tome primjenjuje li treća zemlja nadzorni i pravni okvir barem istovjetan onome koji se primjenjuje u Uniji. Ako takva odluka nije donesena, institucije mogu do 1. siječnja 2015. nastaviti primjenjivati na treću zemlju tretman iz ovog stavka ako su relevantna nadležna tijela tu treću zemlju odobrila kao prihvatljivu za takav tretman prije 1. siječnja 2014.
5. Izloženostima prema jedinicama područne (regionalne) ili lokalne samouprave država članica koje nisu navedene u stavcima od 2. do 4., a nominirane su i s izvorima sredstava u domaćoj valuti te jedinice područne (regionalne) ili lokalne samouprave dodjeljuje se ponder rizika 20 %.
Članak 116.
Izloženosti prema subjektima javnog sektora
1. Izloženostima prema subjektima javnog sektora za koje ne postoji kreditna procjena odabranog VIPKR-a dodjeljuje se u skladu s tablicom 2. ponder rizika u skladu sa stupnjem kreditne kvalitete koji je dodijeljen izloženostima prema središnjoj državi u kojoj subjekt javnog sektora ima sjedište.
Tablica 2.
Stupanj kreditne kvalitete dodijeljen središnjoj državi
1
2
3
4
5
6
Ponder rizika
20 %
50 %
100 %
100 %
100 %
150 %
Ponder rizika za izloženosti prema subjektima javnog sektora koji imaju sjedište u državama čijoj središnjoj državi nije dodijeljen rejting jest 100 %.
2. Izloženosti prema subjektima javnog sektora za koje postoji kreditna procjena odabranog VIPKR-a tretiraju se u skladu s člankom 120. Povlašteni tretman iz članka 119. stavka 2. i članka 120. stavka 2. za kratkoročne izloženosti ne primjenjuje se na te subjekte.
3. Za izloženosti prema subjektima javnog sektora s izvornim rokom dospijeća od tri mjeseca ili manje ponder rizika je 20 %.
4. U iznimnim se okolnostima izloženosti prema subjektima javnog sektora mogu tretirati kao izloženosti prema središnjoj državi, jedinici područne (regionalne) ili lokalne samouprave na čijem su području nadležnosti ona osnovana ako prema mišljenju nadležnih tijela ne postoji razlika u riziku između spomenutih izloženosti zbog postojanja odgovarajućeg jamstva središnje države ili jedinice područne (regionalne) ili lokalne samouprave.
5. Kad nadležna tijela treće zemlje koja primjenjuju nadzorni i pravni okvir barem istovjetan onome koji se primjenjuje u Uniji tretiraju izloženosti prema subjektima javnog sektora u skladu sa stavkom 1. ili 2., institucije mogu ponderirati izloženosti tim subjektima javnog sektora na isti način. U protivnom, institucije primjenjuju ponder rizika od 100 %.
Za potrebe ovog stavka Komisija može provedbenim aktima i uz poštivanje postupka ispitivanja iz članka 464. stavka 2. donijeti odluku o tome primjenjuje li treća zemlja nadzorni i pravni okvir barem istovjetan onome koji se primjenjuje u Uniji. Ako takva odluka nije donesena, institucije mogu do 1. siječnja 2015. nastaviti primjenjivati na treću zemlju tretman iz ovog stavka ako su relevantna nadležna tijela tu treću zemlju odobrila kao prihvatljivu za takav tretman prije 1. siječnja 2014.
Članak 117.
Izloženosti prema multilateralnim razvojnim bankama
1. Izloženosti prema multilateralnim razvojnim bankama koje nisu navedene u stavku 2. tretiraju se na isti način kao izloženosti prema institucijama. Povlašteni tretman iz članka 119. stavka 2., članka 120. stavka 2. i članka 121. stavka 3. za kratkoročne izloženosti ne primjenjuje se.
Međuamerička investicijska korporacija (engl. Inter-American Investment Corporation), Crnomorska trgovinska i razvojna banka (engl. Black Sea Trade and Development Bank), Srednjoamerička banka za gospodarsku integraciju (engl. Central American Bank for Economic Integration) i CAF - razvojna banka Latinske Amerike (engl. CAF-Development Bank of Latin America) smatraju se multilateralnim razvojnim bankama.
2. Izloženostima prema sljedećim multilateralnim razvojnim bankama dodjeljuje se ponder rizika 0 %.
(a)
Međunarodna banka za obnovu i razvoj (engl. International Bank for Reconstruction and Development);
(b)
Međunarodna financijska korporacija (engl. International Finance Corporation);
(c)
Međuamerička razvojna banka (engl. Inter-American Development Bank);
(d)
Azijska razvojna banka (engl. Asian Development Bank);
(e)
Afrička razvojna banka (engl. African Development Bank);
(f)
Razvojna banka Vijeća Europe (engl. Council of Europe Development Bank);
(g)
Nordijska investicijska banka (engl. Nordic Investment Bank);
(h)
Karipska razvojna banka (engl. Caribbean Development Bank);
(i)
Europska banka za obnovu i razvoj (engl. European Bank for Reconstruction and Development);
(j)
Europska investicijska banka (engl. European Investment Bank);
(k)
Europski investicijski fond (engl. European Investment Fund);
(l)
Multilateralna agencija za osiguravanje ulaganja (engl. Multilateral Investment Guarantee Agency);
(m)
Međunarodna financijska pomoć za imunizaciju (engl. International Finance Facility for Immunisation);
(n)
Islamska razvojna banka (engl. Islamic Development Bank).
3. Ponder rizika od 20 % dodjeljuje se dijelu neuplaćenog upisanog kapitala u Europski investicijski fond.
Članak 118.
Izloženosti prema međunarodnim organizacijama
Izloženostima prema sljedećim međunarodnim organizacijama dodjeljuje se ponder rizika 0 %:
(a)
Unija;
(b)
Međunarodni monetarni fond (engl. International Monetary Fund);
(c)
Banka za međunarodne namire (engl. Bank for International Settlements);
(d)
Europski instrument za financijsku stabilnost (engl. European Financial Stability Facility);
(e)
Europski mehanizam za stabilnost (engl. European Stability Mechanism);
(f)
međunarodna financijska institucija koju su osnovale dvije države članice ili više njih, a kojoj je cilj osigurati financiranje i pružiti financijsku pomoć svojim članicama koje se nalaze u ozbiljnim financijskim poteškoćama ili im takve poteškoće prijete.
Članak 119.
Izloženosti prema institucijama
1. Izloženosti prema institucijama za koje postoji kreditna procjena odabranog VIPKR-a ponderiraju se u skladu s člankom 120. Izloženosti prema institucijama za koje ne postoji kreditna procjena odabranog VIPKR-a ponderiraju se u skladu s člankom 121.
2. Izloženostima prema institucijama čiji je preostali rok do dospijeća tri mjeseca ili kraći koje su nominirane i s izvorima u nacionalnoj valuti dužnika dodjeljuje se ponder rizika koji je za jednu kategoriju manje povoljan nego povlašteni ponder rizika iz članka 114. stavaka od 4. do 7., koji je dodijeljen izloženostima središnjoj državi u kojoj institucija ima sjedište.
3. Izloženostima čiji je preostali rok do dospijeća tri mjeseca ili kraći koje su nominirane i s izvorima sredstava u nacionalnoj valuti dužnika ne smije se dodijeliti ponder rizika manji od 20 %.
4. Izloženost prema instituciji u obliku minimalnih pričuva koje institucija održava u skladu sa zahtjevima ESB-a ili središnje banke države članice može se ponderirati kao izloženost prema središnjoj banci te države članice ako se:
(a)
pričuve drže u skladu s Uredbom (EZ) br. 1745/2003 Europske središnje banke od 12. rujna 2003. o primjeni odredbi o minimalnim pričuvama (29) ili u skladu s nacionalnim zahtjevima koji su istovjetni toj Uredbi u svim značajnim aspektima;
(b)
pričuve, u slučaju stečaja ili insolventnosti institucije kod koje se drže, pravodobno i u cijelosti vrate instituciji i nisu na raspolaganju za pokriće drugih obveza institucije.
5. Izloženosti prema financijskim institucijama koja imaju odobrenje za rad i pod nadzorom su nadležnih tijela te podliježu bonitetnim zahtjevima koji su u smislu robusnosti usporedivi s onima koji se primjenjuju na institucije, tretiraju se kao izloženosti prema institucijama.
Članak 120.
Izloženosti prema institucijama kojima je dodijeljen rejting
1. Izloženostima prema institucijama čiji je preostali rok do dospijeća duži od tri mjeseca i za koje postoji kreditna procjena odabranog VIPKR-a dodjeljuje se ponder rizika u skladu s tablicom 3. koji odgovara kreditnoj procjeni VIPKR-a u skladu s člankom 136.
Tablica 3.
Stupanj kreditne kvalitete
1
2
3
4
5
6
Ponder rizika
20 %
50 %
50 %
100 %
100 %
150 %
2. Izloženostima prema instituciji čiji je preostali rok do dospijeća kraći od tri mjeseca i za koje postoji kreditna procjena odabranog VIPKR-a dodjeljuje se ponder rizika u skladu s tablicom 4. koji odgovara kreditnoj procjeni VIPKR-a u skladu s člankom 136.
Tablica 4.
Stupanj kreditne kvalitete
1
2
3
4
5
6
Ponder rizika
20 %
20 %
20 %
50 %
50 %
150 %
3. Odnos između tretmana kratkoročne kreditne procjene iz članka 131. i općeg povlaštenog tretmana za kratkoročne izloženosti iz stavka 2. je sljedeći:
(a)
Ako ne postoji procjena kratkoročne izloženosti, opći povlašteni tretman za kratkoročne izloženosti iz stavka 2. primjenjuje se na sve izloženosti prema institucijama čiji je preostali rok do dospijeća kraći od tri mjeseca;
(b)
Ako postoji kratkoročna procjena i ako takva procjena određuje primjenu povoljnijeg ili jednakog pondera rizika kao i primjenu općeg povlaštenog tretmana za kratkoročne izloženosti iz stavka 2., tada se kratkoročna procjena primjenjuje samo za tu navedenu izloženost. Za ostale kratkoročne izloženosti primjenjuje se opći povlašteni tretman za kratkoročne izloženosti iz stavka 2.;
(c)
Ako postoji kratkoročna procjena i ako takva procjena određuje primjenu manje povoljnog pondera rizika od onog koji bi se dobio primjenom općeg povlaštenog tretmana za kratkoročne izloženosti iz stavka 2., tada se opći povlašteni tretman za kratkoročne izloženosti ne primjenjuje te se svim kratkoročnim potraživanjima kojima nije dodijeljen rejting dodjeljuje isti ponder rizika koji se primjenjuje za tu kratkoročnu procjenu.
Članak 121.
Izloženosti prema institucijama kojima nije dodijeljen rejting
1. Izloženostima prema institucijama za koje ne postoji kreditna procjena odabranog VIPKR-a dodjeljuje se ponder rizika u skladu sa stupnjem kreditne kvalitete koji je dodijeljen izloženostima prema središnjoj državi u kojoj institucija ima sjedište, u skladu s tablicom 5.
Tablica 5.
Stupanj kreditne kvalitete dodijeljen središnjoj državi
1
2
3
4
5
6
Ponder rizika izloženosti
20 %
50 %
100 %
100 %
100 %
150 %
2. Za izloženosti prema institucijama kojima nije dodijeljen rejting, a koje imaju sjedište u državama čijoj središnjoj državi nije dodijeljen rejting, ponder rizika je 100 %.
3. Za izloženosti prema institucijama kojima nije dodijeljen rejting, a čiji je izvorni efektivni rok do dospijeća tri mjeseca ili kraći, ponder rizika je 20 %.
4. Bez obzira na stavke 2. i 3., za izloženosti s osnove financiranja trgovine iz točke (b) drugog podstavka članka 162. stavka 3. prema institucijama kojima nije dodijeljen rejting, ponder rizika je 50 %, a kada je preostali rok do dospijeća tih izloženosti s osnove financiranja trgovine tri mjeseca ili kraći, ponder rizika je 20 %.
Članak 122.
Izloženosti prema trgovačkim društvima
1. Izloženostima za koje postoji kreditna procjena odabranog VIPKR-a dodjeljuje se ponder rizika u skladu s tablicom 6. koji odgovara kreditnoj procjeni VIPKR-a u skladu s člankom 136.
Tablica 6.
Stupanj kreditne kvalitete
1
2
3
4
5
6
Ponder rizika
20 %
50 %
100 %
100 %
150 %
150 %
2. Izloženostima za koje ne postoji kreditna procjena dodjeljuje se ponder rizika od 100 % ili ponder rizika koji se dodjeljuje izloženostima prema središnjoj državi u kojoj društvo ima sjedište, ovisno o tome koji je ponder veći.
Članak 123.
Izloženosti prema stanovništvu
Izloženostima koje ispunjavaju sljedeće kriterije dodjeljuje se ponder rizika od 75 %:
(a)
izloženost je ili prema fizičkoj osobi ili više njih ili prema malom ili srednjem poduzetniku (MSP);
(b)
izloženost je jedna od značajnog broja izloženosti sa sličnim karakteristikama, tako da se rizici povezani s takvim kreditiranjem značajno smanjuju;
(c)
ukupni iznos koji dužnik ili grupa povezanih osoba duguje instituciji i njezinim matičnim društvima i njihovim društvima kćerima, uključujući sve izloženosti sa statusom neispunjavanja obveza, a isključujući izloženosti koje su u cijelosti i potpuno osigurane kolateralom u obliku stambene nekretnine i koje su raspoređene u kategoriju izloženosti utvrđenu u točki i. članka 112., ne smije prema saznanju institucije prijeći 1 milijun eura. Institucija mora poduzeti razumne mjere da bi došla do takvih saznanja.
Vrijednosni papiri ne mogu se rasporediti u kategoriju izloženosti prema stanovništvu.
Izloženosti koje ne zadovoljavaju kriterije iz točaka od (a) do (c) prvog podstavka ne smiju se rasporediti u kategoriju izloženosti prema stanovništvu.
Sadašnja vrijednost minimalnih plaćanja najma može se rasporediti u kategoriju izloženosti prema stanovništvu.
Članak 124.
Izloženosti osigurane nekretninama
1. Izloženosti ili bilo kojem dijelu izloženosti koji je u cijelosti osiguran nekretninom dodjeljuje se ponder rizika od 100 % ako nisu ispunjeni uvjeti iz članka 125. ili 126., osim za dio izloženosti koji je raspoređen u drugu kategoriju izloženosti. Dijelu izloženosti koji prelazi vrijednost osiguranja nekretninom dodjeljuje se ponder rizika koji se primjenjuje na neosigurane izloženosti te druge ugovorne strane.
Dio izloženosti koji se tretira kao u cijelosti osiguran nekretninom ne može biti veći od založenog iznosa tržišne vrijednosti ili, u državama članicama koje su zakonima ili podzakonskim propisima utvrdile stroge kriterije za procjenu hipotekarne vrijednosti, od hipotekarne vrijednosti odnosne nekretnine.
2. Na osnovi podataka prikupljenih u skladu s člankom 101. i drugih relevantnih pokazatelja, nadležna tijela redovito, a najmanje jednom godišnje, procjenjuju jesu li ponder rizika od 35 % za izloženosti osigurane stambenim nekretninama iz članka 125. i ponder rizika od 50 % za izloženosti osigurane poslovnim nekretninama iz članka 126. koje se nalaze na njihovu državnom području odgovarajući, uzimajući u obzir:
(a)
ostvarene gubitke po izloženostima osiguranima nekretninama;
(b)
buduća kretanja na tržištima nekretnina.
Nadležna tijela mogu odrediti više pondere rizika ili strože kriterije od navedenih u članku 125. stavku 2. i članku 126. stavku 2., kada je primjereno, uzimajući u obzir pitanja financijske stabilnosti.
Za izloženosti osigurane stambenim nekretninama nadležna tijela određuju ponder rizika u rasponu od 35 % do 150 %.
Za izloženosti osigurane poslovnim nekretninama nadležna tijela određuju ponder rizika u rasponu od 50 % do 150 %.
U tim se rasponima viši ponder rizika određuje na temelju ostvarenih gubitaka te uzimajući u obzir buduća kretanja na tržištima nekretnina i pitanja financijske stabilnosti. Ako procjena pokaže da ponderi rizika utvrđeni u članku 125. stavku 2. i članku 126. stavku 2. ne odražavaju stvarne rizike povezane s jednim ili više segmenata nekretnina predmetnih izloženosti, koje su u cijelosti osigurane stambenim nekretninama ili poslovnim nekretninama koje se nalaze na jednom ili više dijelova njihova državnog područja, nadležna tijela za te segmente nekretnina predmetnih izloženosti određuju viši ponder rizika, koji odgovara stvarnim rizicima.
Nadležna tijela savjetuju se s EBA-om u vezi s prilagodbama pondera rizika i kriterija koje primjenjuju, a koji će se izračunavati u skladu s kriterijima utvrđenima u ovom stavku kako je određeno regulatornim tehničkim standardima iz stavka 4. ovog članka. EBA objavljuje pondere rizika i kriterije koje nadležna tijela određuju za izloženosti iz članaka 125., 126. i članka 199. stavka 1. točke (a).
3. Kada nadležna tijela odrede viši ponder rizika ili strože kriterije, institucije imaju šestomjesečno prijelazno razdoblje da primijene novi ponder rizika.
4. EBA sastavlja nacrt regulatornih tehničkih standarda kojima se pobliže određuju:
(a)
strogi kriteriji za procjenu hipotekarne vrijednosti iz stavka 1.;
b)
uvjeti iz stavka 2. koje nadležna tijela uzimaju u obzir pri određivanju viših pondera rizika, a posebno pojam „pitanja financijske stabilnosti”.
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt regulatornih tehničkih standarda do 31. prosinca 2014.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
5. Institucije jedne države članice primjenjuju pondere rizika i kriterije koje su odredila nadležna tijela druge države članice na izloženosti osigurane poslovnim i stambenim nekretninama koje se nalaze u toj državi članici.
Članak 125.
Izloženosti u cijelosti i potpuno osigurane stambenim nekretninama
1. Osim ako su nadležna tijela u skladu s člankom 124. stavkom 2. odlučila drukčije, izloženosti u cijelosti i potpuno osigurane stambenim nekretninama tretiraju se na sljedeći način:
(a)
izloženostima ili bilo kojem dijelu izloženosti u cijelosti i potpuno osiguranima stambenim nekretninama u kojima stanuje ili će stanovati odnosno koje iznajmljuje ili će iznajmljivati vlasnik ili stvarni korisnik u slučaju osobnih investicijskih društava, dodjeljuje se ponder rizika od 35 %;
(b)
izloženostima prema najmoprimcima po ugovoru o najmu stambenih nekretnina gdje je institucija najmodavac, a najmoprimac ima mogućnost kupnje, dodjeljuje se ponder rizika od 35 % pod uvjetom da je izloženost institucije u cijelosti i potpuno osigurana njezinim vlasništvom nad nekretninom.
2. Institucije smatraju izloženost ili bilo koji dio izloženosti u cijelosti i potpuno osiguranima za potrebe stavka 1. samo ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
vrijednost nekretnine ne smije značajno ovisiti o kreditnoj sposobnosti dužnika. Institucije mogu pri određivanju značajnosti ovisnosti isključiti situacije gdje isključivo makroekonomski čimbenici utječu i na vrijednost nekretnina i na ispunjavanje obveza dužnika;
(b)
rizik dužnika ne smije značajno ovisiti o prinosu po odnosnoj imovini ili projektu, već o sposobnosti dužnika da podmiruje obvezu iz drugih izvora sredstava. Otplata duga stoga ne smije značajno ovisiti o novčanom toku koji generira odnosna nekretnina koja služi kao kolateral. Institucije za te druge izvore kao dio svoje kreditne politike određuju maksimalne omjere kredita u odnosu na dohodak te kod odobravanja kredita prikupljaju odgovarajuće dokaze o relevantnom dohotku;
(c)
ispunjeni su zahtjevi iz članka 208. te pravila vrednovanja iz članka 229. stavka 1.;
(d)
osim ako je drukčije određeno člankom 124. stavkom 2., dio izloženosti kojoj se dodjeljuje ponder rizika 35 % ne prelazi 80 % tržišne vrijednosti odnosne nekretnine ili 80 % hipotekarne vrijednosti odnosne nekretnine u onim državama članicama koje su zakonima ili podzakonskim propisima utvrdile stroge kriterije za procjenu hipotekarne vrijednosti.
3. Institucije mogu odstupiti od uvjeta iz točke (b) stavka 2. za izloženosti koje su u cijelosti i potpuno osigurane stambenim nekretninama koje se nalaze na području države članice ako je nadležno tijelo te države članice objavilo dokaze da na njezinom području postoji dobro razvijeno tržište stambenih nekretnina na kojem stope gubitka ne prelaze sljedeća ograničenja:
(a)
gubici na temelju izloženosti osiguranih stambenim nekretninama do 80 % tržišne vrijednosti ili 80 % hipotekarne vrijednosti, osim ako je drukčije određeno člankom 124. stavkom 2., ni u jednoj godini ne prelaze 0,3 % nepodmirenih izloženosti osiguranih stambenim nekretninama;
(b)
ukupni gubici na temelju izloženosti osiguranih stambenim nekretninama ni u jednoj godini ne prelaze 0,5 % nepodmirenih izloženosti osiguranih stambenim nekretninama.
4. Ako bilo koji od limita iz stavka 3. u određenoj godini nije ispunjen, prestaje pravo na primjenu stavka 3. te se primjenjuju uvjeti iz točke (b) stavka 2. dok se ne udovolji uvjetima iz stavka 3. tijekom jedne od sljedećih godina.
Članak 126.
Izloženosti u cijelosti i potpuno osigurane poslovnim nekretninama
1. Osim ako su nadležna tijela u skladu s člankom 124. stavkom 2. odlučila drukčije, izloženosti u cijelosti i potpuno osigurane poslovnim nekretninama tretiraju se na sljedeći način:
(a)
izloženostima ili bilo kojem dijelu izloženosti u cijelosti i potpuno osiguranima uredima ili drugim poslovnim prostorima može se dodijeliti ponder rizika od 50 %;
(b)
izloženostima povezanima s ugovorom o najmu nekretnina koje se odnose na urede ili druge poslovne prostore u kojima je institucija najmodavac, a najmoprimac ima mogućnost kupnje, može se dodijeliti ponder rizika od 50 % pod uvjetom da je izloženost institucije u cijelosti i potpuno osigurana njezinim vlasništvom nad nekretninom.
2. Institucije smatraju izloženost ili bilo koji dio izloženosti u cijelosti i potpuno osiguranima za potrebe stavka 1. samo ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
vrijednost nekretnine ne smije značajno ovisiti o kreditnoj sposobnosti dužnika. Institucije mogu pri određivanju značajnosti ovisnosti isključiti situacije gdje isključivo makroekonomski čimbenici utječu i na vrijednost nekretnina i na ispunjavanje obveza dužnika;
(b)
rizik dužnika ne smije značajno ovisiti o prinosu po odnosnoj imovini ili projektu, već o sposobnosti dužnika da otplaćuje dug iz drugih izvora. Otplata duga stoga ne smije značajno ovisiti o novčanom toku koji generira odnosna nekretnina koja služi kao kolateral;
(c)
ispunjeni su zahtjevi iz članka 208. te pravila vrednovanja iz članka 229. stavka 1.;
(d)
osim ako je drukčije određeno člankom 124. stavkom 2., ponder rizika 50 % dodjeljuje se dijelu izloženosti koji ne prelazi 50 % tržišne vrijednosti nekretnine ili, u onim državama članicama koje su zakonima ili podzakonskim propisima utvrdile stroge kriterije za procjenu hipotekarne vrijednosti, 60 % hipotekarne vrijednosti te nekretnine.
3. Institucije mogu odstupiti od uvjeta iz točke (b) stavka 2. za izloženosti u cijelosti i potpuno osigurane poslovnim nekretninama na području države članice ako je nadležno tijelo te države članice objavilo dokaze da na njezinom području postoji dobro razvijeno tržište poslovnih nekretnina na kojem stope gubitka ne prelaze sljedeće limite:
(a)
gubici na temelju izloženosti osiguranih poslovnim nekretninama do 50 % tržišne vrijednosti ili 60 % hipotekarne vrijednosti, osim ako je drukčije određeno člankom 124. stavkom 2., ne prelaze 0,3 % nepodmirenih izloženosti osiguranih poslovnim nekretninama;
(b)
ukupni gubici na temelju izloženosti osiguranih poslovnim nekretninama ne prelaze 0,5 % nepodmirenih izloženosti osiguranih poslovnim nekretninama.
4. Ako bilo koji od limita iz stavka 3. u određenoj godini nije ispunjen, prestaje pravo na primjenu stavka 3. te se primjenjuju uvjeti iz točke (b) stavka 2. dok se ne udovolji uvjetima iz stavka 3. tijekom jedne od sljedećih godina.
Članak 127.
Izloženosti sa statusom neispunjavanja obveza
1. Neosiguranom dijelu bilo koje stavke kada je dužnik u skladu s člankom 178. u statusu neispunjavanja obveza ili, u slučaju izloženosti prema stanovništvu, kada je bilo koja izloženost u skladu s člankom 178. u statusu neispunjavanja obveza, dodjeljuje se sljedeći ponder rizika:
(a)
150 % kada su specifični ispravci vrijednosti za kreditni rizik manji od 20 % neosiguranog dijela vrijednosti izloženosti, prije smanjenja za specifične ispravke vrijednosti za kreditni rizik;
(b)
100 % kada specifični ispravci vrijednosti za kreditni rizik nisu manji od 20 % neosiguranog dijela vrijednosti izloženosti, prije smanjenja za specifične ispravke vrijednosti za kreditni rizik.
2. Za potrebe određivanja osiguranog dijela dospjele obveze, priznatim kolateralom i jamstvima smatraju se oni koji su priznati u svrhe smanjenja kreditnog rizika u skladu s poglavljem 4.
3. Vrijednostima izloženosti koje su preostale nakon primjene specifičnih ispravaka vrijednosti za kreditni rizik, a koje su u skladu s člankom 125. u cijelosti i potpuno osigurane stambenim nekretninama, dodjeljuje se ponder rizika 100 % ako u skladu s člankom 178. imaju status neispunjavanja obveza.
4. Vrijednostima izloženosti koje su preostale nakon primjene specifičnih ispravaka vrijednosti za kreditni rizik, a koje su u skladu s člankom 126. u cijelosti i potpuno osigurane poslovnim nekretninama, dodjeljuje se ponder rizika 100 % ako u skladu s člankom 178. imaju status neispunjavanja obveza.
Članak 128.
Visokorizične stavke
1. Institucije, kada je to primjenjivo, dodjeljuju ponder rizika 150 % izloženostima, uključujući izloženosti u obliku dionica ili udjela u CIU-u koji je visokorizičan.
2. Visokorizične izloženosti obuhvaćaju sljedeće izloženosti:
(a)
ulaganja u društva rizičnog kapitala;
(b)
ulaganja u alternativne investicijske fondove iz članka 4. stavka 1. točke (a) Direktive 2011/61/EU, osim ako mandat fonda ne dopušta višu zaduženost od one koja se zahtijeva u skladu s člankom 51. stavkom 3. Direktive 2009/65/EZ;
(c)
ulaganja u društva koja ne kotiraju na burzi;
(d)
špekulativno financiranje nekretnina.
3. Pri procjeni jesu li izloženosti koje nisu navedene u stavku 2. visokorizične, institucije uzimaju u obzir sljedeće karakteristike rizika:
(a)
postoji visok rizik od gubitka kao posljedica nastanka statusa neispunjavanja obveza dužnika;
(b)
nije moguće na odgovarajući način ocijeniti može li se izloženost svrstati u točku (a).
EBA je dužna objaviti smjernice kojima se pobliže određuju vrste izloženosti koje su visokorizične i u kojim okolnostima.
Te smjernice donose se u skladu s člankom 16. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
Članak 129.
Izloženosti u obliku pokrivenih obveznica
1. Da bi se mogao primjenjivati povlašteni tretman iz stavaka 4. i 5., obveznice iz članka 52. stavka 4. Direktive 2009/65/EZ (pokrivene obveznice) moraju ispunjavati zahtjeve utvrđene u stavku 7. i biti osigurane bilo kojom sljedećom priznatom imovinom:
(a)
izloženostima prema središnjim državama, središnjim bankama ESSB-a, subjektima javnog sektora, jedinicama područne (regionalne) ili lokalne samouprave u Uniji ili izloženostima koje su osigurane njihovim jamstvima;
(b)
izloženostima prema središnjim državama trećih zemalja, središnjim bankama trećih zemalja, multilateralnim razvojnim bankama, međunarodnim organizacijama koje u skladu s ovim poglavljem ispunjavaju uvjete za 1. stupanj kreditne kvalitete ili izloženostima koje su osigurane njihovim jamstvima, te izloženostima prema subjektima javnog sektora i jedinicama područne (regionalne) ili lokalne samouprave trećih zemalja, ili izloženostima koje su osigurane njihovim jamstvima, kojima se u skladu s člankom 115. stavcima 1. i 2. ili člankom 116. stavcima 1., 2. ili 4. dodjeljuje ponder rizika kao za izloženosti prema institucijama ili središnjim državama i središnjim bankama i koje u skladu s ovim poglavljem ispunjavaju uvjete za 1. stupanj kreditne kvalitete, ili izloženostima koje su osigurane njihovim jamstvima, te izloženostima u smislu ove točke koje u skladu s ovim poglavljem ispunjavaju uvjete za 2. stupanj kreditne kvalitete, pod uvjetom da ne prelaze 20 % nominalnog iznosa nepodmirenih obveza koje proizlaze iz pokrivenih obveznica institucija izdavatelja;
(c)
izloženostima prema institucijama koje u skladu s ovim poglavljem ispunjavaju uvjete za 1. stupanj kreditne kvalitete. Ukupna izloženost ove vrste ne smije prelaziti 15 % nominalnog iznosa nepodmirenih obveza koje proizlaze iz pokrivenih obveznica institucije izdavatelja. Izloženosti prema institucijama iz Unije s dospijećem 100 dana ili kraćim ne pripadaju 1. stupnju kreditne kvalitete, nego te institucije moraju u skladu s ovim poglavljem ispuniti minimalno uvjete za 2. stupanj kreditne kvalitete;
(d)
kreditima koji su osigurani:
i.
stambenim nekretninama do manjeg od sljedeća dva iznosa: iznosa glavnice na koju je upisan teret, zajedno s prethodno upisanim teretima na nekretnini ili 80 % vrijednosti založenih nekretnina; ili
ii.
nadređenim tranšama koje su izdali francuski fondovi Fonds Communs de Titrisation ili ekvivalentni sekuritizacijski subjekti uređeni zakonima države članice čija je djelatnost sekuritizacija izloženosti osiguranih stambenim nekretninama. Ako se takve nadređene tranše koriste kao kolateral, posebnim javnim nadzorom za zaštitu imatelja obveznica u skladu s člankom 52. stavkom 4. Direktive 2009/65/EZ osigurava se da se imovina koja se odnosi na takve tranše, u bilo kojem trenutku dok je uključena u skup za pokriće, sastoji od najmanje 90 % tereta na stambenim nekretninama, zajedno s prethodno upisanim teretima na stambenim nekretninama, ne prelazi najmanji od sljedećih iznosa: iznos glavnice nadređene tranše, iznos glavnice na koju je upisan teret ili 80 % vrijednosti založenih nekretnina, da te tranše u skladu s ovim poglavljem ispunjavaju uvjete za 1. stupanj kreditne kvalitete i da ne premašuju 10 % nominalnog iznosa nepodmirene vrijednosti izdanja;
(e)
stambenim kreditima za koje u cijelosti jamči priznati pružatelj zaštite iz članka 201. koji u skladu s ovim poglavljem ispunjavaju uvjete za najmanje 2. stupanj kreditne kvalitete, ako dio svakog kredita koji se upotrebljava za ispunjavanje zahtjeva iz ovog stavka za osiguranje pokrivene obveznice ne prelazi više od 80 % vrijednosti odgovarajuće stambene nekretnine koja se nalazi u Francuskoj i ako je omjer kredita u odnosu na dohodak najviše 33 % u trenutku odobrenja kredita. U trenutku odobrenja kredita na stambenoj nekretnini ne smiju postojati prethodno upisani tereti, a za kredite odobrene od 1. siječnja 2014. dužnik se ugovorom obvezuje da neće upisivati takve terete bez pristanka kreditne institucije koja je odobrila kredit. Omjer kredita u odnosu na dohodak jest dio bruto dohotka dužnika kojim plaća kredit, uključujući kamate. Pružatelj zaštite je financijska institucija koja ima odobrenje za rad i pod nadzorom je nadležnih tijela te podliježe bonitetnim zahtjevima koji su u smislu robusnosti usporedivi s onima koji se primjenjuju na institucije, odnosno institucija ili društvo za osiguranje. Pružatelj zaštite osniva zajednički fond osiguranja ili ekvivalentnu zaštitu za društva za osiguranje kako bi apsorbirao gubitke od kreditnog rizika, a njegovu kalibraciju periodično provjeravaju nadležna tijela. I kreditna institucija i pružatelj zaštite obavljaju procjenu kreditne sposobnosti dužnika;
(f)
kreditima koji su osigurani:
i.
poslovnim nekretninama do manjeg od sljedeća dva iznosa: iznosa glavnice na koju je upisan teret, zajedno s prethodno upisanim teretima na nekretnini i 60 % vrijednosti založenih nekretnina; ili
ii.
nadređenim tranšama koje su izdali francuski fondovi Fonds Communs de Titrisation ili ekvivalentni sekuritizacijski subjekti uređeni zakonima države članice čija je djelatnost sekuritizacija izloženosti osiguranih poslovnim nekretninama. Ako se takve nadređene tranše koriste kao kolateral, posebnim javnim nadzorom za zaštitu imatelja obveznica u skladu s člankom 52. stavkom 4. Direktive 2009/65/EZ osigurava se da se imovina koja se odnosi na takve tranše, u bilo kojem trenutku dok je uključena u skup za pokriće, sastoji od najmanje 90 % tereta na poslovnim nekretninama, zajedno s prethodno upisanim teretima na poslovnim nekretninama, ne prelazi najmanji od sljedećih iznosa: iznos glavnice nadređene tranše, iznos glavnice na koju je upisan teret ili 60 % vrijednosti založenih nekretnina, da te tranše u skladu s ovim poglavljem ispunjavaju uvjete za 1. stupanj kreditne kvalitete i da ne premašuju 10 % nominalnog iznosa nepodmirenih obveznica.
Krediti osigurani poslovnim nekretninama prihvatljivi su ako je omjer vrijednosti kredita i založene nekretnine od 60 % prekoračen do najviše 70 %, ako je ukupna vrijednost imovine koja služi kao kolateral za pokrivene obveznice veća od nominalnog iznosa obveza koje proizlaze iz pokrivenih obveznica za najmanje 10 % te ako potraživanja imatelja obveznica ispunjavaju zahtjeve o pravnoj sigurnosti iz poglavlja 4. Potraživanja imatelja obveznica imaju prvenstvo u redoslijedu naplate pred ostalim zahtjevima za kolateralom;
(g)
kreditima koji su osigurani teretima na brodovima u iznosu najviše do visine razlike između 60 % vrijednosti založenog broda i vrijednosti prethodno upisanih tereta na brod.
Za potrebe točke (c), točke (d) podtočke ii. i točke (f) podtočke ii. prvog podstavka izloženosti nastale prijenosom ili upravljanjem dužnikovim plaćanjima ili prihodom na temelju unovčenja kredita osiguranog nekretninama nadređenih tranši ili dužničkih vrijednosnih papira nisu obuhvaćene u izračun ograničenja iz ovih točaka.
Nakon savjetovanja s EBA-om nadležna tijela mogu djelomično odustati od primjene točke (c) prvog podstavka i dopustiti 2. stupanj kreditne kvalitete za najviše 10 % ukupne izloženosti nominalnog iznosa nepodmirenih obveza koje proizlaze iz pokrivenih obveznica institucije izdavatelja, pod uvjetom da su značajni problemi s koncentracijom u tim državama članicama dokumentirani zbog zahtjeva za primjenu 1. stupnja kreditne kvalitete iz te točke.
2. Situacije opisane u točkama od (a) do (f) stavka 1. uključuju kolaterale koji su namijenjeni isključivo zaštiti imatelja obveznica od gubitaka u skladu s važećim zakonima.
3. Za nekretnine kojima su osigurane pokrivene obveznice institucije moraju ispunjavati zahtjeve iz članka 208. i pravila vrednovanja iz članka 229. stavka 1.
4. Pokrivenim obveznicama za koje postoji kreditna procjena odabranog VIPKR-a dodjeljuje se ponder rizika u skladu s tablicom 6.a koji odgovara kreditnoj procjeni VIPKR-a u skladu s člankom 136.
Tablica 6.a
Stupanj kreditne kvalitete
1
2
3
4
5
6
Ponder rizika
10 %
20 %
20 %
50 %
50 %
100 %
5. Pokrivenim obveznicama za koje ne postoji kreditna procjena odabranog VIPKR-a dodjeljuje se ponder rizika na temelju pondera rizika dodijeljenog nadređenim neosiguranim izloženostima prema instituciji koja ih izdaje. Primjenjuje se sljedeća veza između pondera rizika:
(a)
ako je izloženostima prema instituciji dodijeljen ponder rizika 20 %, pokrivenoj obveznici dodjeljuje se ponder rizika 10 %;
(b)
ako je izloženostima prema instituciji dodijeljen ponder rizika 50 %, pokrivenoj obveznici dodjeljuje se ponder rizika 20 %;
(c)
ako je izloženostima prema instituciji dodijeljen ponder rizika 100 %, pokrivenoj obveznici dodjeljuje se ponder rizika 50 %;
(d)
ako je izloženostima prema instituciji dodijeljen ponder rizika 150 %, pokrivenoj obveznici dodjeljuje se ponder rizika 100 %.
6. Pokrivene obveznice izdane prije 31. prosinca 2007. ne podliježu zahtjevima iz stavaka 1. i 3. Na njih se do dospijeća primjenjuje povlašteni tretman iz stavaka 4. i 5.
7. Na izloženosti u obliku pokrivenih obveznica može se primijeniti povlašteni tretman pod uvjetom da institucija koja ulaže u pokrivene obveznice može nadležnim tijelima dokazati:
(a)
da prima informacije o portfelju najmanje o:
i.
vrijednosti skupa za pokriće i nepodmirenih obveza koje proizlaze iz pokrivenih obveznica;
ii.
geografskoj distribuciji i vrsti imovine koja služi kao pokriće, visini kredita, riziku kamatnih stopa i valutnom riziku;
iii.
ročnoj strukturi imovine koja služi kao pokriće i pokrivenih obveznica; i
iv.
postotku kredita koji su dospjeli više od 90 dana;
(b)
izdavatelj stavlja informacije iz točke (a) na raspolaganje instituciji najmanje polugodišnje.
Članak 130.
Stavke koje predstavljaju sekuritizacijske pozicije
Iznos izloženosti ponderiran rizikom za sekuritizacijske pozicije određuje se u skladu s poglavljem 5.
Članak 131.
Izloženosti prema institucijama i društvima s kratkoročnom kreditnom procjenom
Izloženostima prema institucijama i društvima za koje postoji kratkoročna kreditna procjena odabranog VIPKR-a dodjeljuje se ponder rizika u skladu s tablicom 7. koji odgovara kreditnoj procjeni VIPKR-a u skladu s člankom 136.
Tablica 7.
Stupanj kreditne kvalitete
1
2
3
4
5
6
Ponder rizika
20 %
50 %
100 %
150 %
150 %
150 %
Članak 132.
Izloženosti u obliku udjela ili dionica u subjektima za zajednička ulaganja
1. Izloženostima u obliku udjela ili dionica u CIU-u dodjeljuje se ponder rizika od 100 %, osim ako institucija primjenjuje metodu procjene kreditnog rizika iz stavka 2., ili kada su ispunjeni uvjeti iz stavka 3. pristup odnosnih izloženosti iz stavka 4. ili pristup prosječnog pondera rizika iz stavka 5.
2. Izloženostima u obliku udjela ili dionica u CIU-u za koje postoji kreditna procjena odabranog VIPKR-a dodjeljuje se ponder rizika naveden u skladu s tablicom 8. koji odgovara kreditnoj procjeni VIPKR-a u skladu s člankom 136.
Tablica 8.
Stupanj kreditne kvalitete
1
2
3
4
5
6
Ponder rizika
20 %
50 %
100 %
100 %
150 %
150 %
3. Institucije mogu odrediti ponder rizika za CIU u skladu sa stavcima 4. i 5. ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
CIU-om upravlja društvo koje podliježe nadzoru u državi članici ili, u slučaju CIU-a iz treće zemlje, ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
i.
CIU-om upravlja društvo koje je pod nadzorom koji je na jednak način uređen kao i nadzor po pravu Unije;
ii.
osigurana je odgovarajuća suradnja između nadležnih tijela;
(b)
prospekt CIU-a ili ekvivalentni dokument uključuje:
i.
kategorije imovine u koju CIU ima odobrenje ulagati;
ii.
ako postoje ograničenja za ulaganja, relativna ograničenja i metodologije za njihov izračun;
(c)
CIU izvješćuje o svojem poslovanju barem jednom godišnje kako bi se osigurala procjena njegove imovine i obveza te prihoda i poslovanja tijekom izvještajnog razdoblja.
Za potrebe točke (a) Komisija može provedbenim aktima i uz poštivanje postupka ispitivanja iz članka 464. stavka 2. donijeti odluku o tome primjenjuje li treća zemlja nadzorni i pravni okvir barem istovjetan onome koji se primjenjuje u Uniji. Ako takva odluka nije donesena, do 1. siječnja 2015. institucije mogu nastaviti primjenjivati na treće zemlje tretman iz ovog stavka na izloženosti u obliku udjela ili dionica u CIU-u ako su nadležna tijela tu treću zemlju odobrila kao prihvatljivu za takav tretman prije 1. siječnja 2014.
4. Ako institucija raspolaže informacijama o odnosnim izloženostima CIU-a, može upotrijebiti te odnosne izloženosti za izračun prosječnog pondera rizika za svoje izloženosti u obliku udjela ili dionica u CIU-u u skladu s metodama opisanim u ovom poglavlju. Ako je odnosna izloženost CIU-a i sama izloženost u obliku dionica u drugom CIU-u koji ispunjava kriterije iz stavka 3., institucija može upotrijebiti te odnosne izloženosti tog drugog CIU-a.
5. Ako institucija ne raspolaže informacijama o odnosnim izloženostima CIU-a, može izračunati prosječni ponder rizika za svoje izloženosti u obliku udjela ili dionica u CIU-u u skladu s metodama navedenima u ovom poglavlju, uz poštivanje sljedećih pravila: pretpostavlja se da CIU prvo ulaže u najvećem dopuštenom opsegu u okviru svog mandata u kategorije izloženosti koje imaju najviše kapitalne zahtjeve, a zatim ulaže padajućim redoslijedom dok ne dostigne ukupnu gornju granicu za ulaganja.
Institucije mogu izračun pondera rizika i izvješćivanje o ponderu rizika za CIU u skladu s metodama opisanima u stavcima 4. i 5. prepustiti sljedećim trećim osobama:
(a)
depozitaru CIU-a, koji je institucija ili financijska institucija, ako CIU ulaže isključivo u vrijednosne papire i deponira sve vrijednosne papire kod tog depozitara;
(b)
za CIU koji nisu obuhvaćeni točkom (a), društvu za upravljanje CIU-om, ako to društvo za upravljanje CIU-om ispunjava kriterije iz stavka 3. točke (a).
Točnost izračuna iz prvog podstavka potvrđuje vanjski revizor.
Članak 133.
Izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja
1. Sljedeće izloženosti smatraju se izloženostima na osnovi vlasničkih ulaganja:
(a)
izloženosti koje nisu dužničke te predstavljaju podređeno rezidualno pravo na izdavateljevu imovinu ili prihod;
(b)
dužničke izloženosti i drugi vrijednosni papiri, partnerstva, izvedenice ili drugi instrumenti čija je ekonomska bit slična izloženostima navedenima u točki (a).
2. Izloženostima na osnovi vlasničkih ulaganja dodjeljuje se ponder rizika 100 %, osim ako su odbitna stavka u skladu s dijelom drugim, te osim ako im se dodjeljuje ponder rizika 250 % u skladu s člankom 48. stavkom 4. ili im se dodjeljuje ponder rizika 1 250 % u skladu s člankom 89. stavkom 3. ili ako ih se tretira kao visokorizične stavke u skladu s člankom 128.
3. Ulaganja u instrumente vlasničkog ili regulatornog kapitala koje izdaju institucije smatraju se potraživanjima na osnovi vlasničkih ulaganja, osim ako predstavljaju odbitnu stavku od regulatornog kapitala ili im se dodjeljuje ponder rizika 250 % u skladu s člankom 48. stavkom 4. ili ih se tretira kao visokorizične stavke u skladu s člankom 128.
Članak 134.
Ostale stavke
1. Materijalnoj imovini u smislu stavke 10. pod naslovom „Imovina” u članku 4. stavku 10. Direktive 86/635/EEZ dodjeljuje se ponder rizika 100 %.
2. Plaćenim predujmovima i prihodima budućih razdoblja za koje institucija ne može odrediti druge ugovorne strane u skladu s Direktivom 86/635/EEZ dodjeljuje se ponder rizika 100 %.
3. Gotovinskim stavkama u postupku naplate dodjeljuje se ponder rizika 20 %. Novcu u blagajni i ekvivalentu gotovine dodjeljuje se ponder rizika 0 %.
4. Zlatu u trezoru ili na posebnoj lokaciji u mjeri u kojoj je pokriveno obvezama u zlatu dodjeljuje se ponder rizika 0 %.
5. Kod ugovora o prodaji i ponovnoj kupnji imovine (engl. asset sale and repurchase agreements) i ugovora o izravnim terminskim kupnjama primjenjuje se ponder rizika koji se dodjeljuje za imovinu na koju se ugovori odnose, a ne za druge ugovorne strane u tom pravnom poslu.
6. Ako institucija pruža kreditnu zaštitu za određeni broj izloženosti pod uvjetom da nastanak statusa neispunjavanja obveza za n-tu izloženost u skupu izloženosti predstavlja osnovu za plaćanje i da taj kreditni događaj dovodi do raskida ugovora, te ako taj proizvod ima vanjsku kreditnu procjenu VIPKR-a, dodjeljuju se ponderi rizika propisani u poglavlju 5. Ako VIPKR proizvodu nije dodijelio procjenu, ponderirani iznos imovine izračunava se tako da se zbroje ponderi rizika za izloženosti uključene u košaricu, isključujući izloženosti n-1, do najviše 1 250 % te se pomnože s nominalnim iznosom zaštite koja proistječe iz kreditne izvedenice. Izloženosti n-1 koje se isključuju iz navedenog zbroja jesu one koje rezultiraju nižim ponderiranim iznosom nego bilo koje druge izloženosti uključene u zbroj.
7. Vrijednost izloženosti na osnovi najma jednaka je diskontiranim minimalnim plaćanjima najma. Minimalna plaćanja najma plaćanja su koje institucija zahtijeva ili može zahtijevati od najmoprimca tijekom trajanja ugovora o najmu i plaćanja na osnovi bilo koje opcije kupnje predmeta najma koja će vrlo vjerojatno biti izvršena. Strana koja nije najmoprimac može imati obvezu plaćanja ostatka vrijednosti imovine dane u najam i ako takva obveza plaćanja ispunjava skup uvjeta iz članka 201. u vezi s priznavanjem pružatelja zaštite, kao i zahtjeve za priznavanje drugih vrsta jamstava iz članaka od 213. do 215., može se priznati kao nematerijalna kreditna zaštita u skladu s poglavljem 4. Takve izloženosti svrstavaju se u odgovarajuću kategoriju izloženosti u skladu s člankom 112. Kada je izloženost ostatak vrijednosti imovine dane u najam, iznosi izloženosti ponderirani rizikom izračunavaju se na sljedeći način: 1/t * 100 % * ostatak vrijednosti, pri čemu je t viši od 1 i najbliži broj cijelih godina do preostalog razdoblja najma.
Odjeljak 3.
Priznavanje i raspoređivanje kreditnih procjena
Pododjeljak 1.
Priznavanje vanjskih institucija za procjenu kreditnog rizika
Članak 135.
Upotreba kreditnih procjena vanjskih institucija za procjenu kreditnog rizika
1. Vanjska kreditna procjena može se koristiti za određivanje pondera rizika izloženosti u skladu s ovim poglavljem samo ako ju je dodijelio VIPKR ili ju je potvrdio VIPKR u skladu s Uredbom (EZ) br. 1060/2009.
2. EBA objavljuje popis vanjskih institucija za procjenu kreditnog rizika u skladu s člankom 2. stavkom 4. i člankom 18. stavkom 3. Uredbe (EZ) br. 1060/2009 na svojoj internetskoj stranici.
Pododjeljak 2.
Raspoređivanje kreditnih procjena vanjskih institucija za procjenu kreditnog rizika
Članak 136.
Raspoređivanje kreditnih procjena vanjskih institucija za procjenu kreditnog rizika
1. EBA, EIOPA i ESMA preko Zajedničkog odbora sastavljaju nacrt provedbenih standarda kako bi za sve vanjske institucije za procjenu kreditnog rizika odredile kojim stupnjevima kreditne kvalitete iz odjeljka 2. odgovaraju kreditne procjene VIPKR-a („raspoređivanje”). Taj postupak mora biti objektivan i dosljedan.
EBA, EIOPA i ESMA dostavljaju Komisiji taj nacrt provedbenih tehničkih standarda do 1. srpnja 2014. i, ako je to potrebno, prijedloge izmjena tih tehničkih standarda.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje provedbenih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člankom 15. Uredbe (EU) br. 1093/2010, Uredbe (EU) br. 1094/2010 i Uredbe (EU) br. 1095/2010.
2. Pri odlučivanju o raspoređivanju kreditnih procjena EBA, EIOPA i ESMA pridržavaju se sljedećih zahtjeva:
(a)
radi razlikovanja relativnih stupnjeva rizika koje izražava svaka kreditna procjena, EBA, EIOPA i ESMA razmatraju kvantitativne faktore kao što su dugoročna stopa statusa neispunjavanja obveza povezana sa svim stavkama kojima je dodijeljena ista kreditna procjena. Za novoosnovane vanjske institucije za procjenu kreditnog rizika i za one koje imaju samo kratku seriju podataka o statusu neispunjavanja obveza, EBA, EIOPA i ESMA pitaju VIPKR koja je po njegovom mišljenju dugoročna stopa statusa neispunjavanja obveza povezana sa svim stavkama kojima je dodijeljena ista kreditna procjena;
(b)
radi razlikovanja relativnih stupnjeva rizika koje izražava svaka kreditna procjena, EBA, EIOPA i ESMA razmatraju kvalitativne faktore kao što su skupina izdavatelja koju pokriva VIPKR, raspon kreditnih procjena koje dodjeljuje VIPKR, značenje svake kreditne procjene i definicija nastanka statusa neispunjavanja obveza svakog pojedinog VIPKR-a;
(c)
EBA, EIOPA i ESMA uspoređuju ostvarene stope statusa neispunjavanja obveza za svaku kreditnu procjenu pojedinog VIPKR-a te ih uspoređuju s referentnim vrijednostima određenim na temelju ostvarenih stopa statusa neispunjavanja obveza koje su zabilježile druge vanjske institucije za procjenu kreditnog rizika u skupini izdavatelja koja predstavlja ekvivalentnu razinu kreditnog rizika;
(d)
ako su ostvarene stope statusa neispunjavanja obveza za kreditnu procjenu pojedinog VIPKR-a značajno i sustavno više od referentnih vrijednosti, EBA, EIOPA i ESMA dodjeljuju kreditnoj procjeni VIPKR-a viši stupanj kreditne kvalitete na skali procjene kreditne kvalitete;
(e)
ako su EBA, EIOPA i ESMA povećale ponder rizika povezan s kreditnom procjenom pojedinog VIPKR-a, a ostvarene stope statusa neispunjavanja obveza za kreditnu procjenu tog VIPKR-a više nisu značajno i sustavno više od referentnih vrijednosti, EBA, EIOPA i ESMA mogu odlučiti vratiti kreditnoj procjeni VIPKR-a izvorni stupanj kreditne kvalitete na skali procjene kreditne kvalitete.
3. EBA, EIOPA i ESMA sastavljaju nacrt provedbenih tehničkih standarda kojima se pobliže određuju kvantitativni faktori iz točke (a), kvalitativni faktori iz točke (b) i referentne vrijednosti iz točke (c) stavka 2.
EBA, EIOPA i ESMA dostavljaju Komisiji taj nacrt provedbenih tehničkih standarda do 1. srpnja 2014.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje provedbenih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člankom 15. Uredbe (EU) br. 1093/2010, Uredbe (EU) br. 1094/2010 i Uredbe (EU) br. 1095/2010.
Pododjeljak 3.
Upotreba kreditnih procjena agencija za kreditiranje izvoza
Članak 137.
Upotreba kreditnih procjena agencija za kreditiranje izvoza
1. Za potrebe članka 114. institucije mogu upotrebljavati kreditne procjene agencija za kreditiranje izvoza koje je odabrala institucija ako je ispunjen jedan od sljedećih uvjeta:
(a)
riječ je o općeprihvaćenom rejtingu agencija za kreditiranje izvoza koje sudjeluju u „Dogovoru o smjernicama za službeno podupirane izvozne kredite” OECD-a;
(b)
agencija za kreditiranje izvoza objavljuje svoje kreditne procjene te se obvezuje da će upotrebljavati dogovorenu metodologiju OECD-a, a kreditna procjena povezana je s jednom od osam minimalnih premija osiguranja izvoznih poslova (MPOIP) utvrđenih dogovorenom metodologijom OECD-a. Institucija može opozvati svoj odabir agencije za kreditiranje izvoza. Institucija mora obrazložiti taj opoziv ako postoje konkretne naznake da je cilj povlačenja smanjenje zahtjeva koji se odnose na adekvatnost kapitala.
2. Izloženostima kod kojih se kreditna procjena agencija za kreditiranje izvoza priznaje za potrebe dodjeljivanja pondera rizika dodjeljuje se ponder rizika naveden u skladu s tablicom 9.
Tablica 9.
MPOIP
0
1
2
3
4
5
6
7
Ponder rizika
0 %
0 %
20 %
50 %
100 %
100 %
100 %
150 %
Odjeljak 4.
Upotreba kreditnih procjena vanjskih institucija za procjenu kreditnog rizika za određivanje pondera rizika
Članak 138.
Opći zahtjevi
Institucija može odabrati jedan VIPKR ili više njih koji će se upotrebljavati za određivanje pondera rizika koji se dodjeljuju imovini i izvanbilančnim stavkama. Institucija može opozvati svoj odabir vanjske institucije za procjenu kreditnog rizika. Institucija mora obrazložiti taj opoziv ako postoje konkretne naznake da je cilj povlačenja smanjenje zahtjeva koji se odnose na adekvatnost kapitala. Kreditne procjene ne smiju se primjenjivati selektivno. Institucija upotrebljava zatražene kreditne procjene. Međutim, institucija može upotrebljavati netražene kreditne procjene VIPKR-a ako je EBA potvrdila da se netražene kreditne procjene VIPKR-a kvalitativno ne razlikuju od zatraženih kreditnih procjena tog VIPKR-a. EBA neće dati svoju potvrdu ili će je opozvati ako je VIPKR iskoristio netraženu kreditnu procjenu kako bi izvršio pritisak na subjekt koji rangira da zatraži kreditnu procjenu ili druge usluge. Pri primjeni kreditne procjene institucije se moraju pridržavati sljedećih zahtjeva:
(a)
institucija koja odluči upotrebljavati kreditne procjene koje dodjeljuje VIPKR za određene kategorije stavki mora upotrebljavati te kreditne procjene dosljedno za sve izloženosti iz navedene kategorije;
(b)
institucija koja odluči upotrebljavati kreditne procjene koje dodjeljuje VIPKR mora ih upotrebljavati kontinuirano i dosljedno;
(c)
institucija smije upotrebljavati samo kreditne procjene vanjskih institucija za procjenu kreditnog rizika koje uzimaju u obzir sve iznose koje institucija potražuje, i glavnicu i pripadajuće kamate;
(d)
ako za stavku postoji samo jedna kreditna procjena odabranog VIPKR-a, za određivanje pondera rizika za navedenu stavku upotrebljava se ta kreditna procjena;
(e)
ako za stavku postoje dvije kreditne procjene odabranih vanjskih institucija za procjenu kreditnog rizika koje odgovaraju različitim ponderima rizika, navedenoj stavci dodjeljuje se viši ponder rizika;
(f)
ako za stavku postoji više od dvije kreditne procjene odabranih vanjskih institucija za procjenu kreditnog rizika, upotrebljavaju se kreditne procjene koje daju dva najniža pondera rizika. Ako se spomenuta dva najniža pondera rizika razlikuju, dodjeljuje se viši ponder rizika. Ako su spomenuta dva najniža pondera rizika jednaka, upotrebljava se taj ponder rizika.
Članak 139.
Kreditna procjena izdavatelja i izdanja
1. Ako postoji kreditna procjena za određeni program izdanja ili za financijski instrument kojem pripada stavka koja predstavlja izloženost, navedena kreditna procjena upotrebljava se za određivanje pondera rizika koji se dodjeljuje toj stavci.
2. Ako za određenu stavku ne postoji izravna kreditna procjena, a postoji kreditna procjena za određeni program izdanja ili financijski instrument kojemu ne pripada stavka koja predstavlja izloženost ili ako postoji općenita kreditna procjena za izdavatelja, ta se kreditna procjena upotrebljava u sljedećim slučajevima:
(a)
ako daje viši ponder rizika nego što bi to inače bio slučaj te je dotična izloženost u svakom pogledu istog ranga ili podređena u odnosu na određeni program izdanja ili financijski instrument ili na nadređene neosigurane izloženosti tog izdavatelja;
(b)
ako daje niži ponder rizika te je dotična izloženost u svakom pogledu istog ranga ili nadređena u odnosu na određeni program izdanja ili financijski instrument ili na nadređene neosigurane izloženosti tog izdavatelja.
U svim ostalim slučajevima izloženost se tretira kao pozicija bez rejtinga.
3. Primjena stavaka 1. i 2. ne sprječava primjenu članka 129.
4. Kreditne procjene za izdavatelje iz grupe trgovačkih društava ne mogu se koristiti kao kreditne procjene drugog izdavatelja iz iste grupe trgovačkih društava.
Članak 140.
Dugoročne i kratkoročne kreditne procjene
1. Kratkoročne kreditne procjene mogu se koristiti samo za kratkoročnu imovinu i izvanbilančne stavke koje predstavljaju izloženost prema institucijama i trgovačkim društvima.
2. Kratkoročne kreditne procjene koriste se samo za stavke na koje se odnosi kratkoročna kreditna procjena te se ne upotrebljavaju da bi se iz njih izveo ponder rizika za neku drugu stavku, osim u sljedećim slučajevima:
(a)
ako je financijskom instrumentu za koji postoji kratkoročna kreditna procjena dodijeljen ponder rizika 150 %, onda se svim neosiguranim izloženostima istom dužniku kojima nije dodijeljen rejting, bez obzira na to jesu li one kratkoročne ili dugoročne, također dodjeljuje ponder rizika 150 %;
(b)
ako je financijskom instrumentu za koji postoji kratkoročna kreditna procjena dodijeljen ponder rizika 50 %, ni jednoj kratkoročnoj izloženosti bez rejtinga ne smije se dodijeliti ponder rizika niži od 100 %.
Članak 141.
Stavke u domaćoj i stranoj valuti
Kreditna procjena koja se odnosi na stavku nominiranu u domaćoj valuti dužnika ne može se upotrebljavati za izvođenje pondera rizika za drugu izloženost prema istom dužniku koja je nominirana u stranoj valuti.
Ako izloženost nastane zbog sudjelovanja institucije u kreditu koji je odobrila multilateralna razvojna banka čiji je status vjerovnika s pravom prvenstva priznat na tržištu, kreditna procjena za dužnikovu stavku u domaćoj valuti može se upotrijebiti za određivanje pondera rizika.
POGLAVLJE 3.
Pristup zasnovan na internim rejting-sustavima (IRB pristup)
Odjeljak 1.
Odobrenje nadležnih tijela za primjenu IRB pristupa
Članak 142.
Definicije
1. Za potrebe ovog poglavlja primjenjuju se sljedeće definicije:
(1)
„rejting-sustav” znači sve metode, procesi, kontrole, prikupljanje podataka i IT sustavi koji podupiru procjenu kreditnog rizika, raspoređivanje izloženosti u rejting-kategorije ili skupove izloženosti te kvantificiranje procjena statusa neispunjavanja obveza i gubitaka za određenu vrstu izloženosti;
(2)
„vrsta izloženosti” znači skupina izloženosti kojima se upravlja na homogen način, koja se oblikuje na temelju određene vrste financijskog instrumenta, i koje mogu biti ograničene na jedan subjekt ili na podskup subjekata unutar grupe institucija, pod uvjetom da se istom vrstom izloženosti upravlja na različite načine u drugim subjektima grupe institucija;
(3)
„poslovna jedinica” znači zasebna organizacijski ili pravni subjekt, poslovna linija ili zemljopisni položaj;
(4)
„veliki subjekt financijskog sektora” znači svaki subjekt financijskog sektora koji ispunjava sljedeće uvjete:
(a)
njegova ukupna imovina, izračunata na pojedinačnoj ili konsolidiranoj osnovi jednaka je ili veća od 70 milijardi eura, pri čemu se za određivanje visine imovine upotrebljava najnoviji revidirani financijski izvještaj ili konsolidirani financijski izvještaj;
(b)
to je subjekt, odnosno jedno od njegovih društava kćeri, na koji se primjenjuju bonitetni propisi u Uniji ili zakoni treće zemlje koja primjenjuje nadzorni i pravni okvir barem istovjetan onome koji se primjenjuje u Uniji;
(5)
„neregulirani subjekt financijskog sektora” znači subjekt koji nije regulirani subjekt financijskog sektora, ali čija je osnovna djelatnost obavljanje jedne ili više aktivnosti navedenih u Prilogu I. Direktivi 2013/36/EU ili u Prilogu I. Direktivi 2004/39/EZ;
(6)
„rejting-kategorija dužnika” znači kategorija rizika unutar rejting-skale za dužnike, za koju se izračunavaju procjene vjerojatnosti nastanka statusa neispunjavanja obveza (PD), a u koju se dužnici raspoređuju na temelju specifičnog i jasno određenog skupa rejting-kriterija;
(7)
„rejting-kategorija proizvoda” znači kategorija rizika unutar rejting-skale za proizvode, za koju se izračunavaju vlastite procjene LGD-a, a u koju se raspoređuju izloženosti na temelju specifičnog i jasno prepoznatljivog skupa rejting-kriterija;
(8)
„serviser” znači subjekt koji svakodnevno upravlja skupom izloženosti s osnove otkupljenih potraživanja ili odnosnih kreditnih izloženosti.
2. Za potrebe točke (4) podtočke (b) stavka 1. ovog članka Komisija može provedbenim aktima i uz poštivanje postupka ispitivanja iz članka 464. stavka 2. donijeti odluku o tome primjenjuje li treća zemlja nadzorni i pravni okvir barem istovjetan onome koji se primjenjuje u Uniji. Ako takva odluka nije donesena, institucije mogu do 1. siječnja 2015. nastaviti primjenjivati na treću zemlju tretman iz ovog stavka ako su relevantna nadležna tijela tu treću zemlju odobrila kao prihvatljivu za takav tretman prije 1. siječnja 2014.
Članak 143.
Odobrenje za primjenu IRB pristupa
1. Ako su ispunjeni uvjeti iz ovog poglavlja, nadležno tijelo odobrava institucijama da izračunavaju svoje iznose izloženosti ponderirane rizikom primjenom pristupa zasnovanog na internim rejting-sustavima (dalje u tekstu: „IRB pristup”).
2. Prethodno odobrenje za primjenu IRB pristupa, uključujući vlastite procjene LGD-a i konverzijskih faktora, zahtijeva se za svaku kategoriju izloženosti i za svaki rejting-sustav i pristupe internih modela za izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja te za svaki pristup koji se primjenjuje za procjenu LGD-a i konverzijskih faktora.
3. Institucije od nadležnih tijela moraju dobiti prethodno odobrenje za sljedeće:
(a)
značajne izmjene opsega primjene rejting-sustava ili pristupa internih modela za izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja za koje je institucija dobila odobrenje;
(b)
značajne izmjene rejting-sustava ili pristupa internih modela za izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja za koje je institucija dobila odobrenje.
Opseg primjene rejting-sustava obuhvaća sve izloženosti relevantne vrste izloženosti za koje je razvijen taj rejting-sustav.
4. Institucije obavješćuju nadležna tijela o svim izmjenama rejting-sustava ili pristupa internih modela za izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja.
5. EBA sastavlja nacrt regulatornih tehničkih standarda kojima se pobliže određuju uvjeti za procjenu značajnosti primjene postojećeg rejting-sustava na druge dodatne izloženosti koje nisu već obuhvaćene tim rejting-sustavom i izmjena rejting-sustava ili pristupa internih modela za izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja prema IRB pristupu.
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt regulatornih tehničkih standarda do 31. prosinca 2013.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
Članak 144.
Procjena zahtjeva za primjenu IRB pristupa od strane nadležnih tijela
1. Nadležno tijelo u skladu s člankom 143. izdaje instituciji odobrenje za primjenu IRB pristupa, uključujući i upotrebu vlastitih procjena LGD-a i konverzijskih faktora, samo ako je ocijenilo da su zadovoljeni zahtjevi iz ovog poglavlja, pogotovo oni navedeni u odjeljku 6., da su sustavi upravljanja kreditnim izloženostima i dodjele rejtinga u instituciji zadovoljavajući i dosljedno primijenjeni u poslovanje institucije te, pogotovo, da je institucija nadležnom tijelu dokazala ispunjenje sljedećih standarda:
(a)
rejting-sustav institucije omogućuje smislenu procjenu karakteristika dužnika i proizvoda, smislenu diferencijaciju rizika te točnu i dosljednu kvantitativnu procjenu rizika;
(b)
interni rejtinzi i procjene vjerojatnosti nastanka statusa neispunjavanja obveza i gubitaka koji se koriste u izračunu kapitalnih zahtjeva te s njima povezani sustavi i procesi imaju bitnu ulogu u upravljanju rizicima i procesu odlučivanja, kao i u procesu odobravanja kredita, internog raspoređivanja kapitala i u funkcijama korporativnog upravljanja institucije;
(c)
institucija ima jedinicu za kontrolu kreditnog rizika za svoje rejting-sustave koja je na odgovarajući način neovisna i nije izložena nikakvom neprimjerenom utjecaju;
(d)
institucija prikuplja i pohranjuje sve relevantne podatke kako bi osigurala učinkovitu potporu svojem procesu mjerenja kreditnog rizika i procesu upravljanja kreditnim rizikom;
(e)
institucija dokumentira svoje rejting-sustave i razloge odabira njihovog dizajna te provodi validaciju svojih rejting-sustava;
(f)
institucija je provela validaciju svakog rejting-sustava i svakog pristupa internih modela za izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja tijekom odgovarajućeg razdoblja prije dobivanja odobrenja za primjenu tog rejting-sustava ili pristupa internih modela za izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja; tijekom tog razdoblja ocijenila je odgovaraju li taj rejting-sustav ili pristupi internih modela za izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja opsegu primjena rejting-sustava ili pristupa internih modela za izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja te je na temelju takve procjene napravila potrebne izmjene tih rejting-sustava ili pristupa internih modela za izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja;
(g)
institucija je u skladu s IRB pristupom izračunala kapitalne zahtjeve na temelju svojih procjena parametara rizika i spremna je za izvješćivanje u skladu s člankom 99.;
(h)
institucija je rasporedila i nastavlja raspoređivati sve izloženosti u opsegu primjene rejting-sustava u rejting-kategorije ili skupove izloženosti tog rejting-sustava; institucija je rasporedila i nastavlja raspoređivati sve izloženosti u opsegu primjene pristupa za izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja prema tom pristupu internih modela.
Zahtjevi za primjenu IRB pristupa, uključujući upotrebu vlastitih procjena LGD-a i konverzijskih faktora, primjenjuju se i kad institucija primjenjuje rejting-sustav ili model koji se koristi u okviru rejting-sustava koji je kupila od vanjskog prodavatelja.
2. EBA sastavlja nacrt regulatornih tehničkih standarda kojima se pobliže određuje metodologija procjene koju nadležna tijela provode pri donošenju procjene o tome zadovoljava li institucija zahtjeve za primjenu IRB pristupa.
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt regulatornih tehničkih standarda do 31. prosinca 2014.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
Članak 145.
Prethodno iskustvo u primjeni IRB pristupa
1. Institucija koja podnosi zahtjev za primjenu IRB pristupa mora pokazati da je za dotične kategorije izloženosti iz IRB pristupa, u internom procesu mjerenja i upravljanja rizicima, najmanje tri godine prije početka primjene IRB pristupa primjenjivala rejting-sustave koji su u velikoj mjeri u skladu sa zahtjevima navedenima u odjeljku 6.
2. Institucija koja podnosi zahtjev za primjenu vlastitih procjena LGD-a i konverzijskih faktora mora dokazati nadležnim tijelima da je procjenjivala i primjenjivala vlastite procjene LGD-a i konverzijskih faktora na način koji u velikoj mjeri odgovara zahtjevima za primjenu vlastitih procjena parametara iz odjeljka 6. najmanje tri godine prije nego što joj se dopusti primjena vlastitih procjena LGD-a i konverzijskih faktora.
3. Ako institucija po dobivanju prvog odobrenja proširi primjenu IRB pristupa, iskustvo institucije smatra se dovoljnim za ispunjavanje zahtjeva iz stavaka 1. i 2. u odnosu na dodatne obuhvaćene izloženosti. Ako se primjena rejting-sustava proširi na izloženosti koje su značajno različite u odnosu na opseg postojeće primjene u tolikoj mjeri da se ne može pretpostaviti da je postojeće iskustvo dovoljno za ispunjavanje zahtjeva ovih odredbi u odnosu na dodatne izloženosti, zahtjevi iz stavaka 1. i 2. primjenjuju se posebno na dodatne izloženosti.
Članak 146.
Mjere koje se poduzimaju ako institucije prestanu ispunjavati zahtjeve iz ovog poglavlja
Ako institucija prestane ispunjavati zahtjeve iz ovog poglavlja, o tome obavješćuje nadležno tijelo i poduzima jedno od sljedećeg:
(a)
nadležnom tijelu iznosi vjerodostojan plan za pravodobno ponovno ispunjavanje zahtjeva i ostvaruje taj plan u roku koji je dogovoren s nadležnim tijelom;
(b)
nadležnom tijelu vjerodostojno dokazuje da učinak prestanka ispunjavanja zahtjeva nije značajan.
Članak 147.
Metodologija za raspoređivanje izloženosti u različite kategorije izloženosti
1. Metodologija koju institucija primjenjuje za raspoređivanje izloženosti u različite kategorije izloženosti primjerena je i institucija je dosljedno primjenjuje.
2. Svaka izloženost raspoređuje se u jednu od sljedećih kategorija izloženosti:
(a)
izloženosti prema središnjim državama i središnjim bankama;
(b)
izloženosti prema institucijama;
(c)
izloženosti prema trgovačkim društvima;
(d)
izloženosti prema stanovništvu;
(e)
izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja;
(f)
stavke koje predstavljaju sekuritizacijske pozicije;
(g)
ostala imovina.
3. Sljedeće izloženosti raspoređuju se u kategoriju iz točke (a) stavka 2.:
(a)
izloženosti prema jedinicama područne (regionalne) ili lokalne samouprave ili subjektima javnog sektora koje se tretiraju kao izloženosti prema središnjoj državi u skladu s člancima 115. i 116.;
(b)
izloženosti prema multilateralnim razvojnim bankama iz članka 117. stavka 2.;
(c)
izloženosti prema međunarodnim organizacijama kojima se dodjeljuje ponder rizika 0 % u skladu s člankom 118.
4. Sljedeće izloženosti raspoređuju se u kategoriju iz točke (b) stavka 2.:
(a)
izloženosti prema jedinicama područne (regionalne) ili lokalne samouprave koje se ne tretiraju kao izloženosti prema središnjoj državi u skladu s člancima 115. stavcima 2. i 4.;
(b)
izloženosti prema subjektima javnog sektora koje se ne tretiraju kao izloženosti prema središnjim državama u skladu s člankom 116. stavkom 4.;
(c)
izloženosti prema multilateralnim razvojnim bankama kojima se ne dodjeljuje ponder rizika 0 % u skladu s člankom 117.; i
(d)
izloženosti prema financijskim institucijama koje se tretiraju kao izloženosti prema institucijama u skladu s člankom 119. stavkom 5.
5. Da bi bile prihvatljive za kategoriju izloženosti prema stanovništvu iz točke (d) stavka 2., izloženosti moraju zadovoljavati sljedeće kriterije:
(a)
biti jedno od sljedećeg:
i.
izloženosti prema jednoj fizičkoj osobi ili više njih;
ii.
izloženosti prema MSP-u, pod uvjetom da ukupni iznos koji dužnik ili grupa povezanih dužnika duguje instituciji, njezinim matičnim društvima i njezinim društvima kćerima, uključujući sve dospjele izloženosti, a isključujući izloženosti osigurane kolateralom u obliku stambene nekretnine, ne premašuje milijun eura, prema saznanju institucije koja je poduzela razumne mjere da bi to provjerila;
(b)
institucija ih u svom upravljanju rizikom tijekom vremena tretira dosljedno i na sličan način;
(c)
njima se ne upravlja tako pojedinačno kao izloženostima u kategoriji izloženosti prema trgovačkim društvima;
(d)
sve su dio većeg broja izloženosti kojima se upravlja na sličan način.
Osim izloženosti navedenih u prvom podstavku, u kategoriju izloženosti prema stanovništvu uključuje se i sadašnja vrijednost minimalnih plaćanja najma.
6. Sljedeće izloženosti raspoređuju se u kategoriju izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja iz točke (e) stavka 2.:
(a)
nedužničke izloženosti koje sadrže podređeno rezidualno pravo na imovinu ili prihod izdavatelja;
(b)
dužničke izloženosti i drugi vrijednosni papiri, partnerstva, izvedenice ili drugi instrumenti čija je ekonomska bit slična izloženostima navedenima u točki (a).
7. Svaka kreditna obveza koja nije raspoređena u kategoriju izloženosti iz točaka (a), (b), (d), (e) i (f) stavka 2. raspoređuje se u kategoriju izloženosti prema trgovačkim društvima iz točke (c) tog stavka.
8. U kategoriji izloženosti prema trgovačkim društvima iz točke (c) stavka 2. institucije zasebno određuju kao izloženosti u obliku specijaliziranog financiranja one izloženosti koje imaju sljedeće karakteristike:
(a)
radi se o izloženosti prema subjektu koji je osnovan posebno radi financiranja ili upravljanja materijalnom imovinom ili o ekonomski usporedivoj izloženosti;
(b)
ugovorne odredbe daju vjerovniku značajan stupanj kontrole nad imovinom i prihodima koji se na osnovi te imovine ostvaruju;
(c)
primarni izvor otplate obveza jest prihod koji se ostvaruje na osnovi imovine koja je predmet financiranja, a ne neovisni novčani tokovi koje taj subjekt ostvaruje u poslovanju.
9. Ako ostatak vrijednosti imovine dane u najam nije uključen u izloženosti s osnove najma navedene u članku 166. stavku 4., uključuje se u kategoriju izloženosti navedenu u točki (g) stavka 2.
10. Izloženost koja proizlazi iz pružanja zaštite kreditnom izvedenicom na osnovi n-tog nastanka statusa neispunjavanja obveza raspoređuje se u istu kategoriju iz stavka 2. u koju bi se rasporedile izloženosti iz košarice, osim ako bi pojedine izloženosti u košarici bile raspoređene u različite kategorije izloženosti. U tom se slučaju izloženost raspoređuje u kategoriju izloženosti prema trgovačkim društvima navedenu u točki (c) stavka 2.
Članak 148.
Uvjeti za primjenu IRB pristupa u različitim kategorijama izloženosti i poslovnih jedinica
1. Institucije i sva matična društva i njihova društva kćeri primjenjuju IRB pristup za sve izloženosti, osim ako su od nadležnih tijela dobili odobrenje da trajno primjenjuju standardizirani pristup u skladu s člankom 150.
Uz prethodno odobrenje nadležnih tijela, uvođenje IRB pristupa moguće je obaviti postupno za različite kategorije izloženosti iz članka 147. unutar iste poslovne jedinice, u različitim poslovnim jedinicama iste grupe ili za upotrebu vlastitih procjena LGD-a ili konverzijskih faktora za izračun pondera rizika za izloženosti prema trgovačkim društvima, institucijama, središnjim državama i središnjim bankama.
U slučaju kategorije izloženosti prema stanovništvu iz članka 147. stavka 5., uvođenje IRB pristupa moguće je obaviti postupno za različite kategorije izloženosti kojima odgovaraju različite korelacije iz članka 154.
2. Nadležna tijela određuju razdoblje u kojem institucija i sva matična društva i njihova društva kćeri moraju primijeniti IRB pristup za sve izloženosti. To razdoblje jest razdoblje koje nadležna tijela smatraju odgovarajućim na osnovi vrste i opsega poslova institucija, svih matičnih društava i njihovih društava kćeri te broja i naravi rejting-sustava koji će se primjenjivati.
3. Institucije provode primjenu IRB pristupa u skladu s uvjetima koje su odredila nadležna tijela. Nadležno tijelo te uvjete oblikuje tako da osiguravaju da se fleksibilnost iz stavka 1. ne koristi selektivno u svrhu postizanja smanjenih minimalnih kapitalnih zahtjeva s obzirom na one kategorije izloženosti ili poslovne jedinice koje je još potrebno uključiti u IRB pristup ili u upotrebu vlastitih procjena LGD-a i konverzijskih faktora.
4. Institucije koje su počele primjenjivati IRB pristup tek nakon 1. siječnja 2013. ili su nadležna tijela od njih zahtijevala da do tog datuma budu sposobne izračunavati svoje kapitalne zahtjeve primjenom standardiziranog pristupa tijekom razdoblja primjene zadržavaju mogućnost izračunavanja kapitalnih zahtjeva prema standardiziranom pristupu za sve svoje izloženosti, sve dok ih nadležna tijela ne obavijeste da su na zadovoljavajući način pokazale da će primjena IRB pristupa biti dovršena.
5. Institucija kojoj je odobrena primjena IRB pristupa za bilo koju kategoriju izloženosti primjenjuje IRB pristup za kategoriju izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja iz točke (e) članka 147. stavka 2., osim ako je toj instituciji u skladu s člankom 150. odobrena primjena standardiziranog pristupa za izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja i za kategoriju izloženosti na osnovi ostale imovine iz točke (g) članka 147. stavka 2.
6. EBA sastavlja nacrt regulatornih tehničkih standarda kojima se pobliže određuju uvjeti prema kojima nadležna tijela određuju odgovarajuću narav i vrijeme postupnog uvođenja IRB pristupa za kategorije izloženosti iz stavka 3.
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt regulatornih tehničkih standarda do 31. prosinca 2014.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
Članak 149.
Uvjeti za povratak na primjenu manje sofisticiranih pristupa
1. Institucija koja primjenjuje IRB pristup za određenu kategoriju izloženosti ili vrstu izloženosti ne smije prestati koristiti taj pristup i početi primjenjivati standardizirani pristup za izračun iznosa izloženosti ponderiranih rizikom ako nisu ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
institucija je nadležnom tijelu na zadovoljavajući način dokazala da primjena standardiziranog pristupa nije predložena radi umanjenja kapitalnih zahtjeva, da je nužna zbog naravi i složenosti njezinih ukupnih izloženosti te vrste i da neće imati značajan nepovoljan utjecaj na solventnost institucije ili njezinu sposobnost za učinkovito upravljanje rizikom;
(b)
institucija je dobila prethodno odobrenje nadležnog tijela.
2. Institucije koje su u skladu s člankom 151. stavkom 9. dobile odobrenje za primjenu vlastitih procjena LGD-a i konverzijskih faktora ne smiju se vratiti na primjenu vrijednosti LGD-a i konverzijskih faktora iz članka 151. stavka 8. ako nisu ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
institucija je nadležnom tijelu na zadovoljavajući način dokazala da primjena LGD-a i konverzijskih faktora iz članka 151. stavka 8. za određenu kategoriju izloženosti ili vrstu izloženosti nije predložena radi umanjenja kapitalnih zahtjeva, da je primjena LGD-a i konverzijskih faktora iz članka 151. stavka 8. nužna zbog naravi i složenosti njezinih ukupnih izloženosti te vrste i da ona neće imati značajan nepovoljan utjecaj na solventnost institucije ili njezinu sposobnost za učinkovito upravljanje rizikom;
(b)
institucija je dobila prethodno odobrenje nadležnog tijela.
3. Primjena stavaka 1. i 2. podliježe uvjetima za postupno uvođenje IRB pristupa koje su nadležna tijela odredila u skladu s člankom 148. te odobrenju za trajno izuzeće od primjene IRB pristupa iz članka 150.
Članak 150.
Uvjeti za trajno izuzeće od primjene IRB pristupa
1. Ako su od nadležnih tijela dobile prethodno odobrenje za primjenu IRB pristupa u izračunu iznosa izloženosti ponderiranih rizikom i iznosa očekivanih gubitaka za jednu ili više kategorija izloženosti, institucije mogu primjenjivati standardizirani pristup za sljedeće izloženosti:
(a)
kategoriju izloženosti iz članka 147. stavka 2. točke (a), ako je broj značajnih drugih ugovornih strana ograničen te bi za instituciju uvođenje rejting-sustava za te druge ugovorne strane bilo preveliko opterećenje;
(b)
kategoriju izloženosti iz članka 147. stavka 2. točke (b), ako je broj značajnih drugih ugovornih strana ograničen te bi za instituciju uvođenje rejting-sustava za te druge ugovorne strane bilo preveliko opterećenje;
(c)
izloženosti u poslovnim jedinicama koje nisu značajne, kao i kategorije izloženosti ili vrste izloženosti koje nisu značajne ni po visini izloženosti ni po procijenjenom profilu rizičnosti;
(d)
izloženosti prema središnjim državama i središnjim bankama država članica, njihovim jedinicama područne (regionalne) ili lokalne samouprave, administrativnim tijelima i subjektima javnog sektora, pod sljedećim uvjetima:
i.
ne postoji razlika u riziku između izloženosti prema toj središnjoj državi i središnjoj banci i ostalih izloženosti zbog posebnih javnih uređenja; i
ii.
izloženostima prema središnjoj državi i središnjoj banci dodjeljuje se ponder rizika 0 % prema članku 114. stavku 2. ili 4. ili članku 495. stavku 2;
(e)
izloženosti institucije prema drugoj ugovornoj strani koja je njezino matično društvo, njezino društvo kći ili društvo kći njezina matičnog društva, pod uvjetom da je druga ugovorna strana institucija ili financijski holding, mješoviti financijski holding, financijska institucija, društvo za upravljanje imovinom ili društvo za pomoćne usluge na koje se primjenjuju odgovarajući bonitetni zahtjevi ili društvo povezano odnosom u smislu članka 12. stavka 1. Direktive 83/349/EEZ;
(f)
izloženosti između institucija koje ispunjavanju zahtjeve iz članka 113. stavka 7.;
(g)
izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja u subjekte čijim se kreditnim obvezama dodjeljuje ponder rizika 0 % u skladu s poglavljem 2., uključujući javno financirane subjekte kod kojih je moguća primjena pondera rizika 0 %;
(h)
izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja prema zakonodavnim programima za promicanje posebnih sektora gospodarstva koji osiguravaju institucijama značajne subvencije za ulaganje te uključuju neki oblik državnog nadzora i ograničenja za kapitalna ulaganja, pri čemu se ukupne takve izloženosti mogu izuzeti od primjene IRB pristupa do najviše 10 % regulatornoga kapitala;
(i)
izloženosti iz članka 119. stavka 4. koje zadovoljavaju tamo navedene uvjete;
(j)
neposredna i posredna jamstva države iz članka 215. stavka 2.
Nadležna tijela daju odobrenje za primjenu standardiziranog pristupa za izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja iz točaka (g) i (h) prvog podstavka za koje je taj tretman odobren u drugim državama članicama. EBA objavljuje i redovito ažurira na svojoj internetskoj stranici popis izloženosti iz tih točaka koje se tretiraju u skladu sa standardiziranim pristupom.
2. Za potrebe stavka 1., kategorije izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja institucije značajne su ako njihova ukupna vrijednost, isključujući izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja nastale prema zakonodavnim programima iz stavka 1. točke (h), tijekom prethodne godine u prosjeku premašuje 10 % regulatornoga kapitala institucije. Ako je broj tih izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja manji od 10 pojedinačnih udjela, taj prag iznosi 5 % regulatornoga kapitala institucije.
3. EBA sastavlja nacrt regulatornih tehničkih standarda kojima se pobliže određuju uvjeti primjene točaka (a), (b) i (c) stavka 1.
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt regulatornih tehničkih standarda do 31. prosinca 2014.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
4. EBA će 2018. izdati smjernice o primjeni točke (d) stavka 1. kojima će odrediti ograničenja u obliku postotka ukupne bilančne i/ili rizikom ponderirane imovine koji se izračunava u skladu sa standardiziranim pristupom.
Te se smjernice donose u skladu s člankom 16. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
Odjeljak 2.
Izračun iznosa izloženosti ponderiranih rizikom
Pododjeljak 1.
Tretman po vrsti kategorije izloženosti
Članak 151.
Tretman po kategoriji izloženosti
1. Iznosi izloženosti ponderirani kreditnim rizikom za izloženosti koje pripadaju jednoj od kategorija izloženosti iz članka 147. stavka 2. točaka od (a) do (e) i točke (g), ako se ne odbijaju od regulatornog kapitala, izračunavaju se u skladu s pododjeljkom 2., osim ako se odbijaju od stavki redovnog osnovnog kapitala, dodatnog osnovnog kapitala ili dopunskog kapitala.
2. Iznosi izloženosti ponderirani razrjeđivačkim rizikom za otkupljena potraživanja izračunavaju se u skladu s člankom 157. Ako institucija ima pravo regresa prema prodavatelju otkupljenih potraživanja s obzirom na rizik nastanka statusa neispunjavanja obveza i na razrjeđivački rizik, ne primjenjuju se odredbe ovog članka i članka 152. te članka 158. stavaka od 1. do 4. u vezi s otkupljenim potraživanjima, a izloženost se tretira kao osigurana izloženost.
3. Izračun iznosa izloženosti ponderiranih kreditnim i razrjeđivačkim rizikom temelji se na relevantnim parametrima povezanima s dotičnom izloženošću. Oni uključuju PD, LGD, efektivno dospijeće (dalje u tekstu: „M”) i vrijednost izloženosti. PD i LGD mogu se razmatrati pojedinačno ili zajedno, u skladu s odjeljkom 4.
4. Za sve izloženosti koje pripadaju kategoriji izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja iz članka 147. stavka 2. točke (e), institucije izračunavaju iznose izloženosti ponderirane kreditnim rizikom u skladu s člankom 155. Institucije mogu upotrebljavati pristupe iz članka 155. stavaka 3. i 4. ako su dobile prethodno odobrenje nadležnih tijela. Nadležna tijela daju instituciji odobrenje za primjenu pristupa internih modela iz članka 155. stavka 4. ako institucija ispunjava zahtjeve iz odjeljka 6. pododjeljka 4.
5. Za izloženosti u obliku specijaliziranog financiranja, iznosi izloženosti ponderirani kreditnim rizikom mogu se izračunavati u skladu s člankom 153. stavkom 5.
6. Za izloženosti koje pripadaju kategorijama izloženosti iz članka 147. stavka 2. točaka od (a) do (d), institucije utvrđuju vlastite procjene PD-a u skladu s člankom 143. i odjeljkom 6.
7. Za izloženosti iz kategorije izloženosti iz članka 147. stavka 2. točke (d), institucije utvrđuju vlastite procjene LGD-a i konverzijskih faktora u skladu s člankom 143. i odjeljkom 6.
8. Za izloženosti koje pripadaju kategorijama izloženosti iz članka 147. stavka 2. točaka od (a) do (c), institucije primjenjuju vrijednosti LGD-a iz članka 161. stavka 1. i konverzijske faktore iz članka 166. stavka 8. točaka od (a) do (d), osim ako im je odobrena primjena vlastitih procjena LGD-a i konverzijskih faktora za te kategorije izloženosti u skladu sa stavkom 9.
9. Za sve izloženosti koje pripadaju kategorijama izloženosti iz članka 147. stavka 2. točaka od (a) do (c), nadležno tijelo daje institucijama odobrenje za primjenu vlastitih procjena LGD-a i konverzijskih faktora u skladu s člankom 143 i odjeljkom 6.
10. Za sekuritizirane izloženosti i za izloženosti iz kategorije izloženosti iz članka 147. stavka 2. točke (f), iznosi izloženosti ponderirani rizikom izračunavaju se u skladu s poglavljem 5.
Članak 152.
Tretman izloženosti u obliku udjela ili dionica u CIU
1. Ako izloženosti u obliku udjela ili dionica u CIU zadovoljavaju kriterije iz članka 132. stavka 3. i ako je institucija upoznata sa svim odnosnim izloženostima CIU-a ili dijelom njih, institucija na temelju tih odnosnih izloženosti izračunava iznose izloženosti ponderirane rizikom i iznose očekivanoga gubitka u skladu s metodama iz ovog poglavlja.
Ako je odnosna izloženost CIU-a i sama izloženost u obliku udjela ili dionica u drugom CIU-u, prva institucija na temelju odnosnih izloženosti drugog CIU-a izračunava iznose izloženosti ponderirane rizikom.
2. Ako institucija ne zadovoljava uvjete za primjenu metoda navedenih u ovom poglavlju za sve odnosne izloženosti CIU-a ili za dio njih, iznosi izloženosti ponderirani rizikom i iznosi očekivanoga gubitka izračunavaju se u skladu sa sljedećim pristupima:
(a)
za odnosne izloženosti koje pripadaju kategoriji izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja iz članka 147. stavka 2. točke (e), institucije primjenjuju jednostavni pristup ponderiranja iz članka 155. stavka 2.;
(b)
za sve ostale odnosne izloženosti iz stavka 1. institucije primjenjuju standardizirani pristup iz poglavlja 2., pod sljedećim uvjetima:
i.
za izloženosti koje podliježu posebnom ponderu rizika za izloženosti kojima nije dodijeljen rejting i za izloženosti za koje vrijedi stupanj kreditne kvalitete s najvišim ponderom rizika za određenu kategoriju izloženosti, ponder rizika množi se s faktorom dva, ali ne smije premašivati 1 250 %;
ii.
za sve ostale izloženosti, ponder rizika množi se s faktorom 1,1 uz primjenu minimuma od 5 %.
Ako za potrebe točke (a) institucija ne može razlikovati izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja u društva koja ne kotiraju na burzi, izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja u društva koja kotiraju na burzi i ostale izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja, ona tretira dotične izloženosti kao ostale izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja. Ako te izloženosti, zajedno s izravnim izloženostima institucije u toj kategoriji izloženosti, nisu značajne u smislu članka 150. stavka 2., uz odobrenje nadležnih tijela može se primijeniti članak 150. stavak 1.
3. Ako izloženosti u obliku udjela ili dionica u CIU ne ispunjavaju kriterije iz članka 132. stavka 3. ili ako institucija nije upoznata sa svim odnosnim izloženostima CIU-a ili s odnosnim izloženostima udjela ili dionice u CIU koji su i sami odnosne izloženosti CIU-a, institucija na temelju tih odnosnih izloženosti izračunava iznose izloženosti ponderirane rizikom i iznose očekivanoga gubitka u skladu s jednostavnim pristupom ponderiranja iz članka 155. stavka 2.
Ako institucija ne može razlikovati izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja u društva koja ne kotiraju na burzi, izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja u društva koja kotiraju na burzi i ostale izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja, ona tretira dotične izloženosti kao ostale izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja. Izloženosti koje nisu izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja raspoređuju se u kategoriju ostalih vlasničkih ulaganja.
4. Umjesto s pomoću metode iz stavka 3., institucije mogu same izračunavati prosječne iznose izloženosti ponderirane rizikom na temelju odnosnih izloženosti CIU-a u skladu s pristupima iz stavka 2. točaka (a) i (b), ili mogu izračun tih iznosa i izvještaj o njima prepustiti sljedećim trećim osobama:
(a)
depozitnoj instituciji ili financijskoj instituciji CIU-a, ako CIU ulaže isključivo u vrijednosne papire i deponira sve vrijednosne papire u toj depozitnoj instituciji ili financijskoj instituciji;
(b)
za ostale CIU, društvu za upravljanje CIU-om, ako to društvo za upravljanje CIU-om ispunjava kriterije iz članka 132. stavka 3. točke (a).
Točnost izračuna potvrđuje vanjski revizor.
5. EBA sastavlja nacrt regulatornih tehničkih standarda kojima se pobliže određuju uvjeti prema kojima nadležna tijela mogu institucijama dopustiti primjenu standardiziranog pristupa iz članka 150. stavka 1. za izloženosti iz stavka 2. točke (b) ovog članka.
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt regulatornih tehničkih standarda do 30. lipnja 2014.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
Pododjeljak 2.
Izračun iznosa izloženosti ponderiranih kreditnim rizikom
Članak 153.
Iznosi izloženosti ponderirani rizikom za izloženosti prema trgovačkim društvima, institucijama, središnjim državama i središnjim bankama
1. Uz primjenu posebnih tretmana opisanih u stavcima 2., 3. i 4., iznosi izloženosti ponderirani rizikom za izloženosti prema trgovačkim društvima, institucijama te središnjim državama i središnjim bankama izračunavaju se primjenom sljedećih formula:
pri čemu je ponder rizika (RW) određen na sljedeći način:
i.
za PD = 0, RW je 0.
ii.
za PD = 1, tj. za izloženosti u statusu neispunjavanja obveza:
-
ako institucije primjenjuju vrijednosti LGD-a iz članka 161. stavka 1., RW je 0,
-
ako institucije primjenjuju vlastite procjene LGD-a, RW je ;
pri čemu je najbolja procjena očekivanoga gubitka (dalje u tekstu: „ELBE”) najbolja procjena očekivanoga gubitka za izloženosti u statusu neispunjavanja obveza od strane institucije u skladu s člankom 181. stavkom 1. točkom (h);
iii.
ako je 0 PD 1
pri čemu:
N(x)
=
označuje funkciju kumulativne distribucije standardne normalne slučajne varijable (tj. vjerojatnost da normalna slučajna varijabla s očekivanom vrijednošću nula i varijancom jedan bude manja ili jednaka x).
G (Z)
=
označuje inverz funkcije kumulativne distribucije standardne normalne slučajne varijable (tj. tako da za vrijednost x vrijedi N(x) = z).
R
=
označuje koeficijent korelacije, određen kao
b
=
označuje faktor prilagodbe za efektivno dospijeće, određen kao
2. Za sve izloženosti prema velikim subjektima financijskog sektora koeficijent korelacije iz stavka 1. točke iii. množi se s 1,25. Za sve izloženosti prema nereguliranim subjektima financijskog sektora, koeficijenti korelacije iz stavka 1. točke iii., odnosno stavka 4., množe se s 1,25.
3. Iznos izloženosti ponderirane rizikom za svaku izloženost koja ispunjava zahtjeve iz članaka 202. i 217. može se prilagoditi prema sljedećoj formuli:
pri čemu je:
PDpp
=
PD pružatelja zaštite.
Ponder rizika (RW) izračunava se primjenom relevantne formule za izračun pondera rizika iz točke 1. za izloženost, PD dužnika i LGD usporedive izravne izloženosti prema pružatelju zaštite. Faktor prilagodbe za efektivno dospijeće (b) izračunava se s pomoću nižeg PD-a između PD-a za dužnika i PD-a pružatelja zaštite.
4. Za izloženosti prema trgovačkim društvima kod kojih su ukupni godišnji poslovni prihodi na konsolidiranoj razini za grupu kojoj to trgovačko društvo pripada manji od 50 milijuna eura, institucije mogu za izračun pondera rizika za izloženosti prema trgovačkim društvima iz stavka 1. točke iii. primijeniti sljedeću formulu korelacije. U spomenutoj formuli S je izražen kao ukupni godišnji poslovni prihod u milijunima eura, a može poprimiti vrijednosti iz sljedećeg intervala: 5 milijuna eura ≤ S ≤ 50 milijuna eura. Iskazani poslovnih prihodi koji su manji od 5 milijuna eura tretiraju se kao da iznose 5 milijuna eura. Za otkupljena potraživanja ukupni godišnji poslovni prihodi jesu prosjek ponderiran individualnim izloženostima u skupu izloženosti.
Institucije zamjenjuju ukupne godišnje poslovne prihode ukupnom imovinom grupe na konsolidiranoj razini kada je ukupna imovina bolji pokazatelj veličine društva od ukupnih godišnjih poslovnih prihoda.
5. Kod izloženosti u obliku specijaliziranog financiranja za koje institucija ne može procijeniti PD ili procjene PD-a institucije ne zadovoljavaju zahtjeve iz odjeljka 6., institucija dodjeljuje pondere rizika u skladu s tablicom 1.:
Tablica 1.
Preostali rok do dospijeća
Kategorija 1
Kategorija 2
Kategorija 3
Kategorija 4
Kategorija 5
Kraći od 2,5 godine
50 %
70 %
115 %
250 %
0 %
Jednak ili duži od 2,5 godine
70 %
90 %
115 %
250 %
0 %
Pri dodjeli pondera rizika izloženostima u obliku specijaliziranog financiranja, institucija uzima u obzir sljedeće kriterije: financijsku isplativost, političko i zakonodavno okružje, karakteristike transakcija i/ili imovine, financijsku snagu sponzora i izvođača, uključujući bilo koji oblik novčanih tokova koji proizlaze iz javno-privatnog partnerstva, kao i sigurnosni paket (engl. security package).
6. Za otkupljena potraživanja od trgovačkih društva institucije moraju poštovati zahtjeve iz članka 184. Ako otkupljena potraživanja od trgovačkih društva osim toga zadovoljavaju i zahtjeve iz članka 154. stavka 5. te ako bi za instituciju primjena standarda kvantifikacije rizika za izloženosti prema trgovačkim društvima iz odjeljka 6. za ova potraživanja predstavljala preveliko opterećenje, institucija se može koristiti standardima kvantifikacije rizika za izloženosti prema stanovništvu iz odjeljka 6.
7. Kod otkupljenih potraživanja od trgovačkih društva povratni otkupni diskonti, kolaterali ili djelomična jamstva koja osiguravaju zaštitu od prvoga gubitka zbog neispunjavanja obveza, gubitka s osnove razrjeđivanja ili oboje mogu se tretirati kao pozicije prvoga gubitka u skladu sa sekuritizacijskim okvirom IRB pristupa.
8. Ako institucija pruža kreditnu zaštitu za određeni broj izloženosti pod uvjetom da nastanak statusa neispunjavanja obveza za n-tu izloženost u skupu izloženosti predstavlja osnovu za plaćanje i da taj kreditni događaj dovodi do raskida ugovora, te ako taj proizvod ima vanjsku kreditnu procjenu VIPKR-a, dodjeljuju se ponderi rizika propisani u poglavlju 5. Ako VIPKR proizvodu nije dodijelio procjenu, ponderi rizika za izloženosti uključene u košaricu se zbrajaju, isključujući izloženosti n-1, pri čemu ukupan zbroj očekivanih gubitaka po svakoj izloženosti uključenoj u zbroj pomnožen s 12,5 i ponderiranog iznosa izloženosti uključenih u zbroj ne smije prijeći nominalni iznos zaštite u obliku kreditne izvedenice pomnožen s 12,5. Izloženosti n-1 koje se isključuju iz navedenog zbroja jesu one koje rezultiraju nižim ponderiranim iznosom nego bilo koje druge izloženosti uključene u zbroj. Ponder rizika od 1 250 % dodjeljuje se pozicijama u košarici za koje institucija ne može odrediti ponder rizika prema IRB pristupu.
9. EBA sastavlja nacrt regulatornih tehničkih standarda kojima se pobliže određuje kako institucije uzimaju u obzir faktore iz stavka 5. podstavka 2. pri dodjeli pondera rizika izloženostima u obliku specijaliziranog financiranja.
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt regulatornih tehničkih standarda do 31. prosinca 2014.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
Članak 154.
Iznosi izloženosti ponderirani rizikom za izloženosti prema stanovništvu
1. Iznosi izloženosti ponderirani rizikom za izloženosti prema stanovništvu izračunavaju se prema sljedećim formulama:
pri čemu je ponder rizika (RW) određen na sljedeći način:
i.
za PD = 1, tj. za izloženosti u statusu neispunjavanja obveza; RW je
;
pri čemu je ELBE najbolja procjena očekivanoga gubitka za izloženosti u statusu neispunjavanja obveza od strane institucije u skladu s člankom 181. stavkom 1. točkom (h);
ii.
za 0 PD 1, za bilo koju vrijednost PD-a osim one pod točkom i.
pri čemu:
N(x)
=
označuje funkciju kumulativne distribucije standardne normalne slučajne varijable (tj. vjerojatnost da normalna slučajna varijabla s očekivanom vrijednošću nula i varijancom jedan bude manja ili jednaka x).
G (Z)
=
označuje inverz funkcije kumulativne distribucije standardne normalne slučajne varijable (tj. tako da za vrijednost x vrijedi N(x) = z);
R
=
označuje koeficijent korelacije određen kao
2. Iznos izloženosti ponderiran rizikom za svaku izloženost prema MSP-u iz članka 147. stavka 5. koja zadovoljava zahtjeve iz članaka 202. i 217. može se izračunati u skladu s člankom 153. stavkom 3.
3. Za izloženosti prema stanovništvu osigurane nekretninama koeficijent korelacije (R) u iznosu od 0,15 zamjenjuje iznos dobiven korelacijskom formulom iz stavka 1.
4. Za kvalificirane obnovljive izloženosti prema stanovništvu u skladu s točkama od (a) do (e), koeficijent korelacije (R) od 0,04 zamjenjuje iznos dobiven korelacijskom formulom iz stavka 1.
Izloženosti se smatraju kvalificiranim obnovljivim izloženostima ako zadovoljavaju sljedeće uvjete:
(a)
riječ je o izloženostima prema fizičkim osobama;
(b)
izloženosti su obnovljive, neosigurane te ih u njihovom neiskorištenom iznosu institucija može odmah i bezuvjetno otkazati. U tom smislu, obnovljive izloženosti definirane su kao izloženosti kod kojih postoji mogućnost da iskorišteni iznos varira ovisno o odluci klijenta da posuđuje i otplaćuje, ali do iznosa ograničenja koji je utvrdila institucija. Neiskorištene obveze mogu se smatrati bezuvjetno opozivima ako uvjeti ugovora dopuštaju instituciji da ih otkaže u punom odobrenom iznosu u skladu sa zakonima o zaštiti potrošača i s time povezanim zakonima;
(c)
maksimalna izloženost prema jednoj osobi u potportfelju iznosi 100 000 eura ili manje;
(d)
primjena spomenute korelacije iz ovog stavka ograničena je na portfelje s niskom volatilnošću stopa gubitka u usporedbi s njihovim prosječnim razinama stopa gubitka, posebno za izloženosti unutar raspona niskih vrijednosti PD-a;
(e)
tretman kvalificiranih obnovljivih izloženosti prema stanovništvu u skladu je s rizičnim karakteristikama tog potportfelja.
Iznimno od točke (b), zahtjev da izloženost bude neosigurana ne primjenjuje se na izloženosti po kreditnim linijama koje su osigurane tako da su vezane uz račun na koji se prima plaća. Pritom se iznosi koji se naplaćuju s računa na koji se prima plaća ne smiju uzeti u obzir pri procjeni LGD-a.
Nadležna tijela prate relativnu volatilnost stopa gubitka po potportfeljima kvalificiranih obnovljivih izloženosti prema stanovništvu, kao i na razini ukupnog portfelja kvalificiranih obnovljivih izloženosti prema stanovništvu te razmjenjuju podatke o tipičnim karakteristikama stopa gubitka kvalificiranih obnovljivih izloženosti prema stanovništvu u državama članicama.
5. Da bi se otkupljena potraživanja mogla svrstati u kategoriju izloženosti prema stanovništvu, moraju ispunjavati zahtjeve iz članka 184. te sljedeće uvjete:
(a)
institucija je kupila potraživanja od nepovezane treće osobe te njezina izloženost prema dužniku po tom potraživanju ne uključuje nikakvu izloženost koju je izravno ili neizravno kreirala sama institucija;
(b)
otkupljena potraživanja nastala su pod tržišnim uvjetima između prodavatelja i dužnika; smatra se da potraživanja nisu nastala pod tržišnim uvjetima posebno ako se radi o međusobnim potraživanjima dužnika i prodavatelja koja mogu biti predmet prijeboja;
(c)
institucija koja otkupljuje potraživanja ima pravo na sve prihode koji proizlaze iz otkupljenih potraživanja ili razmjerni udio u tim prihodima;
(d)
portfelj otkupljenih potraživanja dovoljno je diversificiran.
6. Kod otkupljenih potraživanja, povratni otkupni diskonti, kolaterali ili djelomična jamstva koja osiguravaju zaštitu od prvoga gubitka za rizik neispunjavanja obveza, gubitak s osnove razrjeđivanja ili oboje, mogu se tretirati kao pozicija prvoga gubitka u skladu s IRB pristupom iz sekuritizacijskog okvira.
7. Za hibridne skupove izloženosti prema stanovništvu s osnove otkupljenih potraživanja kod kojih institucija koja ih je otkupila ne može razlučiti otkupljena potraživanja koja se odnose na izloženosti osigurane nekretninama i ona koja se odnose na kvalificirane obnovljive izloženosti prema stanovništvu od ostalih izloženosti prema stanovništvu, primjenjuje se funkcija izračuna pondera rizika za izloženosti prema stanovništvu koja rezultira najvišim kapitalnim zahtjevima.
Članak 155.
Iznosi izloženosti ponderirani rizikom za izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja
1. Institucije određuju iznose izloženosti ponderirane rizikom za izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja, isključujući one odbijene u skladu s dijelom drugim ili one koji podliježu ponderu rizika od 250 % u skladu s člankom 48., u skladu s pristupima iz stavaka 2., 3. i 4. ovog članka. Institucija može primijeniti različite pristupe na različite portfelje vlasničkih ulaganja ako i sama institucija u internom procesu upravljanja rizicima koristi različite pristupe. Ako institucija koristi različite pristupe, njezin izbor između PD/LGD pristupa ili pristupa internih modela mora biti dosljedan, kako tijekom vremena tako i u skladu s pristupom koji se primjenjuje za interno upravljanje rizikom odgovarajuće izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja i ne smije biti određen s ciljem regulatorne arbitraže.
Institucije mogu tretirati izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja u društva za pomoćne usluge na isti način kao i ostalu imovinu.
2. Prema jednostavnom pristupu ponderiranja iznos izloženosti ponderiran rizikom izračunava se prema sljedećoj formuli:
,
pri čemu je:
Ponder rizika (RW)= 190 % izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja u društva koja ne kotiraju na burzi u dostatno diversificiranim portfeljima.
Ponder rizika (RW)= 290 % za izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja u društva koja kotiraju na burzi.
Ponder rizika (RW)= 370 % za sve ostale izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja.
Kratke pozicije u gotovini i izvedeni financijski instrumenti koji nisu iz knjige trgovanja mogu se prebiti s dugim pozicijama u istim vlasničkim ulaganjima ako ti instrumenti izričito predstavljaju zaštitu određenih izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja i osiguravaju njihovu zaštitu najmanje još sljedećih godinu dana. Ostale kratke pozicije moraju se tretirati kao da su duge pozicije s primjerenim ponderom rizika koji se množi s apsolutnom vrijednošću svake pozicije. U slučaju ročne neusklađenosti pojedinih pozicija primjenjuje se metoda kao i za izloženosti prema trgovačkim društvima iz članka 162. stavka 5.
Institucije mogu priznati nematerijalnu kreditnu zaštitu primljenu za izloženost na osnovi vlasničkih ulaganja u skladu s metodama iz poglavlja 4.
3. Prema PD/LGD pristupu iznosi izloženosti ponderirani rizikom izračunavaju se u skladu s formulama iz članka 153. stavka 1. Ako institucije nemaju dovoljno informacija za uporabu definicije nastanka statusa neispunjavanja obveza iz članka 178., ponderu rizika dodjeljuje se faktor prilagodbe od 1,5.
Na razini pojedinačne izloženosti zbroj očekivanoga gubitka pomnožen s 12,5 i iznosa izloženosti ponderiranog rizikom ne smije prijeći vrijednost izloženosti pomnoženu s 12,5.
Institucije mogu priznati nematerijalnu kreditnu zaštitu primljenu za izloženost na osnovi vlasničkih ulaganja u skladu s metodama iz poglavlja 4. Pritom LGD za izloženosti prema pružatelju zaštite iznosi 90 %. Za izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja u društva koja ne kotiraju na burzi u dostatno diversificiranim portfeljima može se primijeniti LGD od 65 %. Za tu svrhu M iznosi 5 godina.
4. Prema pristupu internih modela iznos izloženosti ponderiran rizikom predstavlja potencijalan gubitak po svim izloženostima na osnovi vlasničkih ulaganja institucije koji je izračunat upotrebom internih modela vrijednosti adherentne riziku uz 99. percentil, jednostrani interval pouzdanosti za razlike između tromjesečnih povrata i odgovarajuće nerizične stope izračunate na dugoročnom uzorku podataka, pomnožen s 12,5. Iznosi izloženosti ponderirani rizikom na razini portfelja vlasničkih vrijednosnih papira ne smiju biti niži od ukupnog zbroja sljedećega:
(a)
iznosa izloženosti ponderiranih rizikom zahtijevanih u skladu s PD/LGD pristupom; i
(b)
odgovarajućeg iznosa očekivanoga gubitka pomnoženog s 12,5.
Iznosi iz točaka (a) i (b) izračunavaju se na osnovi vrijednosti PD-a iz članka 165. stavka 1. i odgovarajućih vrijednosti LGD-a iz članka 165. stavka 2.
Institucije mogu priznati nematerijalnu kreditnu zaštitu primljenu za izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja.
Članak 156.
Iznos izloženosti ponderiran rizikom za ostalu imovinu
Iznosi izloženosti ponderirani rizikom za ostalu imovinu izračunavaju se u skladu sa sljedećom formulom:
,
osim:
(a)
gotovine i ekvivalenata gotovine te zlatnih poluga koje su u vlastitom trezoru ili na posebnoj lokaciji u količini koja je pokrivena obvezama na istoj osnovi, a u tom se slučaju dodjeljuje ponder rizika 0 %;
(b)
ako je izloženost ostatak vrijednosti imovine dane u najam, a u tom se slučaju izračunava na sljedeći način:
pri čemu je t veći od 1 i najbliži broju cijelih godina preostalog najma.
Pododjeljak 3.
Izračun iznosa izloženosti ponderiranih razrjeđivačkim rizikom za otkupljena potraživanja
Članak 157.
Iznosi izloženosti ponderirani razrjeđivačkim rizikom za otkupljena potraživanja
1. Institucije izračunavaju iznose izloženosti ponderirane razrjeđivačkim rizikom za otkupljena potraživanja od trgovačkih društava i stanovništva u skladu s formulom iz članka 153. stavka 1.
2. Institucije određuju ulazne parametre PD i LGD u skladu s odjeljkom 4.
3. Institucije određuju vrijednost izloženosti u skladu s odjeljkom 5.
4. Za potrebe ovog članka vrijednost M je 1 godina.
5. Nadležna tijela izuzimaju instituciju iz izračunavanja i priznavanja iznosa izloženosti ponderiranih razrjeđivačkim rizikom za vrstu izloženosti koja je nastala na osnovi otkupljenih potraživanja od trgovačkih društava ili stanovništva ako je institucija nadležnom tijelu na zadovoljavajući način dokazala da za nju razrjeđivački rizik nije značajan za tu vrstu izloženosti.
Odjeljak 3.
Iznosi očekivanoga gubitka
Članak 158.
Tretman po vrstama izloženosti
1. Za izračun iznosa očekivanoga gubitka za svaku se izloženost kao ulazni parametri upotrebljavaju isti iznosi PD-a, LGD-a i vrijednost izloženosti koji su upotrijebljeni za izračun iznosa izloženosti ponderiranih rizikom iz članka 151.
2. Iznosi očekivanoga gubitka za sekuritizacijske izloženosti izračunavaju se u skladu s poglavljem 5.
3. Iznos očekivanoga gubitka za izloženosti koje su raspoređene u kategoriju izloženosti „ostala imovina” iz članka 147. stavka 2. točke (g) jest nula.
4. Iznosi očekivanoga gubitka za izloženosti u obliku dionica ili udjela u CIU iz članka 152. izračunavaju se u skladu s metodama iz ovog članka.
5. Očekivani gubitak (EL) i iznosi očekivanoga gubitka za izloženosti prema trgovačkim društvima, institucijama, središnjim državama i središnjim bankama, odnosno izloženosti prema stanovništvu izračunavaju se primjenom sljedećih formula:
Iznos očekivanoga gubitka
=
EL pomnožen vrijednošću izloženosti
Za izloženosti u statusu neispunjavanja obveza (PD = 100 %) kada institucije upotrebljavaju vlastite procjene LGD-a, EL jest ELBE, pri čemu ELBE označuje najbolju procjenu očekivanoga gubitka za izloženosti u statusu neispunjavanja obveza u skladu s člankom 181. stavkom 1. točkom (h).
Za izloženosti na koje se primjenjuje tretman iz članka 153. stavka 3. EL iznosi 0 %.
6. Za izloženosti u obliku specijaliziranog financiranja, u slučajevima kada institucije za dodjelu pondera rizika primjenjuju metode iz članka 153. stavka 5., iznos očekivanoga gubitka izračunava se primjenom postotaka u skladu s tablicom 2.
Tablica 2.
Preostali rok do dospijeća
Kategorija 1
Kategorija 2
Kategorija 3
Kategorija 4
Kategorija 5
Kraći od 2,5 godine
0 %
0,4 %
2,8 %
8 %
50 %
Jednak ili duži od 2,5 godine
0,4 %
0,8 %
2,8 %
8 %
50 %
7. Kada za izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja institucija izračunava iznose izloženosti ponderirane rizikom primjenom jednostavnog pristupa ponderiranja, iznosi očekivanoga gubitka izračunavaju se primjenom sljedeće formule:
pri čemu su vrijednosti EL-a sljedeće:
Očekivani gubitak (EL)= 0,8 % za izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja u društva koja ne kotiraju na burzi u dostatno diversificiranom portfelju
Očekivani gubitak (EL)= 0,8 % za izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja u društva koja kotiraju na burzi
Očekivani gubitak (EL)= 2,4 % za ostale izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja.
8. Kada za izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja institucija izračunava iznose izloženosti ponderirane rizikom primjenom PD/LGD pristupa, očekivani gubitak i iznosi očekivanoga gubitka izračunavaju se primjenom sljedećih formula:
9. Kada za izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja institucija izračunava iznose izloženosti ponderirane rizikom primjenom pristupa internih modela, iznos očekivanoga gubitka iznosi nula.
10. Iznos očekivanoga gubitka za razrjeđivački rizik otkupljenih potraživanja izračunava se primjenom sljedeće formule:
Članak 159.
Tretman iznosa očekivanoga gubitka
Institucije su dužne oduzeti iznose očekivanoga gubitka izračunate u skladu s člankom 158. stavcima 5., 6. i 10. od općih i specifičnih ispravaka vrijednosti za kreditni rizik i dodatnih vrijednosnih usklađenja u skladu s člancima 34. i 110. i ostalim smanjenjima regulatornog kapitala koja se odnose na te izloženosti. Diskont vezan uz bilančne izloženosti otkupljene u statusu neispunjavanja obveza u skladu s člankom 166. stavkom 1. tretira se na isti način kao specifični ispravci vrijednosti za kreditni rizik. Specifični ispravci vrijednosti za kreditni rizik u vezi s izloženostima sa statusom neispunjavanja obveza ne smiju se upotrebljavati za pokriće iznosa očekivanoga gubitka iz ostalih izloženosti. Iznosi očekivanoga gubitka za sekuritizirane izloženosti te opći i specifični ispravci vrijednosti za kreditni rizik koji se odnose na te izloženosti nisu uključeni u taj izračun.
Odjeljak 4.
PD, LGD i efektivno dospijeće
Pododjeljak 1.
Izloženosti prema trgovačkim društvima, institucijama, središnjim državama i središnjim bankama
Članak 160.
Vjerojatnost nastanka statusa neispunjavanja obveza (PD)
1. PD za dužnike iz kategorija izloženosti prema trgovačkim društvima i institucijama iznosi najmanje 0,03 %.
2. Za otkupljena potraživanja od trgovačkih društava za koje institucija ne može procjenjivati PD ili za koja njezine procjene PD-a ne ispunjavaju uvjete iz odjeljka 6., PD se utvrđuje u skladu sa sljedećim metodama:
(a)
za nadređene izloženosti s osnove otkupljenih potraživanja od trgovačkih društava PD je jednak procjeni EL-a od strane institucije podijeljenoj s LGD-om tih potraživanja;
(b)
za podređene izloženosti s osnove otkupljenih potraživanja od trgovačkih društava PD je jednak procjeni EL-a od strane institucije;
(c)
institucija koja je dobila odobrenje nadležnog tijela za primjenu vlastitih procjena LGD-a za izloženosti prema trgovačkim društvima u skladu s člankom 143. i koja može rastaviti procijenjeni EL za otkupljena potraživanja od trgovačkih društava na PD i LGD na način koji nadležno tijelo smatra pouzdanim, može primjenjivati procjenu PD-a koja proizlazi iz tog rastavljanja.
3. PD dužnika sa statusom neispunjavanja obveza iznosi 100 %.
4. Institucije mogu uzeti u obzir nematerijalnu kreditnu zaštitu kroz PD u skladu s odredbama poglavlja 4. Za razrjeđivački rizik, osim pružatelja zaštite iz članka 201. stavka 1. točke (g), prodavatelj otkupljenih potraživanja priznaje se ako ispunjava sljedeće uvjete:
(a)
trgovačko društvo koje ima kreditnu procjenu VIPKR-a za koju je EBA utvrdila da pripada najmanje 3. stupnju kreditne kvalitete prema pravilima za ponderiranje izloženosti prema trgovačkim društvima u skladu s poglavljem 2.;
(b)
trgovačko društvo koje, u slučaju kada institucije iznose izloženosti ponderirane rizikom i iznose očekivanoga gubitka izračunavaju prema IRB pristupu, nema kreditnu procjenu priznatog VIPKR-a i koje je interno rangirano tako da njegov PD prema internom rejtingu odgovara kreditnoj procjeni vanjskih institucija za procjenu kreditnog rizika za koji je EBA utvrdila da pripada najmanje 3. stupnju kreditne kvalitete po pravilima za ponderiranje izloženosti prema trgovačkim društvima u skladu s poglavljem 2.
5. Institucije koje upotrebljavaju vlastite procjene LGD-a mogu priznati nematerijalnu kreditnu zaštitu tako da prilagode PD u skladu s člankom 161. stavkom 3.
6. Za razrjeđivački rizik otkupljenih potraživanja od trgovačkih društava PD je jednak procijenjenom EL-u za razrjeđivački rizik. Institucija koja je dobila odobrenje nadležnog tijela za primjenu vlastitih procjena LGD-a za izloženosti prema trgovačkim društvima u skladu s člankom 143. i koja može rastaviti procijenjeni EL za razrjeđivački rizik otkupljenih potraživanja od trgovačkih društava na PD i LGD na način koji nadležno tijelo smatra pouzdanim može primjenjivati procjenu PD-a koja proizlazi iz tog rastavljanja. Institucije mogu priznati nematerijalnu kreditnu zaštitu kroz PD u skladu s odredbama u poglavlju 4. Za razrjeđivački rizik, osim pružatelja zaštite iz članka 201. stavka 1. točke (g), prodavatelj otkupljenih potraživanja priznaje se ako su ispunjeni uvjeti iz stavka 4.
7. Iznimno od članka 201. stavka 1. točke (g), trgovačka društva koja ispunjavaju uvjete iz stavka 4. mogu se priznati.
Institucija koja je dobila odobrenje nadležnog tijela za primjenu vlastitih procjena LGD-a u skladu s člankom 143. za razrjeđivački rizik otkupljenih potraživanja od trgovačkih društava može priznati nematerijalnu kreditnu zaštitu tako da prilagodi PD u skladu s člankom 161. stavkom 3.
Članak 161.
Gubitak zbog nastanka statusa neispunjavanja obveza (LGD)
1. Institucije su dužne koristiti se sljedećim vrijednostima LGD-a:
(a)
za nadređene izloženosti bez priznatog kolaterala: 45 %;
(b)
za podređene izloženosti bez priznatog kolaterala: 75 %;
(c)
institucije mogu priznati materijalnu i nematerijalnu kreditnu zaštitu kroz LGD u skladu s poglavljem 4.;
(d)
pokrivenim obveznicama na koje se može primijeniti tretman iz članka 129. stavka 4. ili 5. može se dodijeliti LGD u iznosu od 11,25 %;
(e)
za nadređene izloženosti s osnove otkupljenih potraživanja od trgovačkih društava za koje institucija ne može procjenjivati PD ili za koje njezine procjene PD-a ne ispunjavaju uvjete iz odjeljka 6.: 45 %;
(f)
za podređene izloženosti s osnove otkupljenih potraživanja od trgovačkih društava za koje institucija ne može procjenjivati PD ili za koje njezine procjene PD-a ne ispunjavaju uvjete iz odjeljka 6.: 100 %;
(g)
za razrjeđivački rizik za otkupljena potraživanja od trgovačkih društava: 75 %.
2. Za razrjeđivački rizik i rizik nastanka statusa neispunjavanja obveza, ako je institucija dobila odobrenje nadležnog tijela za primjenu vlastitih procjena LGD-a za kategoriju izloženosti prema trgovačkim društvima u skladu s člankom 143. i ako može rastaviti procijenjeni EL za otkupljena potraživanja od trgovačkih društava na PD i LGD na način koji nadležno tijelo smatra pouzdanim, institucija može primjenjivati procjenu LGD-a za otkupljena potraživanja od trgovačkih društava.
3. Ako je institucija dobila odobrenje nadležnog tijela za primjenu vlastitih procjena LGD-a za izloženosti prema trgovačkim društvima, institucijama, središnjim državama i središnjim bankama u skladu s člankom 143., nematerijalna kreditna zaštita može se priznati tako da se prilagodi PD ili LGD, pri čemu je institucija dužna ispunjavati zahtjeve iz odjeljka 6. i dobiti odobrenje nadležnih tijela. Institucija ne smije izloženostima osiguranima jamstvima dodijeliti prilagođeni PD ili LGD takav da prilagođeni ponder rizika bude niži od onog za usporedivu izravnu izloženost prema davatelju jamstva.
4. Za potrebe društava iz članka 153. stavka 3. LGD za usporedivu izravnu izloženost prema pružatelju zaštite jest LGD neosigurane izloženosti prema davatelju jamstva ili LGD neosigurane izloženosti prema dužniku, ovisno o tome, u slučaju da i za davatelja jamstva i za dužnika nastane status neispunjavanja obveza za trajanja osigurane transakcije, upućuju li dostupni dokazi i struktura jamstva na to da će naplaćeni iznos ovisiti o financijskom stanju davatelja jamstva, odnosno dužnika.
Članak 162.
Efektivno dospijeće
1. Institucije koje nisu dobile odobrenje za primjenu vlastitih LGD-a i konverzijskih faktora za izloženosti prema trgovačkim društvima, institucijama, središnjim državama i središnjim bankama dužne su dodijeliti izloženostima koje proizlaze iz repo transakcija ili transakcija pozajmljivanja vrijednosnih papira ili robe drugoj ugovornoj strani ili od druge ugovorne strane M od 0,5 godina, a svim ostalim izloženostima M od 2,5 godine.
Umjesto toga, u postupku davanja odobrenja iz članka 143. nadležna tijela odlučuju hoće li institucija primjenjivati efektivno dospijeće (M) za svaku izloženost u skladu sa stavkom 2.
2. Institucije koje su dobile odobrenje nadležnog tijela za primjenu vlastitih LGD-a i konverzijskih faktora za izloženosti prema trgovačkim društvima, institucijama ili središnjim državama i središnjim bankama u skladu s člankom 143. dužne su izračunavati M za svaku od tih izloženosti kako je navedeno u točkama od (a) do (e) ovog stavka i pridržavajući se stavaka od 3. do 5 ovog članka. M ne može biti veći od 5 godina osim u slučajevima iz članka 384. stavka 1., kada se upotrebljava M koji je tamo određen:
(a)
za instrument za koji je definirana otplatna tablica novčanih tokova M se izračunava prema sljedećoj formuli:
pri čemu CFt označuje ugovorno određene novčane tokove (glavnica, kamate i naknade) koje je dužnik obvezan platiti u razdoblju t;
(b)
za izvedenice iz standardiziranog sporazuma o netiranju M se izračunava kao ponderirani prosjek preostalog roka do dospijeća izloženosti, ali ne može biti manji od jedne godine, a kao ponder se primjenjuje zamišljeni iznos svake izloženosti;
(c)
za izloženosti proizašle iz transakcija s potpuno ili gotovo potpuno osiguranim izvedenim financijskim instrumentima iz Priloga II. i potpuno ili gotovo potpuno osiguranih maržnih kredita koji su predmet standardiziranog sporazuma o netiranju, M se izračunava kao ponderirani prosjek preostalog roka do dospijeća transakcija, ali ne može biti manji od 10 dana;
(d)
za repo transakcije i transakcije pozajmljivanja vrijednosnih papira ili robe drugoj ugovornoj strani ili od druge ugovorne strane koje su predmet standardiziranog sporazuma o netiranju, M se izračunava kao ponderirani prosjek preostalog roka do dospijeća transakcija, ali ne može biti manji od 5 dana. Kao ponder primjenjuje se zamišljeni iznos svake izloženosti;
(e)
institucija koja je dobila odobrenje nadležnog tijela u skladu s člankom 143. za primjenu vlastite procjene PD-a za otkupljena potraživanja od trgovačkih društava, za iskorištene iznose iz okvirnog ugovora o otkupu potraživanja M je jednak ponderiranom prosjeku dospijeća izloženosti s osnove otkupljenih potraživanja, ali ne može biti manji od 90 dana. Tako izračunata vrijednost M primjenjuje se i za neiskorištene iznose iz okvirnog ugovora o otkupu potraživanja ako taj ugovor sadrži odredbe, pokretače prijevremene isplate ili druge karakteristike koje instituciju koja otkupljuje potraživanja štite od značajnog pogoršanja kvalitete budućih potraživanja za koja postoji obveza otkupa za trajanja ugovora. Ako ne postoji takva učinkovita zaštita, M se za neiskorištene iznose izračunava kao zbroj najdužega mogućeg dospijeća potencijalno otkupljenog potraživanja prema okvirnom ugovoru o otkupu potraživanja i preostalog roka do dospijeća okvirnog ugovora o otkupu potraživanja, ali ne može biti manji od 90 dana;
(f)
za sve druge instrumente koji nisu navedeni u ovom stavku ili kada institucija ne može izračunati M na način propisan u točki (a), M se postavlja na najduže preostalo vrijeme (u godinama) koje je dužniku određeno za ispunjenje njegovih ugovornih obveza, ali ne na manje od godinu dana;
(g)
za institucije koje za izračun vrijednosti izloženosti primjenjuju metodu internog modela iz poglavlja 6. odjeljka 6., M se za izloženosti za koje institucije primjenjuju tu metodu i za koje je najduže dospijeće ugovora koji pripada skupu za netiranje duže od jedne godine izračunava prema sljedećoj formuli:
u kojoj je:
= indikatorska varijabla (engl. dummy variable) čija je vrijednost u budućem razdoblju tk jednaka 0 ako je tk 1 godine, odnosno jednaka 1 ako je tk ≤ 1
= očekivani iznos izloženosti u budućem razdoblju tk;
= efektivna očekivana izloženost u budućem razdoblju tk;
= nerizični diskontni faktor za buduće razdoblje tk; ;
(h)
institucija koja primjenjuje interni model za izračunavanje tržišne prilagodbe kreditnom vrednovanju rizika druge ugovorne strane (CVA) može, uz odobrenje nadležnih tijela, kao M upotrijebiti efektivno trajanje prema procjeni internog modela.
U skladu sa stavkom 2. za skupove za netiranje u kojima svi ugovori imaju izvorni rok dospijeća kraći od jedne godine, primjenjuje se formula iz točke (a);
(i)
za institucije koje primjenjuju metodu internog modela iz poglavlja 6. odjeljka 6. za izračun vrijednosti izloženosti i koje imaju odobrenje za primjenu internog modela za specifični pozicijski rizik dužničkih pozicija iz knjige trgovanja u skladu s dijelom 3. glavom IV. poglavljem 5., M iznosi 1 u formuli iz članka 153. stavka 1., pod uvjetom da institucija može dokazati nadležnim tijelima da njezin interni model za specifični pozicijski rizik dužničkih pozicija iz knjige trgovanja primijenjen u članku 383. sadrži učinke migracije među rejtinzima;
(j)
za potrebe članka 153. stavka 3. M je jednak efektivnom dospijeću kreditne zaštite, ali ne može biti manji od godinu dana.
3. Ako je ugovorom uređeno svakodnevno utvrđivanje marže i svakodnevna revalorizacija te ako je ugovorom dopuštena trenutačna likvidacija ili namira putem kolaterala u slučaju nastanka statusa neispunjavanja obveza ili izostanka nadoplate marže, M iznosi najmanje jedan dan:
(a)
za potpuno ili gotovo potpuno osigurane izvedene financijske instrumente iz Priloga II.;
(b)
za potpuno ili gotovo potpuno osigurane maržne kredite;
(c)
za repo transakcije, transakcije pozajmljivanja vrijednosnih papira ili robe drugoj ugovornoj strani ili od druge ugovorne strane.
Osim toga, za kvalificirane kratkoročne izloženosti koje nisu dio kontinuiranog financiranja dužnika od strane institucije, M iznosi najmanje jedan dan. Kvalificirane kratkoročne izloženosti uključuju sljedeće:
(a)
izloženosti prema institucijama koje proizlaze iz namire deviznih obveza;
(b)
kratkoročne transakcije financiranja trgovine koje se automatski likvidiraju, a koje su povezane s razmjenom robe ili usluga s preostalim rokom do dospijeća do jedne godine kako je navedeno u članku 4. stavku 1. točki (80);
(c)
izloženosti koje proizlaze iz namire kupnje ili prodaje vrijednosnih papira unutar uobičajenog roka isporuke ili dva radna dana;
(d)
izloženosti koje proizlaze iz gotovinske namire putem elektroničkog prijenosa i namire elektroničkih platnih transakcija i unaprijed plaćenih troškova, uključujući prekoračenja koja proizlaze iz neuspješnih transakcija koje ne prelaze kratak, unaprijed utvrđen broj radnih dana.
4. Za izloženosti prema trgovačkim društvima koja se nalaze u Uniji, a čiji su konsolidirani poslovni prihodi i konsolidirana imovina manji od 500 milijuna eura, institucije mogu odabrati da M dosljedno određuju kako je navedeno u stavku 1. umjesto da primjenjuju stavak 2. Institucije mogu zamijeniti 500 milijuna eura s ukupnom imovinom od 1 000 milijuna eura za trgovačka društva koja u prvom redu posjeduju i iznajmljuju stambene nekretnine u svrhe koje nisu špekulativne.
5. S ročnim neusklađenostima postupa se na način naveden u poglavlju 4.
Pododjeljak 2.
Izloženosti prema stanovništvu
Članak 163.
Vjerojatnost nastanka statusa neispunjavanja obveza (PD)
1. PD za pojedinu izloženost iznosi najmanje 0,03 %.
2. PD dužnika ili, ako se primjenjuje pristup zasnovan na proizvodu, PD izloženosti sa statusom neispunjavanja obveza iznosi 100 %.
3. Za razrjeđivački rizik otkupljenih potraživanja PD je jednak procijenjenom EL-u za razrjeđivački rizik. Ako institucija može rastaviti procijenjeni EL za razrjeđivački rizik otkupljenih potraživanja na PD i LGD na način koji nadležna tijela smatraju pouzdanim, institucija može primjenjivati procjenu PD-a.
4. Nematerijalna kreditna zaštita može se uzeti u obzir tako da se PD prilagodi, u skladu s člankom 164. stavkom 2. Za razrjeđivački rizik, osim pružatelja zaštite iz članka 201. stavka 1. točke (g), prodavatelj otkupljenih potraživanja priznaje se ako su ispunjeni uvjeti iz članka 160. stavka 4.
Članak 164.
Gubitak zbog nastanka statusa neispunjavanja obveza (LGD)
1. Institucije su dužne same utvrđivati vlastite procjene LGD-a, pri čemu su dužne ispunjavati zahtjeve iz odjeljka 6. i dobiti odobrenje nadležnih tijela u skladu s člankom 143. Za razrjeđivački rizik otkupljenih potraživanja LGD iznosi 75 %. Ako institucija može rastaviti procijenjeni EL za razrjeđivački rizik otkupljenih potraživanja na PD i LGD na pouzdan način, institucija može primjenjivati vlastitu procjenu LGD-a.
2. Institucija može priznati nematerijalnu kreditnu zaštitu tako da prilagodi procjene PD-a ili LGD-a, pri čemu mora ispuniti zahtjeve iz članka 183. stavaka 1., 2. i 3. te dobiti odobrenje nadležnih tijela, bilo za pojedinačnu izloženost ili skup izloženosti. Institucija ne smije izloženostima osiguranima jamstvima dodijeliti prilagođeni PD ili LGD takav da prilagođeni ponder rizika bude niži od onog za usporedivu izravnu izloženost prema davatelju jamstva.
3. Za potrebe članka 154. stavka 2., LGD za usporedivu izravnu izloženost prema pružatelju zaštite iz članka 153. stavka 3. jest LGD neosigurane izloženosti prema davatelju jamstva ili LGD neosigurane izloženosti prema dužniku, ovisno o tome, u slučaju da i za davatelja jamstva i za dužnika nastane status neispunjavanja obveza za trajanja osigurane transakcije, upućuju li dostupni dokazi i struktura jamstva na to da će naplaćeni iznos ovisiti o financijskom stanju davatelja jamstva, odnosno dužnika.
4. Prosječni LGD ponderiran visinom izloženosti za sve izloženosti prema stanovništvu osigurane stambenim nekretninama koje ne ostvaruju korist od jamstava središnjih država ne smije biti niži od 10 %.
Prosječni LGD ponderiran visinom izloženosti za sve izloženosti prema stanovništvu osigurane poslovnim nekretninama koje ne ostvaruju korist od jamstava središnjih država ne smije biti niži od 15 %.
5. Na osnovi podataka prikupljenih u skladu s člankom 101. i uzimajući u obzir buduća kretanja na tržištu nekretnina i druge relevantne pokazatelje, nadležna tijela redovito, a najmanje jednom godišnje, procjenjuju jesu li minimalne vrijednosti LGD-a iz stavka 4. ovog članka primjerene za izloženosti osigurane stambenim ili poslovnim nekretninama koje se nalaze na njihovom državnom području. Nadležna tijela mogu, vodeći računa o pitanjima financijske stabilnosti, odrediti više minimalne vrijednosti prosječnog LGD-a ponderiranog visinom izloženosti za izloženosti osigurane nekretninama na njihovom državnom području.
Nadležna tijela obavješćuju EBA-u o svim promjenama minimalnog LGD-a koje donesu u skladu s prvim podstavkom, a EBA objavljuje te vrijednosti LGD-a.
6. EBA sastavlja nacrt regulatornih tehničkih standarda kojima se pobliže određuju uvjeti koje nadležna tijela uzimaju u obzir pri određivanju viših minimalnih vrijednosti LGD-a.
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt regulatornih tehničkih standarda do 31. prosinca 2014.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
7. Institucije jedne države članice primjenjuju više minimalne vrijednosti LGD-a koje su odredila nadležna tijela druge države članice na izloženosti osigurane nekretninama koje se nalaze u toj državi članici.
Pododjeljak 3.
Izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja na koje se primjenjuje PD/LGD metoda
Članak 165.
Izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja na koje se primjenjuje PD/LGD metoda
1. PD se utvrđuje u skladu s metodama koje se primjenjuju na izloženosti prema trgovačkim društvima.
PD iznosi najmanje:
(a)
0,09 % za izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja u društva koja kotiraju na burzi i predstavljaju dio dugoročnoga poslovnog odnosa s klijentom;
(b)
0,09 % za izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja u društva koja ne kotiraju na burzi i kod kojih se povrati na ulaganja temelje na redovitim i periodičnim novčanim tokovima, a ne na kapitalnim dobicima;
(c)
0,40 % za izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja u društva koja kotiraju na burzi, uključujući ostale kratke pozicije iz članka 155. stavka 2.;
(d)
1,25 % za sve ostale izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja, uključujući ostale kratke pozicije iz članka 155. stavka 2.
2. Izloženostima na osnovi vlasničkih ulaganja u društva koja ne kotiraju na burzi u dostatno diversificiranom portfelju može se dodijeliti LGD u iznosu od 65 %. Svim ostalim takvim izloženostima dodjeljuje se LGD u iznosu od 90 %.
3. Svim izloženostima dodjeljuje se M od 5 godina.
Odjeljak 5.
Iznos izloženosti
Članak 166.
Izloženosti prema trgovačkim društvima, institucijama, središnjim državama i središnjim bankama te izloženosti prema stanovništvu
1. Ako nije određeno drukčije, vrijednost izloženosti bilančnih pozicija jednaka je računovodstvenoj vrijednosti određenoj bez uzimanja u obzir bilo kojih izvršenih ispravaka vrijednosti za kreditni rizik.
Ovo se pravilo primjenjuje i na imovinu kupljenu po cijeni različitoj od iznosa koji se duguje.
Za kupljenu se imovinu razlika između iznosa koji se duguje i računovodstvene vrijednosti preostale nakon primjene specifičnih ispravaka vrijednosti za kreditni rizik koja je evidentirana u bilanci institucija označuje kao diskont ako je iznos koji se duguje veći, odnosno kao premija, ako je taj iznos manji.
2. Ako institucije primjenjuju standardizirani sporazum o netiranju za repo transakcije ili transakcije pozajmljivanja vrijednosnih papira ili robe drugoj ugovornoj strani ili od druge ugovorne strane, vrijednost izloženosti izračunava se u skladu s poglavljem 4 ili 6.
3. Institucije su dužne za potrebe izračuna vrijednosti izloženosti bilančnim netiranjem kredita i depozita iskazanih u bilanci institucije postupati u skladu s metodama navedenim u poglavlju 4.
4. Vrijednost izloženosti za najam diskontirana je vrijednost minimalnih plaćanja najma. Minimalna plaćanja najma obuhvaćaju plaćanja tijekom razdoblja najma koja je najmoprimac dužan ili bi mogao biti dužan izvršiti, uključujući i opcije kupnje predmeta najma za koje se već pri sklapanju ugovora o najmu može zaključiti da će se realizirati. Ako se od neke druge osobe, a ne od najmoprimca može zahtijevati plaćanje u vezi s ostatkom vrijednosti imovine dane u najam i ako ta obveza plaćanja ispunjava niz uvjeta iz članka 201. u vezi s priznavanjem pružatelja zaštite, kao i zahtjeve za priznavanje ostalih vrsta jamstava iz članka 213., obveza plaćanja može se uzeti u obzir kao nematerijalna kreditna zaštita u skladu s poglavljem 4.
5. U slučaju ugovora navedenog u Prilogu II., vrijednost izloženosti određuje se metodama navedenima u poglavlju 6. i ne uzima u obzir izvršene ispravke vrijednosti za kreditni rizik.
6. Vrijednost izloženosti za izračun iznosa izloženosti ponderiranih rizikom za otkupljena potraživanja vrijednost je izloženosti utvrđena u skladu sa stavkom 1. umanjena za kapitalne zahtjeve za razrjeđivački rizik prije primjene tehnika smanjenja kreditnog rizika.
7. U slučajevima kada je izloženost u obliku vrijednosnih papira ili robe, prodanih, ponuđenih kao kolateral ili danih u zajam na temelju repo transakcija ili transakcija pozajmljivanja vrijednosnih papira ili robe drugoj ugovornoj strani ili od druge ugovorne strane, transakcija s dugim rokom namire i maržnih kredita, vrijednost izloženosti jest vrijednost vrijednosnih papira ili robe utvrđena u skladu s člankom 24. Ako se primjenjuje složena metoda financijskoga kolaterala iz članka 223., vrijednost izloženosti povećava se za korektivni faktor za vrijednosne papire odnosno robu koji je naveden u članku 223. Vrijednost izloženosti repo transakcija, transakcija pozajmljivanja vrijednosnih papira ili robe drugoj ugovornoj strani ili od druge ugovorne strane, transakcija s dugim rokom namire te maržnih kredita može se odrediti u skladu s poglavljem 6. ili člankom 220. stavkom 2.
8. Za sljedeće stavke vrijednost izloženosti izračunava se kao odobreni, a neiskorišteni iznos pomnožen s konverzijskim faktorom. Institucije su dužne koristiti se sljedećim konverzijskim faktorima u skladu s člankom 151. stavkom 8. za izloženosti prema trgovačkim društvima, institucijama, središnjim državama i središnjim bankama:
(a)
za kreditne linije koje institucija može u svakom trenutku bezuvjetno opozvati bez prethodne obavijesti dužniku ili koje automatski prestaju nastupom ugovorenih okolnosti vezanih uz pogoršanje kreditne sposobnosti dužnika primjenjivat će se konverzijski faktor od 0 %. Da bi mogle primijeniti konverzijski faktor od 0 %, institucije su dužne aktivno pratiti financijsko stanje dužnika i uspostaviti sustave unutarnjih kontrola koji će omogućiti pravodobno utvrđivanje pogoršanja kreditne kvalitete dužnika. Neiskorištene kreditne linije mogu se smatrati bezuvjetno opozivima ako ih na temelju propisa o zaštiti potrošača institucija može opozvati;
(b)
konverzijski faktor od 20 % za kratkoročne dokumentarne akreditive povezane s kretanjem robe za instituciju koja je izdala te za instituciju koja je potvrdila akreditiv;
(c)
za neiskorištene preuzete obveze kupnje za otkupljena obnovljiva potraživanja koje institucija može bezuvjetno opozvati bez prethodne obavijesti ili koje automatski prestaju nastupom ugovornih okolnosti, primjenjuje se konverzijski faktor od 0 %. Da bi mogle primijeniti konverzijski faktor od 0 %, institucije su dužne aktivno pratiti financijsko stanje dužnika i uspostaviti sustave unutarnjih kontrola koji će omogućiti pravodobno utvrđivanje pogoršanja kreditne kvalitete dužnika;
(d)
za ostale kreditne linije te preuzete izvanbilančne obveze s osnove izdanja kratkoročnih obveznica i obnovljivih obveza s osnove pružanja usluge provedbe ponude, odnosno prodaje srednjoročnih obveznica uz obvezu otkupa, primjenjuje se konverzijski faktor od 75 %.
(e)
Institucije koje ispunjavaju zahtjeve za primjenu vlastitih procjena konverzijskih faktora iz odjeljka 6. mogu se, uz odobrenje nadležnih tijela, koristiti vlastitim procjenama konverzijskih faktora za različite vrste proizvoda iz točaka od (a) do (d).
9. Ako se institucija ugovorom kojim je preuzela izvanbilančnu obvezu obvezala na preuzimanje nove izvanbilančne obveze, dužna je primjenjivati niži od dva konverzijska faktora primjenjiva na pojedinačnu izvanbilančnu obvezu.
10. Za sve izvanbilančne stavke osim onih iz stavaka od 1. do 8., vrijednost izloženosti jest sljedeći postotak njihove vrijednosti:
(a)
100 % za izvanbilančne stavke visokog rizika;
(b)
50 % za izvanbilančne stavke srednjeg rizika;
(c)
20 % za izvanbilančne stavke srednjeg/nižeg rizika;
(d)
0 % za izvanbilančne stavke niskog rizika.
Za potrebe ovog stavka izvanbilančne se stavke svrstavaju u kategoriju rizika u skladu s Prilogom I.
Članak 167.
Izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja
1. Vrijednost izloženosti za kategoriju izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja jest računovodstvena vrijednost preostala nakon primjene specifičnih ispravaka vrijednosti za kreditni rizik.
2. Vrijednost izloženosti za kategoriju izvanbilančnih izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja jest njihova nominalna vrijednost umanjena za specifične ispravke vrijednosti za kreditni rizik za te izloženosti.
Članak 168.
Ostala imovina
Vrijednost izloženosti za kategoriju izloženosti po ostaloj imovini jest računovodstvena vrijednost preostala nakon primjene specifičnih ispravaka vrijednosti za kreditni rizik.
Odjeljak 6.
Zahtjevi za primjenu IRB pristupa
Pododjeljak 1.
Rejting-sustavi
Članak 169.
Opća načela
1. Ako institucija primjenjuje više rejting-sustava, dužna je dokumentirati kriterije za raspoređivanje dužnika ili proizvoda u pojedini rejting-sustav i primjenjivati ih na način koji adekvatno odražava razinu rizika.
2. Institucija je dužna periodično provjeravati kriterije i procese za raspoređivanje dužnika ili proizvoda u pojedini rejting-sustav radi utvrđivanja njihove prikladnosti s obzirom na postojeći portfelj institucije i vanjske okolnosti.
3. Kada institucija dužnicima ili proizvodima dodjeljuje izravne procjene parametara rizika, oni se mogu smatrati procjenama za rejting-kategorije na kontinuiranoj rejting-skali.
Članak 170.
Struktura rejting-sustava
1. Struktura rejting-sustava za izloženosti prema trgovačkim društvima, institucijama, središnjim državama i središnjim bankama mora ispuniti sljedeće uvjete:
(a)
rejting-sustav mora uzeti u obzir rizične karakteristike dužnika i proizvoda;
(b)
rejting-sustav mora imati rejting-skalu za dužnike koja odražava isključivo kvantifikaciju rizika nastanka statusa neispunjavanja obveza dužnika. Rejting-skala za dužnike mora imati najmanje sedam kategorija za dužnike koji nisu u statusu neispunjavanja obveza i najmanje jednu kategoriju za dužnike u statusu neispunjavanja obveza;
(c)
institucija je dužna dokumentirati odnos između pojedinih rejting-kategorija dužnika s obzirom na razinu rizika nastanka statusa neispunjavanja obveza pridruženog svakoj rejting-kategoriji, kao i kriterije koje primjenjuje za razlikovanje tih razina rizika nastanka statusa neispunjavanja obveza;
(d)
institucija čiji je portfelj koncentriran na određeni tržišni segment i na raspon rizika nastanka statusa neispunjavanja obveza dužna je unutar tog raspona odrediti rejting-kategorije za dužnike tako da se izbjegne prekomjerna koncentracija dužnika u pojedinoj kategoriji. Ako postoje značajne koncentracije unutar pojedinačne rejting-kategorije, institucija je dužna raspolagati empirijskim dokazima da ta rejting-kategorija dužnika pokriva razumno uzak raspon PD-a i da se rizik nastanka statusa neispunjavanja obveza svih dužnika u toj rejting-kategoriji nalazi unutar tog raspona;
(e)
da bi nadležno tijelo dopustilo upotrebu vlastitih procjena LGD-a za izračun kapitalnog zahtjeva, rejting-sustav mora imati zasebnu rejting-skalu za proizvode koja odražava isključivo one karakteristike proizvoda koje su povezane s LGD-om. Definicija rejting-kategorije proizvoda mora uključivati postupke za raspoređivanje izloženosti u rejting-kategorije i kriterije za razlikovanje razine rizika te rejting-kategorije u odnosu na druge rejting-kategorije;
(f)
ako u pojedinoj rejting-kategoriji proizvoda postoje značajne koncentracije, institucija je dužna raspolagati empirijskim dokazima da ta rejting-kategorija proizvoda pokriva razumno uzak raspon LGD-a i da se rizik svih izloženosti u rejting-kategoriji nalazi unutar tog raspona.
2. Institucije koje primjenjuju metode iz članka 153. stavka 5. za ponderiranje izloženosti u obliku specijaliziranog financiranja nisu dužne imati rejting-skalu za dužnike koja odražava isključivo kvantifikaciju rizika nastanka statusa neispunjavanja obveza za te izloženosti. Za navedene izloženosti te su institucije dužne imati najmanje četiri kategorije za dužnike koji nisu u statusu neispunjavanja obveza i najmanje jednu kategoriju za dužnike u statusu neispunjavanja obveza.
3. Struktura rejting-sustava za izloženosti prema stanovništvu mora ispuniti sljedeće uvjete:
(a)
rejting-sustavi moraju odražavati rizik dužnika i rizik proizvoda te obuhvaćati sve relevantne rizične karakteristike dužnika i transakcija;
(b)
institucija je dužna osigurati da razina diferencijacije rizika bude takva da je broj izloženosti u određenoj rejting-kategoriji ili skupu izloženosti dovoljan da osigura smislenu kvantifikaciju i validaciju karakteristika gubitka na razini rejting-kategorije ili skupa izloženosti. Institucija je dužna odrediti rejting-kategorije za dužnike i proizvode, odnosno skupove izloženosti tako da se izbjegnu prekomjerne koncentracije;
(c)
proces raspoređivanja izloženosti u rejting-kategorije ili skupove izloženosti mora osiguravati smislenu diferencijaciju rizika i grupiranje dovoljno sličnih izloženosti te omogućivati točnu i dosljednu procjenu karakteristika gubitka na razini rejting-kategorije ili skupa izloženosti. Grupiranje otkupljenih potraživanja mora odražavati prodavateljeve uvjete odobravanja tih potraživanja i raznolikost njegovih klijenata.
4. Institucije su dužne pri raspoređivanju izloženosti u rejting-kategorije ili skupove izloženosti uzeti u obzir sljedeće činitelje rizika:
(a)
rizične karakteristike dužnika;
(b)
rizične karakteristike proizvoda, uključujući vrstu proizvoda, kolaterala ili oboje. Institucije su dužne posebno obratiti pozornost na slučajeve u kojima je više izloženosti osigurano istim kolateralom;
(c)
neurednost u plaćanju, osim ako institucija ne dokaže nadležnom tijelu da dospjelo nenaplaćeno potraživanje nije značajan činitelj rizika za tu izloženost.
Članak 171.
Raspoređivanje u rejting-kategorije ili skupove izloženosti
1. Institucija je dužna imati posebne definicije, procese i kriterije raspoređivanja izloženosti u rejting-kategorije ili skupove izloženosti koji ispunjavaju sljedeće uvjete:
(a)
definicije rejting-kategorija ili skupova izloženosti i kriteriji za raspoređivanje moraju biti dovoljno detaljno propisani kako bi osobama koje su zadužene za dodjeljivanje rejtinga omogućili dosljedno raspoređivanje dužnika ili proizvoda sa sličnim rizikom u istu rejting-kategoriju ili skup izloženosti. Ta dosljednost mora postojati u svim poslovnim linijama, odjelima i zemljopisnim područjima;
(b)
dokumentacija rejting-procesa mora na jasan način propisivati raspoređivanje izloženosti u rejting-kategorije ili skupove izloženosti kako bi se omogućilo ponavljanje procesa raspoređivanja u rejting-kategorije i skupove izloženosti te ocjenjivanje prikladnosti raspoređivanja u rejting-kategoriju ili skup izloženosti;
(c)
kriteriji moraju biti usklađeni s internim standardima odobravanja plasmana institucije i njezinom politikom za postupanje s dužnicima i izloženostima koje je ocijenila problematičnima.
2. Pri raspoređivanju dužnika i proizvoda u rejting-kategorije ili skupove izloženosti institucija je dužna uzeti u obzir sve značajne informacije. Informacije moraju biti ažurne i instituciji omogućiti predviđanje budućih performansi izloženosti. Stupanj konzervativnosti institucije pri raspoređivanju izloženosti u rejting-kategorije dužnika i proizvoda ili u skupove izloženosti ovisi o količini informacija kojima institucija raspolaže tako da je stupanj konzervativnosti to veći što je količina informacija kojom institucija raspolaže manja. Ako se institucija služi vanjskim rejtingom kao primarnim činiteljem pri utvrđivanju internog rejtinga, dužna je uzeti u obzir i druge značajne informacije.
Članak 172.
Raspoređivanje izloženosti
1. Raspoređivanje izloženosti prema trgovačkim društvima, institucijama, središnjim državama i središnjim bankama te izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja za koje institucija koristi PD/LGD pristup iz članka 155. stavka 3. obavlja se u skladu sa sljedećim kriterijima:
(a)
svaki dužnik mora biti raspoređen u rejting-kategoriju na rejting-skali za dužnike, i to već u procesu odobravanja plasmana;
(b)
za one izloženosti za koje je institucija dobila odobrenje nadležnog tijela za primjenu vlastitih procjena LGD-a i konverzijskih faktora u skladu s člankom 143. dužna je svaku izloženost u procesu odobravanja plasmana rasporediti i u rejting-kategoriju na rejting-skali za proizvode;
(c)
institucije koje primjenjuju metode iz članka 153. stavka 5. za dodjelu pondera rizika za izloženosti u obliku specijaliziranog financiranja dužne su svaku od tih izloženosti rasporediti u rejting-kategoriju u skladu s člankom 170. stavkom 2;
(d)
institucija je dužna svakoj pravnoj osobi prema kojoj je izložena dodijeliti zasebni rejting. Institucija je dužna donijeti odgovarajuće politike za tretman pojedinačnih klijenata dužnika i za grupe povezanih klijenata;
(e)
institucija je dužna sve pojedinačne izloženosti prema istom dužniku rasporediti u istu rejting-kategoriju dužnika, neovisno o razlikama među pojedinačnim transakcijama. Međutim, pojedinačne izloženosti prema istom dužniku mogu se rasporediti u različite rejting-kategorije dužnika u sljedećim slučajevima:
i.
kada se zbog rizika transfera iz države i u državu (engl. country transfer risk) pojedinačne izloženosti prema istom dužniku mogu rasporediti u različite rejting-kategorije ovisno o tome jesu li izloženosti nominirane u domaćoj ili stranoj valuti;
ii.
kada se jamstvo povezano s izloženošću može priznati u prilagodbi rejting-kategorije dužnika;
iii.
kada propisi o zaštiti potrošača, propisi o obvezi čuvanja bankovne tajne ili drugi propisi zabranjuju razmjenu podataka o klijentu.
2. Svaka izloženost iz kategorije izloženosti prema stanovništvu mora se u procesu odobravanja plasmana rasporediti u rejting-kategoriju ili u skup izloženosti.
3. Za potrebe raspoređivanja u rejting-kategorije i skupove izloženosti institucije su dužne dokumentirati slučajeve u kojima se mogu izmijeniti ulazni podaci ili rezultat procesa raspoređivanja na temelju ljudske prosudbe te dokumentirati osoblje odgovorno za odobravanje takvih korekcija. Institucije su dužne dokumentirati podatke o izvršenim korekcijama i odgovornom osoblju. Institucije su dužne analizirati performanse izloženosti kod kojih je u procesu dodjele rejtinga izvršena korekcija. Navedena analiza mora uključivati procjenu performansi izloženosti koje je korigirao pojedini zaposlenik odgovoran za odobravanje korekcija.
Članak 173.
Cjelovitost procesa dodjele rejtinga
1. Proces dodjele rejtinga za izloženosti prema trgovačkim društvima, institucijama, središnjim državama i središnjim bankama te izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja za koje institucija primjenjuje PD/LGD pristup iz članka 155. stavka 3. mora ispunjavati sljedeće uvjete u vezi s cjelovitošću:
(a)
dodjelu rejtinga i njegove periodične provjere mora obavljati ili odobravati neovisna osoba koja nema izravne koristi od odluka o odobravanju plasmana;
(b)
institucije su dužne obnoviti rejting najmanje jednom godišnje i prilagoditi ga kada postupak obnove rejtinga pokazuje da više nije opravdano upotrebljavati trenutačni rejting. Rejtinzi dužnika koje je institucija ocijenila visokorizičnima i izloženosti koje je ocijenila problematičnima moraju se provjeravati i češće. Institucije su dužne obnoviti rejting čim nove, značajne informacije o dužniku ili izloženosti postanu dostupne;
(c)
institucija je dužna uspostaviti učinkovit proces prikupljanja i ažuriranja relevantnih informacija o karakteristikama dužnika koje utječu na PD i o karakteristikama proizvoda koje utječu na LGD ili na konverzijske faktore.
2. Za izloženosti prema stanovništvu institucija je dužna najmanje jednom godišnje obnoviti rejting dodijeljen dužnicima i proizvodima i prilagoditi ga kada postupak obnove rejtinga pokazuje da više nije opravdano upotrebljavati trenutačni rejting ili provjeriti karakteristike gubitka i dospjela nenaplaćena potraživanja za svaki skup izloženosti, ovisno o tome što je primjenjivo. Institucija je dužna najmanje jednom godišnje na temelju reprezentativnog uzorka za svaki skup izloženosti provjeriti status pojedinačnih izloženosti iz uzorka da bi osigurala ispravnost raspoređivanja izloženosti u odgovarajući skup izloženosti te prilagoditi dodijeljeni rejting kada provjera pokazuje da više nije opravdano upotrebljavati trenutačni rejting.
3. EBA sastavlja nacrt regulatornih tehničkih standarda za metodologije nadležnih tijela za procjenu cjelovitosti procesa dodjele rejtinga i redovitu te neovisnu procjenu rizika.
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt regulatornih tehničkih standarda do 31. prosinca 2014.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
Članak 174.
Primjena modela
Ako institucija primjenjuje statističke modele i druge mehaničke metode za raspoređivanje izloženosti u rejting-kategorije dužnika i proizvoda ili skupove izloženosti, tada je dužna ispuniti sljedeće uvjete:
(a)
model mora imati dobru prediktivnu snagu i njegova primjena ne smije dovesti do neodgovarajućih kapitalnih zahtjeva. Varijable koje ulaze u model moraju biti kvalitetna i učinkovita osnova za procjene koje su rezultat modela. Model ne smije imati značajnijih pristranosti;
(b)
institucija mora imati ugrađen postupak kontrole ulaznih podataka u model što uključuje procjenu točnosti, potpunosti i prikladnosti podataka;
(c)
podaci na kojima je model razvijen moraju biti reprezentativni s obzirom na portfelj dužnika ili izloženosti institucije;
(d)
institucija mora osigurati redovito provođenje validacije modela koja uključuje analizu učinkovitosti modela i njegove stabilnosti, provjeru specifikacija modela i uspoređivanje rezultata modela sa stvarnim ishodom;
(e)
institucija mora statistički model dopunjavati nadzorom i procjenom stručnih zaposlenika institucije radi provjere adekvatnosti rejtinga koji je model dodijelio te osiguravanja odgovarajuće upotrebe modela. Cilj procedura za provjeru mora biti identifikacija i ograničavanje pogrešaka povezanih sa slabostima modela. Stručnjak mora pri procjeni uzeti u obzir sve relevantne informacije koje nisu obuhvaćene modelom. Institucija je dužna dokumentirati način na koji će se kombinirati procjena stručnjaka s rezultatima modela.
Članak 175.
Dokumentacija rejting-sustava
1. Institucije su dužne dokumentirati dizajn i operativne detalje svojih rejting-sustava. Dokumentacija služi za dokazivanje usklađenosti sa zahtjevima iz ovog odjeljka te uključuje kategorizaciju izloženosti, kriterije za dodjelu rejtinga, opseg odgovornosti zaposlenika koji dodjeljuju rejting dužnicima i izloženostima, učestalost obnove dodijeljenog rejtinga te nadzor uprave i rukovodstva nad rejting-procesom.
2. Institucija je dužna analizirati te dokumentirati razloge za vlastiti izbor rejting-kriterija. Institucija je dužna dokumentirati sve veće izmjene rejting-procesa. Ta dokumentacija mora podržavati utvrđivanje promjena u procesu dodjele rejtinga nakon posljednje provjere od strane nadležnih tijela. Također je potrebno dokumentirati organizaciju dodjele rejtinga, uključujući proces dodjele rejtinga te strukturu interne kontrole.
3. Institucije su dužne dokumentirati posebne definicije nastanka statusa neispunjavanja obveza i gubitka kojima se koriste te dokazati njihovu usklađenost s definicijama iz ove Uredbe.
4. Ako institucija u rejting-procesu primjenjuje statističke modele, dužna je dokumentirati njihovu metodologiju. Navedena dokumentacija mora:
(a)
sadržavati detaljan prikaz teorije, pretpostavki te matematičke i empirijske podloge za dodjelu procjena parametara rizika rejting-kategorijama, individualnim dužnicima, izloženostima ili skupovima izloženosti uključujući i izvore podataka koji se koriste za procjenu modela;
(b)
uspostaviti strog statistički postupak za validaciju modela, uključujući testiranje učinkovitosti modela na uzorku za validaciju (engl. out-of-sample) i na novim podacima (engl. out-of-time);
(c)
navesti sve okolnosti u kojima model nije učinkovit.
5. Institucija mora nadležnom tijelu dokazati da ispunjava uvjete iz ovog članka ako je rejting-sustav ili model koji se upotrebljava u sklopu rejting-sustava nabavila od vanjskog prodavatelja, a taj prodavatelj na osnovi autorskih prava odbija instituciji dati pristup ili joj ograničava pristup informacijama koje se odnose na metodologiju tog rejting-sustava ili modela, odnosno pristup osnovnim podacima koji su upotrijebljeni u razvoju te metodologije ili modela.
Članak 176.
Upravljanje podacima
1. Institucije su dužne prikupljati i pohranjivati podatke o internim rejting-sustavima u skladu s odredbama dijela 8.
2. Za izloženosti prema trgovačkim društvima, institucijama, središnjim državama i središnjim bankama te izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja za koje institucija koristi PD/LGD pristup iz članka 155. stavka 3., institucija je dužna prikupljati i pohranjivati:
(a)
potpune podatke za prethodna razdoblja o rejtingu dužnika i rejtingu priznatih davatelja jamstva;
(b)
datume kada su rejtinzi dodijeljeni;
(c)
bitne podatke i metodologiju primijenjenu za utvrđivanje rejtinga;
(d)
podatke o osobama odgovornima za dodjelu rejtinga;
(e)
podatke o dužnicima i izloženostima koji su u statusu neispunjavanja obveza;
(f)
datume i okolnosti nastanka statusa neispunjavanja obveza;
(g)
podatke o PD-u i stopama statusa neispunjavanja obveza (engl. default rate) povezanima s rejting-kategorijama te podatke o migraciji među rejting-kategorijama.
3. Institucije koje ne primjenjuju vlastite procjene LGD-a i konverzijskih faktora dužne su prikupljati i pohranjivati podatke o usporedbama ostvarenih LGD-a u odnosu na vrijednosti propisane u članku 161. stavku 1. i konverzijskih faktora u odnosu na vrijednosti propisane u članku 166. stavku 8.
4. Institucije koje primjenjuju vlastite procjene LGD-a i konverzijskih faktora dužne su prikupljati i pohranjivati:
(a)
potpune podatke za prethodna razdoblja o rejtinzima proizvoda te procjenama LGD-a i konverzijskog faktora koje se odnose na svaku rejting-kategoriju;
(b)
datume kada su dodijeljeni rejtinzi i napravljene procjene;
(c)
bitne podatke i metodologiju primijenjenu za utvrđivanje rejtinga proizvoda i procjenu LGD-a i konverzijskih faktora;
(d)
podatke o osobama odgovornima za dodjelu rejtinga proizvoda te procjenu LGD-a i konverzijskih faktora;
(e)
podatke o procijenjenom i ostvarenom LGD-u i konverzijskim faktorima koji se odnose na svaku izloženost u statusu neispunjavanja obveza;
(f)
podatke o LGD-u određene izloženosti prije i nakon prilagodbe LGD-a za utjecaj jamstava ili kreditnih izvedenica za one institucije koje iskazuju učinke smanjenja kreditnog rizika jamstava ili kreditnih izvedenica pomoću prilagodbe LGD-a;
(g)
podatke o komponentama gubitka za svaku izloženost u statusu neispunjavanja obveza.
5. Za kategoriju izloženosti prema stanovništvu institucija je dužna prikupljati i pohranjivati:
(a)
podatke kojima se koristila u procesu raspoređivanja izloženosti u rejting-kategorije ili skupove izloženosti;
(b)
podatke o procjenama PD-a, LGD-a i konverzijskih faktora koji se odnose na rejting-kategorije ili skupove izloženosti;
(c)
podatke o dužnicima i izloženostima koji su u statusu neispunjavanja obveza;
(d)
za izloženosti u statusu neispunjavanja obveza, podatke o rejting-kategorijama ili skupovima izloženosti u koje je izloženost bila raspoređena u razdoblju od jedne godine prije nastanka statusa neispunjavanja obveza te ostvarene vrijednosti LGD-a i konverzijskog faktora;
(e)
podatke o stopama gubitaka za kvalificirane obnovljive izloženosti prema stanovništvu.
Članak 177.
Testiranja otpornosti na stres koja se primjenjuju pri procjeni adekvatnosti kapitala
1. Institucija je dužna imati odgovarajuće postupke testiranja otpornosti na stres koje će primijeniti pri procjeni vlastite adekvatnosti kapitala. Testiranje otpornosti na stres treba obuhvatiti i identificiranje mogućih događaja ili budućih promjena ekonomskih uvjeta koji bi mogli imati nepovoljan učinak na kreditne izloženosti institucije te njezinu sposobnost da izdrži takve promjene.
2. Institucija je dužna redovito provoditi testiranje otpornosti na stres kreditnog rizika radi procjene učinka specifičnih uvjeta na kapitalne zahtjeve za kreditni rizik. O testovima odlučuje institucija, a podliježu nadzornoj provjeri. Testovi koji će se primjenjivati moraju biti smisleni i obuhvatiti učinke ozbiljne, ali moguće ekonomske recesije. Institucija je dužna u sklopu testiranja procijeniti i migraciju rejtinga u testnim scenarijima. Testiranje otpornosti na stres mora se provoditi na velikoj većini ukupnih izloženosti institucije.
3. Institucije koje primjenjuju tretman određen u članku 153. stavku 3. u sklopu procesa testiranja otpornosti na stres dužne su razmotriti utjecaj pogoršanja kreditne kvalitete pružatelja zaštite, posebno utjecaj prestanka ispunjavanja kriterija priznavanja od strane pružatelja zaštite.
Pododjeljak 2.
Kvantifikacija rizika
Članak 178.
Stupanje dužnika u status neispunjavanja obveza
1. Smatra se da je status neispunjavanja obveza pojedinog dužnika nastao kada je ispunjen jedan od sljedećih uvjeta ili oba sljedeća uvjeta:
(a)
institucija smatra vjerojatnim da dužnik neće u cijelosti podmiriti svoje obveze prema instituciji, njezinom matičnom društvu ili bilo kojem od njezinih društava kćeri ne uzimajući u obzir mogućnost naplate iz kolaterala;
(b)
dužnik više od 90 dana nije ispunio svoju dospjelu obvezu po bilo kojoj značajnoj kreditnoj obvezi prema instituciji, njezinom matičnom društvu ili bilo kojem od njezinih društava kćeri. Nadležna tijela mogu zamijeniti 90 dana sa 180 dana za izloženosti koje su osigurane stambenom nekretninom ili poslovnom nekretninom MSP-a iz kategorije izloženosti prema stanovništvu, kao i izloženosti prema subjektima javnog sektora. Zamjena sa 180 dana ne primjenjuje se za potrebe članka 127.
U slučaju izloženosti prema stanovništvu institucije mogu primjenjivati definiciju nastanka statusa neispunjavanja obveza utvrđenu u točkama (a) i (b) prvog podstavka na razini pojedinog kreditnog proizvoda, a ne u odnosu na ukupne obveze dužnika.
2. Za potrebe točke (b) stavka 1. primjenjuje se sljedeće:
(a)
za prekoračenja, brojenje dana zakašnjenja započinje s danom kada dužnik prekorači odobreni limit, kada mu je odobreni limit smanjen te je niži od trenutačno iskorištenog iznosa ili kada je izvršio isplatu sredstava s tekućeg računa bez pokrića, a njihov je iznos značajan;
(b)
za potrebe točke (a), odobreni limit obuhvaća svaki kreditni limit koji je institucija odredila i o kojemu je obavijestila dužnika;
(c)
brojenje dana zakašnjenja za izloženosti po kreditnim karticama započinje s danom na koji dospijeva obveza plaćanja minimalnog dijela;
(d)
značajnost dospjele kreditne obveze procjenjuje se u odnosu na prag koji su utvrdila nadležna tijela. Taj prag mora odražavati razinu rizika koju nadležno tijelo smatra primjerenom;
(e)
institucije su dužne imati dokumentirane politike u vezi s brojenjem dana zakašnjenja, posebno s obzirom na produženje roka za ispunjenje obveze, izmjena i odgoda, obnavljanje plasmana i netiranje postojećih računa. Te se politike moraju primjenjivati dosljedno tijekom vremena i biti u skladu s internim procesima upravljanja rizikom, kao i procesima odlučivanja institucije.
3. Za potrebe stavka 1. točke (a) institucija je pri procjeni vjerojatnosti da dužnik neće uredno ispuniti svoje obveze dužna uzeti u obzir sljedeće elemente:
(a)
institucija ne priznaje kamatne prihode i prihode od provizija i naknada po kreditnoj obvezi;
(b)
institucija priznaje specifične ispravke vrijednosti za kreditni rizik zbog uočenoga značajnog pogoršanja kreditne kvalitete dužnika koje je uslijedilo nakon nastanka te izloženosti;
(c)
institucija je prodala kreditnu izloženost uz značajan ekonomski gubitak;
(d)
institucija pristaje na restrukturiranje kreditne izloženosti koje će vjerojatno rezultirati umanjivanjem financijske obveze dužnika zbog značajnog otpusta ili odgode plaćanja glavnice, kamata ili, prema potrebi, naknada. Ako se ponderi rizika za izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja određuju korištenjem PD/LGD pristupa, navedeno uključuje i umanjenje vrijednosti samih vlasničkih vrijednosnih papira;
(e)
institucija je podnijela zahtjev za pokretanje stečajnog ili sličnog postupka nad dužnikom u vezi s kreditnom obvezom dužnika prema instituciji, njezinom matičnom društvu ili bilo kojem od njezinih društava kćeri;
(f)
nad dužnikom je podnesen ili je dužnik sam podnio zahtjev za pokretanje stečajnog ili sličnog postupka koji će dovesti do neplaćanja ili odgode plaćanja kreditne obveze dužnika prema instituciji, njezinom matičnom društvu ili bilo kojem od njezinih društava kćeri.
4. Institucije koje se koriste eksternim podacima koji nisu usklađeni s definicijom nastanka statusa neispunjavanja obveza utvrđenom u stavku 1. dužne su na odgovarajući način prilagoditi te podatke da bi oni bili većinom usklađeni s definicijom nastanka statusa neispunjavanja obveza.
5. Ako institucija smatra da izloženost koja je prethodno bila u statusu neispunjavanja obveza više ne ispunjava ni jedan od uvjeta iz definicije nastanka statusa neispunjavanja obveza, institucija je dužna dodijeliti rejting dužniku ili proizvodu kao da se radi o izloženosti koja nije u statusu neispunjavanja obveza. Ako se naknadno ispuni neki od uvjeta iz definicije nastanka statusa neispunjavanja obveza, smatrat će se da je došlo do nastanka novog statusa neispunjavanja obveza.
6. EBA sastavlja nacrt regulatornih tehničkih standarda kojima se pobliže određuju uvjeti po kojima nadležno tijelo utvrđuje prag iz stavka 2. točke (d).
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt regulatornih tehničkih standarda do 31. prosinca 2014.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
7. EBA izdaje smjernice o primjeni ovog članka. Smjernice se donose u skladu s člankom 16. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
Članak 179.
Opći zahtjevi za procjenu
1. U kvantificiranju parametara rizika koji se povezuju s rejting-kategorijama ili skupovima institucije su dužne primjenjivati sljedeće uvjete:
(a)
vlastite procjene parametara rizika PD-a, LGD-a, konverzijskih faktora i EL-a obuhvaćaju sve relevantne podatke, informacije i metode. Procjene se temelje na iskustvu i empirijskim dokazima, a ne samo na subjektivnim prosudbama. Procjene moraju biti smislene i lako razumljive te se temeljiti na značajnim pokretačima odgovarajućih parametara rizika. Stupanj konzervativnosti je to veći što je količina informacija kojom institucija raspolaže manja;
(b)
institucija je dužna ostvarene gubitke razdvojiti s obzirom na učestalost nastanka statusa neispunjavanja obveza, LGD, konverzijski faktor ili, ako se procjenjuje EL, na gubitak, s obzirom na činitelje koji izravno utječu na pojedine parametre rizika. Institucija je dužna dokazati da njezine procjene odražavaju dugogodišnje iskustvo;
(c)
institucija je dužna uzeti u obzir svaku promjenu u procesu odobravanja plasmana ili procesu naplate potraživanja tijekom promatranih razdoblja iz članka 180. stavka 1. točke (h), i stavka 2. točke (e), članka 181. stavka 1. točke (j) i stavka 2. te članka 182. stavaka 2. i 3. Procjene institucije moraju odražavati učinke tehničkih unapređenja i novih podataka te drugih informacija kada postanu raspoložive. Institucija je dužna provjeravati svoje procjene kada se pojave nove informacije, a najmanje jednom godišnje;
(d)
populacija izloženosti u skupu podataka korištenom za procjenu parametara rizika, standardi odobravanja plasmana važeći u trenutku nastanka podataka kao i druge relevantne karakteristike moraju biti usporedivi sa standardima i izloženostima institucije. Ekonomski i tržišni uvjeti u kojima su podaci nastali moraju biti relevantni u odnosu na sadašnje i buduće uvjete. Broj izloženosti u uzorku i vremenski niz podataka iskorišten za kvantifikaciju moraju biti dovoljni da osiguraju točnost i robusnost procjena institucije;
(e)
procjene moraju odražavati sve relevantne informacije o kvaliteti otkupljenih potraživanja koje su raspoložive instituciji koja otkupljuje potraživanja, uključujući podatke o sličnim skupovima izloženosti prikupljenima od prodavatelja potraživanja, unutar same institucije koja otkupljuje potraživanja ili iz vanjskih izvora. Institucija koja otkupljuje potraživanja dužna je ocijeniti sve podatke na koje se oslanja, a koje je prikupila od prodavatelja potraživanja;
(f)
institucija je dužna svojim procjenama dodati maržu konzervativnosti koju sama procijeni ovisno o očekivanom rasponu pogrešaka u procjenama. Marža konzervativnosti bit će veća ako se smatra da su metode i podaci manje zadovoljavajući te ako je očekivani raspon pogrešaka veći.
Ako institucije primjenjuju različite procjene za izračun pondera rizika i za interne potrebe, dužne su ih dokumentirati i dokazati opravdanost njihove primjene. Ako institucije mogu dokazati svojim nadležnim tijelima da su podaci prikupljeni prije 1. siječnja 2007. prilagođeni na odgovarajući način da bi bili većinom usklađeni s definicijom nastanka statusa neispunjavanja obveza utvrđenom u članku 178. ili s definicijom gubitka, nadležna tijela mogu instituciji dopustiti određenu fleksibilnost u primjeni zahtijevanih standarda koji se odnose na te podatke.
2. Ako se institucija koristi podacima iz zajedničkog skupa podataka više institucija, dužna je ispuniti sljedeće uvjete:
(a)
rejting-sustavi i kriteriji ostalih institucija u zajedničkom skupu podataka moraju biti slični njezinim rejting-sustavima i kriterijima;
(b)
zajednički skup podataka mora biti reprezentativan za portfelj na koji se primjenjuju podaci iz zajedničkog skupa podataka;
(c)
institucija se dosljedno tijekom vremena mora koristiti podacima iz zajedničkog skupa podataka za svoje procjene;
(d)
institucija mora ostati odgovorna za integritet svojih rejting-sustava;
(e)
institucija je dužna održavati dovoljno dobro poznavanje rejting-sustava kojima se koristi, uključujući sposobnost učinkovitog obavljanja nadzora i revizije rejting-procesa.
Članak 180.
Posebni zahtjevi za procjenu PD-a
1. U kvantificiranju parametara rizika koji se povezuju s rejting-kategorijama ili skupovima izloženosti institucije su dužne primjenjivati sljedeće posebne zahtjeve za procjenu PD-a za izloženosti prema trgovačkim društvima, institucijama, središnjim državama i središnjim bankama te izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja za koje institucija koristi PD/LGD pristup iz članka 155. stavka 3.:
(a)
institucije su dužne procjenjivati PD za svaku rejting-kategoriju dužnika na temelju višegodišnjeg prosjeka jednogodišnjih stopa statusa neispunjavanja obveza. Procjene PD-a za dužnike koji su visoko zaduženi ili dužnike čija se imovina uglavnom sastoji od imovine kojom se trguje moraju odražavati performanse odnosne imovine u razdobljima stresnih promjena;
(b)
za otkupljena potraživanja od trgovačkih društava institucije mogu procjenjivati EL za svaku rejting-kategoriju dužnika na temelju višegodišnjeg prosjeka jednogodišnjih stopa statusa neispunjavanja obveza;
(c)
institucija koja izvodi višegodišnje prosječne procjene PD-a i LGD-a za otkupljena potraživanja od trgovačkih društava iz procjene EL-a te odgovarajuće procjene PD-a ili LGD-a dužna je osigurati da proces procjene ukupnih gubitaka ispunjava standarde za procjenu PD-a i LGD-a iz ovog dijela i da je rezultat u skladu s odrednicama LGD-a iz članka 181. stavka 1. točke (a);
(d)
institucije mogu koristiti tehnike za procjenu PD-a samo uz odgovarajuću popratnu analizu tih tehnika. Institucije su dužne uzeti u obzir prosudbe stručnjaka u postupcima kombiniranja rezultata različitih tehnika i pri prilagođivanju procjena zbog ograničenja korištenih tehnika i informacija;
(e)
ako se institucija koristi vlastitim podacima o povijesti nastanka statusa neispunjavanja obveza za procjenu PD-a, procjene moraju odražavati njezine standarde odobravanja plasmana i razlike u rejting-sustavu korištenom u razdoblju kada su podaci nastali u odnosu na sadašnji rejting-sustav. Ako je došlo do promjene u njezinim standardima odobravanja plasmana ili rejting-sustavima, institucija je dužna na svoje procjene PD-a dodati odgovarajuću maržu konzervativnosti;
(f)
ako institucija povezuje ili raspoređuje svoje interne rejting-kategorije na rejting-skalu koju koristi VIPKR ili slična organizacija i potom pripisuje stope statusa neispunjavanja obveza koje pripadaju rejting-kategorijama eksternih organizacija svojim rejting-kategorijama, raspoređivanje se mora temeljiti na usporedbi internih rejting-kriterija s kriterijima koje upotrebljavaju eksterne organizacije i na usporedbi internih i vanjskih rejtinga zajedničkih dužnika. Institucija je dužna izbjegavati pristranost i nedosljednost u načinu raspoređivanja ili u pripadajućim podacima. Kriteriji eksterne organizacije na temelju kojih su generirani podaci koji se koriste za kvantifikaciju moraju biti usmjereni samo na rizik nastanka statusa neispunjavanja obveza i ne smiju odražavati karakteristike proizvoda. Institucija je dužna analizom obuhvatiti i usporedbu definicija nastanka statusa neispunjavanja obveza, pridržavajući se zahtjeva iz članka 178. Institucija je dužna dokumentirati osnovu za raspoređivanje;
(g)
ako institucija primjenjuje statističke modele za predviđanje nastanka statusa neispunjavanja obveza, tada može procjenjivati PD kao jednostavni prosjek procjena vjerojatnosti nastanka statusa neispunjavanja obveza pojedinačnih dužnika u određenoj rejting-kategoriji. Korištenje takvih modela za predviđanje nastanka statusa neispunjavanja obveza mora biti u skladu s odredbama članka 174.;
(h)
bez obzira na to upotrebljava li institucija podatke iz vanjskih izvora, interne podatke, podatke iz zajedničkih skupova podataka više institucija ili kombinaciju tih izvora podataka za procjenu PD-a, vremenski niz podataka iz barem jednog od izvora podataka mora obuhvaćati razdoblje od pet godina. Ako raspoloživi podaci iz bilo kojega izvora obuhvaćaju duže razdoblje i ako su relevantni, institucija je dužna koristiti to duže razdoblje. Odredbe ove točke odnose se i na PD/LGD pristup za vlasnička ulaganja. Uz odobrenje nadležnih tijela, institucije koje nisu dobile odobrenje nadležnog tijela iz članka 143. za primjenu vlastitih procjena LGD-a i konverzijskih faktora mogu, u trenutku uvođenja IRB pristupa, upotrebljavati relevantne podatke koji obuhvaćaju razdoblje od dvije godine. Razdoblje koje podaci trebaju obuhvatiti povećavat će se za jednu godinu svake godine sve dok relevantni podaci ne obuhvate razdoblje od pet godina.
2. Sljedeći se uvjeti primjenjuju za izloženosti prema stanovništvu:
(a)
institucije su dužne procjenjivati PD za svaku rejting-kategoriju dužnika odnosno skup izloženosti na temelju višegodišnjeg prosjeka jednogodišnjih stopa statusa neispunjavanja obveza;
(b)
procjene PD-a mogu biti izvedene iz procjene ukupnih gubitaka i odgovarajućih procjena LGD-a;
(c)
institucija je dužna kao primarni izvor informacija za procjenu karakteristika gubitka uzimati vlastite podatke za raspoređivanje izloženosti u rejting-kategorije ili skupove izloženosti. Institucije mogu upotrebljavati podatke (uključujući podatke iz zajedničkih skupova podataka) ili statističke modele iz vanjskih izvora za kvantifikaciju pod uvjetom da postoje obje sljedeće čvrste veze:
i.
između procesa raspoređivanja izloženosti u rejting-kategorije ili skupove izloženosti institucije i procesa koji primjenjuje vanjski izvor podataka; i
ii.
između internoga profila rizičnosti institucije i sadržaja podataka iz vanjskih izvora;
(d)
institucija koja izvodi višegodišnje prosječne procjene PD-a i LGD-a za izloženosti prema stanovništvu iz procjene ukupnih gubitaka te odgovarajuće procjene PD-a ili LGD-a dužna je osigurati da proces procjene ukupnih gubitaka ispunjava standarde za procjenu PD-a i LGD-a iz ovog dijela i da je rezultat u skladu s odrednicama LGD-a iz članka 181. stavka 1. točke (a);
(e)
bez obzira na to upotrebljava li institucija podatke iz vanjskih izvora, interne podatke, podatke iz zajedničkih skupova podataka više institucija ili kombinaciju tih izvora podataka za svoju procjenu karakteristika gubitka, vremenski niz podataka iz barem jednog od izvora podataka mora obuhvaćati razdoblje od pet godina. Ako raspoloživi podaci iz bilo kojega izvora obuhvaćaju duže razdoblje i ako su relevantni, institucija je dužna koristiti to duže razdoblje. Institucija nije dužna pridavati jednaku važnost podacima za prethodna razdoblja ako noviji podaci bolje predviđaju stope gubitka. Uz odobrenje nadležnih tijela, institucije mogu, u trenutku uvođenja IRB pristupa, upotrebljavati relevantne podatke koji obuhvaćaju razdoblje od dvije godine. Razdoblje koje podaci trebaju obuhvatiti povećavaju se za jednu godinu svake godine sve dok relevantni podaci ne obuhvate razdoblje od pet godina;
(f)
institucije su dužne tijekom cijelog razdoblja trajanja kreditnih izloženosti identificirati i analizirati očekivane promjene u parametrima rizika (učinci sezoniranja).
Za izloženosti prema stanovništvu s osnove otkupljenih potraživanja institucija se može koristiti referentnim podacima iz vanjskih izvora te vlastitim referentnim podacima. Institucija je dužna upotrebljavati sve relevantne izvore podataka radi usporedbe.
3. EBA sastavlja nacrt regulatornih tehničkih standarda kojima se pobliže određuje sljedeće:
(a)
uvjeti pod kojima nadležna tijela mogu izdati odobrenja iz stavka 1. točke (h) i stavka 2. točke (e);
(b)
metodologije prema kojima nadležna tijela procjenjuju metodologiju institucije za procjenu PD-a u skladu s člankom 143.
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt regulatornih tehničkih standarda do 31. prosinca 2014.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
Članak 181.
Posebni zahtjevi za vlastitu procjenu LGD-a
1. U kvantificiranju parametara rizika koji se povezuju s rejting-kategorijama ili skupovima izloženosti institucije su dužne primjenjivati sljedeće posebne zahtjeve za vlastitu procjenu LGD-a:
(a)
institucije su dužne procjenjivati LGD po rejting-kategorijama proizvoda ili po skupovima izloženosti na temelju prosječnih ostvarenih LGD-a u svakoj rejting-kategoriji proizvoda ili skupu izloženosti uzimajući pritom u obzir sve zabilježene statuse neispunjavanja obveza u izvorima podataka (prosjek ponderiran statusima neispunjavanja obveza);
(b)
institucije su dužne koristiti procjene LGD-a koje su primjerene ekonomskoj recesiji ako su one konzervativnije od dugoročnog prosjeka. U onoj mjeri u kojoj se od rejting-sustava očekuje da tijekom vremena daje konstantne ostvarene LGD-e po rejting-kategorijama ili skupovima izloženosti, institucije su dužne prilagoditi svoje procjene parametara rizika po rejting-kategorijama ili skupovima izloženosti da bi se ograničio utjecaj ekonomske recesije na kapitalni zahtjev;
(c)
institucija je dužna razmotriti postoji li povezanost između rizika dužnika i rizika kolaterala ili davatelja kolaterala. Institucija je dužna slučajeve kod kojih postoji značajna povezanost tretirati na konzervativan način;
(d)
institucija je dužna, pri procjeni LGD-a, s valutnim neusklađenostima između kolaterala i izloženosti na koju se odnosi postupati na konzervativan način;
(e)
ako procjene LGD-a uzimaju u obzir postojanje kolaterala, ne smiju se temeljiti isključivo na procijenjenoj tržišnoj vrijednosti kolaterala, već moraju uzeti u obzir potencijalnu nemogućnost institucija da brzo preuzmu i realiziraju kolateral;
(f)
ako procjene LGD-a uzimaju u obzir postojanje kolaterala, institucije su dužne uspostaviti interne procedure za upravljanje kolateralima, utvrđivanje ispunjavanja uvjeta za ostvarivanje pravne sigurnosti i upravljanje rizicima koji su u skladu s onima koji su navedeni u poglavlju 4. odjeljku 3.;
(g)
ako institucija priznaje kolateral za određivanje vrijednosti izloženosti za kreditni rizik druge ugovorne strane u skladu s poglavljem 6. odjeljkom 5. ili 6., bilo koji iznos za koji se očekuje da će biti naplaćen realizacijom kolaterala ne smije biti uzet u obzir u procjeni LGD-a;
(h)
za izloženosti koje su u statusu neispunjavanja obveza, institucija je dužna primjenjivati zbroj najbolje procjene očekivanoga gubitka za svaku izloženost, s obzirom na postojeće ekonomske uvjete i status izloženosti, i svoje procjene povećanja stope gubitka koje je posljedica mogućih dodatnih neočekivanih gubitaka tijekom razdoblja naplate, tj. između datuma nastanka statusa neispunjavanja obveza i konačnog prestanka izloženosti;
(i)
nenaplaćene naknade dodaju se izloženosti i gubitku u onom iznosu u kojem su priznate u računu dobiti i gubitka;
(j)
za izloženosti prema trgovačkim društvima, institucijama te središnjim državama i središnjim bankama procjene LGD-a moraju se temeljiti na podacima za razdoblje od najmanje pet godina. Razdoblje koje podaci trebaju obuhvatiti povećavat će se, od trenutka uvođenja IRB pristupa, za jednu godinu svake godine sve dok podaci ne obuhvate razdoblje od minimalno sedam godina za barem jedan izvor podataka. Ako raspoloživi podaci iz bilo kojeg izvora obuhvaćaju duže razdoblje i ako su relevantni, institucija je dužna koristiti to duže razdoblje.
2. Za izloženosti prema stanovništvu institucije mogu:
(a)
izvesti procjene LGD-a iz ostvarenih gubitaka i odgovarajućih procjena PD-a;
(b)
iskazati buduća povlačenja sredstava ili u konverzijskim faktorima ili u svojim procjenama LGD-a;
(c)
za izloženosti prema stanovništvu s osnove otkupljenih potraživanja, institucija se pri procjeni LGD-a može koristiti referentnim podacima iz vanjskih izvora te vlastitim referentnim podacima.
Za izloženosti prema stanovništvu procjene LGD-a moraju se temeljiti na podacima za razdoblje od najmanje pet godina. Institucija nije dužna pridavati jednaku važnost podacima za prethodna razdoblja ako noviji podaci bolje predviđaju stope gubitka. Uz odobrenje nadležnih tijela, institucije mogu, u trenutku uvođenja IRB pristupa, upotrebljavati relevantne podatke koji obuhvaćaju razdoblje od dvije godine. Razdoblje koje podaci trebaju obuhvatiti povećavat će se za jednu godinu svake godine sve dok relevantni podaci ne obuhvate razdoblje od pet godina.
3. EBA sastavlja nacrt regulatornih tehničkih standarda kojima se pobliže određuje sljedeće:
(a)
priroda, ozbiljnost i trajanje ekonomske recesije iz stavka 1.;
(b)
uvjeti pod kojima nadležno tijelo može odobriti instituciji da u skladu sa stavkom 2., u trenutku uvođenja IRB pristupa, upotrebljava relevantne podatke koji obuhvaćaju razdoblje od dvije godine.
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt regulatornih tehničkih standarda do 31. prosinca 2014.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
Članak 182.
Posebni zahtjevi za vlastitu procjenu konverzijskih faktora
1. U kvantificiranju parametara rizika koji se povezuju s rejting-kategorijama ili skupovima izloženosti institucije su dužne primjenjivati sljedeće posebne zahtjeve za vlastitu procjenu konverzijskih faktora:
(a)
institucije su dužne procjenjivati konverzijske faktore po rejting-kategorijama proizvoda ili po skupovima izloženosti na temelju prosječnih ostvarenih konverzijskih faktora u svakoj rejting-kategoriji proizvoda ili skupu izloženosti s pomoću prosjeka ponderiranog statusima neispunjavanja obveza iz svih zabilježenih statusa neispunjavanja obveza u izvorima podataka;
(b)
institucije su dužne primjenjivati procjene konverzijskih faktora koje su primjerene ekonomskoj recesiji ako su one konzervativnije od dugoročnog prosjeka. U onoj mjeri u kojoj se od rejting-sustava očekuje da tijekom vremena daje konstantne ostvarene konverzijske faktore po rejting-kategorijama ili skupovima izloženosti, institucija je dužna prilagoditi svoje procjene parametara rizika po rejting-kategorijama ili skupovima izloženosti da bi se ograničio utjecaj ekonomske recesije na kapitalni zahtjev;
(c)
procjene konverzijskih faktora institucija moraju odražavati mogućnost dodatnih povlačenja sredstava od strane dužnika do trenutka stupanja i nakon stupanja u status neispunjavanja obveza. Institucija je dužna procjenama konverzijskih faktora dodati maržu konzervativnosti to veću što je jača očekivana pozitivna korelacija između učestalosti nastanka statusa neispunjavanja obveza i visine konverzijskog faktora;
(d)
u postupku procjene konverzijskih faktora institucije su dužne uzeti u obzir svoje politike i strategije koje se odnose na računovodstvenu evidenciju i praćenje naplate plasmana. Institucije su također dužne razmotriti svoju sposobnost i spremnost da spriječe daljnja povlačenja sredstava u slučajevima stupanja u status neispunjavanja obveza zbog drugih razloga osim neplaćanja, kao što su povrede ugovornih odredaba ili neki drugi događaji koji uzrokuju nastanak tehničkog statusa neispunjavanja obveza;
(e)
institucije su dužne imati odgovarajuće sustave i procedure praćenja iznosa izloženosti, iskorištenih iznosa u odnosu na odobreni iznos izloženosti te promjena u iskorištenim iznosima po dužnicima i po rejting-kategorijama. Institucija mora svakodnevno moći pratiti stanje iskorištenih iznosa izloženosti;
(f)
ako institucije primjenjuju različite procjene konverzijskih faktora za izračun iznosa izloženosti ponderiranih rizikom i za interne potrebe, dužne su ih dokumentirati i dokazati opravdanost njihove primjene.
2. Za izloženosti prema trgovačkim društvima, institucijama te središnjim državama i središnjim bankama procjene konverzijskih faktora moraju se temeljiti na podacima za razdoblje od najmanje pet godina. Razdoblje koje podaci trebaju obuhvatiti povećavat će se, od trenutka uvođenja IRB pristupa, za jednu godinu svake godine sve dok relevantni podaci ne obuhvate razdoblje od minimalno sedam godina za barem jedan izvor podataka. Ako raspoloživi podaci iz bilo kojeg izvora obuhvaćaju duže razdoblje i ako su relevantni, institucija je dužna koristiti to duže razdoblje.
3. Za izloženosti prema stanovništvu institucije mogu iskazati buduća povlačenja sredstava ili u konverzijskim faktorima ili u svojim procjenama LGD-a.
Za izloženosti prema stanovništvu procjene konverzijskih faktora moraju se temeljiti na podacima za razdoblje od najmanje pet godina. Odstupajući od točke (a) stavka 1., institucija nije dužna pridavati jednaku važnost podacima za prethodna razdoblja ako noviji podaci bolje predviđaju stope gubitka. Uz odobrenje nadležnih tijela, institucije mogu, u trenutku uvođenja IRB pristupa, upotrebljavati relevantne podatke koji obuhvaćaju razdoblje od dvije godine. Razdoblje koje podaci trebaju obuhvatiti povećavat će se za jednu godinu svake godine sve dok relevantni podaci ne obuhvate razdoblje od pet godina.
4. EBA sastavlja nacrt regulatornih tehničkih standarda kojima se pobliže određuje sljedeće:
(a)
priroda, ozbiljnost i trajanje ekonomske recesije iz stavka 1.;
(b)
uvjeti pod kojima nadležno tijelo može odobriti instituciji da, u trenutku prvog uvođenja IRB pristupa, upotrebljava relevantne podatke koji obuhvaćaju razdoblje od dvije godine.
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt regulatornih tehničkih standarda do 31. prosinca 2014.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
Članak 183.
Zahtjevi za procjenu utjecaja jamstava ili kreditnih izvedenica za izloženosti prema trgovačkim društvima, institucijama te središnjim državama i središnjim bankama kada se primjenjuju vlastite procjene LGD-a i za izloženosti prema stanovništvu
1. Sljedeći uvjeti primjenjuju se na priznate davatelje jamstava te na jamstva:
(a)
institucije su dužne jasno propisati kriterije za vrste davatelja jamstava čija će jamstva priznavati pri izračunu iznosa izloženosti ponderiranih rizikom;
(b)
na priznate davatelje jamstava primjenjuju se ista pravila kao za dužnike koja su navedena u člancima 171., 172. i 173.;
(c)
jamstvo mora biti u pisanom obliku, neopozivo od strane davatelja jamstva, važeće dok se obveza za koju je dano jamstvo u cijelosti ne ispuni (do iznosa i roka dospijeća jamstva) i pravo provedivo prema davatelju jamstva po pravu države gdje se nalazi imovina davatelja jamstva nad kojom se može provesti ovrha. Uvjetna jamstva kod kojih su propisani uvjeti pod kojima davatelj jamstva nije dužan izvršiti obvezu mogu se priznavati samo uz odobrenje nadležnih tijela. Kriteriji raspoređivanja izloženosti moraju adekvatno odražavati svako potencijalno smanjenje u učinku smanjenja rizika.
2. Institucija je dužna jasno propisati kriterije za prilagodbu rejting-kategorija, skupova izloženosti ili vlastitih procjena LGD-a i, u slučaju izloženosti prema stanovništvu i priznatih izloženosti s osnove otkupljenih potraživanja, kriterije za proces raspoređivanja izloženosti u rejting-kategorije ili skupove izloženosti da bi se odrazio utjecaj jamstava na izračun iznosa izloženosti ponderiranih rizikom. Kriteriji moraju biti usklađeni s uvjetima navedenim u člancima 171., 172. i 173.
Kriteriji moraju biti vjerodostojni i smisleni. Kriteriji moraju odražavati sposobnost i spremnost davatelja jamstva da ispuni obvezu iz jamstva, vjerojatnu vremensku dinamiku plaćanja od strane davatelja jamstva, stupanj u kojem je sposobnost davatelja jamstva da ispuni obvezu iz jamstva u korelaciji sa sposobnošću dužnika da plaća dug i stupanj u kojem je rezidualni rizik još uvijek prisutan.
3. Zahtjevi za jamstva iz ovog članka primjenjuju se i na kreditne izvedenice kod kojih je referentni subjekt jedna osoba (engl. single-name credit derivatives). Ako postoji neusklađenost između odnosne obveze i referentne obveze po kreditnoj izvedenici ili obveze na temelju koje se utvrđuje je li se kreditni događaj dogodio, primjenjuju se uvjeti iz članka 216. stavka 2. Institucija je dužna primjenjivati odredbe ovog stavka i na proces raspoređivanja izloženosti prema stanovništvu i priznatih izloženosti s osnove otkupljenih potraživanja u rejting-kategorije ili skupove izloženosti.
Kriteriji moraju uzeti u obzir vrstu namire po kreditnoj izvedenici i konzervativno procijeniti njezin utjecaj na razinu i vremensku dinamiku naplate sredstava. Institucija je dužna uzeti u obzir stupanj u kojem je rezidualni rizik još uvijek prisutan.
4. Zahtjevi iz stavaka od 1. do 3. ne primjenjuju se na jamstva dana od strane institucija, središnjih država i središnjih banaka te trgovačkih društava koja ispunjavaju zahtjeve iz članka 201. stavka 1. točke (g) ako je institucija dobila odobrenje za primjenu standardiziranog pristupa za izloženosti tim subjektima u skladu s člancima 148. i 150. U tom se slučaju primjenjuju zahtjevi iz poglavlja 4.
5. Za jamstva dana za izloženosti prema stanovništvu zahtjevi iz stavaka 1., 2. i 3. primjenjuju se i na raspoređivanje izloženosti u rejting-kategorije ili skupove izloženosti te na procjenu PD-a.
6. EBA sastavlja nacrt regulatornih tehničkih standarda kojima se pobliže određuju uvjeti prema kojima nadležna tijela mogu odobriti priznavanje uvjetnih jamstava.
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt regulatornih tehničkih standarda do 31. prosinca 2014.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
Članak 184.
Zahtjevi za otkupljena potraživanja
1. U kvantificiranju parametara rizika koji se povezuju s rejting-kategorijama i skupovima izloženosti za otkupljena potraživanja institucije su dužne osigurati da su ispunjeni uvjeti utvrđeni u stavcima od 2. do 6.
2. Ugovor o otkupu potraživanja mora osigurati da u svim predvidivim situacijama institucija ima vlasništvo i kontrolu nad svim novčanim primicima koji proizlaze iz otkupljenih potraživanja. Kada dužnik svoju obvezu podmiruje prodavatelju ili serviseru, institucija je dužna redovito provjeravati jesu li plaćanja proslijeđena u cijelosti i u skladu s odredbama iz ugovora. Institucije su dužne imati procedure kojima osiguravaju da vlasništvo nad potraživanjima i novčanim primicima bude zaštićeno od stečaja ili pravnih postupaka koji bi mogli značajno odgoditi mogućnost namire ili asignacije potraživanja ili zadržavanje kontrole nad novčanim tokovima.
3. Institucija je dužna pratiti kvalitetu otkupljenih potraživanja te financijsko stanje prodavatelja i servisera. Primjenjuje se sljedeće:
(a)
institucija je dužna procjenjivati korelaciju između kvalitete otkupljenih potraživanja i financijskog stanja i prodavatelja i servisera te imati interne politike i procedure koje osiguravaju adekvatnu zaštitu od svih nepredvidivih događaja i kojima je propisano dodjeljivanje internog rejtinga svakom prodavatelju i serviseru;
(b)
institucija je dužna imati jasne i učinkovite politike i procedure za određivanje prihvatljivosti prodavatelja i servisera. Institucija ili njezin zastupnik dužni su provoditi periodičnu provjeru prodavatelja i servisera radi provjere točnosti izvješća koje dobiva od prodavatelja ili servisera, otkrivanja prijevare ili operativnih slabosti te kako bi provjerila kvalitetu prodavateljevih kreditnih politika te politika i procedura naplate servisera. Nalazi tih provjera moraju biti dokumentirani;
(c)
institucija je dužna procijeniti karakteristike skupova izloženosti s osnove otkupljenih potraživanja, uključujući predujmove, povijest dospjelih nenaplaćenih potraživanja od pojedinačnih prodavatelja i loša potraživanja, ispravke vrijednosti za loša potraživanja te uvjete otplate i obveze koje je moguće kompenzirati (engl. contra accounts);
(d)
institucija je dužna imati učinkovite politike i procedure za praćenje koncentracija prema jednom dužniku na agregiranoj osnovi, i to unutar jednog skupa izloženosti i u više skupova izloženosti s osnove otkupljenih potraživanja;
(e)
institucija je dužna osigurati da od servisera prima pravodobna i dovoljno detaljna izvješća o dospjelosti potraživanja i njihovom razrjeđivanju kako bi osigurala usklađenost sa svojim kriterijima priznavanja i politikama odobravanja predujmova koje uređuju otkupljena potraživanja te osigurala učinkovito sredstvo za praćenje prodavateljevih uvjeta prodaje i razrjeđivanja te kako bi mogla provjeravati pridržava li se prodavatelj tih uvjeta.
4. Institucija je dužna imati sustave i procedure za rano otkrivanje pogoršanja financijskog stanja prodavatelja potraživanja i kvalitete otkupljenih potraživanja te za brzo i učinkovito rješavanje nastalih problema. Institucija je posebno dužna imati jasne i učinkovite politike, procedure i informacijske sustave za praćenje kršenja odredaba ugovora, kao i jasne te učinkovite politike i procedure za pokretanje pravnih radnji i postupanje s problematičnim otkupljenim potraživanjima.
5. Institucija je dužna imati jasne i učinkovite politike i procedure kojima se uređuje upravljanje otkupljenim potraživanjima, kreditima i gotovinom. Institucija je dužna svojim politikama propisati sve bitne elemente programa otkupa potraživanja, uključujući stope predujmova, priznate kolaterale, potrebnu dokumentaciju, limite koncentracije i način na koji će se postupati s primljenim gotovinskim uplatama. Ti elementi moraju uzeti u obzir sve relevantne i značajne činitelje kao što su financijsko stanje prodavatelja i servisera, koncentracije rizika i trendovi kvalitete otkupljenih potraživanja i prodavateljeve baze klijenata. Internim sustavima potrebno je osigurati da se sredstva odobravaju samo ako je dostavljen potreban kolateral i ako je priložena sva potrebna dokumentacija.
6. Institucija je dužna imati učinkovit interni proces za procjenu usklađenosti sa svim internim politikama i procedurama. Taj proces mora uključivati redovite revizije svih ključnih faza programa otkupa potraživanja koji institucija provodi, potvrđivanje odvojenosti dužnosti, prvo, između procjene prodavatelja i servisera te procjene dužnika i drugo, između procjene prodavatelja i servisera i nadzora prodavatelja i servisera te ocjenu operacija koje se provode u jedinicama za podršku poslovanju (engl. back office), a posebno stručnosti, iskustva i broja zaposlenika te opsega i kvalitete sustava koji podržavaju automatizaciju procesa otkupa potraživanja.
Pododjeljak 3.
Validacija internih procjena
Članak 185.
Validacija internih procjena
Institucija je dužna provesti validaciju svojih internih procjena prema sljedećim zahtjevima:
(a)
institucije su dužne imati robusne sustave validacije točnosti i dosljednosti rejting-sustava, procesa i procjene svih relevantnih parametara rizika. Proces interne validacije mora omogućavati instituciji dosljednu i smislenu procjenu učinkovitosti sustava internog rejtinga i procjene rizika;
(b)
institucije su dužne redovito uspoređivati ostvarene stope statusa neispunjavanja obveza s procijenjenim PD-om za svaku rejting-kategoriju, a u slučajevima kada su ostvarene stope statusa neispunjavanja obveza izvan očekivanih granica za tu rejting-kategoriju, institucije su dužne posebno analizirati razloge tog odstupanja. Institucije koje primjenjuju vlastite procjene LGD-a i konverzijskih faktora dužne su na isti način provoditi i analizu za te procjene. U navedenim usporedbama potrebno je koristiti se podacima koji pokrivaju najduže moguće razdoblje za koje su podaci raspoloživi. Institucija je dužna dokumentirati metode i podatke koji se koriste u takvim usporedbama. Navedene analize i dokumentacija moraju se ažurirati najmanje jednom godišnje;
(c)
institucije su dužne primjenjivati i druge kvantitativne tehnike validacije kao i usporedbe s relevantnim podacima iz vanjskih izvora. Te se analize moraju temeljiti na podacima koji su prikladni za portfelj institucije, koji su redovito ažurirani te obuhvaćaju relevantno razdoblje promatranja. Interna procjena učinkovitosti rejting-sustava institucije mora se temeljiti na najdužem mogućem razdoblju za koje su podaci raspoloživi;
(d)
metode i podaci koji se koriste za kvantitativnu validaciju moraju se dosljedno primjenjivati. Promjene u metodama procjenjivanja i validacije te podacima (uključujući izvore podataka i razdoblja koja podaci pokrivaju) moraju biti dokumentirane;
(e)
institucije su dužne imati odgovarajuće interne standarde za slučajeve kada su odstupanja ostvarenih PD-a, LGD-a, konverzijskih faktora te ukupnih gubitaka, kada se procjenjuje EL, od procijenjenih vrijednosti dovoljno značajna da dovode u pitanje pouzdanost procjena. Ovim standardima moraju se uzeti u obzir poslovni ciklusi i slične promjene u gospodarskom okružju koje su utjecale na nastanak statusa neispunjavanja obveza. Ako su ostvarene vrijednosti kontinuirano veće od očekivanih, institucije su dužne povećati procjene kako bi one odražavale ostvarene statuse neispunjavanja obveza i gubitke.
Pododjeljak 4.
Zahtjevi za primjenu pristupa internih modela za kategoriju izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja
Članak 186.
Kapitalni zahtjev i kvantifikacija rizika
Za potrebe izračuna kapitalnih zahtjeva institucije moraju ispuniti sljedeće uvjete:
(a)
procjene potencijalnih gubitaka moraju na odgovarajući način obuhvaćati negativna tržišna kretanja koja su značajna za dugoročni profil rizičnosti izloženosti. Podaci koji se koriste za generiranje distribucije povrata moraju odražavati najduže razdoblje za koje su podaci raspoloživi i značajni za procjenu profila rizičnosti izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja institucije. Podaci koji se koriste moraju biti dostatni kako bi osigurali konzervativne, statistički pouzdane i robusne procjene gubitaka koje nisu utemeljene isključivo na subjektivnim odnosno stručnim prosudbama. Nepovoljni događaji korišteni u procjeni moraju osiguravati konzervativnu procjenu potencijalnih gubitaka u relevantnom dugoročnom tržišnom ili poslovnom ciklusu. Institucija je dužna kombinirati empirijsku analizu raspoloživih podataka s prilagodbama utemeljenima na raznim činiteljima radi postizanja realnih odnosno konzervativnih rezultata modela. Pri razvoju modela vrijednosti adherentne riziku (VaR) kojima se procjenjuju potencijalni tromjesečni gubici, institucije mogu upotrijebiti tromjesečne podatke ili konvertirati podatke za kraće vremenske intervale u tromjesečne ekvivalente koristeći odgovarajuće analitičke metode podržane empirijskim dokazima te dobro razvijenim i dokumentiranim postupcima i analizama. Takav pristup mora se primjenjivati konzervativno i dosljedno. Kada je ograničen broj dostupnih relevantnih podataka, institucija je dužna dodati odgovarajuću maržu konzervativnosti;
(b)
modeli koji se koriste moraju adekvatno obuhvatiti sve značajne rizike povrata na ulaganja uključujući opći tržišni rizik i specifični rizik izloženosti u portfelju vlasničkih ulaganja institucije. Interni modeli moraju na adekvatan način objasniti promjene cijena u prethodnim razdobljima, identificirati veličinu i promjene u potencijalnim koncentracijama te biti robusni u nepovoljnim tržišnim uvjetima. Populacija rizičnih izloženosti zastupljenih u podacima koji se koriste za procjenu mora odgovarati ili barem biti usporediva s portfeljem izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja institucije;
(c)
interni model mora odgovarati profilu rizičnosti i složenosti portfelja vlasničkih ulaganja institucije. Ako institucija ima značajna ulaganja koja su izrazito nelinearne prirode, interni modeli moraju biti dizajnirani tako da adekvatno odražavaju rizik koji nose takvi instrumenti;
(d)
pridruživanje individualnih pozicija procjenama, tržišnim indeksima i faktorima rizika mora biti vjerodostojno, smisleno i konceptualno zdravo;
(e)
institucije su dužne pomoću empirijskih analiza dokazati da su korišteni faktori rizika primjereni te da mogu na odgovarajući način obuhvatiti opći i specifični rizik;
(f)
procjene volatilnosti povrata na vlasnička ulaganja moraju obuhvatiti važne i dostupne podatke, informacije i metode. Pritom se moraju koristiti neovisno provjereni vlastiti podaci ili podaci iz vanjskog izvora, uključujući podatke iz zajedničkih skupova podataka;
(g)
mora se uspostaviti cjelovit i detaljan program testiranja otpornosti na stres.
Članak 187.
Proces upravljanja rizikom i kontrola rizika
Institucije su dužne za potrebe razvoja i primjene internih modela za izračun kapitalnih zahtjeva donijeti politike i procedure te uvesti odgovarajuće kontrolne mehanizme da bi osigurale integritet modela i procesa modeliranja. Te politike, procedure i kontrolni mehanizmi moraju uključiti sljedeće:
(a)
potpunu integraciju internih modela u cjelokupni sustav izvješćivanja uprave i rukovodstva (engl. management information system) institucije te u upravljanje portfeljem vlasničkih ulaganja koja nisu u knjizi trgovanja. Smatra se da su interni modeli u potpunosti integrirani u proces upravljanja rizicima institucije ako se koriste za mjerenje i procjenu performansi portfelja vlasničkih ulaganja, uključujući i profitabilnost prilagođenu za rizik, interno raspoređivanje ekonomskoga kapitala za izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja te ocjenu cjelokupne adekvatnosti regulatornoga kapitala kao i proces upravljanja ulaganjima;
(b)
uspostavu sustava upravljanja, procedura i kontrolnih funkcija da bi se osigurala periodična i neovisna provjera svih elemenata internog procesa modeliranja, uključujući odobravanje izmjena modela, kontrolu ulaznih podataka modela, kao i provjeru rezultata modela, npr. izravnom potvrdom izračuna. Te provjere moraju utvrditi točnost, potpunost i adekvatnost ulaznih podataka i rezultata modela te se koncentrirati na utvrđivanje i ograničavanje potencijalnih pogrešaka povezanih s poznatim slabostima modela kao i identificiranje nepoznatih slabosti modela. Te provjere može provoditi neovisna interna jedinica ili druga neovisna vanjska treća osoba;
(c)
adekvatni sustavi i procedure praćenja limita ulaganja i izloženosti riziku na osnovi vlasničkih ulaganja;
(d)
jedinice odgovorne za razvoj i primjenu modela moraju biti funkcionalno neovisne o jedinicama za upravljanje pojedinim ulaganjima;
(e)
osobe odgovorne za bilo koji dio procesa modeliranja moraju posjedovati odgovarajuća stručna znanja. Uprava je dužna osigurati dostatan broj stručnih osoba za modeliranje.
Članak 188.
Validacija i dokumentacija
Institucije su dužne imati robusne sustave validacije točnosti i dosljednosti svojih internih modela i procesa modeliranja. Svi bitni elementi internih modela i procesa modeliranja i validacije moraju biti dokumentirani.
Validacija i dokumentacija internih modela i procesa modeliranja institucija podliježu sljedećim zahtjevima:
(a)
institucije su dužne koristiti proces interne validacije za procjenu učinkovitosti svojih internih modela i procesa modeliranja na dosljedan i smislen način;
(b)
metode i podaci koji se koriste za kvantitativnu validaciju moraju se dosljedno primjenjivati. Promjene u metodama procjenjivanja i validacije te promjene u izvorima podataka i razdobljima koja podaci pokrivaju, moraju biti dokumentirane;
(c)
institucije su dužne redovito uspoređivati ostvarene povrate na vlasnička ulaganja, izračunate iz realiziranih i nerealiziranih dobitaka i gubitaka, s procjenama modela. U navedenim usporedbama potrebno je koristiti se podacima koji pokrivaju najduže moguće razdoblje za koje su podaci raspoloživi. Institucija je dužna dokumentirati metode i podatke koji se koriste u takvim usporedbama. Navedene analize i dokumentacija moraju se ažurirati najmanje jednom godišnje;
(d)
institucije su dužne primjenjivati i druge metode kvantitativne validacije te obavljati usporedbu s podacima iz vanjskih izvora. Te se analize moraju temeljiti na podacima koji odgovaraju portfelju institucije, biti redovito ažurirane i pokrivati relevantno razdoblje promatranja. Interne procjene učinkovitosti modela institucije moraju se temeljiti na najdužem mogućem razdoblju za koje su podaci raspoloživi;
(e)
institucije su dužne imati odgovarajuće interne standarde za slučajeve kada su odstupanja ostvarenih povrata na vlasnička ulaganja od procjena modela dovoljno značajna da dovode u pitanje valjanost procjena odnosno modela. Ovim standardima moraju se uzeti u obzir poslovni ciklusi i slične promjene u gospodarskom okružju koje su utjecale na povrate na vlasnička ulaganja. Sve prilagodbe internih modela koje nastaju kao rezultat provjere modela moraju biti dokumentirane i u skladu sa standardima provjere modela koje je propisala institucija;
(f)
interni model i proces modeliranja moraju biti dokumentirani, što uključuje i odgovornosti svih osoba koje su zadužene za modeliranje te procese odobravanja i provjere modela.
Pododjeljak 5.
Interno upravljanje i nadzor
Članak 189.
Korporativno upravljanje
1. Upravljačko tijelo institucije ili odgovarajući odbor imenovan od strane upravljačkog tijela te više rukovodstvo dužni su odobriti sve važne karakteristike rejting-procesa i procesa procjene, poznavati i razumjeti funkcioniranje rejting-sustava institucije te dobro razumjeti izvještaje koji uključuju informacije povezane s rejting-sustavima.
2. Više rukovodstvo mora ispuniti sljedeće zahtjeve:
(a)
dužno je izvješćivati upravljačko tijelo institucije ili odgovarajući odbor imenovan od strane upravljačkog tijela o svim važnim promjenama ili izuzećima od uspostavljenih politika koje će značajno utjecati na funkcioniranje rejting-sustava institucije;
(b)
dužno je dobro poznavati dizajn i funkcioniranje rejting-sustava;
(c)
dužno je kontinuirano osiguravati ispravno funkcioniranje rejting-sustava.
Jedinice za kontrolu kreditnog rizika dužne su redovito izvješćuje više rukovodstvo o učinkovitosti rejting-procesa, područjima koja je potrebno poboljšati te statusu svih aktivnosti poduzetih za otklanjanje prethodno identificiranih nedostataka.
3. Obvezni dio izvješćivanja rukovodstva čine analize profila rizičnosti institucije zasnovane na internim rejtinzima. Izvješćivanje obvezno uključuje najmanje: profil rizičnosti po rejting-kategorijama, migracije između rejting-kategorija, procjene relevantnih parametara rizika po rejting-kategorijama, usporedbe ostvarenih stopa nastanka statusa neispunjavanja obveza i, ako institucija primjenjuje vlastite procjene, ostvarenih LGD-a i konverzijskih faktora s procijenjenim vrijednostima, te rezultate testiranja otpornosti na stres. Učestalost izvješćivanja ovisi o važnosti i vrsti informacija te razini korisnika izvještaja.
Članak 190.
Kontrola kreditnog rizika
1. Jedinica za kontrolu kreditnog rizika mora biti neovisna o osoblju i upravljačkim funkcijama odgovornima za odobravanje ili obnavljanje plasmana te odgovarati izravno višem rukovodstvu. Navedena je jedinica odgovorna za dizajn ili odabir, primjenu, nadzor i funkcioniranje rejting-sustava te je dužna redovito izrađivati i analizirati izvještaje vezane uz rezultate rejting-sustava.
2. Odgovornosti jedinice ili jedinica za kontrolu kreditnog rizika uključuju sljedeće:
(a)
testiranje i praćenje rejting-kategorija i skupova izloženosti;
(b)
izradu i analizu sažetih izvještaja vezanih uz rejting-sustave institucije;
(c)
primjenu procedura da bi se utvrdilo primjenjuju li se dosljedno definicije rejting-kategorija i skupova izloženosti po svim organizacijskim jedinicama i zemljopisnim područjima;
(d)
provjeru i dokumentiranje svih promjena u rejting-procesu, uključujući i razloge za promjenu;
(e)
provjeru rejting-kriterija da bi se ocijenilo jesu li još uvijek prediktivni. Promjene rejting-procesa, kriterija ili individualnih rejting-parametara moraju biti dokumentirane i adekvatno pohranjene;
(f)
aktivno sudjelovanje u dizajnu ili odabiru, implementaciji i validaciji modela koji se koriste u rejting-procesu;
(g)
nadzor modela koji se koriste u rejting-procesu;
(h)
kontinuiranu provjeru modela kao i izmjena modela koji se koriste u rejting-procesu.
3. Institucije koje se koriste podacima iz zajedničkih skupova podataka u skladu s člankom 179. stavkom 2. mogu eksternalizirati sljedeće zadatke:
(a)
izradu informacija relevantnih za testiranje i praćenje rejting-kategorija i skupova izloženosti;
(b)
izradu sažetih izvještaja vezanih uz rejting-sustave institucije;
(c)
izradu informacija relevantnih za provjeru rejting-kriterija da bi se ocijenilo jesu li još uvijek prediktivni;
(d)
dokumentiranje promjena u rejting-procesu, kriterijima ili pojedinim rejting-parametrima;
(e)
izradu informacija relevantnih za kontinuiranu provjeru i izmjene modela koji se koriste u rejting-procesu.
4. Institucije koje primjenjuju stavak 3. dužne su nadležnim tijelima osigurati pristup svim relevantnim informacijama treće osobe koje su potrebne za utvrđivanje usklađenosti sa zahtjevima, uključujući i obavljanje izravnog nadzora u istom opsegu u kojem bi se nadzor na licu mjesta obavio u instituciji.
Članak 191.
Unutarnja revizija
Unutarnja revizija ili druga usporediva neovisna jedinica koja obavlja poslove revizije dužna je najmanje jednom godišnje revidirati rejting-sustave institucije i njihovo funkcioniranje, uključujući funkcioniranje kreditnog procesa te procjene PD-a, LGD-a, EL-a i konverzijskih faktora. Revizija mora uključivati poštivanje svih primjenjivih zahtjeva.
POGLAVLJE 4.
Smanjenje kreditnog rizika
Odjeljak 1.
Definicije i opći zahtjevi
Članak 192.
Definicije
Za potrebe ovog poglavlja primjenjuju se sljedeće definicije:
(1)
„institucija kreditor” znači institucija koja ima predmetnu izloženost;
(2)
„transakcija osigurana kolateralom” (engl. secured lending transaction) znači transakcija na temelju koje nastaje izloženost osigurana kolateralom koja ne sadržava odredbu kojom se instituciji daje pravo da barem jednom dnevno primi maržu;
(3)
„transakcija ovisna o kretanju na tržištu kapitala” (engl. capital market-driven transaction) znači transakcija na temelju koje nastaje izloženost osigurana kolateralom koja sadržava odredbu kojom se instituciji daje pravo da barem jednom dnevno prima maržu;
(4)
„odnosni CIU” znači CIU u čije dionice ili udjele ulaže drugi CIU.
Članak 193.
Načela za priznavanje učinka tehnika smanjenja kreditnog rizika
1. Nijedna izloženost na koju je primijenjeno smanjenje kreditnog rizika ne smije rezultirati većim iznosom izloženosti ponderiranim rizikom ili iznosom očekivanoga gubitka od identične izloženosti na koju nije primijenjeno smanjenje kreditnog rizika.
2. Ako iznos izloženosti ponderiran rizikom već uzima u obzir kreditnu zaštitu prema poglavlju 2. ili poglavlju 3., institucije ne smiju tu kreditnu zaštitu uzeti u obzir u izračunima prema ovom poglavlju.
3. Ako su zadovoljeni zahtjevi iz odjeljaka 2. i 3., institucije mogu prilagoditi izračun iznosa izloženosti ponderiranoga rizikom prema standardiziranom pristupu te izračun iznosa izloženosti ponderiranoga rizikom i iznosa očekivanoga gubitka prema IRB pristupu u skladu s odredbama odjeljaka 4., 5. i 6.
4. Institucije su dužne gotovinu, vrijednosne papire ili robu kupljene, pozajmljene ili primljene na temelju repo transakcija ili transakcija pozajmljivanja vrijednosnih papira ili robe drugoj ugovornoj strani ili od druge ugovorne strane smatrati kolateralom.
5. Ako institucija koja izračunava iznose izloženosti ponderirane rizikom prema standardiziranom pristupu upotrebljava više vrsta smanjenja kreditnog rizika koje pokrivaju jednu izloženost dužna je učiniti sljedeće:
(a)
podijeliti izloženost na dijelove pokrivene pojedinom vrstom sredstava za smanjenje kreditnog rizika; i
(b)
zasebno izračunati iznos izloženosti ponderiran rizikom za svaki dio dobiven prema točki (a) u skladu s odredbama poglavlja 2. i ovog poglavlja.
6. Ako institucija koja izračunava iznose izloženosti ponderirane rizikom prema standardiziranom pristupu pokriva jednu izloženost kreditnom zaštitom jednog pružatelja zaštite, a ta zaštita ima različita dospijeća, dužna je učiniti sljedeće:
(a)
podijeliti izloženost na dijelove pokrivene pojedinom vrstom sredstava za smanjenje rizika; i
(b)
zasebno izračunati iznos izloženosti ponderiran rizikom za svaki dio dobiven prema točki (a) u skladu s odredbama poglavlja 2. i ovog poglavlja.
Članak 194.
Načela za priznavanje učinka tehnika smanjenja kreditnog rizika
1. Tehnika koja se koristi za pribavljanje kreditne zaštite, zajedno s poduzetim aktivnostima i postupcima te procedurama i politikama koje provodi institucija kreditor mora osiguravati pravno učinkovite aranžmane kreditne zaštite koji su provedivi u svim relevantnim područjima sudske nadležnosti.
Institucija kreditor dužna je na zahtjev nadležnog tijela dostaviti ažurno, pisano, obrazloženo i neovisno pravno mišljenje ili više njih kojima se koristila kako bi utvrdila zadovoljava li aranžman kreditne zaštite odnosno aranžmani kreditne zaštite uvjete utvrđene u prvom podstavku.
2. Institucija kreditor dužna je poduzeti sve odgovarajuće mjere da bi osigurala učinkovitost aranžmana kreditne zaštite i upravljala rizicima povezanim s tim aranžmanom.
3. Institucije mogu priznati materijalnu kreditnu zaštitu pri izračunu učinka smanjenja kreditnog rizika samo ako imovina koja predstavlja zaštitu ispunjava oba sljedeća zahtjeva:
(a)
predstavlja imovinu koja se u skladu s člancima od 197. do 200. priznaje kao kolateral, kako je to primjenjivo;
(b)
dovoljno je likvidna, a njezina je vrijednost tijekom vremena dovoljno stabilna te pruža odgovarajuću sigurnost u razini postignute kreditne zaštite uzimajući u obzir pristup koji se koristi za izračun iznosa izloženosti ponderiranih rizikom te dopušteni stupanj priznavanja.
4. Institucije mogu priznati materijalnu kreditnu zaštitu pri izračunu učinka smanjenja kreditnog rizika samo ako institucija kreditor ima pravo da pravodobno unovči ili zadrži imovinu koja predstavlja kreditnu zaštitu u slučaju nastanka statusa neispunjavanja obveza, insolventnosti ili stečaja, odnosno u slučaju nastanka drugog kreditnog događaja navedenog u dokumentaciji o transakciji, dužnika i, kada je to primjenjivo, osobe kod koje se nalazi kolateral. Stupanj korelacije između vrijednosti imovine koja predstavlja materijalnu kreditnu zaštitu i kreditne sposobnosti dužnika ne smije biti previsok.
5. U slučaju nematerijalne kreditne zaštite pružatelj zaštite priznaje se samo ako je kao priznati pružatelj zaštite naveden u članku 201. ili 202., ovisno o tome što je primjenjivo.
6. U slučaju nematerijalne kreditne zaštite ugovor o zaštiti priznaje se samo ako ispunjava sve sljedeće uvjete:
(a)
uključen je u popis priznatih ugovora o zaštiti iz članka 203. i članka 204. stavka 1.;
(b)
pravno je učinkovit i provediv u svim relevantnim područjima sudske nadležnosti kako bi pružao odgovarajuću sigurnost u razini postignute kreditne zaštite uzimajući u obzir pristup koji se koristi za izračun iznosa izloženosti ponderiranih rizikom te dopušteni stupanj priznavanja;
(c)
pružatelj zaštite ispunjava kriterije utvrđene u stavku 5.
7. Kreditna zaštita mora ispunjavati uvjete iz odjeljka 3. koji se na nju odnose.
8. Institucija mora moći dokazati nadležnim tijelima da ima adekvatne procese upravljanja rizikom kako bi kontrolirala rizike kojima može biti izložena zbog provedbe postupaka smanjenja kreditnog rizika.
9. Neovisno o priznatom smanjenju kreditnog rizika pri izračunu iznosa izloženosti ponderiranih rizikom i, kada je to primjenjivo, iznosa očekivanih gubitaka, institucije su dužne nastaviti provoditi potpunu procjenu kreditnog rizika osnovne izloženosti i moći da nadležnim tijelima dokažu da ispunjavaju taj zahtjev. Za potrebe ovog stavka, za repo transakcije i transakcije pozajmljivanja vrijednosnih papira ili robe drugoj ugovornoj strani ili od druge ugovorne strane osnovnom izloženošću smatra se neto iznos izloženosti.
10. EBA sastavlja nacrt regulatornih tehničkih standarda kojima se pobliže određuje koja je imovina dovoljno likvidna i kada se vrijednost imovine može smatrati stabilnom za potrebe stavka 3.
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt regulatornih tehničkih standarda do 30. rujna 2014.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
Odjeljak 2.
Priznati oblici smanjenja kreditnog rizika
Pododjeljak 1.
Materijalna kreditna zaštita
Članak 195.
Bilančno netiranje
Institucija može primijeniti bilančno netiranje međusobnih potraživanja s drugom ugovornom stranom kao priznati oblik smanjenja kreditnog rizika.
Ne dovodeći u pitanje članak 196., priznavanje je ograničeno na međusobna novčana potraživanja i obveze između institucije i druge ugovorne strane.Institucije mogu prilagoditi iznose izloženosti ponderirane rizikom i, ako je relevantno, iznose očekivanoga gubitka samo za kredite i depozite koje su same primile i koji su predmet sporazuma o bilančnom netiranju.
Članak 196.
Standardizirani sporazumi o netiranju koji obuhvaćaju repo transakcije ili transakcije pozajmljivanja vrijednosnih papira ili robe drugoj ugovornoj strani ili od druge ugovorne strane ili ostale transakcije ovisne o kretanju na tržištu kapitala
Institucije koje primjenjuju složenu metodu financijskoga kolaterala iz članka 223. mogu uzeti u obzir učinke dvostranih ugovora o netiranju, pri čemu ti ugovori obuhvaćaju repo transakcije, transakcije pozajmljivanja vrijednosnih papira ili robe drugoj ugovornoj strani ili od druge ugovorne strane ili ostale transakcije ovisne o kretanju na tržištu kapitala. Ne dovodeći u pitanje članak 299., primljeni kolateral i vrijednosni papiri ili roba koji su pozajmljeni od druge ugovorne strane na temelju takvih sporazuma ili transakcija moraju ispuniti zahtjeve za priznavanje kolaterala navedene u člancima 197. i 198.
Članak 197.
Priznavanje kolaterala prema svim pristupima i metodama
1. Institucije mogu upotrebljavati sljedeće stavke kao priznati kolateral prema svim pristupima i metodama:
(a)
gotovinski polog položen kod institucije kreditora ili druge instrumente koji se mogu smatrati gotovinom i koje drži institucija kreditor;
(b)
dužnički vrijednosni papiri središnjih država ili središnjih banaka koji imaju kreditnu procjenu VIPKR-a ili agencije za kreditiranje izvoza koja je priznata za potrebe poglavlja 2. i za koju je EBA utvrdila da pripada najmanje 4. stupnju kreditne kvalitete prema pravilima za ponderiranje izloženosti prema središnjim državama i središnjim bankama u skladu s poglavljem 2.;
(c)
dužnički vrijednosni papiri institucija koji imaju kreditnu procjenu VIPKR-a za koju je EBA utvrdila da pripada najmanje 3. stupnju kreditne kvalitete prema pravilima za ponderiranje izloženosti prema institucijama u skladu s poglavljem 2.;
(d)
dužnički vrijednosni papiri ostalih subjekata koji imaju kreditnu procjenu VIPKR-a za koju je EBA utvrdila da pripada najmanje 3. stupnju kreditne kvalitete prema pravilima za ponderiranje izloženosti prema trgovačkim društvima u skladu s poglavljem 2.;
(e)
dužnički vrijednosni papiri koji imaju kratkoročnu kreditnu procjenu VIPKR-a za koju je EBA utvrdila da pripada najmanje 3. stupnju kreditne kvalitete prema pravilima za ponderiranje kratkoročnih izloženosti u skladu s poglavljem 2.;
(f)
dionice ili konvertibilne obveznice uključene u glavni burzovni indeks;
(g)
zlato;
(h)
sekuritizacijske pozicije koje nisu resekuritizacijske pozicije, a koje imaju vanjsku kreditnu procjenu VIPKR-a za koju je EBA utvrdila da pripada najmanje 3. stupnju kreditne kvalitete prema pravilima za ponderiranje sekuritiziranih izloženosti u skladu s pristupom iz poglavlja 5. odjeljka 3. pododjeljka 3.
2. Za potrebe stavka 1. točke (b), „dužnički vrijednosni papiri središnjih država ili središnjih banaka” uključuju:
(a)
dužničke vrijednosne papire jedinica područne (regionalne) ili lokalne samouprave izloženost prema kojima u skladu s člankom 115. stavkom 2. ima tretman kao izloženost prema središnjoj državi u kojoj te jedinice imaju sjedište;
(b)
dužničke vrijednosne papire subjekata javnog sektora izloženost prema kojima u skladu s člankom 116. stavkom 4. ima tretman kao izloženost prema središnjoj državi;
(c)
dužničke vrijednosne papire multilateralnih razvojnih banaka na koje se u skladu s člankom 117. stavkom 2. primjenjuje ponder rizika od 0 %;
(d)
dužničke vrijednosne papire međunarodnih organizacija na koje se u skladu s člankom 118. primjenjuje ponder rizika od 0 %.
3. Za potrebe stavka 1. točke (c), „dužnički vrijednosni papiri institucija” uključuju:
(a)
dužničke vrijednosne papire jedinica područne (regionalne) ili lokalne samouprave, osim dužničkih vrijednosnih papira iz stavka 2. točke (a);
(b)
dužničke vrijednosne papire subjekata javnog sektora izloženost prema kojima ima tretman u skladu s člankom 116. stavcima 1. i 2.;
(c)
dužničke vrijednosne papire multilateralnih razvojnih banaka, osim onih na koje se primjenjuje ponder rizika od 0 % u skladu s člankom 117. stavkom 2.
4. Institucija može dužničke vrijednosne papire drugih institucija koje nemaju kreditnu procjenu VIPKR-a upotrebljavati kao priznati kolateral ako ti dužnički vrijednosni papiri ispunjavaju sve sljedeće kriterije:
(a)
kotiraju na priznatoj burzi;
(b)
smatraju se nadređenim potraživanjem;
(c)
sva ostala izdanja institucije izdavatelja s istim statusom u redoslijedu naplate, koja imaju rejting, imaju kreditnu procjenu VIPKR-a za koju je EBA utvrdila da pripada najmanje 3. stupnju kreditne kvalitete prema pravilima za ponderiranje izloženosti prema institucijama ili pravilima za ponderiranje kratkoročnih izloženosti u skladu s poglavljem 2.;
(d)
institucija kreditor nema informacija koje bi upućivale na kreditnu procjenu izdanja manje povoljnu od one navedene u točki (c);
(e)
tržišna likvidnost instrumenta dovoljna je za ove potrebe.
5. Institucija može upotrebljavati udjele ili dionice u CIU kao priznati kolateral ako su ispunjeni svi sljedeći uvjeti:
(a)
cijena udjela ili dionica javno se objavljuje svakog dana;
(b)
CIU ograničen je na ulaganja u instrumente koji se mogu priznati u skladu s odredbama stavaka 1. i 4.;
(c)
CIU ispunjavaju uvjete iz članka 132. stavka 3.
Ako CIU ulaže u dionice ili udjele drugog CIU-a, na svaki takav odnosni CIU primjenjuju se uvjeti jednaki onima iz prvog podstavka točaka od (a) do (c).
Ako CIU koristi izvedene instrumente za zaštitu dopuštenih ulaganja, to ne sprječava da udjeli i dionice u takvim CIU budu priznati kao kolateral.
6. Za potrebe stavka 5., ako CIU („izvorni CIU”) ili neki od njegovih odnosnih CIU ulaže i u instrumente koji se ne mogu priznati prema stavcima 1. i 4., institucije mogu koristiti udjele ili dionice u tom CIU-u kao kolateral do iznosa koji je jednak vrijednosti priznate imovine koju drži CIU, pod pretpostavkom da je taj CIU ili neki od njegovih odnosnih CIU do maksimalnog dopuštenog iznosa iskoristio mogućnost ulaganja u imovinu koja se ne priznaje.
Kada odnosni CIU i sam ima odnosne CIU, institucije mogu upotrebljavati udjele ili dionice u izvornom CIU-u kao priznati kolateral pod uvjetom da primjenjuju metodologiju iz prvog podstavka.
U slučajevima kada imovina koja se ne priznaje ima negativnu vrijednost zbog obveza ili potencijalnih obveza proizašlih iz vlasništva, institucija je dužna učiniti sljedeće:
(a)
izračunati ukupnu vrijednost imovine koja se ne priznaje; i
(b)
ako je iznos dobiven u skladu s točkom (a) negativan, oduzeti apsolutnu vrijednost tog iznosa od ukupne vrijednosti priznate imovine.
7. U vezi sa stavkom 1. točkama od (b) do (e), ako vrijednosni papiri imaju dvije kreditne procjene vanjskih institucija za procjenu kreditnog rizika, institucija je dužna primijeniti manje povoljnu procjenu. Ako vrijednosni papiri imaju više od dvije kreditne procjene vanjskih institucija za procjenu kreditnog rizika, institucija je dužna primijeniti dvije najpovoljnije procjene. Ako su dvije najpovoljnije kreditne procjene različite, institucija je dužna primijeniti onu koja je manje povoljna.
8. ESMA sastavlja nacrt provedbenih tehničkih standarda kojima se pobliže određuje sljedeće:
(a)
glavni burzovni indeksi iz stavka 1. točke (f) ovog članka, članka 198. stavka 1. točke (a), članka 224. stavaka 1. i 4. i članka 299. stavka 2. točke (e);
(b)
priznate burze iz stavka 4. točke (a) ovog članka, članka 198. stavka 1. točke (a), članka 224. stavaka 1. i 4., članka 299. stavka 2. točke (e), članka 400. stavka 2. točke (k), članka 416. stavka 3. točke (e), članka 428. stavka 1. točke (c) i Priloga III. točke 12. u skladu s uvjetima iz članka 4. stavka 1. točke (72).
ESMA dostavlja Komisiji taj nacrt provedbenih tehničkih standarda do 31. prosinca 2014.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje provedbenih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člankom 15. Uredbe (EU) br. 1095/2010.
Članak 198.
Dodatno priznavanje kolaterala prema složenoj metodi financijskoga kolaterala
1. Institucija koja primjenjuje složenu metodu financijskoga kolaterala iz članka 223., osim kolaterala navedenih u članku 197., može kao kolateral priznati i sljedeće stavke:
(a)
dionice ili konvertibilne obveznice koje nisu uključene u glavni burzovni indeks, ali kojima se trguje na priznatoj burzi;
(b)
udjele ili dionice u CIU ako su ispunjena oba sljedeća uvjeta:
i.
cijena udjela ili dionica javno se objavljuje svakog dana;
ii.
CIU ograničen je na ulaganja u instrumente koji se mogu priznati u skladu s odredbama članka 197. stavaka 1. i 4. te u instrumente iz točke (a) ovog podstavka.
Ako CIU ulaže u udjele ili dionice drugog CIU-a, na takav odnosni CIU primjenjuju se uvjeti jednaki onima iz točaka (a) i (b) ovog stavka.
Ako CIU koristi izvedene instrumente za zaštitu dopuštenih ulaganja, to ne sprječava da udjeli i dionice u takvim CIU budu priznati kao kolateral.
2. Ako CIU ili neki od njegovih odnosnih CIU ulaže i u instrumente koji se ne mogu priznati prema članku 197. stavcima 1. i 4. i instrumente iz točke (a) stavka 1. ovog članka, institucija može priznati udjele ili dionice u tom CIU-u kao kolateral do iznosa koji je jednak vrijednosti priznate imovine koju drži CIU, pod pretpostavkom da je CIU ili neki od njegovih odnosnih CIU do maksimalnog dopuštenog iznosa iskoristio mogućnost ulaganja u imovinu koja se ne priznaje.
U slučajevima kada imovina koja se ne priznaje ima negativnu vrijednost zbog obveza ili potencijalnih obveza koje proizlaze iz vlasništva, institucija je dužna:
(a)
izračunati ukupnu vrijednost imovine koja se ne priznaje; i
(b)
ako je iznos dobiven u skladu s točkom (a) negativan, oduzeti apsolutnu vrijednost tog iznosa od ukupne vrijednosti priznate imovine.
Članak 199.
Dodatno priznavanje kolaterala za izračun prema IRB pristupu
1. Institucija koja izračunava iznose izloženosti ponderirane rizikom i iznose očekivanih gubitaka primjenom IRB pristupa, osim kolaterala navedenih u člancima 197. i 198. može upotrebljavati i sljedeće oblike kolaterala:
(a)
kolateral u obliku nekretnine u skladu sa stavcima 2., 3. i 4.;
(b)
potraživanja u skladu sa stavkom 5.;
(c)
kolateral u obliku ostale materijalne imovine u skladu sa stavcima 6. i 8.;
(d)
najam u skladu sa stavkom 7.
2. Osim ako je odredbama članka 124. stavka 2. drukčije određeno, institucije mogu upotrebljavati kao kolateral stambenu nekretninu u kojoj vlasnik nekretnine ili, u slučaju osobnih investicijskih društava, stvarni vlasnik stanuje ili će stanovati, odnosno koju daje u najam te poslovnu nekretninu, uključujući urede i ostale poslovne prostore ako su ispunjena oba sljedeća uvjeta:
(a)
vrijednost te nekretnine značajno ne ovisi o kreditnoj kvaliteti dužnika. Institucije mogu pri određivanju značajnosti ovisnosti isključiti situacije u kojima isključivo makroekonomski čimbenici utječu na vrijednost nekretnina i na ispunjavanje obveza dužnika;
(b)
rizik dužnika značajno ne ovisi o prinosu po odnosnoj imovini ili projektu, već o sposobnosti dužnika da otplaćuje dug iz drugih sredstava. Otplata duga tako ne smije značajno ovisiti o novčanom toku koji generira odnosna nekretnina koja služi kao kolateral.
3. Institucije mogu odstupiti od stavka 2. točke (b) za izloženosti osigurane stambenom nekretninom koja se nalazi na području države članice ako je nadležno tijelo te države članice objavilo dokaze da na njezinom području postoji dobro razvijeno tržište stambenih nekretnina na kojem stope gubitka ne prelaze ni jedan od sljedećih limita:
(a)
gubici na temelju izloženosti osiguranih stambenim nekretninama do 80 % tržišne vrijednosti ili 80 % hipotekarne vrijednosti, osim ako je drukčije određeno člankom 124. stavkom 2., ni u jednoj godini ne prelaze 0,3 % nepodmirenih izloženosti osiguranih stambenim nekretninama;
(b)
ukupni gubici na temelju izloženosti osiguranih stambenim nekretninama ni u jednoj godini ne prelaze 0,5 % nepodmirenih izloženosti osiguranih stambenim nekretninama.
Ako bilo koji od uvjeta iz točaka (a) i (b) prvog podstavka u određenoj godini nije ispunjen, institucije ne smiju primjenjivati tretman iz tog podstavka dok se ne udovolji uvjetima iz tog podstavka tijekom jedne od sljedećih godina.
4. Institucije mogu odstupiti od točke (b) stavka 2. za poslovne nekretnine na području države članice ako je nadležno tijelo te države članice objavilo dokaze da na njezinom području postoji dobro razvijeno tržište poslovnih nekretnina na kojem stope gubitka ne prelaze ni jedan od sljedećih limita:
(a)
gubici na temelju izloženosti osiguranih poslovnim nekretninama do 50 % tržišne vrijednosti ili 60 % hipotekarne vrijednosti ni u jednoj godini ne prelaze 0,3 % nepodmirenih izloženosti osiguranih poslovnim nekretninama;
(b)
ukupni gubici na temelju izloženosti osiguranih poslovnim nekretninama ni u jednoj godini ne prelaze 0,5 % nepodmirenih izloženosti osiguranih poslovnim nekretninama.
Ako bilo koji od uvjeta iz točaka (a) i (b) prvog podstavka u određenoj godini nije ispunjen, institucije ne smiju primjenjivati tretman iz tog podstavka dok se ne udovolji uvjetima iz tog podstavka tijekom jedne od sljedećih godina.
5. Institucije mogu kao kolateral priznati potraživanja povezana s komercijalnom transakcijom, odnosno komercijalnim transakcijama s izvornim rokom dospijeća do najviše jedne godine. Kao kolateral ne mogu se priznati potraživanja koja su povezana sa sekuritizacijom, podsudjelovanjima ili kreditnim izvedenicama i iznosima koje duguju osobe povezane s institucijom.
6. Nadležna tijela dopuštaju instituciji da priznaje kao kolateral materijalnu imovinu koja nije navedena u stavcima 2., 3. i 4. ako su ispunjeni svi sljedeći uvjeti:
(a)
postoji likvidno tržište na kojem se navedeni kolateral (imovina) može brzo i ekonomski učinkovito prodati, što je dokazano čestim transakcijama s obzirom na vrstu imovine. Institucije su dužne procjenjivati taj uvjet periodično i onda kada informacije upućuju na to da je na tržištu došlo do značajnih promjena;
(b)
postoje pouzdane, javno dostupne tržišne cijene za ove kolaterale. Institucije mogu smatrati da su tržišne cijene pouzdane kad se one dobivaju iz pouzdanih izvora informacija, kao što su javni indeksi te kad odražavaju cijenu transakcija pod uobičajenim uvjetima. Institucije mogu tržišne cijene smatrati javno dostupnima kad su te cijene objavljene, lako dostupne i kad se mogu redovito dobiti bez nepotrebnog administrativnog ili financijskog opterećenja;
(c)
institucija analizira tržišne cijene, vrijeme i troškove koji su potrebni za naplatu iz kolaterala te ostvarene primitke od kolaterala;
(d)
institucija dokazuje da ostvareni primici od kolaterala nisu manji od 70 % vrijednosti kolaterala u više od 10 % svih realizacija za tu vrstu kolaterala. Ako postoji značajna volatilnost tržišnih cijena, institucija dokazuje nadležnim tijelima da je njezino vrednovanje kolaterala dovoljno konzervativno.
Institucije su dužne dokumentirati ispunjavanje uvjeta iz prvog podstavka točaka od (a) do (d) i uvjeta iz članka 210.
7. Pridržavajući se odredaba članka 230. stavka 2., kad su ispunjeni zahtjevi iz članka 211., s izloženostima koje proizlaze iz transakcija u kojima institucija daje nekretninu u najam trećoj osobi može se postupati kao s kreditima osiguranim vrstom nekretnine koja je dana u najam.
8. EBA je dužna objaviti popis vrsta kolaterala u obliku materijalne imovine za koje institucije mogu pretpostaviti da ispunjavaju uvjete iz točaka (a) i (b) stavka 6.
Članak 200.
Ostala materijalna kreditna zaštita
Institucije mogu koristiti sljedeću ostalu materijalnu kreditnu zaštitu kao priznati kolateral:
(a)
gotovinske pologe položene kod treće institucije ili instrumente koji se mogu smatrati gotovinom i koje drži treća institucija, u neskrbničkom odnosu, a koji su dani kao zalog instituciji kreditoru;
(b)
police životnog osiguranja založene u korist institucije kreditora;
(c)
instrumente izdane od trećih institucija koje će na zahtjev otkupiti te institucije.
Pododjeljak 2.
Nematerijalna kreditna zaštita
Članak 201.
Priznavanje pružatelja zaštite prema svim pristupima
1. Institucije mogu sljedeće subjekte smatrati priznatim pružateljima nematerijalne kreditne zaštite:
(a)
središnje države i središnje banke;
(b)
jedinice područne (regionalne) ili lokalne samouprave;
(c)
multilateralne razvojne banke;
(d)
međunarodne organizacije čijim se izloženostima, u skladu s odredbama članka 117., dodjeljuje ponder rizika od 0 %;
(e)
subjekti javnog sektora, potraživanja prema kojima se tretiraju u skladu s člankom 116.;
(f)
institucije i financijske institucije za koje se izloženosti prema financijskim institucijama tretiraju kao izloženosti prema institucijama u skladu s člankom 119. stavkom 5.;
(g)
ostala trgovačka društva, uključujući i matična društva, društva kćeri i pridružena trgovačka društva institucije ako je ispunjen bilo koji od sljedećih uvjeta:
i.
ta druga trgovačka društva imaju kreditnu procjenu VIPKR-a;
ii.
u slučaju kada iznose izloženosti ponderirane rizikom i iznose očekivanoga gubitka institucije izračunavaju prema IRB pristupu, ta druga trgovačka društva nemaju kreditnu procjenu priznatog VIPKR-a, a institucija ih je interno rangirala;
(h)
središnje druge ugovorne strane.
2. Ako institucije izračunavaju iznose izloženosti ponderirane rizikom i iznose očekivanoga gubitka prema IRB pristupu, institucija mora interno rangirati davatelja jamstva da bi on bio priznat kao pružatelj nematerijalne kreditne zaštite u skladu s odredbama poglavlja 3. odjeljka 6.
Nadležna tijela objavljuju i održavaju popis tih financijskih institucija koje su priznati pružatelji nematerijalne kreditne zaštite u skladu s točkom (f) stavka 1. ili smjernice za određivanje takvih priznatih pružatelja nematerijalne kreditne zaštite, zajedno s opisom primjenjivih bonitetnih zahtjeva, te dijele svoj popis s ostalim nadležnim tijelima u skladu s člankom 117. Direktive 2013/36/EU.
Članak 202.
Priznavanje pružatelja zaštite prema IRB pristupu za primjenu tretmana određenog člankom 153. stavkom 3.
Institucije mogu smatrati institucije, društva za osiguranje i reosiguranje te agencije za kreditiranje izvoza priznatim pružateljima nematerijalne kreditne zaštite na koje se može primijeniti tretman iz članka 153. stavka 3. ako su ispunjeni svi sljedeći uvjeti:
(a)
pružatelj zaštite ima dovoljno iskustva u pružanju nematerijalne kreditne zaštite;
(b)
na pružatelja zaštite primjenjuju se propisi jednaki pravilima koja su propisana ovom Uredbom ili u trenutku pružanja kreditne zaštite ima kreditnu procjenu priznatog VIPKR-a za koju je EBA utvrdila da pripada najmanje 3. stupnju kreditne kvalitete u skladu s pravilima za ponderiranje izloženosti prema trgovačkim društvima iz poglavlja 2.;
(c)
pružatelj zaštite, u trenutku pružanja kreditne zaštite ili u bilo kojem razdoblju nakon toga, ima interni rejting s PD-om koji je jednak ili niži od onoga koji se povezuje s 2. stupnjem kreditne kvalitete u skladu s pravilima za ponderiranje izloženosti prema trgovačkim društvima iz poglavlja 2.;
(d)
pružatelj zaštite ima interni rejting s PD-om koji je jednak ili niži od onoga koji se povezuje s 3. stupnjem kreditne kvalitete u skladu s pravilima za ponderiranje izloženosti prema trgovačkim društvima iz poglavlja 2.
Za potrebe ovog članka, kreditna zaštita koju pruža agencija za kreditiranje izvoza ne smije biti pokrivena direktnim kontrajamstvom središnje države.
Članak 203.
Priznavanje jamstava kao nematerijalne kreditne zaštite
Institucije mogu upotrebljavati jamstva kao priznatu nematerijalnu kreditnu zaštitu.
Pododjeljak 3.
Vrste izvedenica
Članak 204.
Priznate vrste kreditnih izvedenica
1. Institucije mogu koristiti sljedeće vrste kreditnih izvedenica i instrumenata koji mogu biti sastavljeni od takvih kreditnih izvedenica ili instrumenata čiji su ekonomski učinci slični kreditnim izvedenicama kao priznatu kreditnu zaštitu:
(a)
ugovore o razmjeni na osnovi nastanka statusa neispunjavanja obveza;
(b)
ugovore o razmjeni ukupnog prinosa;
(c)
kreditne zapise do iznosa gotovine uplaćene po tim instrumentima.
Kreditna se zaštita neće smatrati priznatom ako institucija kupuje kreditnu zaštitu na temelju ugovora o razmjeni ukupnog prinosa i evidentira neto plaćanja primljena na temelju tog ugovora kao neto prihod, ali ne evidentira smanjenje vrijednosti imovine koja je zaštićena ili umanjivanjem fer vrijednosti ili izdvajanjem dodatnih ispravaka vrijednosti.
2. Ako institucija provodi internu zaštitu (engl. hedge) koristeći se kreditnom izvedenicom, takva se izvedenica za potrebe ovog poglavlja može priznati kao kreditna zaštita samo onda kada je kreditni rizik koji je prenesen u knjigu trgovanja, prenesen na treću osobu ili treće osobe.
Ako je interna zaštita provedena u skladu s prvim podstavkom i ako su ispunjeni zahtjevi iz ovog poglavlja, institucije koje su kupile nematerijalnu kreditnu zaštitu primjenjuju pravila iz odjeljaka od 4. do 6. za izračun iznosa izloženosti ponderiranih rizikom i iznosa očekivanoga gubitka.
Odjeljak 3.
Zahtjevi
Pododjeljak 1.
Materijalna kreditna zaštita
Članak 205.
Zahtjevi za sporazume o bilančnom netiranju koji nisu standardizirani sporazumi o netiranju iz članka 206.
Sporazumi o bilančnom netiranju koji nisu standardizirani sporazumi o netiranju iz članka 206. smatraju se priznatim oblikom smanjenja kreditnog rizika ako su ispunjeni svi sljedeći uvjeti:
(a)
ti sporazumi imaju pravni učinak i provedivi su u svim relevantnim područjima sudske nadležnosti, uključujući i slučajeve insolventnosti ili stečaja druge ugovorne strane;
(b)
institucije mogu u svakom trenutku utvrditi imovinu i obveze koji su predmet tih sporazuma;
(c)
institucije kontinuirano nadziru i kontroliraju rizike povezane s prekidom kreditne zaštite;
(d)
institucije kontinuirano nadziru i kontroliraju odgovarajuće izloženosti na neto osnovi.
Članak 206.
Zahtjevi za standardizirane sporazume o netiranju koji obuhvaćaju repo transakcije, transakcije pozajmljivanja vrijednosnih papira ili robe drugoj ugovornoj strani ili od druge ugovorne strane ili ostale transakcije ovisne o kretanju na tržištu kapitala
Standardizirani sporazumi o netiranju koji obuhvaćaju repo transakcije, transakcije pozajmljivanja vrijednosnih papira ili robe drugoj ugovornoj strani ili od druge ugovorne strane ili ostale transakcije ovisne o kretanju na tržištu kapitala mogu se smatrati priznatim oblikom smanjenja kreditnog rizika ako kolateral dan u sklopu tih sporazuma ispunjava sve zahtjeve iz članka 207. stavaka od 2. do 4. i ako su ispunjeni svi sljedeći uvjeti:
(a)
ti sporazumi imaju pravni učinak i provedivi su u svim relevantnim područjima sudske nadležnosti, uključujući i slučajeve insolventnosti ili stečaja druge ugovorne strane;
(b)
daju pravo ugovornoj strani koja nije u statusu neispunjavanja obveza da raskine ugovor i pravodobno izvrši netiranje svih transakcija u slučaju nastanka statusa neispunjavanja obveza, uključujući i slučajeve stečaja ili insolventnosti druge ugovorne strane;
(c)
ti sporazumi omogućavaju netiranje dobitaka i gubitaka po zatvorenim transakcijama na temelju sporazuma tako da jedna ugovorna strana duguje drugoj neto iznos.
Članak 207.
Zahtjevi za financijski kolateral
1. Financijski kolateral i zlato mogu se upotrebljavati kao priznati kolateral prema svim pristupima i metodama, ako su ispunjeni svi zahtjevi iz stavaka od 2. do 4.
2. Kreditna kvaliteta dužnika i vrijednost kolaterala ne smiju biti značajno pozitivno korelirane. Ako se vrijednost kolaterala značajno smanji, to samo po sebi ne znači da je došlo do značajnog pogoršanja kreditne kvalitete dužnika. Ako se kreditna kvaliteta dužnika značajno pogorša, to samo po sebi ne znači da je došlo do značajnog smanjenja vrijednosti kolaterala.
Vrijednosni papiri dužnika ili bilo koje druge osobe iz grupe povezane s dužnikom ne mogu se upotrebljavati kao priznati kolateral. Neovisno o tome, u priznati kolateral mogu se uključiti vlastita izdanja pokrivenih obveznica dužnika prema uvjetima iz članka 129., ako su založene za repo transakciju, uz ispunjenje uvjeta iz prvog podstavka.
3. Institucije su dužne ispuniti sve ugovorne i zakonske obveze te poduzeti sve potrebne aktivnosti da bi se osigurala provedivost ugovora o kolateralu prema propisima koji se primjenjuju na takve ugovore.
Institucije su dužne osigurati dostatnu pravnu ocjenu kojom se potvrđuje provedivost ugovora o kolateralu u svim relevantnim područjima sudske nadležnosti. Prema potrebi, institucije su dužne provesti naknadnu pravnu ocjenu kako bi se osigurala kontinuirana provedivost tog ugovora.
4. Institucije su dužne ispuniti sve sljedeće operativne zahtjeve:
(a)
propisno dokumentirati ugovore o kolateralu te imati jasne i učinkovite postupke za pravodobno unovčenje kolaterala;
(b)
koristiti učinkovite postupke i procese za kontrolu rizika koji proizlaze iz korištenja kolaterala, uključujući i rizike neučinkovitosti i smanjene učinkovitosti kreditne zaštite, rizike vrednovanja, rizike povezane s prekidom kreditne zaštite, koncentracijske rizike koji proizlaze iz korištenja kolaterala i međuovisnosti kolaterala i cjelokupnoga profila rizičnosti institucije;
(c)
imati dokumentirane politike i prakse kojima definiraju vrste i iznose prihvaćenih kolaterala;
(d)
izračunati tržišnu vrijednost kolaterala te je usklađivati s tržišnom vrijednošću najmanje jednom svakih šest mjeseci odnosno češće ako raspolažu informacijama koje upućuju na značajno smanjenje tržišne vrijednosti kolaterala;
(e)
ako se kolateral nalazi kod treće osobe, poduzeti razumne aktivnosti koje osiguravaju da treća osoba takve kolaterale evidentira odvojeno od vlastite imovine;
(f)
osigurati da imaju dovoljno resursa za uredno funkcioniranje ugovora o marži s drugim ugovornim stranama u transakcijama OTC izvedenicama i transakcijama financiranja vrijednosnim papirima, mjereno pravodobnošću i točnošću njihovih odlaznih zahtjeva za maržu i vremenom odziva na dolazne zahtjeve za maržu;
(g)
imati politike za upravljanje kolateralima kako bi kontrolirale, nadzirale i izvješćivale o:
i.
rizicima kojima su izložene zbog ugovora o marži;
ii.
koncentracijskom riziku prema pojedinoj vrsti imovine koja čini kolateral;
iii.
ponovnoj upotrebi kolaterala, uključujući potencijalni manjak likvidnosti koji proizlazi iz ponovne upotrebe kolaterala primljenog od drugih ugovornih strana;
iv.
predaji prava na kolateral koji je dan drugim ugovornim stranama.
5. Osim što moraju biti ispunjeni svi zahtjevi iz stavaka od 2. do 4. da bi se financijski kolateral mogao upotrebljavati kao priznati kolateral prema jednostavnoj metodi financijskoga kolaterala, preostali rok do dospijeća zaštite mora biti najmanje jednak preostalom roku do dospijeća izloženosti.
Članak 208.
Zahtjevi za priznavanje nekretnina kao kolaterala
1. Nekretnine se mogu upotrebljavati kao priznati kolateral samo ako su ispunjeni svi zahtjevi iz stavaka od 2. do 5.
2. Za pravnu sigurnost moraju biti ispunjeni svi sljedeći uvjeti:
(a)
hipoteka ili drugo pravo na naplatu iz vrijednosti nekretnine provedivi su u svim područjima sudske nadležnosti koja su relevantna u vrijeme sklapanja ugovora o kreditu te su pravodobno i propisno upisani;
(b)
moraju biti ispunjeni svi pravni uvjeti za zasnivanje zaloga;
(c)
ugovorne odredbe kojima se uspostavlja zaštita i s njima povezani pravni postupci omogućuju instituciji unovčenje vrijednosti zaštite u razumnom roku.
3. Moraju biti ispunjeni svi sljedeći uvjeti za praćenje vrijednosti i procjenu vrijednosti nekretnine:
(a)
institucije učestalo prate vrijednost nekretnina, i to za poslovne nekretnine barem jednom godišnje, a za stambene nekretnine jednom u tri godine. Institucije prate vrijednosti nekretnina i češće ako su tržišni uvjeti podložni značajnim promjenama;
(b)
vrijednost nekretnine ponovno se procjenjuje ako informacije dostupne institucijama upućuju na to da je možda došlo do značajnog smanjenja vrijednosti nekretnine u odnosu na uobičajene tržišne cijene, a tu ponovnu procjenu provodi procjenitelj koji posjeduje kvalifikacije, sposobnosti i iskustvo potrebno za utvrđivanje vrijednosti nekretnine i koji je neovisan o postupku donošenja odluke o izloženosti. Za izloženosti koje prelaze iznos od 3 milijuna eura ili čine više od 5 % regulatornoga kapitala institucije, taj procjenitelj provodi ponovnu procjenu najmanje svake tri godine.
Za praćenje vrijednosti nekretnina i utvrđivanje nekretnine za koju je potrebna revalorizacija, institucije se mogu koristiti statističkim metodama.
4. Institucije su dužne jasno dokumentirati vrste stambenih i poslovnih nekretnina koje prihvaćaju i s tim povezane politike kreditiranja.
5. Institucije su dužne imati postupke kojima će pratiti je li nekretnina koja služi kao kreditna zaštita adekvatno osigurana od nastupanja štetnog događaja.
Članak 209.
Zahtjevi za potraživanja
1. Potraživanja se mogu upotrebljavati kao priznati kolateral samo ako su ispunjeni zahtjevi iz stavaka 2. i 3.
2. Za pravnu sigurnost moraju biti ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
pravni mehanizam na temelju kojeg institucija kreditor ima pravo na kolateral mora biti postojan i učinkovit te osigurati jasna prava institucije kreditora na kolateral, uključujući pravo na prihod od prodaje kolaterala;
(b)
institucije su dužne poduzeti sve potrebne mjere za ispunjenje uvjeta propisanih mjerodavnim pravom, a u svrhu provođenja ovrhe nad kolateralom. Institucije kreditori moraju imati potraživanja s prednošću u redoslijedu naplate, iako ta potraživanja i dalje mogu biti podređena potraživanjima povlaštenih vjerovnika u skladu sa zakonskim odredbama;
(c)
institucije su dužne osigurati dostatnu pravnu ocjenu kojom se potvrđuje provedivost ugovora o kolateralu u svim relevantnim područjima sudske nadležnosti;
(d)
institucije su dužne dokumentirati ugovore o kolateralu na odgovarajući način te imati jasne i postojane postupke za pravodobnu naplatu iz kolaterala;
(e)
institucije su dužne imati postupke kojima utvrđuju da su nastali zakonski uvjeti za proglašavanje nastanka statusa neispunjavanja obveza dužnika i pravodobnu naplatu iz kolaterala;
(f)
u slučaju financijskih poteškoća dužnika ili nastanka statusa neispunjavanja obveza, institucije moraju imati pravnu mogućnost prodaje ili ustupanja potraživanja koja služe kao kolateral drugim osobama, bez suglasnosti krajnjeg dužnika po tim potraživanjima.
3. Za upravljanje rizicima moraju biti ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
institucija je dužna imati odgovarajući proces za utvrđivanje kreditnog rizika povezanog s potraživanjima. Taj proces mora uključivati analizu dužnikovog poslovanja, industrijske grane kojoj dužnik pripada i vrste klijenata s kojima dužnik posluje. Institucija koja se oslanja na provjeru kreditnog rizika klijenata koju provode njezini dužnici, dužna je uvjeriti se u pouzdanost i uvjerljivost dužnikovih postupaka za odobravanje potraživanja;
(b)
razlika između iznosa izloženosti i vrijednosti potraživanja mora odražavati sve bitne činitelje, uključujući trošak naplate, koncentraciju u skupu potraživanja koje je u zalog dao pojedini dužnik u ukupnom skupu založenih potraživanja i potencijalni rizik njihove koncentracije u ukupnoj izloženosti institucije, a koji nije izravno definiran općom metodologijom institucije. Institucije su dužne imati kontinuirani proces nadzora potraživanja. Institucije su također dužne redovito preispitivati usklađenost s odredbama ugovora o kreditu, ograničenjima iz okružja i ostalih zakonskih propisa;
(c)
potraživanja koja je dužnik založio moraju biti diversificirana, a korelacija s dužnikom mora biti niska. U slučaju značajne pozitivne korelacije, institucije su dužne pri određivanju marži za cjelokupni skup kolaterala uzeti u obzir rizike povezane s tim;
(d)
institucije ne smiju upotrebljavati potraživanja od grupe povezanih osoba s dužnikom (uključujući društva kćeri i zaposlenike) kao prihvatljivu kreditnu zaštitu;
(e)
institucije su dužne imati dokumentirane procese za naplatu potraživanja u izvanrednim okolnostima. Institucije su dužne imati sva neophodna sredstva za naplatu potraživanja, čak i kada očekuju naplatu od dužnika.
Članak 210.
Zahtjevi za kolateral u obliku ostale materijalne imovine
Materijalna imovina koja nije kolateral u obliku nekretnine može se upotrebljavati kao priznati kolateral prema IRB pristupu ako su ispunjeni svi sljedeći uvjeti:
(a)
ugovor o kolateralu kojim je materijalna imovina dana instituciji mora imati pravni učinak i biti provediv u svim relevantnim područjima sudske nadležnosti te mora omogućiti instituciji pravodobno unovčenje kolaterala;
(b)
uz iznimku dopuštenih potraživanja s prednošću u redoslijedu naplate iz članka 209. stavka 2. točke (b) samo prvotno upisani zalozi ili prvi red naplate iz kolaterala mogu se priznavati kao kolateral, a institucija mora imati prvenstvo u redoslijedu naplate iz kolaterala;
(c)
institucije su dužne učestalo pratiti vrijednost kolaterala, i to najmanje jednom godišnje. Institucije su dužne pratiti vrijednosti kolaterala i češće ako su tržišni uvjeti podložni značajnim promjenama;
(d)
ugovor o kreditu mora obuhvaćati detaljan opis kolaterala i detaljno razrađen način i učestalost revalorizacije;
(e)
institucije su dužne, u svojim internim politikama i postupcima za odobravanje kredita koje su dostupne pregledu, jasno dokumentirati vrste materijalne imovine koje prihvaćaju kao kolateral te svoje politike i prakse u vezi sa zahtijevanim stupnjem pokrivenosti izloženosti određenom vrstom kolaterala;
(f)
institucije su dužne politikama za odobravanje kredita, a s obzirom na vrstu plasmana, utvrditi sljedeće:
i.
zahtjeve vezane uz pokrivenost izloženosti kolateralom;
ii.
zahtjeve vezane uz sposobnost pravodobne namire iz kolaterala;
iii.
sposobnost objektivnog utvrđivanja cijene ili tržišne vrijednosti;
iv.
učestalost utvrđivanja vrijednosti kolaterala, uključujući i profesionalnu procjenu ili vrednovanje;
v.
volatilnost ili procjenu volatilnosti vrijednosti kolaterala;
(g)
pri vrednovanju i revalorizaciji institucije moraju u potpunosti uzeti u obzir svako pogoršanje kvalitete ili zastarjelost kolaterala i posvetiti posebnu pozornost učinku proteka vremena na kolaterale koji su osjetljivi na trendove ili datum;
(h)
institucije moraju imati pravo obaviti fizički pregled kolaterala. Institucije su također dužne imati politike i postupke koji se odnose na njihovo pravo obavljanja fizičkoga pregleda kolaterala;
(i)
kolateral koji služi kao zaštita mora biti osiguran od nastupanja štetnih događaja i institucije su dužne imati postupke kojima to nadziru.
Članak 211.
Zahtjevi za tretiranje izloženosti na osnovi najma kao da su osigurane kolateralom
Institucije tretiraju izloženosti koje nastaju na temelju transakcija najma kao da su osigurane imovinom koja je dana u najam ako su ispunjeni svi sljedeći uvjeti:
(a)
imovina koja je dana u najam mora ispunjavati uvjete iz članaka 208. ili 210., kako je to primjenjivo;
(b)
upravljanje rizicima od strane najmodavca mora biti kvalitetno u vezi s namjenskim korištenjem imovine dane u najam, njezine lokacije, starosti imovine i planiranog vijeka njezine uporabe, uključujući adekvatan nadzor vrijednosti instrumenata osiguranja;
(c)
najmodavac ima pravo vlasništva nad imovinom i mogućnost pravodobnog ostvarivanja svojih vlasničkih prava;
(d)
ako pri izračunu LGD-a nije uzeta u obzir, razlika između iznosa neamortizirane vrijednosti i tržišne vrijednosti instrumenta osiguranja ne smije precijeniti smanjenje kreditnog rizika povezano s imovinom danom u najam.
Članak 212.
Zahtjevi za ostalu materijalnu kreditnu zaštitu
1. Tretman iz članka 232. stavka 1. može se primijeniti na gotovinske pologe položene kod treće institucije ili na instrumente koji se mogu smatrati gotovinom koje drži treća institucija, ako su ispunjeni svi sljedeći uvjeti:
(a)
dužnikovo potraživanje od treće institucije mora biti bezuvjetno i neopozivo založeno ili preneseno na instituciju kreditora, a takav zalog ili prijenos u svim je relevantnim područjima sudske nadležnosti pravno učinkovit i provediv;
(b)
treća institucija mora biti obaviještena o zalogu ili prijenosu;
(c)
na temelju navedene obavijesti treća institucija može obavljati plaćanja samo instituciji kreditoru ili drugim stranama samo uz prethodnu suglasnost institucije kreditora.
2. Police životnog osiguranja založene kod institucije kreditora mogu se upotrebljavati kao priznati kolateral ako su ispunjeni svi sljedeći uvjeti:
(a)
polica životnog osiguranja založena je kod institucije kreditora ili prenesena na nju;
(b)
društvo koje je izdalo policu životnog osiguranja obaviješteno je o zalogu ili prijenosu i zbog te obavijesti ne smije obavljati isplate na temelju ugovora bez prethodne suglasnosti institucije kreditora;
(c)
institucija kreditor ima pravo otkazati policu osiguranja u slučaju nastanka dužnikova statusa neispunjavanja obveza i naplatiti otkupnu vrijednost police;
(d)
institucija kreditor obavješćuje se o svakom neplaćanju osiguranika po polici osiguranja;
(e)
polica životnog osiguranja mora trajati do dospijeća kredita. Kada to nije moguće zato što polica osiguranja istječe prije nego što završava kreditni odnos, institucija mora osigurati da iznos dobiven nakon isteka police osiguranja služi kao zaštita do završetka ugovora o kreditu;
(f)
zalog ili prijenos ima pravni učinak i provediv je u svim područjima sudske nadležnosti relevantnim u vrijeme sklapanja ugovora o kreditu;
(g)
otkupnu vrijednost police objavljuje društvo koje je izdalo policu životnog osiguranja i ona ne može biti umanjena;
(h)
društvo koje je izdalo policu životnog osiguranja mora na zahtjev pravodobno isplatiti otkupnu vrijednost police;
(i)
otkupna vrijednost police ne može se tražiti bez prethodne suglasnosti institucije;
(j)
društvo koje je izdalo policu životnog osiguranja podliježe Direktivi 2009/138/EZ ili je predmet nadzora nadležnog tijela treće zemlje u kojoj je nadzorni i pravni okvir barem istovjetan onome koji se primjenjuje u Uniji.
Pododjeljak 2.
Nematerijalna kreditna zaštita i kreditni zapisi
Članak 213.
Zahtjevi u vezi s jamstvima i kreditnim izvedenicama
1. Uvažavajući uvjete iz članka 214. stavka 1., kreditna zaštita koja proizlazi iz jamstva ili kreditne izvedenice može se upotrebljavati kao nematerijalna kreditna zaštita ako su ispunjeni svi sljedeći uvjeti:
(a)
kreditna zaštita je izravna;
(b)
opseg kreditne zaštite jasno je definiran i nepobitan;
(c)
ugovor o kreditnoj zaštiti ne sadrži klauzulu čije je ispunjavanje izvan izravne kontrole kreditora, a koja bi:
i.
omogućila pružatelju zaštite jednostrani raskid zaštite;
ii.
povećala efektivni trošak zaštite zbog pogoršanja kreditne kvalitete zaštićene izloženosti;
iii.
mogla spriječiti da pružatelj zaštite pravodobno izvrši isplatu ako izvorni dužnik ne izvrši bilo koja dospjela plaćanja ili u slučaju isteka ugovora o najmu za potrebe priznavanja jamčenog ostatka vrijednosti imovine dane u najam iz članka 134. stavka 7. i članka 166. stavka 4.;
iv.
mogla omogućiti da pružatelj zaštite skrati rok na koji je ugovorena kreditna zaštita;
(d)
ugovor o kreditnoj zaštiti pravno je učinkovit i provediv u svim područjima sudske nadležnosti koja su relevantna u vrijeme sklapanja ugovora o kreditu.
2. Institucija je dužna dokazati nadležnim tijelima da ima uspostavljene sustave za upravljanje potencijalnom koncentracijom rizika koja proizlazi iz korištenja jamstava i kreditnih izvedenica. Institucija je dužna dokazati nadležnim tijelima kako je njezina strategija korištenja kreditnih izvedenica i jamstava povezana s njezinim upravljanjem cjelokupnim profilom rizičnosti.
3. Institucija je dužna ispuniti sve ugovorne i zakonske obveze te poduzeti sve potrebne aktivnosti da bi se osigurala provedivost nematerijalne kreditne zaštite prema propisima koji se primjenjuju na takve ugovore.
Institucija je dužna osigurati pravnu ocjenu kojom se potvrđuje provedivost nematerijalne kreditne zaštite u svim relevantnim područjima sudske nadležnosti. Institucija je, prema potrebi, dužna provesti naknadnu pravnu ocjenu kako bi se osigurala kontinuirana provedivost.
Članak 214.
Zahtjevi za kontrajamstva države i drugih subjekata iz javnog sektora
1. Institucije mogu tretirati izloženosti navedene u stavku 2. kao da su zaštićene jamstvom subjekata navedenih u tom stavku, pod uvjetom da su ispunjeni svi sljedeći uvjeti:
(a)
kontrajamstvo pokriva sve elemente kreditnog rizika potraživanja;
(b)
i izvorno jamstvo i kontrajamstvo ispunjavaju uvjete koji se odnose na jamstva iz članka 213. i članka 215. stavka 1., osim što kontrajamstvo ne mora biti izravno;
(c)
pokriće je pouzdano i ne postoje povijesni podaci koji bi pokazivali da je pokriće kontrajamstva manje od efektivnog istovjetnog pokrića izravnog jamstva tog subjekta.
2. Tretman naveden u stavku 1. primjenjuje se na izloženosti koje su zaštićene jamstvom za koje postoji kontrajamstvo nekog od sljedećih subjekata:
(a)
središnje države ili središnje banke;
(b)
jedinice područne (regionalne) ili lokalne samouprave;
(c)
subjekta javnog sektora, potraživanja prema kojemu imaju tretman kao potraživanja prema središnjoj državi u skladu s člankom 116. stavkom 4.;
(d)
multilateralne razvojne banke ili međunarodne organizacije kojima je dodijeljen ponder rizika 0 % u skladu s člankom 117. stavkom 2. i člankom 118. ili na temelju tih članaka;
(e)
subjekta javnog sektora, potraživanja prema kojemu imaju tretman u skladu s člankom 116. stavcima 1. i 2.
3. Institucije primjenjuju tretman iz stavka 1. i na izloženost za koju je izdano kontrajamstvo drugih osoba osim subjekata iz stavka 2. ako je to kontrajamstvo pokriveno izravnim jamstvom nekog od tih subjekata i ako su ispunjeni uvjeti iz stavka 1.
Članak 215.
Dodatni zahtjevi za jamstva
1. Jamstva se mogu upotrebljavati kao priznata nematerijalna kreditna zaštita ako su ispunjeni svi uvjeti iz članka 213. i svi sljedeći uvjeti:
(a)
u slučaju kvalificiranog nastanka statusa neispunjavanja obveza ili neplaćanja druge ugovorne strane, institucija kreditor ima pravo u razumnom roku zahtijevati od davatelja jamstva plaćanje bilo kojeg dospjelog novčanog iznosa u vezi s potraživanjem za koje je pribavljena zaštita; plaćanje davatelja jamstva nije uvjetovano obvezom da institucija kreditor prethodno zatraži podmirivanje obveza od strane dužnika.
U slučaju nematerijalne kreditne zaštite koja pokriva kredite osigurane stambenim nekretninama, obveza ispunjavanja uvjeta iz članka 213. stavka 1. točke (c) podtočke iii. i prvog podstavka ove točke ograničena je na 24 mjeseca;
(b)
jamstvo je izričito dokumentirana obveza koju je preuzeo davatelj jamstva;
(c)
ispunjen je jedan od sljedećih uvjeta:
i.
jamstvo pokriva sve vrste plaćanja za koja se očekuje da ih u vezi s potraživanjem podmiri dužnik;
ii.
ako su neke vrste plaćanja izostavljene iz jamstva, institucija kreditor prilagodila je vrijednost jamstva tako da odražava takvo ograničeno pokriće.
2. U slučaju jamstava danih u sklopu zajedničkih sustava osiguranja ili jamstava odnosno kontrajamstava subjekata navedenih u članku 214. stavku 2., smatra se da je zahtjev iz točke (a) stavka 1. ovog članka ispunjen ako je ispunjen bilo koji od sljedećih uvjeta:
(a)
institucija kreditor ima pravo od davatelja jamstva pravodobno primiti privremeno plaćanje koje ispunjava oba sljedeća uvjeta:
i.
predstavlja robusnu procjenu iznosa gubitka, uključujući gubitke koji proizlaze iz neplaćanja kamata i ostalih vrsta plaćanja koja je dužnik obvezan izvršiti, a koje će institucija kreditor vjerojatno pretrpjeti;
ii.
razmjerno je pokriću jamstva;
(b)
institucija kreditor može dokazati nadležnim tijelima da učinci jamstva, koje pokriva i gubitke koji proizlaze iz neplaćanja kamata i ostalih vrsta plaćanja koje je dužnik obvezan izvršiti, opravdava takav tretman.
Članak 216.
Dodatni zahtjevi za kreditne izvedenice
1. Kreditne izvedenice upotrebljavaju se kao priznata nematerijalna kreditna zaštita ako su ispunjeni svi uvjeti iz članka 213. i svi sljedeći uvjeti:
(a)
kreditni događaji navedeni u ugovoru o kreditnoj izvedenici uključuju:
i.
neplaćanje dospjelih iznosa prema uvjetima odnosne obveze koji vrijede u trenutku kad dođe do neplaćanja, uz razdoblje počeka koje je jednako počeku odnosne obveze ili kraće od njega;
ii.
stečaj, insolventnost ili nemogućnost dužnika da podmiri svoje dugove ili neplaćanje ili pisana izjava o nemogućnosti podmirivanja dospjelih obveza te slične događaje;
iii.
restrukturiranje odnosne obveze, što uključuje otpust ili odgodu plaćanja glavnice, kamata ili naknada koje dovode do gubitka po kreditu;
(b)
ako kreditne izvedenice dopuštaju gotovinsku namiru:
i.
institucije imaju pouzdan proces vrednovanja za pouzdanu procjenu gubitka;
ii.
postoji jasno utvrđeno razdoblje za vrednovanje odnosne obveze nakon kreditnog događaja;
(c)
ako su za namiru potrebni pravo i mogućnost kupca zaštite da odnosnu obvezu prenese na pružatelja zaštite, uvjeti odnosne obveze moraju osiguravati da se bilo koja potrebna suglasnost za taj prijenos ne može neopravdano uskratiti;
(d)
jasno je određen identitet strana koje su odgovorne za utvrđivanje nastanka kreditnog događaja;
(e)
odgovornost za utvrđivanje kreditnog događaja ne smije biti samo na pružatelju kreditne zaštite;
(f)
kupac zaštite ima pravo ili mogućnost da pružatelja zaštite obavijesti o nastupanju kreditnog događaja.
Ako kreditni događaji ne uključuju restrukturiranje odnosne obveze na način iz točke (a) podtočke iii., kreditna se zaštita može priznati pod uvjetom da se umanji vrijednost na način iz članka 233. stavka 2.
2. Neusklađenost između odnosne obveze i referentne obveze ugovorene kreditnom izvedenicom ili neusklađenost između odnosne obveze i obveze koja se upotrebljava za utvrđivanje nastanka kreditnog događaja dopuštena je samo ako su ispunjena oba sljedeća uvjeta:
(a)
referentna obveza ili obveza koja se upotrebljava za utvrđivanje nastanka kreditnog događaja, ovisno o slučaju, ima jednako pravo u redoslijedu naplate ili je u redoslijedu naplate podređena odnosnoj obvezi;
(b)
odnosna obveza i referentna obveza ili obveza koja se upotrebljava za utvrđivanje nastanka kreditnog događaja, ovisno o slučaju, odnose se na istog dužnika i postoje pravno provedive ugovorne odredbe o povezanom utvrđivanju statusa neispunjavanja obveza (engl. cross-default) ili o povezanom ubrzanju (engl. cross-acceleration).
Članak 217.
Zahtjevi potrebni za primjenu tretmana iz članka 153. stavka 3.
1. Tretman iz članka 153. stavka 3. može se primijeniti na kreditnu zaštitu koja proizlazi iz jamstva ili kreditne izvedenice ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
odnosna je obveza jedna od sljedećih izloženosti:
i.
izloženost prema trgovačkim društvima iz članka 147., osim društvima za osiguranje i društvima za reosiguranje;
ii.
izloženost prema jedinicama područne (regionalne) samouprave ili lokalne samouprave ili subjektu javnog sektora koja se ne smatra izloženošću prema središnjoj državi ili središnjoj banci u skladu s člankom 147.;
iii.
izloženost prema MSP-u koja je klasificirana kao izloženost prema stanovništvu u skladu s člankom 147. stavkom 5.;
(b)
dužnici po odnosnoj obvezi nisu članovi grupe povezanih osoba kojoj pripada pružatelj zaštite;
(c)
izloženost je zaštićena jednim od sljedećih instrumenata:
i.
nematerijalnim kreditnim izvedenicama kod kojih je referentni subjekt jedna osoba ili jamstvima kod kojih je referentni subjekt jedna osoba;
ii.
kreditnom izvedenicom na osnovi nastanka prvog statusa neispunjavanja obveza;
iii.
kreditnom izvedenicom na osnovi nastanka n-tog statusa neispunjavanja obveza;
(d)
kreditna zaštita ispunjava uvjete iz članaka 213., 215. i 216., prema potrebi;
(e)
ponder rizika koji je povezan s izloženošću prije primjene tretmana iz članka 153. stavka 3. ne uključuje bilo koji aspekt kreditne zaštite;
(f)
institucija ima pravo na primitak plaćanja i očekuje primitak plaćanja od pružatelja zaštite bez poduzimanja bilo kakvih pravnih mjera prema drugoj ugovornoj strani u vezi s neplaćanjem. U mjeri u kojoj je to moguće, institucija je dužna poduzeti mjere da bi se uvjerila da će pružatelj zaštite biti voljan izvršiti plaćanje ako nastupi kreditni događaj;
(g)
kupljena kreditna zaštita apsorbira sve kreditne gubitke koji nastanu u zaštićenom dijelu izloženosti, a koji proizlaze iz nastanka kreditnih događaja utvrđenih ugovorom;
(h)
ako način plaćanja podrazumijeva fizičku namiru, mora postojati pravna sigurnost vezana uz isporuku kredita, obveznice ili potencijalne obveze;
(i)
ako institucija namjerava isporučiti neku obvezu koja nije odnosna izloženost, dužna je osigurati da je ta obveza dovoljno likvidna kako bi je institucija mogla kupiti radi namire u skladu s ugovorom;
(j)
odredbe i uvjeti iz aranžmana kreditne zaštite pravno su potvrđeni u pisanom obliku od pružatelja zaštite i od institucije;
(k)
institucije imaju uspostavljene procese kojima je moguće utvrditi prekomjernu korelaciju između kreditne sposobnosti pružatelja zaštite i dužnika po odnosnoj izloženosti koja nastaje zbog ovisnosti njihovog poslovanja o zajedničkim faktorima koji nisu sistemski faktori rizika;
(l)
u slučaju zaštite od razrjeđivačkog rizika, prodavatelj otkupljenih potraživanja ne pripada grupi povezanih osoba kojoj pripada pružatelj zaštite.
2. Za potrebe stavka 1. točke (c) podtočke ii. institucije su dužne primijeniti tretman iz članka 153. stavka 3. na onu imovinu unutar košarice koja ima najniži iznos izloženosti ponderiran rizikom.
3. Za potrebe stavka 1. točke (c) podtočke iii., dobivena zaštita priznaje se na ovaj način samo ako je također dobivena priznata (n-1)-ta zaštita od neispunjavanja obveza ili ako je kod (n-1) imovine unutar košarice već nastupio status neispunjavanja obveza. U tim su slučajevima institucije dužne primijeniti tretman iz članka 153. stavka 3. na onu imovinu unutar košarice koja ima najniži iznos izloženosti ponderiran rizikom.
Odjeljak 4.
Izračun učinaka smanjenja kreditnog rizika
Pododjeljak 1.
Materijalna kreditna zaštita
Članak 218.
Kreditni zapisi
Ulaganja u kreditne zapise koje je izdala institucija kreditor mogu se tretirati kao gotovinski kolateral za potrebe izračuna učinka materijalne kreditne zaštite u skladu s ovim pododjeljkom, pod uvjetom da se ugovor o razmjeni na osnovi nastanka statusa neispunjavanja obveza koji je ugrađen u kreditni zapis može upotrebljavati kao priznata nematerijalna kreditna zaštita. Za potrebe određivanja činjenice može li se ugovor o razmjeni na osnovi nastanka statusa neispunjavanja obveza koji je ugrađen u kreditni zapis upotrebljavati kao priznata nematerijalna kreditna zaštita institucija može smatrati da je ispunjen uvjet iz točke (c) stavka 6. članka 194.
Članak 219.
Bilančno netiranje
Kredite instituciji kreditoru i depozite kod institucije kreditora koji su predmet bilančnog netiranja institucija kreditor tretira kao gotovinski kolateral za potrebe izračuna učinka materijalne kreditne zaštite za one kredite i depozite institucije kreditora koji su predmet bilančnog netiranja, a nominirani su u istoj valuti.
Članak 220.
Primjena pristupa regulatornih korektivnih faktora ili pristupa vlastitih procjena korektivnih faktora za standardizirane sporazume o netiranju
1. Pri izračunu „potpuno prilagođene vrijednosti izloženosti” (E*) koja proizlazi iz repo transakcija ili transakcija pozajmljivanja vrijednosnih papira ili robe drugoj ugovornoj strani ili od druge ugovorne strane ili ostalih transakcija ovisnih o kretanju na tržištu kapitala koje su obuhvaćene priznatim standardiziranim sporazumom o netiranju, institucije su dužne primjenjivati korektivne faktore utvrđene primjenom pristupa regulatornih korektivnih faktora ili pristupa vlastitih procjena korektivnih faktora („pristup vlastitih procjena”) na način propisan člancima od 223. do 226. za složenu metodu financijskoga kolaterala.
Primjena pristupa vlastitih procjena podliježe istim uvjetima i zahtjevima koji se primjenjuju za složenu metodu financijskoga kolaterala.
2. Za potrebe izračuna E* institucije su dužne:
(a)
izračunavati neto poziciju svake grupe vrijednosnih papira ili svake vrste robe kao razliku između iznosa iz točke i. i iznosa iz točke ii.:
i.
ukupna vrijednost grupe vrijednosnih papira ili robe iste vrste danih u zajam, prodanih ili danih na temelju standardiziranog sporazuma o netiranju;
ii.
ukupna vrijednost grupe vrijednosnih papira ili robe iste vrste uzetih u zajam, kupljenih ili primljenih na temelju standardiziranog sporazuma o netiranju;
(b)
izračunavati neto poziciju u svakoj valuti, različitoj od valute namire standardiziranog sporazuma o netiranju kao razliku između iznosa iz točke i. i iznosa iz točke ii.:
i.
zbroj ukupne vrijednosti vrijednosnih papira nominiranih u toj valuti, danih u zajam, prodanih ili danih na temelju standardiziranog sporazuma o netiranju i iznosa gotovine u toj valuti koji je dan u zajam ili transferiran na temelju tog sporazuma;
ii.
zbroj ukupne vrijednosti vrijednosnih papira nominiranih u toj valuti, uzetih u zajam, kupljenih ili primljenih na temelju standardiziranog sporazuma o netiranju i iznosa gotovine u toj valuti koji je posuđen ili primljen na temelju tog sporazuma;
(c)
odgovarajući korektivni faktor za grupu vrijednosnih papira ili za pozicije u gotovini primijeniti na apsolutnu vrijednost pozitivne ili negativne neto pozicije u vrijednosnim papirima te grupe;
(d)
korektivni faktor za valutni rizik (fx) primijeniti na neto pozitivnu ili negativnu poziciju u svakoj valuti, različitoj od valute namire standardiziranog sporazuma o netiranju.
3. Institucije izračunavaju E* u skladu sa sljedećom formulom:
pri čemu je:
Ei
=
vrijednost izloženosti za svaku izloženost i obuhvaćenu sporazumom koja bi se primijenila u nedostatku kreditne zaštite kad institucije izračunavaju iznose izloženosti ponderirane rizikom primjenom standardiziranog pristupa ili kad institucije izračunavaju iznose izloženosti ponderirane rizikom i iznose očekivanih gubitaka primjenom IRB pristupa;
Ci
=
vrijednost vrijednosnih papira u svakoj grupi ili robe iste vrste uzetih u zajam, kupljenih ili primljenih ili gotovine uzete u zajam ili primljene s obzirom na svaku izloženost i;
=
neto pozicija (pozitivna ili negativna) u danoj grupi vrijednosnih papira j;
=
neto pozicija (pozitivna ili negativna) u danoj valuti k različitoj od valute namire iz sporazuma, utvrđena u skladu sa stavkom 2. točkom (b);
=
korektivni faktor koji odgovara svakoj grupi vrijednosnih papira j;
=
korektivni faktor za valutnu neusklađenost za valutu k.
4. Za potrebe izračuna iznosa izloženosti ponderiranih rizikom i iznosa očekivanih gubitaka za repo transakcije ili transakcije pozajmljivanja vrijednosnih papira ili robe drugoj ugovornoj strani ili od druge ugovorne strane ili ostale transakcije ovisne o kretanju na tržištu kapitala koje su obuhvaćene standardiziranim sporazumima o netiranju, institucije su dužne uzimati E* izračunat u skladu sa stavkom 3. kao vrijednost izloženosti za izloženosti prema drugoj ugovornoj strani koja proizlazi iz transakcija obuhvaćenih standardiziranim sporazumom o netiranju za potrebe članka 113. prema standardiziranom pristupu ili poglavlja 3. prema IRB pristupu.
5. Za potrebe stavaka 2. i 3., „grupa vrijednosnih papira” znači vrijednosni papiri izdani od strane istog izdavatelja, koji imaju isti datum izdavanja, isti rok dospijeća i podložni su istim uvjetima te imaju isto razdoblje realizacije kako je navedeno u člancima 224. i 225., ovisno o tome što je primjenjivo.
Članak 221.
Primjena pristupa internih modela za standardizirane sporazume o netiranju
1. Uz odobrenje nadležnih tijela, institucije mogu, umjesto pristupa regulatornih korektivnih faktora ili pristupa vlastitih procjena u izračunu potpuno prilagođene vrijednosti izloženosti (E*) koja proizlazi iz primjene priznatog standardiziranog sporazuma o netiranju koji obuhvaća repo transakcije, transakcije pozajmljivanja vrijednosnih papira ili robe drugoj ugovornoj strani ili od druge ugovorne strane ili ostale transakcije ovisne o kretanju na tržištu kapitala, isključujući transakcije s izvedenicama, primijeniti pristup internih modela koji uzima u obzir učinke korelacije između pozicija u vrijednosnim papirima koje su predmet standardiziranog sporazuma o netiranju, kao i likvidnost takvih instrumenata.
2. Uz odobrenje nadležnih tijela, institucije mogu primijeniti svoje interne modele i za maržne kredite ako su takvi krediti obuhvaćeni dvostranim standardiziranim sporazumom o netiranju koji ispunjava uvjete iz poglavlja 6. odjeljka 7.
3. Institucija može primjenjivati pristup internih modela neovisno o tome primjenjuje li za izračun iznosa izloženosti ponderiranih rizikom standardizirani pristup ili IRB pristup. Međutim, ako institucija želi primjenjivati pristup internih modela, dužna ga je primjenjivati na sve druge ugovorne strane i sve vrijednosne papire, isključujući portfelje manjega značaja kod kojih može koristiti pristup regulatornih korektivnih faktora ili pristup vlastitih procjena na način utvrđen člankom 220.
Institucije koje su dobile odobrenje za interni model za mjerenje rizika u skladu s glavom IV. poglavljem 5. mogu primjenjivati pristup internih modela. Ako institucija nije dobila to odobrenje, može nadležnim tijelima podnijeti zahtjev za dobivanje odobrenja za primjenu pristupa internih modela za potrebe ovog članka.
4. Nadležna tijela odobrit će instituciji primjenu pristupa internih modela samo ako se uvjere da je sustav za upravljanje rizicima koji proizlaze iz transakcija obuhvaćenih standardiziranim sporazumima o netiranju koji primjenjuje institucija konceptualno zdrav i cjelovito proveden i da ispunjava sve sljedeće kvalitativne standarde:
(a)
interni model za mjerenje rizika koji institucija primjenjuje za izračun potencijalne volatilnosti cijena za takve transakcije integriran je u svakodnevni proces upravljanja rizicima institucije i služi kao osnova za izvješćivanje višeg rukovodstva institucije o izloženostima riziku;
(b)
institucija ima jedinicu za kontrolu rizika koja ispunjava sve sljedeće uvjete:
i.
neovisna je o poslovnoj jedinici za trgovanje i izravno izvješćuje više rukovodstvo;
ii.
odgovorna je za oblikovanje i funkcioniranje sustava za upravljanje rizicima institucije;
iii.
izrađuje i analizira dnevne izvještaje o izlaznim rezultatima modela za mjerenje rizika i o odgovarajućim mjerama koje treba poduzeti u vezi s limitom pozicija;
(c)
dnevne izvještaje koje izrađuje jedinica za kontrolu rizika pregledava razina rukovodstva koja ima dovoljno ovlasti da smanji pozicije i ukupnu izloženost rizicima;
(d)
u jedinici za kontrolu rizika ima dovoljno zaposlenika sa stručnim kvalifikacijama potrebnima za primjenu naprednih modela;
(e)
institucija je uspostavila postupke za praćenje i osiguranje usklađenosti s dokumentiranim skupom internih politika i kontrolnih mehanizama vezanih uz cjelokupno funkcioniranje sustava za mjerenje rizika;
(f)
dosadašnje iskustvo u primjeni modela pokazuje pouzdanu razinu mjerenja rizika, potvrđenu retroaktivnim testiranjem rezultata na temelju podataka za razdoblje od najmanje jedne godine;
(g)
institucija često provodi stroge programe testiranja otpornosti na stres, čije rezultate pregledava više rukovodstvo te se rezultati odražavaju u politikama i limitima koje rukovodstvo postavlja;
(h)
kao dio redovitih postupaka unutarnje revizije, institucija provodi neovisnu provjeru svojeg sustava za mjerenje rizika. Navedena provjera uključuje i aktivnosti poslovnih jedinica za trgovanje i aktivnosti neovisne jedinice za kontrolu rizika;
(i)
institucija provodi provjeru svojeg sustava za upravljanje rizicima najmanje jednom godišnje;
(j)
interni model ispunjava uvjete iz članka 292. stavaka 8. i 9. i članka 294.
5. Interni model za mjerenje rizika institucije obuhvaća dovoljan broj faktora rizika kako bi se obuhvatili svi značajni cjenovni rizici.
Institucija može primijeniti empirijske korelacije unutar kategorija rizika i između kategorija rizika ako je njezin sustav za mjerenje korelacija pouzdan i cjelovito proveden.
6. Institucije koje primjenjuju pristup internih modela dužne su izračunavati E* u skladu sa sljedećom formulom:
u kojoj je:
Ei
=
vrijednost izloženosti za svaku izloženost i obuhvaćenu sporazumom koja bi se primijenila u nedostatku kreditne zaštite kad institucije izračunavaju iznose izloženosti ponderirane rizikom primjenom standardiziranog pristupa ili kad institucije izračunavaju iznose izloženosti ponderirane rizikom i iznose očekivanih gubitaka primjenom IRB pristupa;
Ci
=
vrijednost vrijednosnih papira uzetih u zajam, kupljenih ili primljenih ili gotovine uzete u zajam ili primljene s obzirom na svaku takvu izloženost i.
Institucije su dužne, pri izračunu iznosa izloženosti ponderiranih rizikom pomoću internih modela, primjenjivati rezultate modela od prethodnoga radnog dana.
7. Izračun potencijalne promjene vrijednosti iz stavka 6. mora ispunjavati sve sljedeće standarde:
(a)
izračun mora biti najmanje na dnevnoj osnovi;
(b)
mora se temeljiti na jednostranom intervalu pouzdanosti od 99 %;
(c)
mora se temeljiti na petodnevnom razdoblju realizacije, osim u slučaju transakcija različitih od repo transakcija s vrijednosnim papirima ili transakcija pozajmljivanja vrijednosnih papira drugoj ugovornoj strani ili od druge ugovorne strane, gdje se mora koristiti desetodnevno razdoblje realizacije;
(d)
mora se temeljiti na efektivnom razdoblju promatranja od najmanje godinu dana, osim kada je kraće razdoblje promatranja opravdano značajnim povećanjem volatilnosti cijena;
(e)
podaci koji se koriste u izračunu moraju se ažurirati svaka tri mjeseca.
Kad institucija ima repo transakciju, transakciju pozajmljivanja vrijednosnih papira ili robe drugoj ugovornoj strani ili od druge ugovorne strane ili maržni kredit, odnosno sličnu transakciju ili skup za netiranje koji zadovoljava kriterije iz članka 285. stavaka 2., 3. i 4., minimalno razdoblje držanja mora se uskladiti s razdobljem marže za rizik koje bi se primjenjivalo po tim stavcima zajedno s člankom 285. stavkom 5.
8. Za potrebe izračuna iznosa izloženosti ponderiranih rizikom i iznosa očekivanih gubitaka za repo transakcije ili transakcije pozajmljivanja vrijednosnih papira ili robe drugoj ugovornoj strani ili od druge ugovorne strane ili ostale transakcije ovisne o kretanju na tržištu kapitala koje su obuhvaćene standardiziranim sporazumima o netiranju, institucije su dužne uzimati E* izračunat u skladu sa stavkom 6. kao vrijednost izloženosti za izloženosti prema drugoj ugovornoj strani koja proizlazi iz transakcija obuhvaćenih standardiziranim sporazumom o netiranju za potrebe članka 113. prema standardiziranom pristupu ili poglavlja 3. prema IRB pristupu.
9. EBA sastavlja nacrt regulatornih tehničkih standarda kojima se pobliže određuje sljedeće:
(a)
što je portfelj manjega značaja za potrebe stavka 3.;
(b)
kriteriji s pomoću kojih se određuje je li interni model pouzdan i cjelovito proveden za potrebe stavaka 4. i 5. i standardiziranih sporazuma o netiranju.
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt regulatornih tehničkih standarda do 31. prosinca 2015.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
Članak 222.
Jednostavna metoda financijskoga kolaterala
1. Institucije mogu primjenjivati jednostavnu metodu financijskoga kolaterala samo ako iznose izloženosti ponderirane rizikom izračunavaju u skladu sa standardiziranim pristupom. Institucija ne smije primjenjivati obje metode, jednostavnu metodu financijskoga kolaterala i složenu metodu financijskoga kolaterala, osim za potrebe članka 148. stavka 1. i članka 150. stavka 1. Institucije ne smiju selektivno koristiti ovu iznimku radi smanjenja kapitalnog zahtjeva ili radi provođenja regulatorne arbitraže.
2. Prema jednostavnoj metodi financijskoga kolaterala priznatom financijskom kolateralu institucije dodjeljuju vrijednost jednaku njegovoj tržišnoj vrijednosti kako je određeno u članku 207. stavku 4. točki (d).
3. Vrijednosti izloženosti koja je osigurana do visine tržišne vrijednosti priznatoga kolaterala institucije dodjeljuju ponder rizika koji bi dodijelile prema poglavlju 2. kad bi institucija kreditor imala izravnu izloženost prema tom kolateralu. U tu svrhu vrijednost izloženosti izvanbilančne stavke navedene u Prilogu I. jednaka je 100 % vrijednosti stavke, a ne vrijednosti izloženosti iz članka 111. stavka 1.
Na osigurani dio izloženosti primjenjuje se ponder rizika od minimalno 20 %, osim u slučajevima navedenima u stavcima od 4. do 6. Ostalom dijelu vrijednosti izloženosti institucije dodjeljuju ponder rizika koji bi dodijelile neosiguranoj izloženosti prema drugoj ugovornoj strani u skladu s poglavljem 2.
4. Institucije primjenjuju ponder rizika 0 % na osigurani dio izloženosti koja proizlazi iz repo transakcija i transakcija pozajmljivanja vrijednosnih papira drugoj ugovornoj strani ili od druge ugovorne strane koje ispunjavaju kriterije iz članka 227. Ako druga ugovorna strana u ugovoru nije sudionik osnovnog tržišta, institucije su dužne primjenjivati ponder rizika od 10 %.
5. Institucije za izvedene instrumente iz Priloga II. čija se tržišna cijena iskazuje svakog dana i koji su osigurani gotovinom ili instrumentom koji se može smatrati gotovinom, pri čemu ne postoji valutna neusklađenost, primjenjuju ponder rizika 0 % na osigurani dio vrijednosti izloženosti koja je utvrđena prema poglavlju 6.
Institucije primjenjuju ponder rizika 10 % na osigurani dio vrijednosti izloženosti za takve transakcije koje su osigurane dužničkim vrijednosnim papirima središnjih država ili središnjih banaka, a koji se prema poglavlju 2. ponderiraju ponderom rizika 0 %.
6. Za ostale transakcije koje nisu navedene u stavcima 4. i 5. institucije mogu primijeniti ponder rizika 0 % ako su izloženost i kolateral nominirani u istoj valuti i ako je ispunjen bilo koji od sljedećih uvjeta:
(a)
kolateral je gotovinski polog ili instrument koji se može smatrati gotovinom;
(b)
kolateral je u obliku dužničkih vrijednosnih papira središnjih država ili središnjih banaka na koje se u skladu s člankom 114. primjenjuje ponder rizika 0 %, pri čemu je njegova tržišna vrijednost umanjena za 20 %.
7. Za potrebe stavaka 5. i 6., dužnički vrijednosni papiri središnjih država ili središnjih banaka uključuju:
(a)
dužničke vrijednosne papire jedinica područne (regionalne) i lokalne samouprave izloženost prema kojima u skladu s člankom 115. ima tretman kao izloženost prema središnjoj državi u kojoj ta tijela imaju sjedište;
(b)
dužničke vrijednosne papire multilateralnih razvojnih banaka na koje se u skladu s člankom 117. stavkom 2. primjenjuje ponder rizika 0 %;
(c)
dužničke vrijednosne papire međunarodnih organizacija na koje se u skladu s člankom 118. primjenjuje ponder rizika 0 %;
(d)
dužničke vrijednosne papire subjekata javnog sektora izloženost prema kojima u skladu s člankom 116. stavkom 4. ima tretman kao izloženost prema središnjim državama.
Članak 223.
Složena metoda financijskoga kolaterala
1. Institucije pri vrednovanju financijskoga kolaterala za potrebe složene metode financijskoga kolaterala primjenjuju korektivne faktore na tržišnu vrijednost financijskoga kolaterala u skladu s odredbama članaka od 224. do 227. kako bi se u obzir uzela volatilnost cijena.
Ako je kolateral nominiran u valuti različitoj od valute u kojoj je nominirana odnosna izloženost, uz korektivni faktor za kolateral, utvrđen u skladu s člancima od 224. do 227., institucije primjenjuju i korektivni faktor za valutni rizik.
Kod transakcija OTC izvedenicama koje su predmet sporazuma o netiranju koje nadležna tijela priznaju u skladu s poglavljem 6., institucije primjenjuju korektivni faktor za valutni rizik ako postoji neusklađenost između valute kolaterala i valute namire. Čak i kada je u transakcije koje su predmet sporazuma o netiranju uključeno više valuta, institucije primjenjuju samo jedan korektivni faktor za valutni rizik.
2. Pri izračunu vrijednosti kolaterala korigirane korektivnim faktorom (CVA) institucije uzimaju u obzir:
pri čemu je:
C
=
vrijednost kolaterala;
HC
=
korektivni faktor za kolateral, izračunat u skladu s člancima 224. i 227.;
Hfx
=
korektivni faktor za valutnu neusklađenost, izračunat u skladu s člancima 224. i 227.
Institucije primjenjuju formulu iz ovog stavka pri izračunu vrijednosti kolaterala korigirane korektivnim faktorom za sve transakcije osim za transakcije koje su predmet priznatoga standardiziranog sporazuma o netiranju na koji se primjenjuju odredbe iz članaka 220. i 221.
3. Pri izračunu vrijednosti izloženosti korigiranog korektivnim faktorom (EVA) institucije su dužne uzeti u obzir:
pri čemu je:
E
=
vrijednost izloženosti koja bi bila utvrđena prema poglavlju 2. ili poglavlju 3. kad izloženost ne bi bila osigurana;
HE
=
korektivni faktor za izloženosti, izračunat u skladu s člancima 224. i 227.
U slučaju transakcija OTC izvedenicama institucije su dužne izračunavati EVA na sljedeći način:
4. Za potrebe izračuna E u stavku 3. primjenjuje se sljedeće:
(a)
institucije koje iznos izloženosti ponderiran rizikom izračunavaju primjenom standardiziranog pristupa, koriste 100 %-tnu vrijednost izloženosti izvanbilančnih stavki navedenih u Prilogu I., a ne vrijednost izloženosti iz članka 111. stavka 1.;
(b)
institucije koje iznos izloženosti ponderiran rizikom izračunavaju primjenom IRB pristupa, vrijednost izloženosti stavki navedenih u članku 166. stavcima od 8. do 10. izračunavaju primjenom konverzijskog faktora od 100 %, a ne primjenom konverzijskih faktora ili postotaka navedenih u tim stavcima.
5. Institucije su dužne izračunavati potpuno prilagođenu vrijednost izloženosti (E*), uzimajući u obzir volatilnost kolaterala i njegove učinke na smanjenje rizika na sljedeći način:
pri čemu je:
EVA
=
vrijednost izloženosti korigirana korektivnim faktorom, izračunata u skladu sa stavkom 3.;
CVAM
=
CVA koja je dodatno prilagođena za bilo koju ročnu neusklađenost u skladu s odredbama odjeljka 5.
6. Institucije mogu izračunavati korektivne faktore primjenom pristupa regulatornih korektivnih faktora iz članka 224. ili primjenom pristupa vlastitih procjena iz članka 225.
Institucija može primijeniti pristup regulatornih korektivnih faktora ili pristup vlastitih procjena neovisno o tome primjenjuje li za izračun iznosa izloženosti ponderiranih rizikom standardizirani pristup ili IRB pristup.
Međutim, institucija koja primjenjuje pristup vlastitih procjena dužna je vlastite korektivne faktore primjenjivati na sve vrste instrumenata, osim za portfelje manjega značaja, na koje može primjenjivati pristup regulatornih korektivnih faktora.
7. Ako se kolateral sastoji od većeg broja priznatih stavki, institucije su dužne izračunavati korektivni faktor (H) na sljedeći način:
pri čemu je:
ai
=
udio vrijednosti pojedine priznate stavke i u ukupnoj vrijednosti kolaterala;
Hi
=
korektivni faktor primjenjiv na priznatu stavku i.
Članak 224.
Regulatorni korektivni faktori prema složenoj metodi financijskoga kolaterala
1. Korektivni faktori koje primjenjuje institucija prema pristupu regulatornih korektivnih faktora, pod pretpostavkom dnevne revalorizacije, faktori su navedeni u tablicama od 1. do 4. ovog stavka.
KOREKTIVNI FAKTORI
Tablica 1.
Stupanj kreditne kvalitete pridružen kreditnoj procjeni dužničkoga vrijednosnog papira
Preostali rok do dospijeća
Korektivni faktori za dužničke vrijednosne papire subjekata navedenih u članku 197. stavku 1. točki (b)
Korektivni faktori za dužničke vrijednosne papire subjekata navedenih u članku 197. stavku 1. točkama (c) i (d)
Korektivni faktori za sekuritizacijske pozicije koje ispunjavaju kriterije iz članka 197. stavka 1. točke (h)
razdoblje realizacije 20 dana (%)
razdoblje realizacije 10 dana (%)
razdoblje realizacije 5 dana (%)
razdoblje realizacije 20 dana (%)
razdoblje realizacije 10 dana (%)
razdoblje realizacije 5 dana (%)
razdoblje realizacije 20 dana (%)
razdoblje realizacije 10 dana (%)
razdoblje realizacije 5 dana (%)
1
≤ 1 godina
0,707
0,5
0,354
1,414
1
0,707
2,829
2
1,414
1 ≤ 5 godina
2,828
2
1,414
5,657
4
2,828
11,314
8
5,657
5 godina
5,657
4
2,828
11,314
8
5,657
22,628
16
11,313
2-3
≤ 1 godina
1,414
1
0,707
2,828
2
1,414
5,657
4
2,828
1 ≤ 5 godina
4,243
3
2,121
8,485
6
4,243
16,971
12
8,485
5 godina
8,485
6
4,243
16,971
12
8,485
33,942
24
16,970
4
≤ 1 godina
21,213
15
10,607
N/A
N/A
N/A
N/A
N/A
N/A
1 ≤ 5 godina
21,213
15
10,607
N/A
N/A
N/A
N/A
N/A
N/A
5 godina
21,213
15
10,607
N/A
N/A
N/A
N/A
N/A
N/A
Tablica 2.
Stupanj kreditne kvalitete pridružen kreditnoj procjeni kratkoročnoga dužničkoga vrijednosnog papira
Korektivni faktori za dužničke vrijednosne papire subjekata navedenih u članku 197. stavku 1. točki (b), s kratkoročnom kreditnom procjenom
Korektivni faktori za dužničke vrijednosne papire subjekata navedenih u članku 197. stavku 1. točkama (c) i (d), s kratkoročnom kreditnom procjenom
Korektivni faktori za sekuritizacijske pozicije koje ispunjavaju kriterije iz članka 197. stavka 1. točke (h)
razdoblje realizacije 20 dana (%)
razdoblje realizacije 10 dana (%)
razdoblje realizacije 5 dana (%)
razdoblje realizacije 20 dana (%)
razdoblje realizacije 10 dana (%)
razdoblje realizacije 5 dana (%)
razdoblje realizacije 20 dana (%)
razdoblje realizacije 10 dana (%)
razdoblje realizacije 5 dana (%)
1
0,707
0,5
0,354
1,414
1
0,707
2,829
2
1,414
2-3
1,414
1
0,707
2,828
2
1,414
5,657
4
2,828
Tablica 3.
Ostali kolaterali ili vrste izloženosti
Razdoblje realizacije 20 dana (%)
Razdoblje realizacije 10 dana (%)
Razdoblje realizacije 5 dana (%)
Dionice uključene u glavni burzovni indeks i konvertibilne obveznice uključene u glavni burzovni indeks
21,213
15
10,607
Ostale dionice ili konvertibilne obveznice kojima se trguje na priznatoj burzi
35,355
25
17,678
Gotovina
0
0
0
Zlato
21,213
15
10,607
Tablica 4.
Korektivni faktori za valutnu neusklađenost
razdoblje realizacije 20 dana (%)
razdoblje realizacije 10 dana (%)
razdoblje realizacije 5 dana (%)
11,314
8
5,657
2. Izračun korektivnih faktora u skladu sa stavkom 1. mora ispunjavati sljedeće uvjete:
(a)
razdoblje realizacije za transakcije osigurane kolateralom jest 20 radnih dana;
(b)
za repo transakcije, osim ako takve transakcije uključuju prijenos robe ili zajamčenih prava vezanih uz pravo na robu, i za transakcije pozajmljivanja vrijednosnih papira drugoj ugovornoj strani ili od druge ugovorne strane, razdoblje realizacije je 5 radnih dana;
(c)
za ostale transakcije ovisne o kretanju na tržištu kapitala razdoblje realizacije je 10 radnih dana.
Ako institucija ima transakciju ili skup za netiranje koji ispunjava kriterije navedene u članku 285. stavcima 2., 3. i 4., minimalno razdoblje držanja mora se uskladiti s razdobljem marže za rizik koje bi se primjenjivalo prema tim stavcima.
3. Stupanj kreditne kvalitete kojem je pridružena kreditna procjena dužničkoga vrijednosnog papira, a koji se navodi u tablicama od 1. do 4. i stavcima od 4. do 6., predstavlja onaj stupanj kreditne kvalitete za koji je EBA utvrdila da je pridružen kreditnoj procjeni u skladu s poglavljem 2.
Za potrebe utvrđivanja stupnja kreditne kvalitete kojem je pridružena kreditna procjena dužničkoga vrijednosnog papira, a koji se navodi u prvom podstavku, primjenjuje se i članak 197. stavak 7.
4. Za vrijednosne papire koji se ne priznaju, kao i za robu danu u zajam ili prodanu na temelju repo transakcija ili transakcija pozajmljivanja vrijednosnih papira ili robe drugoj ugovornoj strani ili od druge ugovorne strane, korektivni je faktor isti kao i onaj koji se primjenjuje na dionice koje nisu uključene u glavni burzovni indeks, a kojima se trguje na priznatoj burzi.
5. Za priznate udjele u CIU korektivni faktor je ponderirani prosječni korektivni faktor koji bi se primijenio na imovinu u koju fond ulaže, pri čemu je institucija dužna uzeti u obzir razdoblje realizacije transakcija iz stavka 2.
Ako institucija ne raspolaže informacijama o imovini u koju je fond uložio, korektivni je faktor najviši korektivni faktor koji bi se primijenio na imovinu u koju fond ima pravo ulagati.
6. Za dužničke vrijednosne papire kojima nije dodijeljen rejting, a izdaju ih institucije te udovoljavaju kriterijima za priznavanje iz članka 197. stavka 4., primjenjuju se korektivni faktori za vrijednosne papire institucija ili trgovačkih društava koji imaju vanjsku kreditnu procjenu koja je povezana s 2. ili 3. stupnjem kreditne kvalitete.
Članak 225.
Vlastite procjene korektivnih faktora prema složenoj metodi financijskoga kolaterala
1. Nadležna tijela daju institucijama odobrenje za primjenu vlastitih procjena za izračun korektivnih faktora koji se primjenjuju na kolateral i izloženosti ako te institucije ispunjavaju zahtjeve iz stavaka 2. i 3. Institucije koje su dobile odobrenje za primjenu vlastitih korektivnih faktora ne smiju se vratiti na primjenu drugih metoda, osim zbog opravdanih razloga i uz odobrenje nadležnih tijela.
Za dužničke vrijednosne papire koji imaju kreditnu procjenu VIPKR-a jednaku ili bolju od investicijskog ranga, institucije mogu izračunavati korektivne faktore za svaku kategoriju dužničkih vrijednosnih papira.
Za dužničke vrijednosne papire koji imaju kreditnu procjenu VIPKR-a lošiju od investicijskog ranga, kao i u slučaju ostalih priznatih kolaterala, institucije su dužne izračunavati korektivne faktore za svaku stavku.
Institucije koje primjenjuju pristup vlastitih procjena pri izračunu korektivnih faktora za kolateral ili valutnu neusklađenost ne smiju koristiti moguću korelaciju između neosigurane izloženosti, kolaterala ili valutnih tečajeva.
Pri određivanju relevantnih kategorija institucije su dužne uzeti u obzir vrstu izdavatelja vrijednosnih papira, vanjsku kreditnu procjenu vrijednosnih papira, preostali rok do dospijeća i njihovo modificirano trajanje. Procjene korektivnih faktora moraju odražavati karakteristike vrijednosnih papira uključenih u pojedinu kategoriju.
2. Izračun korektivnih faktora mora ispunjavati sve sljedeće kriterije:
(a)
institucije moraju temeljiti izračun na jednostranom intervalu pouzdanosti od 99 %;
(b)
institucije moraju temeljiti izračun na sljedećim razdobljima realizacije:
i.
20 radnih dana za transakcije osigurane kolateralom;
ii.
5 radnih dana za repo transakcije, osim ako takve transakcije uključuju prijenos robe ili zajamčenih prava vezanih uz pravo na robu, i za transakcije pozajmljivanja vrijednosnih papira drugoj ugovornoj strani ili od druge ugovorne strane;
iii.
10 radnih dana za ostale transakcije ovisne o kretanju na tržištu kapitala;
(c)
institucije mogu primjenjivati korektivne faktore izračunate prema kraćem ili dužem razdoblju realizacije i prilagođene (naviše ili naniže) na razdoblja realizacije navedena u točki (b) za dotične vrste transakcija, primjenjujući jednadžbu drugog korijena vremena:
pri čemu je:
TM
=
relevantno razdoblje realizacije;
HM
=
korektivni faktor izračunat prema razdoblju realizacije TM;
HN
=
korektivni faktor izračunat prema razdoblju realizacije TN.
(d)
institucije su dužne uzeti u obzir nelikvidnost imovine slabije kvalitete. Institucije su dužne produljiti razdoblje realizacije u slučajevima u kojima postoji sumnja u likvidnost kolaterala. Institucije su također dužne identificirati i slučajeve kada podaci za prethodna razdoblja mogu podcijeniti potencijalnu volatilnost. Takvi slučajevi rješavaju se primjenom testiranja otpornosti na stres;
(e)
za potrebe izračuna korektivnih faktora institucije su dužne primijeniti razdoblje povijesnog promatranja od najmanje jedne godine. Za institucije koje koriste shemu ponderiranja ili druge metode za razdoblje povijesnog promatranja, efektivno razdoblje promatranja je najmanje jedna godina. Nadležna tijela mogu zahtijevati od institucije da izračuna korektivne faktore pomoću kraćeg razdoblja promatranja ako je to po njihovom mišljenju potrebno zbog značajnog povećanja volatilnosti cijena;
(f)
institucije su dužne ažurirati svoje podatke i izračunati korektivne faktore barem svaka tri mjeseca. Institucije su također dužne ponovno procijeniti svoje podatke pri svakoj značajnoj promjeni tržišnih cijena.
3. Procjena korektivnih faktora mora ispunjavati sve sljedeće kvalitativne kriterije:
(a)
institucije su dužne u svakodnevnom procesu upravljanja rizicima primjenjivati korektivne faktore, uključujući i pri utvrđivanju vlastitih internih ograničenja izloženosti;
(b)
institucija koja u svakodnevnom procesu upravljanja rizicima koristi razdoblja realizacije duža od razdoblja realizacije iz ovog odjeljka za te transakcije, dužna je korektivne faktore utvrđivati u skladu s jednadžbom drugog korijena iz stavka 2. točke (c);
(c)
institucija je dužna donijeti i provoditi postupke za praćenje i osiguranje usklađenosti s dokumentiranim skupom politika i kontrola rada vlastitog sustava za procjenu korektivnih faktora i za integraciju takvih procjena u proces upravljanja rizicima;
(d)
institucija je dužna u sklopu postupaka unutarnje revizije redovito provoditi neovisne provjere sustava za procjenu korektivnih faktora. Institucija je dužna provjeru cjelokupnog sustava za procjenu korektivnih faktora i integracije tih faktora u proces upravljanja rizicima provoditi najmanje jednom godišnje. Predmet te provjere mora obuhvaćati najmanje sljedeće:
i.
uključivanje procijenjenih korektivnih faktora u svakodnevno upravljanje rizicima;
ii.
validaciju svake značajne promjene u postupku za procjenu korektivnih faktora;
iii.
verifikaciju dosljednosti, pravodobnosti i pouzdanosti izvora podataka koji se koriste za funkcioniranje sustava za procjenu korektivnih faktora, uključujući i neovisnost takvih izvora podataka;
iv.
točnost i prikladnost pretpostavki o volatilnosti.
Članak 226.
Povećanje korektivnih faktora prema složenoj metodi financijskoga kolaterala
Korektivni faktori navedeni u članku 224. korektivni su faktori koje je institucija dužna primjenjivati ako se revalorizacija provodi svakodnevno. Slično tome, institucija koja primjenjuje vlastite procjene korektivnih faktora u skladu s člankom 225., dužna ih je ponajprije izračunavati na temelju dnevne revalorizacije. Ako se revalorizacija ne provodi svakodnevno, institucije su dužne primijeniti veće korektivne faktore. Institucije izračunavaju korektivne faktore povećavajući korektivnih faktora na temelju dnevne revalorizacije, primjenom sljedeće jednadžbe drugog korijena vremena:
pri čemu je:
H
=
korektivni faktor koji će se primijeniti;
HM
=
korektivni faktor u slučaju dnevne revalorizacije;
NR
=
stvarni broj radnih dana između revalorizacija;
TM
=
razdoblje realizacije za tu vrstu transakcije.
Članak 227.
Uvjeti za primjenu korektivnog faktora od 0 % prema složenoj metodi financijskoga kolaterala
1. Institucija koja primjenjuje pristup regulatornih korektivnih faktora iz članka 224. ili pristup vlastitih procjena iz članka 225. može, umjesto korektivnih faktora izračunatih prema člancima od 224. do 226., na repo transakcije i transakcije pozajmljivanja vrijednosnih papira drugoj ugovornoj strani ili od druge ugovorne strane, primijeniti korektivni faktor od 0 %, ako su ispunjeni uvjeti iz stavka 2. točaka od (a) do (h). Institucije koje primjenjuju pristup internih modela iz članka 221. ne smiju primjenjivati tretman naveden u ovom članku.
2. Institucije mogu primijeniti korektivni faktor od 0 % ako su ispunjeni svi sljedeći uvjeti:
(a)
izloženost i kolateral u obliku su gotovine ili dužničkih vrijednosnih papira središnjih država ili središnjih banaka u smislu članka 197. stavka 1. točke (b), a kojima se u skladu s poglavljem 2. dodjeljuje ponder rizika 0 %;
(b)
izloženost i kolateral nominirani su u istoj valuti;
(c)
dospijeće transakcije nije duže od jednog dana ili se vrijednost izloženosti i vrijednost kolaterala svakodnevno usklađuju s tržišnom vrijednošću, odnosno svakodnevno se utvrđuje marža (engl. daily re-margining);
(d)
razdoblje između posljednjeg usklađivanja s tržišnom vrijednošću, a prije izostanka uplate marže koju je dužna izvršiti druga ugovorna strana, i namire iz kolaterala ne može biti duže od četiri radna dana;
(e)
namira transakcije izvršava se kroz sustav namire dopušten za takve vrste transakcija;
(f)
dokumentacija koja se odnosi na sporazum ili transakciju jest standardna dokumentacija koja se na tržištu koristi za repo transakcije ili transakcije pozajmljivanja vrijednosnih papira drugoj ugovornoj strani ili od druge ugovorne strane;
(g)
na osnovi dokumentacije je utvrđeno da se u slučaju da druga ugovorna strana ne ispunjava obveze dostave gotovine ili vrijednosnih papira ili uplate marže ili na neki drugi način nastupi status neispunjavanja obveza te druge ugovorne strane, ta transakcija može odmah prekinuti;
(h)
nadležna tijela smatraju drugu ugovornu stranu sudionikom osnovnog tržišta.
3. Sudionici osnovnog tržišta iz stavka 2. točke (h) sljedeći su subjekti:
(a)
subjekti iz članka 197. stavka 1. točke (b) čije se izloženosti u skladu s poglavljem 2. ponderiraju ponderom rizika 0 %;
(b)
institucije;
(c)
ostala financijska društva u smislu točke (25) podtočaka (b) i (d) članka 13. Direktive 2009/138/EZ izloženosti prema kojima se u skladu sa standardiziranim pristupom ponderiraju ponderom rizika 20 % ili koja, u slučaju kada institucije izračunavaju iznose izloženosti ponderirane rizikom i iznose očekivanoga gubitka prema IRB pristupu, nemaju kreditnu procjenu priznatog VIPKR-a i koja je institucija interno rangirala;
(d)
pravno uređeni CIU koji podliježu izračunu kapitalnih zahtjeva ili zahtjeva koji se odnose na financijsku polugu;
(e)
pravno uređeni mirovinski fondovi;
(f)
priznate klirinške organizacije.
Članak 228.
Izračun iznosa izloženosti ponderiranih rizikom i iznosa očekivanih gubitaka u skladu sa složenom metodom financijskoga kolaterala
1. Prema standardiziranom pristupu institucije su dužne primijeniti E* koji je izračunat u skladu s člankom 223. stavkom 5. kao vrijednost izloženosti za potrebe članka 113. Kod izvanbilančnih stavki navedenih u Prilogu I. institucije su dužne primijeniti E* kao vrijednost na koju se primjenjuju postoci propisani u članku 111. stavku 1. kako bi se došlo do vrijednosti izloženosti.
2. Prema IRB pristupu institucije su dužne primijeniti prilagođeni LGD (LGD*) kao LGD za potrebe poglavlja 3. Institucije su dužne izračunavati LGD* na sljedeći način:
pri čemu je:
LGD
=
LGD koji bi se primijenio na izloženost prema poglavlju 3. kad izloženost ne bi bila osigurana;
E
=
vrijednost izloženosti kako je opisano u članku 223. stavku 3.;
E*
=
potpuno prilagođena vrijednost izloženosti izračunata prema članku 223. stavku 5.
Članak 229.
Načela vrednovanja za ostale priznate kolaterale u skladu s IRB pristupom
1. Kad je kolateral u obliku nekretnine, mora ga vrednovati neovisni procjenitelj po vrijednosti koja je jednaka ili niža od tržišne vrijednosti. Institucija je dužna zahtijevati da neovisni procjenitelj dokumentira tržišnu vrijednost na jasan i transparentan način.
Umjesto toga, u državama članicama koje su zakonima ili podzakonskim propisima utvrdile stroge kriterije za procjenu hipotekarne vrijednosti, nekretninu može vrednovati neovisni procjenitelj po vrijednosti jednakoj ili nižoj od hipotekarne vrijednosti. Institucije su dužne zahtijevati od neovisnog procjenitelja da ne uzima u obzir špekulativne elemente pri procjenjivanju hipotekarne vrijednosti i da dokumentira tu vrijednost na jasan i transparentan način.
Vrijednost kolaterala je tržišna ili hipotekarna vrijednost koja je umanjena za rezultate dobivene praćenjem na temelju članka 208. stavka 3. kao i za prethodne terete na toj nekretnini.
2. U slučaju potraživanja, vrijednost potraživanja jednaka je iznosu potraživanja.
3. Institucije su dužne vrednovati kolateral u obliku materijalne imovine koja nije nekretnina po njezinoj tržišnoj vrijednosti. Za potrebe ovog članka, tržišna vrijednost je procijenjeni iznos za koji bi imovina mogla biti razmijenjena na datum vrednovanja između voljnog kupca i voljnog prodavatelja u transakciji po uobičajenim tržišnim uvjetima.
Članak 230.
Izračun iznosa izloženosti ponderiranih rizikom i iznosa očekivanih gubitaka za ostale priznate kolaterale u skladu s IRB pristupom
1. Institucije su dužne kao LGD za potrebe poglavlja 3. primijeniti LGD* koji se izračunava u skladu s ovim stavkom i stavkom 2.
Kada je omjer vrijednosti kolaterala (C) i izloženosti (E) manji od zahtijevane minimalne razine kolateraliziranosti izloženosti (C*) koja je navedena u tablici 5., institucija je dužna primijeniti LGD* koji je jednak LGD-u iz poglavlja 3. za neosigurane izloženosti prema drugoj ugovornoj strani. Za ove potrebe institucije su dužne vrijednost izloženosti stavki navedenih u članku 166. stavcima od 8. do 10. izračunati primjenom konverzijskog faktora ili postotka od 100 %, a ne primjenom konverzijskih faktora ili postotaka navedenih u tim stavcima.
Kada omjer vrijednosti kolaterala i izloženosti premašuje drugi, viši minimalni iznos C** koji je prikazan u tablici 5., institucije su dužne primijeniti LGD* iz tablice 5.
Ako nije postignuta zahtijevana razina kolateraliziranosti C** za izloženost kao cjelinu, izloženost se promatra kao dvije izloženosti - dio za koji je postignuta zahtijevana razina kolateraliziranosti C** i preostali dio.
2. Zahtijevane razine kolateraliziranosti za osigurani dio izloženosti i povezani LGD* navedeni su u tablici 5. ovog stavka.
Tablica 5.
Minimalni LGD za osigurani dio izloženosti
LGD* za nadređene izloženosti
LGD* za podređene izloženosti
Zahtijevana minimalna razina kolateraliziranosti izloženosti (C*)
Zahtijevana minimalna razina kolateraliziranosti izloženosti (C**)
Potraživanja
35 %
65 %
0 %
125 %
Stambena/poslovna nekretnina
35 %
65 %
30 %
140 %
Ostali kolaterali
40 %
70 %
30 %
140 %
3. Umjesto tretmana iz stavaka 1. i 2. i pridržavajući se članka 124. stavka 2., institucije mogu dodijeliti ponder rizika od 50 % dijelu izloženosti koji je, unutar limita navedenih u članku 125. stavku 2. točki (d), odnosno članku 126. stavku 2. točki (d), potpuno osiguran stambenom ili poslovnom nekretninom koja se nalazi na području države članice ako su ispunjeni svi uvjeti iz članka 199. stavka 3. ili 4.
Članak 231.
Izračun iznosa izloženosti ponderiranih rizikom i iznosa očekivanih gubitaka u mješovitim skupovima kolaterala
1. Institucija je dužna izračunavati vrijednost LGD* koju primjenjuje kao LGD za potrebe poglavlja 3. u skladu sa stavcima 2. i 3. ako su ispunjena oba sljedeća uvjeta:
(a)
institucija primjenjuje IRB pristup za izračun iznosa izloženosti ponderiranih rizikom i iznosa očekivanih gubitaka;
(b)
izloženost je uz financijski kolateral osigurana i drugim priznatim kolateralom.
2. Institucije su dužne podijeliti vrijednost izloženosti korigiranu korektivnim faktorom, dobivenu nakon primjene korektivnog faktora iz članka 223. stavka 5. na vrijednost izloženosti, na dijelove tako da dobiju dio koji je pokriven priznatim financijskim kolateralom, dio pokriven potraživanjima, dio pokriven poslovnom ili stambenom nekretninom, dio pokriven ostalim priznatim kolateralima i na neosigurani dio izloženosti, prema potrebi.
3. Institucije su dužne za svaki dio izloženosti dobiven u skladu sa stavkom 2. zasebno izračunavati LGD* u skladu s relevantnim odredbama ovog poglavlja.
Članak 232.
Ostala materijalna kreditna zaštita
1. Ako su ispunjeni uvjeti iz članka 212. stavka 1., gotovinski polog kod treće institucije može se tretirati kao jamstvo treće institucije.
2. Ako su ispunjeni uvjeti iz članka 212. stavka 2., na iznos izloženosti pokriven sadašnjom otkupnom vrijednošću polica životnog osiguranja koje su založene kod institucije kreditora, institucije primjenjuju sljedeći tretman:
(a)
ako se na izloženost primjenjuje standardizirani pristup, izloženosti se dodjeljuju ponderi rizika iz stavka 3.;
(b)
ako se na izloženost primjenjuje IRB pristup, ali se ne primjenjuju vlastite procjene LGD-a, izloženosti se dodjeljuje LGD od 40 %.
Ako postoji valutna neusklađenost, institucije su dužne umanjiti sadašnju otkupnu vrijednost u skladu s člankom 233. stavkom 3., pri čemu je vrijednost kreditne zaštite jednaka sadašnjoj otkupnoj vrijednosti police životnog osiguranja.
3. Za potrebe stavka 2. točke (a) institucije su dužne dodjeljivati sljedeće pondere rizika na osnovi pondera rizika koji se primjenjuju na nadređene neosigurane izloženosti prema društvu koje je izdalo policu životnog osiguranja:
(a)
ako je nadređenoj neosiguranoj izloženosti prema društvu koje je izdalo policu životnog osiguranja dodijeljen ponder rizika 20 %, primjenjuje se ponder rizika 20 %;
(b)
ako je nadređenoj neosiguranoj izloženosti prema društvu koje je izdalo policu životnog osiguranja dodijeljen ponder rizika 50 %, primjenjuje se ponder rizika 35 %;
(c)
ako je nadređenoj neosiguranoj izloženosti prema društvu koje je izdalo policu životnog osiguranja dodijeljen ponder rizika 100 %, primjenjuje se ponder rizika 70 %;
(d)
ako je nadređenoj neosiguranoj izloženosti prema društvu koje je izdalo policu životnog osiguranja dodijeljen ponder rizika 150 %, primjenjuje se ponder rizika 150 %.
4. Institucije mogu tretirati instrumente koji će na zahtjev biti otkupljeni, a koji se mogu priznati na temelju članka 200. točke (c), kao jamstvo institucije koja ih je izdala. Vrijednost priznate kreditne zaštite je sljedeća:
(a)
nominalni iznos, ako se instrument otkupljuje po nominalnoj vrijednosti;
(b)
vrijednost instrumenta koja se izračunava na isti način kao i za dužničke vrijednosne papire koji ispunjavaju uvjete iz članka 197. stavka 4., ako se instrument otkupljuje po tržišnoj cijeni.
Pododjeljak 2.
Nematerijalna kreditna zaštita
Članak 233.
Vrednovanje
1. Za potrebe izračuna učinaka nematerijalne kreditne zaštite u skladu s ovim pododjeljkom, vrijednost nematerijalne kreditne zaštite (G) iznos je koji se pružatelj zaštite obvezao platiti u slučaju nastanka statusa neispunjavanja obveza ili dužnikova neplaćanja ili u slučaju nastanka drugih ugovorenih kreditnih događaja.
2. U slučaju kreditnih izvedenica koje kao kreditni događaj ne uključuju restrukturiranje odnosne obveze u obliku otpusta ili odgode plaćanja glavnice, kamata ili naknada zbog kojih dolazi do nastanka kreditnoga gubitka, primjenjuje se sljedeće:
(a)
kada iznos koji se pružatelj zaštite obvezao platiti nije veći od vrijednosti izloženosti, institucije su dužne umanjiti vrijednost kreditne zaštite izračunate prema stavku 1. za 40 %;
(b)
kada je iznos koji se pružatelj zaštite obvezao platiti veći od vrijednosti izloženosti, vrijednost kreditne zaštite može iznositi najviše 60 % vrijednosti izloženosti.
3. Kada je nematerijalna kreditna zaštita nominirana u valuti različitoj od valute izloženosti, institucije su dužne umanjiti vrijednost kreditne zaštite primjenom korektivnog faktora na sljedeći način:
pri čemu je:
G*
=
iznos kreditne zaštite prilagođen za valutni rizik,
G
=
nominalni iznos kreditne zaštite;
Hfx
=
korektivni faktor za bilo koju valutnu neusklađenost između kreditne zaštite i odnosne obveze određen u skladu sa stavkom 4.
Ako ne postoji valutna neusklađenost, Hfx je jednak nuli.
4. Institucije su dužne temeljiti korektivne faktore koji se primjenjuju na bilo koju valutnu neusklađenost na razdoblju realizacije od 10 radnih dana, ako se revalorizacija provodi svakodnevno, a mogu ih izračunavati pomoću pristupa regulatornih korektivnih faktora na način iz članka 224. ili pomoću pristupa vlastitih procjena na način iz članka 225. Institucije su dužne povećati korektivne faktore u skladu s člankom 226.
Članak 234.
Izračun iznosa izloženosti ponderiranih rizikom i iznosa očekivanih gubitaka u slučaju djelomične zaštite i tranširanja
Kada institucija prenosi dio rizika nekog kredita u jednoj ili više tranši, primjenjuju se pravila iz poglavlja 5. Institucije mogu smatrati da su pragovi značajnosti, ispod kojih se ne izvršavaju plaćanja u slučaju gubitka, jednaki zadržanim pozicijama prvoga gubitka i dovode do prijenosa rizika u tranšama.
Članak 235.
Izračun iznosa izloženosti ponderiranih rizikom u skladu sa standardiziranim pristupom
1. Za potrebe članka 113. stavka 3. institucije su dužne izračunavati iznose izloženosti ponderirane rizikom u skladu sa sljedećom formulom:
u kojoj je:
E
=
vrijednost izloženosti u skladu s člankom 111.; u tu svrhu vrijednost izloženosti izvanbilančne stavke navedene u Prilogu I. jednaka je 100 % vrijednosti stavke, a ne vrijednosti izloženosti iz članka 111. stavka 1.;
GA
=
iznos zaštite od kreditnog rizika izračunat na temelju članka 233. stavka 3. (G*), dodatno prilagođen za bilo koju ročnu neusklađenost na način iz odjeljka 5.;
r
=
ponder rizika za izloženosti prema dužniku u skladu s poglavljem 2.;
g
=
ponder rizika za izloženosti prema pružatelju zaštite u skladu s poglavljem 2.
2. Kada je zaštićeni dio (GA) manji od iznosa izloženosti (E), institucije mogu primijeniti formulu iz stavka 1. samo kad zaštićeni i nezaštićeni dio imaju jednako pravo u redoslijedu naplate.
3. Institucije mogu proširiti tretman predviđen člankom 114. stavcima 4. i 7. na izloženosti ili dijelove izloženosti koji su osigurani jamstvom središnje države ili središnje banke kada je takvo jamstvo nominirano u domaćoj valuti dužnika, a ujedno je i izloženost nominirana u toj valuti.
Članak 236.
Izračun iznosa izloženosti ponderiranih rizikom i iznosa očekivanih gubitaka u skladu s IRB pristupom
1. Za pokriveni dio vrijednosti izloženosti (E) na temelju prilagođene vrijednosti kreditne zaštite GA, PD koji se primjenjuje za potrebe poglavlja 3. odjeljka 4. može biti PD pružatelja zaštite ili PD između PD-a dužnika i PD-a davatelja jamstva, ako se smatra da potpuna zamjena nije opravdana. U slučaju podređenih izloženosti i nepodređene nematerijalne zaštite, LGD koji institucije primjenjuju za potrebe poglavlja 3. odjeljka 4. može biti onaj koji je povezan s nadređenim potraživanjima.
2. Za sve nepokrivene dijelove vrijednosti izloženosti (E) kao PD upotrebljava se PD dužnika, dok se kao LGD upotrebljava LGD odnosne izloženosti.
3. Za potrebe ovog članka, GA predstavlja vrijednost G* izračunatu na temelju članka 233. stavka 3., dodatno prilagođenu za bilo koju ročnu neusklađenost na način propisan odjeljkom 5. E je vrijednost izloženosti određena u skladu s poglavljem 3. odjeljkom 5. U tu svrhu institucije su dužne vrijednost izloženosti stavki navedenih u članku 166. stavcima od 8. do 10. izračunati primjenom konverzijskog faktora ili postotka od 100 %, a ne primjenom konverzijskih faktora ili postotaka navedenih u tim stavcima.
Odjeljak 5.
Ročne neusklađenosti
Članak 237.
Ročna neusklađenost
1. Za potrebe izračuna iznosa izloženosti ponderiranih rizikom, ročna neusklađenost nastaje kada je preostali rok do dospijeća kreditne zaštite kraći od dospijeća zaštićene izloženosti. Ako je preostali rok do dospijeća zaštite kraći od tri mjeseca i ako je rok do dospijeća zaštite kraći od dospijeća odnosne izloženosti, ta se zaštita ne može upotrebljavati kao priznata kreditna zaštita.
2. Ako postoji ročna neusklađenost, kreditna se zaštita ne priznaje ako je ispunjen bilo koji od sljedećih uvjeta:
(a)
izvorni rok dospijeća kreditne zaštite kraći je od jedne godine;
(b)
izloženost je kratkoročna izloženost za koju su nadležna tijela utvrdila da umjesto jednogodišnjoj donjoj granici efektivnog dospijeća (M) podliježe jednodnevnoj donjoj granici M u skladu s člankom 162. stavkom 3.
Članak 238.
Dospijeće kreditne zaštite
1. Efektivno dospijeće odnosne izloženosti najduže je moguće preostalo razdoblje u kojem je dužnik dužan podmiriti svoje obveze, a pri izračunu ročne neusklađenosti koristi se razdoblje od najduže pet godina. U skladu sa stavkom 2., pod dospijećem kreditne zaštite smatra se razdoblje do najranijeg datuma kada zaštita može prestati ili može biti prekinuta.
2. Ako pružatelj zaštite može jednostrano prekinuti zaštitu, institucije su dužne dospijećem zaštite smatrati razdoblje do najranijeg datuma na koji pružatelj zaštite može iskoristiti ovo pravo. Ako kupac zaštite može jednostrano prekinuti zaštitu, a ugovoreni su uvjeti zaštite koji potiču instituciju da okonča transakciju prije ugovorenog dospijeća, institucija je dužna dospijećem zaštite smatrati razdoblje do najranijeg datuma na koji se opcija prekida zaštite može iskoristiti; institucija u suprotnom može smatrati da takva opcija ne utječe na dospijeće zaštite.
3. Kada nije moguće spriječiti prekid kreditne izvedenice prije isteka razdoblja počeka nakon kojeg se smatra da je zbog neplaćanja nastao status neispunjenja obveza, institucije su dužne skratiti dospijeće zaštite za dužinu razdoblja počeka.
Članak 239.
Vrednovanje zaštite
1. Za transakcije na koje se primjenjuje materijalna kreditna zaštita u skladu s jednostavnom metodom financijskoga kolaterala, ako postoji neusklađenost između dospijeća izloženosti i dospijeća zaštite, kolateral se ne priznaje kao materijalna kreditna zaštita.
2. Za transakcije na koje se primjenjuje materijalna kreditna zaštita u skladu sa složenom metodom financijskoga kolaterala, institucije su dužne prilagoditi vrijednost kolaterala za dospijeće kreditne zaštite i izloženosti u skladu sa sljedećom formulom:
u kojoj je:
CVA
=
vrijednost kolaterala korigirana korektivnim faktorom iz članka 223. stavka 2. ili iznos izloženosti, ovisno o tome što je niže;
t
=
preostali broj godina do datuma dospijeća kreditne zaštite izračunat u skladu s člankom 238. ili vrijednost T, ovisno o tome što je niže;
T
=
preostali broj godina do datuma dospijeća izloženosti izračunat u skladu s člankom 238. ili pet godina, ovisno o tome što je niže;
t*
=
0,25.
Institucije su dužne primijeniti CVAM kao CVA dodatno usklađen za ročnu neusklađenost koja će biti uključena u formulu za izračun potpuno prilagođene vrijednosti izloženosti (E*) iz članka 223. stavka 5.
3. Za transakcije na koje se primjenjuje nematerijalna kreditna zaštita institucije su dužne prilagoditi vrijednost kreditne zaštite tako da odražava dospijeće kreditne zaštite i izloženosti u skladu sa sljedećom formulom:
u kojoj je:
GA
=
G* prilagođen za bilo koju ročnu neusklađenost;
G*
=
iznos zaštite prilagođene za bilo koju valutnu neusklađenost;
t
=
preostali broj godina do datuma dospijeća kreditne zaštite izračunat u skladu s člankom 238. ili vrijednost T, ovisno o tome što je niže;
T
=
preostali broj godina do datuma dospijeća izloženosti izračunat u skladu s člankom 238. ili pet godina, ovisno o tome što je niže;
t*
=
0,25.
Institucije su dužne primijeniti GA kao vrijednost zaštite za potrebe članaka od 233. do 236.
Odjeljak 6.
Tehnike smanjenja kreditnog rizika za košaricu izloženosti
Članak 240.
Kreditne izvedenice na osnovi prvog nastanka statusa neispunjavanja obveza
Kada institucija prima kreditnu zaštitu za više izloženosti, pod uvjetom da će prvi nastanak statusa neispunjavanja obveza među izloženostima aktivirati plaćanje i da će posljedica toga kreditnog događaja biti raskid ugovora, institucija može izmijeniti izračun iznosa izloženosti ponderiranog rizikom i, ako je relevantno, iznosa očekivanoga gubitka one izloženosti koja bi, u nedostatku kreditne zaštite, proizvela najniži iznos izloženosti ponderiran rizikom u skladu s ovim poglavljem:
(a)
za institucije koje se koriste standardiziranim pristupom iznos izloženosti ponderiran rizikom jest onaj koji se izračunava u skladu sa standardiziranim pristupom;
(b)
za institucije koje se koriste IRB pristupom iznos izloženosti ponderiran rizikom jest zbroj iznosa izloženosti ponderiranog rizikom izračunatoga u skladu s IRB pri stupom i iznosa očekivanoga gubitka uvećanoga 12,5 puta.
Tretman iz ovog članka primjenjuje se samo ako je vrijednost izloženosti manja od iznosa kreditne zaštite ili jednaka tom iznosu.
Članak 241.
Kreditne izvedenice na osnovi n-tog nastanka statusa neispunjavanja obveza
U slučaju kada n-ti nastanak statusa neispunjavanja obveza među izloženostima aktivira plaćanje na temelju kreditne zaštite, institucija koja je kupila kreditnu zaštitu može priznati zaštitu za izračun iznosa izloženosti ponderiranih rizikom i, ako je primjenjivo, iznosa očekivanoga gubitka, ako je zaštita pribavljena i za statuse neispunjavanja obveza od 1 do n-1 ili kada su se statusi neispunjavanja obveza n-1 već dogodili. U takvim slučajevima institucija može izmijeniti izračun iznosa izloženosti ponderiranog rizikom i, ako je primjenjivo, iznosa očekivanoga gubitka one izloženosti koja bi, u nedostatku kreditne zaštite, proizvela n-ti najniži iznos izloženosti ponderiran rizikom u skladu s ovim poglavljem. Institucije izračunavaju n-ti najniži iznos kako je određeno u članku 240. točkama (a) i (b).
Tretman iz ovog članka primjenjuje se samo ako je vrijednost izloženosti manja od iznosa kreditne zaštite ili jednaka tom iznosu.
Sve izloženosti u košarici moraju ispunjavati uvjete utvrđene u članku 204. stavku 2. i članku 216. stavku 1. točki (d).
POGLAVLJE 5.
Sekuritizacija
Odjeljak 1.
Definicije
Članak 242.
Definicije
Za potrebe ovog poglavlja primjenjuju se sljedeće definicije:
(1)
„višak raspona” znači iznos svih prihoda od naplaćenih provizija i naknada iz sekuritiziranih izloženosti umanjen za iznos troškova i izdataka nastalih zbog sekuritiziranih izloženosti;
(2)
„opcija kupnje s ugrađenim otkupom” znači pravo inicijatora da ugovorom utvrdi mogućnost otkupa ili ukidanja sekuritizacijske pozicije prije nego što su otplaćena sva dugovanja iz odnosnih izloženosti, i to u trenutku kad iznos neotplaćenih izloženosti padne ispod ugovorene razine;
(3)
„likvidnosna linija” znači sekuritizacijska pozicija koja proizlazi iz obveze preuzete ugovorom da će se osigurati sredstva za pravodobno plaćanje ulagateljima;
(4)
„KIRB”znači zbroj 8 % iznosa izloženosti ponderiranih rizikom koji bi bili izračunati u skladu s poglavljem 3. u vezi sa sekuritiziranim izloženostima da one nisu sekuritizirane i iznosa očekivanih gubitaka povezanih s tim izloženostima izračunatog u skladu s tim poglavljem;
(5)
„metoda zasnovana na rejtinzima” znači metoda izračuna iznosa izloženosti ponderiranih rizikom za sekuritizacijske pozicije u skladu s člankom 261.;
(6)
„metoda nadzorne formule” znači metoda izračuna iznosa izloženosti ponderiranih rizikom za sekuritizacijske pozicije u skladu s člankom 262.;
(7)
„pozicija bez rejtinga” znači sekuritizacijska pozicija koja nema prihvatljivu kreditnu procjenu VIPKR-a kako je navedeno u odjeljku 4.;
(8)
„pozicija s rejtingom” znači sekuritizacijska pozicija koja ima prihvatljivu kreditnu procjenu VIPKR-a kako je navedeno u odjeljku 4.;
(9)
„program komercijalnih zapisa osiguranih imovinom” ili „program ABCP” znači program sekuritizacije u kojem se izdaju vrijednosni papiri uglavnom u obliku komercijalnih zapisa s izvornim rokom dospijeća od najviše godinu dana;
(10)
„tradicionalna sekuritizacija” znači sekuritizacija koja uključuje ekonomski prijenos izloženosti koje se sekuritiziraju. To se postiže prijenosom vlasništva nad sekuritiziranim izloženostima s institucije inicijatora na SSPN ili podsudjelovanjem SSPN-a. Izdani vrijednosni papiri ne čine za instituciju inicijatora obvezu plaćanja;
(11)
„sintetska sekuritizacija” znači sekuritizacija u kojoj se prijenos rizika postiže uporabom kreditnih izvedenica ili garancija, a izloženosti koje se sekuritiziraju ostaju izloženosti institucije inicijatora;
(12)
„obnovljiva izloženost” znači izloženost kod koje je dopušteno da stanje iskorištenih iznosa izloženosti klijenata varira ovisno o njihovim odlukama o pozajmljivanju i otplati, i to do ugovorenog limita;
(13)
"obnovljiva sekuritizacija" znači sekuritizacija u kojoj se sama struktura sekuritizacije obnavlja tako što se izloženosti dodaju skupu izloženosti ili uklanjaju iz njega bez obzira na to obnavljaju li se izloženosti ili ne;
(14)
„odredba o prijevremenoj isplati” znači ugovorna odredba u sekuritizaciji obnovljivih izloženosti ili u obnovljivoj sekuritizaciji koja uvjetuje da se, kad nastupe definirani događaji, pozicije ulagatelja otkupe prije izvornog dospijeća izdanih vrijednosnih papira;
(15)
„tranša prvoga gubitka” znači najniža podređena tranša u sekuritizaciji koja je prva tranša koja snosi gubitke po sekuritiziranim izloženostima i stoga pruža zaštitu tranšama drugoga gubitka i, prema potrebi, tranšama višeg položaja.
Odjeljak 2.
Priznavanje prijenosa značajnog rizika
Članak 243.
Tradicionalna sekuritizacija
1. Institucija inicijator tradicionalne sekuritizacije može izuzeti sekuritizirane izloženosti iz izračuna iznosa izloženosti ponderiranih rizikom i iznosa očekivanih gubitaka ako je ispunjen jedan od sljedećih uvjeta:
(a)
smatra se da je značajan kreditni rizik povezan sa sekuritiziranim izloženostima prenesen na treće osobe;
(b)
institucija inicijator primjenjuje ponder rizika od 1 250 % na sve sekuritizacijske pozicije koje ima u toj sekuritizaciji ili ih iskazuje kao odbitnu stavku pri izračunu redovnoga osnovnoga kapitala u skladu s člankom 36. stavkom 1. točkom (k).
2. Smatra se da je značajan kreditni rizik prenesen u sljedećim slučajevima:
(a)
ako iznosi izloženosti ponderirani rizikom za mezaninske sekuritizacijske pozicije koje drži institucija inicijator u toj sekuritizaciji ne prelaze 50 % iznosa izloženosti ponderiranih rizikom svih mezaninskih sekuritizacijskih pozicija koje postoje u toj sekuritizaciji;
(b)
ako ne postoje mezaninske sekuritizacijske pozicije u određenoj sekuritizaciji, a inicijator može dokazati da vrijednost izloženosti sekuritizacijskih pozicija koje bi iskazao kao odbitnu stavku pri izračunu redovnoga osnovnoga kapitala ili na koje bi primijenio ponder rizika od 1 250 % znatno prelazi konzervativnu procjenu očekivanoga gubitka po sekuritiziranim izloženostima, pri čemu institucija inicijator nema više od 20 % vrijednosti izloženosti sekuritizacijskih pozicija koje bi iskazala kao odbitnu stavku pri izračunu redovnoga osnovnoga kapitala ili na koje bi primijenila ponder rizika od 1 250 %.
Ako potencijalno smanjenje iznosa izloženosti ponderiranih rizikom koje bi institucija inicijator postigla tom sekuritizacijom nije opravdano razmjernim prijenosom kreditnog rizika na treće osobe, nadležna tijela mogu na pojedinačnoj osnovi odlučiti kako se neće smatrati da je značajan kreditni rizik prenesen na treće osobe.
3. Za potrebe stavka 2. mezaninske sekuritizacijske pozicije znači sekuritizacijske pozicije na koje se primjenjuje ponder rizika niži od 1 250 % i koje imaju podređen položaj u odnosu na najvišu nadređenu poziciju u toj sekuritizaciji i bilo koje druge sekuritizacijske pozicije u toj sekuritizaciji koja je, u skladu s odjeljkom 4., povezana s jednim od sljedećega:
(a)
s 1. stupnjem kreditne kvalitete u slučaju sekuritizacijske pozicije na koju se primjenjuje odjeljak 3. pododjeljak 3.;
(b)
s 1. ili 2. stupnjem kreditne kvalitete u slučaju sekuritizacijske pozicije na koju se primjenjuje odjeljak 3. pododjeljak 4.
4. Iznimno od stavaka 2. i 3., nadležna tijela daju odobrenje instituciji inicijatoru da smatra da je značajan kreditni rizik prenesen ako institucija inicijator može dokazati, u svakoj pojedinoj sekuritizaciji, da je smanjenje kapitalnih zahtjeva koje inicijator postiže sekuritizacijom opravdano razmjernim prijenosom kreditnog rizika na treće osobe.
Odobrenje se daje samo ako institucija ispunjava sve sljedeće uvjete:
(a)
institucija ima odgovarajuće politike i metodologije osjetljive na rizik za procjenu prijenosa rizika;
(b)
institucija je priznala prijenos kreditnog rizika na treće osobe u svakom pojedinom slučaju i u svrhu svog internog upravljanja rizicima i internog raspoređivanja kapitala.
5. Uz uvjete iz stavaka od 1. do 4., prema potrebi, moraju biti ispunjeni svi sljedeći uvjeti:
(a)
sekuritizacijska dokumentacija odražava ekonomska svojstva transakcije;
(b)
sekuritizirane su izloženosti nedostupne instituciji inicijatoru i njezinim vjerovnicima, uključujući i slučaj stečaja te prinudne uprave. Kvalificirani pravni stručnjak to je dužan potvrditi svojim mišljenjem;
(c)
izdani vrijednosni papiri ne čine obvezu plaćanja institucije inicijatora;
(d)
institucija inicijator ne zadržava stvarnu ili neizravnu kontrolu nad prenesenim izloženostima. Smatra se da je inicijator zadržao stvarnu kontrolu nad prenesenim izloženostima ako ima pravo od primatelja prijenosa otkupiti prije prenesene izloženosti radi ostvarenja koristi ili ako je dužan ponovno prihvatiti preneseni rizik. Neće se smatrati neizravnom kontrolom nad izloženostima ako je institucija inicijator zadržala prava ili obveze u vezi sa servisiranjem koje proizlaze iz tih izloženosti;
(e)
sekuritizacijska dokumentacija ispunjava sve sljedeće uvjete:
i.
ne sadržava klauzule kojima se, osim u slučaju odredaba o prijevremenoj isplati, uvjetuje da institucija inicijator poboljša pozicije u sekuritizaciji, što, između ostalog, uključuje mijenjanje odnosnih kreditnih izloženosti ili povećanje prinosa koji se plaća ulagateljima u slučaju pogoršanja kreditne kvalitete sekuritiziranih izloženosti;
ii.
ne sadržava klauzule kojima se povećava prinos koji se plaća imateljima pozicija u sekuritizaciji zbog pogoršanja kreditne kvalitete odnosnog skupa;
iii.
iz nje je jasno, gdje je primjenjivo, da su bilo koja kupnja ili otkup sekuritizacijskih pozicija od strane inicijatora ili sponzora koji premašuju njegove ugovorne obveze izvanredan slučaj i da se mogu obaviti samo po tržišnim uvjetima;
(f)
opcija kupnje s ugrađenim otkupom, ako postoji, mora ispunjavati i sljedeće uvjete:
i.
njezino korištenje diskrecijsko je pravo institucije inicijatora;
ii.
može se iskoristiti samo kad ostane neamortizirano najviše 10 % izvornog iznosa sekuritiziranih izloženosti;
iii.
nije strukturirana tako da se izbjegne raspoređivanje gubitaka na pozicije kreditnog poboljšanja ili druge pozicije ulagatelja i nije ni na koji drugi način strukturirana radi pružanja kreditnog poboljšanja.
6. Nadležna tijela obavješćuju EBA-u o posebnim slučajevima iz stavka 2. kad potencijalno smanjenje iznosa izloženosti ponderiranih rizikom nije opravdano razmjernim prijenosom kreditnog rizika na treće osobe te o načinu na koji se institucije koriste stavkom 4. EBA prati opseg praksi u ovom području i donosi smjernice u skladu s člankom 16. Uredbe (EU) br. 1093/2010. EBA preispituje pravilnu provedbu tih smjernica od strane država članica i do 31. prosinca 2017. daje savjet Komisiji o tome je li potreban obvezujući tehnički standard.
Članak 244.
Sintetska sekuritizacija
1. Institucija inicijator sintetske sekuritizacije može izračunavati iznose izloženosti ponderirane rizikom i, ako je relevantno, iznose očekivanih gubitaka za sekuritizirane izloženosti u skladu s člankom 249. ako je ispunjen jedan od sljedećih uvjeta:
(a)
smatra se da je značajan kreditni rizik prenesen na treće osobe putem materijalne ili nematerijalne kreditne zaštite;
(b)
institucija inicijator primjenjuje ponder rizika od 1 250 % na sve sekuritizacijske pozicije koje ima u toj sekuritizaciji ili ih iskazuje kao odbitnu stavku pri izračunu redovnoga osnovnoga kapitala u skladu s člankom 36. stavkom 1. točkom (k).
2. Smatra se da je značajan kreditni rizik prenesen ako je ispunjen jedan od sljedećih uvjeta:
(a)
ako iznosi izloženosti ponderirani rizikom za mezaninske sekuritizacijske pozicije koje drži institucija inicijator u toj sekuritizaciji ne prelaze 50 % iznosa izloženosti ponderiranih rizikom svih mezaninskih sekuritizacijskih pozicija koje postoje u toj sekuritizaciji;
(b)
ako ne postoje mezaninske sekuritizacijske pozicije u određenoj sekuritizaciji, a inicijator može dokazati da vrijednost izloženosti sekuritizacijskih pozicija koje bi iskazao kao odbitnu stavku pri izračunu redovnoga osnovnoga kapitala ili na koje bi primijenio ponder rizika od 1 250 % znatno prelazi konzervativnu procjenu očekivanoga gubitka po sekuritiziranim izloženostima, pri čemu institucija inicijator nema više od 20 % vrijednosti izloženosti sekuritizacijskih pozicija koje bi iskazala kao odbitnu stavku pri izračunu redovnoga osnovnoga kapitala ili na koje bi primijenila ponder rizika od 1 250 %.
(c)
Ako potencijalno smanjenje iznosa izloženosti ponderiranih rizikom koje bi institucija inicijator postigla tom sekuritizacijom nije opravdano razmjernim prijenosom kreditnog rizika na treće osobe, nadležno tijelo može na pojedinačnoj osnovi odlučiti kako se neće smatrati da je značajan kreditni rizik prenesen na treće osobe.
3. Za potrebe stavka 2. mezaninske sekuritizacijske pozicije znači sekuritizacijske pozicije na koje se primjenjuje ponder rizika niži od 1 250 % i koje imaju podređen položaj u odnosu na najvišu nadređenu poziciju u toj sekuritizaciji i bilo koje druge sekuritizacijske pozicije u toj sekuritizaciji koja je, u skladu s odjeljkom 4., povezana s jednim od sljedećega:
(a)
s 1. stupnjem kreditne kvalitete, u slučaju sekuritizacijske pozicije na koju se primjenjuje odjeljak 3. pododjeljak 3.;
(b)
s 1. ili 2. stupnjem kreditne kvalitete u slučaju sekuritizacijske pozicije na koju se primjenjuje odjeljak 3. pododjeljak 4.
4. Iznimno od stavaka 2. i 3., nadležna tijela daju odobrenje instituciji inicijatoru da smatra da je značajan kreditni rizik prenesen ako institucija inicijator može dokazati, u svakoj pojedinoj sekuritizaciji, da je smanjenje kapitalnih zahtjeva koje inicijator postiže sekuritizacijom opravdano razmjernim prijenosom kreditnog rizika na treće osobe.
Odobrenje se daje samo ako institucija ispunjava sve sljedeće uvjete:
(a)
institucija ima odgovarajuće politike i metodologije osjetljive na rizik za procjenu prijenosa rizika;
(b)
institucija je priznala prijenos kreditnog rizika na treće osobe u svakom pojedinom slučaju i u svrhu svog internog upravljanja rizicima i internog raspoređivanja kapitala.
5. Uz uvjete iz stavaka od 1. do 4., prema potrebi, prijenos mora ispunjavati sljedeće uvjete:
(a)
sekuritizacijska dokumentacija odražava ekonomska svojstva transakcije;
(b)
kreditna zaštita kojom je prenesen kreditni rizik u skladu je s člankom 247. stavkom 2.;
(c)
instrumenti upotrijebljeni za prijenos kreditnog rizika ne sadržavaju odredbe ili uvjete kojima se:
i.
određuju značajni pragovi značajnosti ispod kojih se kreditna zaštita ne pokreće ako dođe do kreditnog događaja;
ii.
dopušta prekid zaštite zbog pogoršanja kreditne kvalitete odnosnih izloženosti;
iii.
zahtijeva da institucija inicijator poboljša kvalitetu sekuritizacijskih pozicija, osim ako je ugovorena prijevremena isplata;
iv.
povećava instituciji trošak kreditne zaštite ili prinos koji se plaća imateljima pozicija u sekuritizaciji zbog pogoršanja kreditne kvalitete odnosnog skupa;
(d)
kvalificirani pravni stručnjak dao je mišljenje kojim potvrđuje da je kreditna zaštita provediva u svim relevantnim područjima sudske nadležnosti;
(e)
iz sekuritizacijske je dokumentacije jasno, kad je primjenjivo, da se bilo koja kupnja ili otkup sekuritizacijskih pozicija od strane inicijatora ili sponzora koja premašuje njegove ugovorne obveze može obaviti samo po tržišnim uvjetima;
(f)
opcija kupnje s ugrađenim otkupom, ako postoji, mora ispunjavati sljedeće uvjete:
i.
njezino korištenje diskrecijsko je pravo institucije inicijatora;
ii.
može se iskoristiti samo kad ostane neamortizirano najviše 10 % izvornog iznosa sekuritiziranih izloženosti;
iii.
nije strukturirana tako da se izbjegne raspoređivanje gubitaka na pozicije kreditnog poboljšanja ili druge pozicije ulagatelja i nije ni na koji drugi način strukturirana radi pružanja kreditnog poboljšanja.
6. Nadležna tijela obavješćuju EBA-u o posebnim slučajevima iz stavka 2. kad potencijalno smanjenje iznosa izloženosti ponderiranih rizikom nije opravdano razmjernim prijenosom kreditnog rizika na treće osobe te o načinu na koji se institucije koriste stavkom 4. EBA prati opseg praksi u ovom području i donosi smjernice u skladu s člankom 16. Uredbe (EU) br. 1093/2010. EBA preispituje pravilnu provedbu tih smjernica od strane država članica i do 31. prosinca 2017. daje savjet Komisiji o tome je li potreban obvezujući tehnički standard.
Odjeljak 3.
Izračun iznosa izloženosti ponderiranih rizikom
Pododjeljak 1.
Načela
Članak 245.
Izračun iznosa izloženosti ponderiranih rizikom
1. Ako je institucija inicijator prenijela značajan kreditni rizik povezan sa sekuritiziranim izloženostima u skladu s odjeljkom 2., tada može:
(a)
ako je riječ o tradicionalnoj sekuritizaciji, iz izračuna iznosa izloženosti ponderiranih rizikom i, prema potrebi, iznosa očekivanih gubitaka, isključiti izloženosti koje je sekuritizirala;
(b)
ako je riječ o sintetskoj sekuritizaciji, izračunati iznose izloženosti ponderirane rizikom i, prema potrebi, iznose očekivanih gubitaka, u odnosu na sekuritizirane izloženosti u skladu s člancima 249. i 250.
2. Ako je institucija inicijator odlučila primijeniti stavak 1., izračunava iznose izloženosti ponderirane rizikom propisane ovim poglavljem za pozicije koje može imati u sekuritizaciji.
Ako institucija inicijator nije prenijela značajan kreditni rizik ili je odlučila da neće primijeniti stavak 1., ne treba izračunavati iznose izloženosti ponderirane rizikom za pozicije koje može imati u određenoj sekuritizaciji, već nastavlja uključivati sekuritizacijske pozicije u izračun iznosa izloženosti ponderiranih rizikom kao da one nisu sekuritizirane.
3. Ako je izloženost vezana uz različite tranše u sekuritizaciji, izloženost prema svakoj tranši smatra se zasebnom sekuritizacijskom pozicijom. Smatra se da pružatelji kreditne zaštite za sekuritizacijske pozicije imaju pozicije u sekuritizaciji. Sekuritizacijske pozicije uključuju izloženosti u sekuritizaciji proizašle iz ugovora o kamatnim ili valutnim izvedenicama.
4. Osim ako se sekuritizacijska pozicija iskazuje kao odbitna stavka pri izračunu redovnoga osnovnoga kapitala u skladu s člankom 36. stavkom 1. točkom (k), iznos izloženosti ponderiran rizikom uključuje se u ukupne iznose izloženosti ponderirane rizikom institucije za potrebe članka 92. stavka 3.
5. Iznos izloženosti sekuritizacijske pozicije ponderiran rizikom izračunava se tako da se na vrijednost izloženosti pozicije, izračunat na način naveden u članku 246., primijeni odgovarajući ukupni ponder rizika.
6. Ukupni ponder rizika određuje se kao zbroj pondera rizika određenog u ovom poglavlju i dodatnog pondera rizika u skladu s člankom 407.
Članak 246.
Vrijednost izloženosti
1. Vrijednost izloženosti izračunava se na sljedeći način:
(a)
ako institucija izračunava iznose izloženosti ponderirane rizikom u skladu s pododjeljkom 3., vrijednost izloženosti bilančne sekuritizacijske pozicije jest njezina računovodstvena vrijednost nakon specifičnih ispravaka vrijednosti za kreditni rizik tretiranih u skladu s člankom 110.;
(b)
ako institucija izračunava iznose izloženosti ponderirane rizikom u skladu s pododjeljkom 4., vrijednost izloženosti bilančne sekuritizacijske pozicije jest njezina računovodstvena vrijednost bez uzimanja u obzir bilo kojih ispravaka vrijednosti za kreditni rizik tretiranih u skladu s člankom 110.;
(c)
ako institucija izračunava iznose izloženosti ponderirane rizikom u skladu s pododjeljkom 3., vrijednost izloženosti izvanbilančne sekuritizacijske pozicije jest njezina nominalna vrijednost, umanjena za bilo koji specifični ispravak vrijednosti za kreditni rizik primijenjen na tu sekuritizacijsku poziciju, pomnožena s konverzijskim faktorom koji je propisan u ovom poglavlju. Ako nije drukčije određeno, konverzijski faktor iznosi 100 %;
(d)
ako institucija izračunava iznose izloženosti ponderirane rizikom u skladu s pododjeljkom 4., vrijednost izloženosti izvanbilančne sekuritizacijske pozicije jest njezina nominalna vrijednost pomnožena s konverzijskim faktorom koji je propisan u ovom poglavlju. Ako nije drukčije određeno, konverzijski faktor iznosi 100 %;
(e)
Vrijednost izloženosti za kreditni rizik druge ugovorne strane izvedenog instrumenta navedenog u Prilogu II. određuje se u skladu s poglavljem 6.
2. Ako institucija ima dvije ili više sekuritizacijskih pozicija koje se preklapaju, dužna je, do iznosa u kojem se preklapaju, uključiti u izračun iznosa izloženosti ponderiranih rizikom samo poziciju koja rezultira višim iznosima izloženosti ponderiranima rizikom ili dio te pozicije. Institucija također može priznati takvo preklapanje između kapitalnih zahtjeva za specifični rizik za pozicije iz knjige trgovanja i kapitalnih zahtjeva za sekuritizacijske pozicije iz knjige pozicija kojima se ne trguje, pod uvjetom da institucija može izračunati i usporediti kapitalne zahtjeve za relevantne pozicije. Za potrebe ovog stavka preklapanjem se smatra slučaj kada pozicije, u potpunosti ili djelomično, predstavljaju izloženost istom riziku tako da, do iznosa preklapanja, postoji samo jedna izloženost.
3. Ako se članak 268. točka (c) odnosi na pozicije u programu ABCP, institucija može primjenjivati ponder rizika koji je dodijeljen likvidnosnoj liniji kako bi izračunala iznos izloženosti ponderiran rizikom za program ABCP, pod uvjetom da je 100 % programa ABCP pokriveno tom ili drugim likvidnosnim linijama i da su sve te likvidnosne linije u jednakom položaju kao program ABCP tako da se te pozicije preklapaju.
Institucija obavješćuje nadležna tijela o tome kako primjenjuje ovaj tretman.
Članak 247.
Priznavanje tehnika smanjenja kreditnog rizika za sekuritizacijske pozicije
1. Institucija može priznavati materijalnu ili nematerijalnu kreditnu zaštitu u odnosu na sekuritizacijsku poziciju u skladu s poglavljem 4. i pridržavajući se zahtjeva iz ovog poglavlja i poglavlja 4.
Priznata materijalna kreditna zaštita ograničena je na financijski kolateral koji se priznaje za izračun iznosa izloženosti ponderiranih rizikom u skladu s poglavljem 2. kako je utvrđeno u poglavlju 4., pri čemu priznavanje podliježe ispunjavanju relevantnih zahtjeva iz poglavlja 4.
2. Priznata nematerijalna kreditna zaštita i priznati pružatelji nematerijalne kreditne zaštite ograničeni su na one koji se priznaju u skladu s poglavljem 4., pri čemu priznavanje podliježe ispunjavanju relevantnih zahtjeva iz poglavlja 4.
3. Odstupajući od stavka 2., priznati pružatelji nematerijalne kreditne zaštite navedeni u članku 201. stavku 1. točkama od (a) do (h), osim kvalificiranih središnjih drugih ugovornih strana, moraju imati kreditnu procjenu priznatog VIPKR-a za koju je utvrđeno da pripada najmanje 3. stupnju kreditne kvalitete prema članku 136., odnosno koja je pripadala najmanje 2. stupnju kreditne kvalitete u trenutku prvog priznavanja kreditne zaštite. Institucije koje imaju odobrenje za primjenu IRB pristupa na izravnu izloženost prema pružatelju zaštite mogu procijeniti prihvatljivost u skladu s prvom rečenicom na temelju usklađenosti PD-a pružatelja zaštite i PD-a povezanog sa stupnjevima kreditne kvalitete iz članka 136.
4. Odstupajući od stavka 2., sekuritizacijski subjekti posebne namjene priznati su pružatelji zaštite ako posjeduju imovinu koja se priznaje kao priznati financijski kolateral i u odnosu na koju nemaju nikakva prava ili potencijalna prava koja su nadređena potencijalnim pravima institucije koja dobiva nematerijalnu kreditnu zaštitu ili su u jednakom položaju kao ta prava te ako su ispunjeni svi zahtjevi za priznavanje financijskoga kolaterala iz poglavlja 4. U tim je slučajevima GA (iznos zaštite prilagođen za bilo kakvu valutnu i ročnu neusklađenost u skladu s odredbama poglavlja 4.) ograničen na tržišnu vrijednost te imovine prilagođene zbog volatilnosti, a g (ponder rizika izloženosti prema pružatelju zaštite koji je određen na temelju standardiziranog pristupa) određuje se kao ponderirani prosječni ponder rizika koji bi se primjenjivao na tu imovinu kada bi bila financijski kolateral u skladu sa standardiziranim pristupom.
Članak 248.
Implicitna potpora
1. Institucija sponzor ili institucija inicijator koja je u vezi sa sekuritizacijom pri izračunu iznosa izloženosti ponderiranih rizikom primijenila članak 245. stavke 1. i 2. ili je prodala instrumente iz svoje knjige trgovanja tako da više nije dužna držati regulatorni kapital za rizike povezane s tim instrumentima, ne smije, radi smanjenja potencijalnih ili stvarnih gubitaka ulagatelja, pružati potporu sekuritizaciji u visini iznad one određene ugovorom. Ne smatra se da transakcija pruža potporu ako je obavljena po tržišnim uvjetima i ako je uzeta u obzir pri procjeni prijenosa značajnog rizika. Institucija obavješćuje nadležna tijela o svakoj takvoj transakciji, neovisno o tome pruža li potporu ili ne, i ona mora podlijegati procesu provjere i odobravanja kredita. Pri procjeni da transakcija nije strukturirana za pružanje potpore, institucija na odgovarajući način uzima u obzir barem sljedeće:
(a)
cijenu otkupa;
(b)
kapital institucije i njezinu likvidnosnu poziciju prije i nakon otkupa;
(c)
svojstva sekuritiziranih izloženosti;
(d)
svojstva sekuritizacijskih pozicija;
(e)
utjecaj potpore na gubitke za koje se očekuje da će inicijator imati u odnosu na ulagatelje.
2. EBA, u skladu s člankom 16. Uredbe (EU) br. 1093/2010, donosi smjernice o tome što su tržišni uvjeti i kada transakcija nije strukturirana za pružanje potpore.
3. Ako institucija inicijator ili institucija sponzor postupi suprotno stavku 1. u smislu sekuritizacije, dužna je držati najmanje toliko regulatornoga kapitala za sve sekuritizirane izloženosti kao da nisu bile sekuritizirane.
Pododjeljak 2.
Izračun iznosa izloženosti ponderiranih rizikom koje se sekuritiziraju u sintetskoj sekuritizaciji od strane institucije inicijatora
Članak 249.
Opći tretman
Pri izračunu iznosa izloženosti ponderiranih rizikom za sekuritizirane izloženosti, ako su ispunjeni uvjeti iz članka 244. i pridržavajući se članka 250., institucija inicijator sintetske sekuritizacije koristi se relevantnim metodologijama izračuna propisanima u ovom odjeljku, a ne onima propisanima u poglavlju 2. Za institucije koje iznose izloženosti ponderirane rizikom i iznose očekivanoga gubitka izračunavaju u skladu s poglavljem 3., iznos očekivanoga gubitka takvih izloženosti jest nula (0).
Zahtjevi iz prvog podstavka primjenjuju se na cjelokupni skup izloženosti uključenih u sekuritizaciju. Pridržavajući se članka 250., institucija inicijator izračunava iznose izloženosti ponderirane rizikom za sve tranše u sekuritizaciji u skladu s odredbama ovog odjeljka, uključujući one za koje institucija priznaje smanjenje kreditnog rizika u skladu s člankom 247., u kojem se slučaju ponder rizika koji se primjenjuje na tu poziciju može izmijeniti u skladu s poglavljem 4., pridržavajući se uvjeta iz ovog poglavlja.
Članak 250.
Tretman ročne neusklađenosti u sintetskim sekuritizacijama
Za potrebe izračuna iznosa izloženosti ponderiranih rizikom u skladu s člankom 249., bilo koja ročna neusklađenost između kreditne zaštite koja čini tranšu i kojom je postignut prijenos rizika i sekuritiziranih izloženosti uzima se u obzir na sljedeći način:
(a)
pod dospijećem sekuritiziranih izloženosti podrazumijeva se najduže dospijeće tih izloženosti, koje ne smije prelaziti pet godina. Dospijeće kreditne zaštite određuje se u skladu s poglavljem 4.;
(b)
institucija inicijator dužna je zanemariti bilo kakvu ročnu neusklađenost pri izračunu iznosa izloženosti ponderiranih rizikom za tranše koje u skladu s ovim odjeljkom imaju ponder rizika od 1 250 %. Za sve ostale tranše primjenjuje tretman ročne neusklađenosti iz poglavlja 4. u skladu sa sljedećom formulom:
u kojoj je:
RW*= iznosi izloženosti ponderirani rizikom za potrebe članka 92. stavka 3. točke (a);
RWAss= iznosi izloženosti ponderirani rizikom za izloženosti ako nisu bile sekuritizirane, izračunati na proporcionalnoj osnovi;
RWSP= iznosi izloženosti ponderirani rizikom izračunati u skladu s člankom 249. ako ne postoji ročna neusklađenost;
T= dospijeće odnosnih izloženosti izraženo u godinama;
t= dospijeće kreditne zaštite izraženo u godinama;
t*= 0,25.
Pododjeljak 3.
Izračunavanje iznosa izloženosti ponderiranih rizikom u skladu sa standardiziranim pristupom
Članak 251.
Ponderi rizika
Pridržavajući se članka 252., institucija izračunava iznos izloženosti ponderiran rizikom sekuritizacijske ili resekuritizacijske pozicije s rejtingom tako da na vrijednost izloženosti primijeni pripadajući ponder rizika.
Pripadajući ponder rizika je ponder rizika utvrđen tablicom 1. s kojim je povezana kreditna procjena pozicije u skladu s odjeljkom 4.
Tablica 1.
Stupanj kreditne kvalitete
1
2
3
4 (samo za kreditne procjene koje nisu kratkoročne)
Svi drugi stupnjevi kreditne kvalitete
Sekuritizacijske pozicije
20 %
50 %
100 %
350 %
1 250 %
Resekuritizacijske pozicije
40 %
100 %
225 %
650 %
1 250 %
Pridržavajući se članaka od 252. do 255., iznos izloženosti ponderiran rizikom sekuritizacijske pozicije bez rejtinga izračunava se primjenjujući ponder rizika od 1 250 %.
Članak 252.
Institucije inicijatori i institucije sponzori
Za instituciju inicijatora ili instituciju sponzora, iznosi izloženosti ponderirani rizikom izračunati za njezine sekuritizacijske pozicije u bilo kojoj sekuritizaciji mogu se ograničiti na iznose izloženosti ponderirane rizikom koji bi bili izračunati za sekuritizirane izloženosti da one nisu bile sekuritizirane, pri čemu se primjenjuje ponder rizika od 150 % na:
(a)
sve stavke koje su trenutačno u statusu neispunjavanja obveza;
(b)
sve stavke među sekuritiziranim izloženostima koje su povezane s posebno visokim rizikom u skladu s člankom 128.
Članak 253.
Tretman pozicija bez rejtinga
1. Za potrebe izračuna iznosa izloženosti ponderiranih rizikom sekuritizacijske pozicije bez rejtinga institucija može primijeniti ponderirani prosječni ponder rizika koji bi na sekuritizirane izloženosti u skladu s poglavljem 2. primijenila institucija koja ima te izloženosti, pomnožen s koncentracijskim omjerom iz stavka 2. Za potrebe ovog izračuna institucija je dužna u svakom trenutku znati sastav skupa sekuritiziranih izloženosti.
2. Koncentracijski je omjer jednak zbroju nominalnih iznosa svih tranši podijeljenom sa zbrojem nominalnih iznosa tranši koje imaju podređen položaj u odnosu na tranšu u kojoj je pozicija ili su u jednakom položaju kao tranša u kojoj je pozicija, uključujući i tu tranšu. Ponder rizika koji proizlazi iz tog izračuna ne smije biti veći od 1 250 % ili niži od pondera rizika koji bi se primijenio na tranšu s rejtingom koja je viša nadređena. Ako institucija ne može odrediti pondere rizika koji bi se primijenili na sekuritizirane izloženosti u skladu s poglavljem 2., na tu poziciju primjenjuje ponder rizika od 1 250 %.
Članak 254.
Tretman sekuritizacijskih pozicija u tranši drugoga gubitka ili nadređenoj tranši u programu ABCP
Pod uvjetom da se može primijeniti povoljniji tretman likvidnosnih linija bez rejtinga iz članka 255., institucija može na sekuritizacijske pozicije koje ispunjavaju sljedeće uvjete primijeniti veći ponder rizika između 100 % ili najvećeg pondera rizika koji bi u skladu s poglavljem 2. na bilo koju sekuritiziranu izloženost primijenila institucija koja ima te izloženosti:
(a)
sekuritizacijska pozicija mora biti u tranši koja je ekonomski u poziciji drugoga gubitka ili u nadređenoj tranši u sekuritizaciji, pri čemu tranša prvoga gubitka pruža razumno kreditno poboljšanje tranši drugoga gubitka;
(b)
kreditna kvaliteta sekuritizacijske pozicije jednaka je barem 3. stupnju kreditne kvalitete prema standardiziranom pristupu;
(c)
sekuritizacijsku poziciju drži institucija koja nema ujedno i poziciju u tranši prvoga gubitka.
Članak 255.
Tretman likvidnosnih linija bez rejtinga
1. Za određivanje vrijednosti izloženosti likvidnosne linije bez rejtinga institucije mogu primijeniti konverzijski faktor od 50 % na njezin nominalni iznos, ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
u dokumentaciji likvidnosne linije jasno su određene i ograničene okolnosti u kojima se ta linija može iskoristiti;
(b)
linijom se nije moguće koristiti radi pružanja kreditne potpore pokrivanjem gubitaka koji su već postojali u trenutku korištenja, a to posebno uključuje i pružanje likvidnosti za izloženosti koje su u trenutku korištenja bile u statusu neispunjavanja obveza ili stjecanje imovine po cijeni većoj od fer vrijednosti;
(c)
linijom se ne koristi za trajno ili redovito financiranje sekuritizacije;
(d)
otplata iskorištenih iznosa iz linije nije podređena potraživanjima ulagatelja, osim ako je riječ o potraživanjima proizašlima iz ugovora o kamatnim ili valutnim izvedenicama, naknada ili sličnih plaćanja, niti podliježe otpisu ili odgodi;
(e)
linijom se nije moguće koristiti nakon što su iscrpljena sva primjenjiva kreditna poboljšanja koja mogu koristiti likvidnosnoj liniji;
(f)
linija sadržava odredbu kojoj je posljedica automatsko smanjenje iznosa koji se može iskoristiti, i to za iznos izloženosti koje su u statusu neispunjavanja obveza, pri čemu „status neispunjavanja obveza” ima značenje koje je određeno u poglavlju 3. ili kada je riječ o skupu sekuritiziranih izloženosti koji se sastoji od instrumenata s rejtingom, odredbu o ukidanju linije ako prosječna kvaliteta skupa padne ispod razine investicijskog ranga.
Institucija koja ima izloženosti primjenjuje najviši ponder rizika koji bi primijenila na sekuritizirane izloženosti u skladu s poglavljem 2.
2. Za određivanje vrijednosti izloženosti gotovinskih predujmova konverzijski faktor od 0 % može se primijeniti na nominalni iznos bezuvjetno otkazive likvidnosne linije ako su ispunjeni uvjeti iz stavka 1. i ako je otplata iskorištenih iznosa iz te linije nadređena u odnosu na sva druga potraživanja prema novčanim tokovima koja stvaraju sekuritizirane izloženosti.
Članak 256.
Dodatni kapitalni zahtjevi pri sekuritizaciji obnovljivih izloženosti s odredbama o prijevremenoj isplati
1. U skladu s ovim člankom, institucija inicijator izračunava dodatni iznos izloženosti ponderiran rizikom ako sekuritizira obnovljive izloženosti koje podliježu odredbi o prijevremenoj isplati zbog rizika da bi se mogla povećati razina kreditnog rizika kojem je izložena u slučaju pokretanja prijevremene isplate.
2. Institucija izračunava iznos izloženosti ponderiran rizikom u odnosu na zbroj vrijednosti izloženosti inicijatorovog udjela i udjela ulagatelja.
Za sekuritizacijske strukture u kojima se sekuritizirane izloženosti sastoje od obnovljivih i neobnovljivih izloženosti, institucija inicijator postupa u skladu s tretmanom određenim stavcima od 3. do 6. za onaj dio odnosnog skupa koji sadržava obnovljive izloženosti.
Vrijednost izloženosti udjela inicijatora vrijednost je izloženosti onog zamišljenog dijela skupa iskorištenih iznosa prodanih u sekuritizaciju čiji udio u odnosu na iznos ukupnog skupa prodanog u strukturi određuje udio novčanih tokova koji proizlaze iz naplate glavnice i kamata te drugih povezanih iznosa koji nisu raspoloživi za isplatu imatelja sekuritizacijskih pozicija u sekuritizaciji. Udio inicijatora ne smije biti podređen udjelima ulagatelja. Vrijednost izloženosti udjela ulagatelja čini vrijednost izloženosti preostaloga zamišljenog dijela skupa iskorištenih iznosa.
Iznos izloženosti ponderiran rizikom u odnosu na vrijednost izloženosti udjela inicijatora izračunava se kao proporcionalna izloženost sekuritiziranim izloženostima kao da one nisu bile sekuritizirane.
3. Na inicijatore se ne primjenjuju odredbe o izračunu dodatnog iznosa izloženosti ponderiranog rizikom iz stavka 1. ako je riječ o sljedećim vrstama sekuritizacije:
(a)
sekuritizacije obnovljivih izloženosti u kojima ulagatelji ostaju potpuno izloženi svim budućim korištenjima sredstava od strane dužnika tako da se rizik povezan s odnosnim linijama ne vraća na instituciju inicijatora, čak i nakon što se ostvari događaj koji je pokretač prijevremene isplate;
(b)
sekuritizacije u kojima se prijevremena isplata pokreće isključivo događajima koji nisu povezani sa svojstvima sekuritizirane imovine ili institucije inicijatora, poput značajnih promjena poreznih zakona ili drugih propisa.
4. Za instituciju inicijatora koja izračunava dodatni iznos izloženosti ponderiran rizikom u skladu sa stavkom 1. ukupni iznosi izloženosti ponderiranih rizikom za njezine pozicije u udjelu ulagatelja i iznosi izloženosti ponderirani rizikom izračunati u skladu sa stavkom 1. ne smiju biti veći od većeg između sljedećih dvaju iznosa:
(a)
iznosi izloženosti ponderirani rizikom izračunati za njezine pozicije u udjelima ulagatelja;
(b)
iznosi izloženosti ponderirani rizikom koje bi za sekuritizirane izloženosti izračunala institucija koja drži te izloženosti kao da nisu bile sekuritizirane u iznosu jednakom udjelima ulagatelja u novčanim tokovima.
Odbitak mogućih neto dobitaka od kapitaliziranog budućeg prihoda, koji se zahtijeva u skladu s člankom 32. stavkom 1., tretira se izvan maksimalnog iznosa navedenog u prethodnom podstavku.
5. Iznos izloženosti ponderiran rizikom koji se izračunava u skladu sa stavkom 1. određuje se tako da se iznos vrijednosti izloženosti udjela ulagatelja pomnoži s umnoškom odgovarajućega konverzijskog faktora, kako je navedeno u stavcima od 6. do 9., i ponderiranoga prosječnog pondera rizika koji bi se primijenio na sekuritizirane izloženosti da one nisu bile sekuritizirane.
Odredba o prijevremenoj isplati smatra se kontroliranom ako su ispunjeni svi sljedeći uvjeti:
(a)
institucija inicijator ima odgovarajući plan regulatornoga kapitala/likvidnosti kojim osigurava dovoljnu razinu regulatornoga kapitala i likvidnosti u slučaju prijevremene isplate;
(b)
tijekom trajanja transakcije proporcionalno je sudjelovanje inicijatorovog i ulagateljevog udjela u plaćanjima kamata i glavnice, troškova, gubitaka i naknada na osnovi iznosa preostalih potraživanja u jednoj ili više referentnih točaka tijekom svakog mjeseca;
(c)
razdoblje isplate smatra se dostatnim da 90 % ukupnog duga (inicijatorovog udjela i udjela ulagatelja) nepodmirenoga na početku razdoblja prijevremene isplate bude otplaćeno ili da mu se prizna status neispunjavanja obveza;
(d)
brzina otplate nije veća od brzine koja bi bila postignuta pravocrtnom amortizacijom tijekom razdoblja definiranog u točki (c).
6. Kada je riječ o sekuritizacijama s odredbom o prijevremenoj isplati u kojima se sekuritiziraju izloženosti prema stanovništvu koje su neobvezujuće i bezuvjetno opozive bez prethodne obavijesti, i kada se prijevremena isplata pokreće zbog pada razine viška raspona na ugovorenu razinu, institucije uspoređuju tromjesečnu prosječnu razinu viška raspona s razinama viška raspona na kojima se zahtijeva održavanje viška raspona.
Kada sekuritizacija ne zahtijeva održavanje viška raspona, smatra se da je točka održavanja 4,5 postotnih bodova iznad razine viška raspona na kojoj se pokreće prijevremena isplata.
Konverzijski faktor koji se primjenjuje određen je razinom stvarnoga tromjesečnog prosječnog viška raspona u skladu s tablicom 2.
Tablica 2.
Sekuritizacije s odredbom o kontroliranoj prijevremenoj isplati
Sekuritizacije s odredbom o nekontroliranoj prijevremenoj isplati
Tromjesečni prosječni višak raspona
Konverzijski faktor
Konverzijski faktor
Iznad razine A
0 %
0 %
Razina A
1 %
5 %
Razina B
2 %
15 %
Razina C
10 %
50 %
Razina D
20 %
100 %
Razina E
40 %
100 %
Pri čemu:
(a)
„Razina A” znači razine viška raspona koje su manje od 133,33 % razine održavanja viška raspona, ali ne manje od 100 % te razine održavanja;
(b)
„Razina B” znači razine viška raspona koje su manje od 100 % razine održavanja viška raspona, ali ne manje od 75 % te razine održavanja;
(c)
„Razina C” znači razine viška raspona koje su manje od 75 % razine održavanja viška raspona, ali ne manje od 50 % te razine održavanja;
(d)
„Razina D” znači razine viška raspona koje su manje od 50 % razine održavanja viška raspona, ali ne manje od 25 % te razine održavanja;
(e)
„Razina E” znači razine viška raspona koje su manje od 25 % razine održavanja viška raspona.
7. Kada je riječ o sekuritizacijama s odredbom o prijevremenoj isplati u kojima se sekuritiziraju izloženosti prema stanovništvu koje su neobvezujuće i bezuvjetno opozive bez prethodne obavijesti i kada se prijevremena isplata pokreće kvantitativnom vrijednošću u odnosu na neko drugo mjerilo osim tromjesečnoga prosječnog viška raspona, uz odobrenje nadležnih tijela, institucije za određivanje konverzijskog faktora mogu primijeniti tretman koji je približan onome propisanom u stavku 6. Nadležno tijelo izdaje odobrenje ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
taj je tretman primjereniji jer institucija može odrediti kvantitativnu vrijednost koja je, u odnosu na kvantitativnu vrijednost koja djeluje kao pokretač prijevremene isplate, jednaka razini održavanja viška raspona;
(b)
taj tretman dovodi do mjere rizika da bi se kreditni rizik kojemu je institucija izložena mogao povećati u slučaju aktiviranja odredbe o prijevremenoj isplati koja je razborita kao i ona izračunata u skladu sa stavkom 6.
8. Na sve ostale sekuritizacije s odredbom o kontroliranoj prijevremenoj isplati obnovljivih izloženosti primjenjuje se konverzijski faktor od 90 %.
9. Na sve ostale sekuritizacije s odredbom o nekontroliranoj prijevremenoj isplati obnovljivih izloženosti primjenjuje se konverzijski faktor od 100 %.
Članak 257.
Smanjenje kreditnog rizika za sekuritizacijske pozicije na koje se primjenjuje standardizirani pristup
Ako je ugovorena kreditna zaštita za sekuritizacijsku poziciju, izračun iznosa izloženosti ponderiranih rizikom može se izmijeniti u skladu s poglavljem 4.
Članak 258.
Smanjenje iznosa izloženosti ponderiranih rizikom
Ako se na sekuritizacijsku poziciju primjenjuje ponder rizika od 1 250 %, institucija može u skladu s člankom 36. stavkom 1. točkom (k), umjesto da poziciju uključi u svoj izračun iznosa izloženosti ponderiranih rizikom, vrijednost izloženosti pozicije iskazati kao odbitnu stavku pri izračunu redovnoga osnovnoga kapitala. Pritom izračun vrijednosti izloženosti može odražavati priznatu materijalnu kreditnu zaštitu na način propisan člankom 257.
Ako institucija inicijator primjenjuje tu alternativu, može oduzeti iznos 12,5 puta veći od odbijenog iznosa u skladu s člankom 36. stavkom 1. točkom (k) od iznosa iz članka 252. kao iznos izloženosti ponderiran rizikom koji bi se trenutačno izračunavao za sekuritizirane izloženosti da nisu bile sekuritizirane.
Pododjeljak 4.
Izračunavanje iznosa izloženosti ponderiranih rizikom u skladu s IRB pristupom
Članak 259.
Hijerarhija metoda
1. Institucija primjenjuje metode prema sljedećoj hijerarhiji:
(a)
za poziciju s rejtingom ili poziciju na koju se može primijeniti izvedeni rejting pri izračunu iznosa izloženosti ponderiranoga rizikom institucija se koristiti metodom zasnovanom na rejtinzima iz članka 261.;
(b)
za poziciju bez rejtinga institucija može primijeniti metodu nadzorne formule iz članka 262. ako može proizvesti procjene PD-a, i prema potrebi, vrijednosti izloženosti i LGD-a kao ulaznih parametara za metodu nadzorne formule u skladu sa zahtjevima za procjenu tih parametara prema pristupu zasnovanom na internim rejting-sustavima u skladu s odjeljkom 3. Institucija koja nije institucija inicijator može primjenjivati metodu nadzorne formule samo uz prethodno odobrenje nadležnih tijela koje se izdaje samo ako institucija ispunjava uvjet iz prve rečenice ove točke;
(c)
umjesto točke (b) i samo za pozicije bez rejtinga u programima ABCP, institucija može primjenjivati pristup interne procjene iz stavka 4. ako su to odobrila nadležna tijela;
(d)
u svim drugim slučajevima na sekuritizacijske pozicije bez rejtinga primjenjuje se ponder rizika od 1 250 %;
(e)
neovisno o točki (d), i podložno prethodnom odobrenju nadležnih tijela, institucija može izračunavati ponder rizika za poziciju bez rejtinga u programu ABCP u skladu s člankom 253. ili 254., ako pozicija bez rejtinga nije u komercijalnom zapisu i ako pripada u područje primjene pristupa interne procjene za koji se traži odobrenje. Ukupne vrijednosti izloženosti s kojima se postupa u skladu s ovom iznimkom ne smiju biti značajne i u svakom slučaju moraju biti manje od 10 % ukupnih vrijednosti izloženosti s kojima institucija postupa u skladu s pristupom interne procjene. Institucija se prestaje koristiti ovime kad joj se uskrati odobrenje za odgovarajući pristup interne procjene.
2. Za potrebe primjene izvedenih rejtinga institucija poziciji bez rejtinga dodjeljuje izvedenu kreditnu procjenu ekvivalentnu kreditnoj procjeni referentne pozicije s rejtingom koja je najviša nadređena pozicija i koja je prema svim karakteristikama podređena dotičnoj sekuritizacijskoj poziciji bez rejtinga te ispunjava sve sljedeće uvjete:
(a)
referentne su pozicije prema svim karakteristikama podređene sekuritizacijskoj poziciji bez rejtinga;
(b)
dospijeće referentnih pozicija jednako je dospijeću dotičnih pozicija bez rejtinga ili duže;
(c)
izvedeni rejtinzi redovito se ažuriraju kako bi odražavali sve eventualne promjene u kreditnoj procjeni referentnih pozicija.
3. Nadležna tijela institucijama izdaju odobrenje za korištenje pristupa interne procjene, kako je navedeno u stavku 4., ako su ispunjeni svi sljedeći uvjeti:
(a)
pozicije u komercijalnom zapisu izdanom u programu ABCP pozicije su s rejtingom;
(b)
interna procjena kreditne kvalitete pozicije odražava javno dostupnu metodologiju procjene jedne ili više vanjskih institucija za procjenu kreditnog rizika, za dodjeljivanje rejtinga vrijednosnim papirima osiguranima izloženostima koje su jednake vrste kao one koje se sekuritiziraju;
(c)
vanjske institucije za procjenu kreditnog rizika, čija se metodologija mora odražavati u skladu s točkom (b), uključuju one vanjske institucije za procjenu kreditnog rizika koje su dodijelile vanjski rejting komercijalnom zapisu izdanom u programu ABCP. Kvantitativni elementi, poput čimbenika stresa, korišteni za procjenu kreditne kvalitete pojedine pozicije moraju biti konzervativni barem jednako kao i oni korišteni u relevantnoj metodologiji procjene dotičnih vanjskih institucija za procjenu kreditnog rizika;
(d)
pri razvijanju svoje metodologije interne procjene institucija uzima u obzir relevantne objavljene metodologije dodjeljivanja rejtinga vanjskih institucija za procjenu kreditnog rizika koje dodjeljuju rejting komercijalnom zapisu u programu ABCP. Taj postupak institucija dokumentira i redovito ažurira, u skladu s točkom (g);
(e)
metodologija interne procjene institucije mora sadržavati razrede rejtinga. Između tih razreda rejtinga i kreditnih procjena vanjskih institucija za procjenu kreditnog rizika mora postojati povezanost. Ta povezanost mora biti izričito dokumentirana;
(f)
metodologijom interne procjene institucija se koristi u svojim internim procesima upravljanja rizicima, uključujući procese odlučivanja, informiranja rukovodstva i internog raspoređivanja kapitala;
(g)
unutarnji ili vanjski revizori, VIPKR ili funkcija institucije za internu provjeru kredita ili njezina funkcija za upravljanje rizicima obavljaju redovite provjere procesa interne procjene i kvalitete internih procjena kreditne kvalitete izloženosti institucije programu ABCP. Ako funkcija za unutarnju reviziju, funkcija za provjeru kredita ili funkcija za upravljanje rizicima institucije obavljaju tu provjeru, moraju biti neovisne o poslovnoj liniji programa ABCP i poslovima odnosa s klijentima;
(h)
institucija prati učinkovitost svojih internih rejtinga tijekom vremena da bi procijenila učinkovitost svoje metodologije interne procjene i, prema potrebi, prilagođava tu metodologiju kad se svojstva izloženosti počnu rutinski razlikovati od onoga na što upućuju interni rejtinzi;
(i)
program ABCP mora uključivati standarde pružanja usluge provedbe ponude odnosno prodaje dužničkih ili vlasničkih instrumenata uz obvezu otkupa u obliku kreditnih i investicijskih smjernica. Pri odlučivanju o kupnji imovine rukovoditelj programa ABCP dužan je u obzir uzeti vrstu imovine koja se kupuje, vrstu i novčanu vrijednost izloženosti koje proizlaze iz osiguranja likvidnosnih linija i kreditnih poboljšanja, distribuciju gubitaka te pravnu i ekonomsku izdvojenost prenesene imovine od subjekta koji tu imovinu prodaje. Obavlja se kreditna analiza profila rizičnosti prodavatelja imovine koja uključuje analizu prošlih i očekivanih budućih financijskih rezultata, trenutačnu tržišnu poziciju, očekivanu buduću konkurentnost, financijsku polugu, novčani tok, pokriće kamata i kreditni rejting. Osim toga, institucija procjenjuje prodavateljeve standarde pružanja usluge provedbe ponude odnosno prodaje dužničkih ili vlasničkih instrumenata uz obvezu otkupa, sposobnosti servisiranja i procese naplate;
(j)
standardi pružanja usluge provedbe ponude odnosno prodaje dužničkih ili vlasničkih instrumenata uz obvezu otkupa programa ABCP moraju postaviti minimalne kriterije prihvatljivosti imovine koji posebno:
i.
isključuju kupnju imovine koja je dulje vrijeme u statusu dospjele nenaplaćene ili u statusu neispunjavanja obveza;
ii.
ograničavaju preveliku koncentraciju na pojedinačnog dužnika ili zemljopisno područje;
iii.
ograničavaju rok dospijeća imovine koja se kupuje;
(k)
program ABCP mora imati politike i postupke naplate koji uzimaju u obzir operativnu sposobnost i kreditnu kvalitetu opslužitelja. Program ABCP mora umanjiti rizik povezan s učinkovitošću prodavatelja i opslužitelja različitim metodama, kao što su pokretači zasnovani na trenutačnoj kreditnoj kvaliteti koji bi onemogućili miješanje sredstava;
(l)
ukupna procjena gubitka iz skupa imovine koji program ABCP namjerava kupiti mora uzeti u obzir sve potencijalne izvore rizika, kao što su kreditni i razrjeđivački rizik. Ako je opseg kreditnog poboljšanja koji pruža prodavatelj određen samo prema gubicima na osnovi kredita, tada se formira zasebna rezerva za razrjeđivački rizik ako je taj rizik značajan za određeni skup izloženosti. Povrh toga, pri određivanju potrebne razine poboljšanja, program preispituje višegodišnje povijesne informacije, uključujući gubitke, dospjela nenaplaćena potraživanja, umanjenja realne vrijednosti potraživanja nastala zbog razrjeđivačkog rizika i koeficijent obrtaja potraživanja;
(m)
program ABCP uključuje strukturna obilježja, primjerice pokretače likvidacije, u kupnju izloženosti kako bi se ublažilo potencijalno pogoršanje kreditne kvalitete odnosnog portfelja.
4. Institucija na temelju pristupa interne procjene dodjeljuje jedan od razreda rejtinga iz stavka 3. točke (e) poziciji bez rejtinga. Poziciji se dodjeljuje izvedeni rejting koji je jednak kreditnim procjenama koje odgovaraju tom razredu rejtinga u skladu sa stavkom 3. točkom (e). Ako je taj izvedeni rejting, na početku sekuritizacije, jednak razini investicijskog rejtinga ili bolji, smatra se jednakim priznatoj kreditnoj procjeni VIPKR-a za potrebe izračuna iznosa izloženosti ponderiranih rizikom.
5. Institucije koje su dobile odobrenje za upotrebu pristupa interne procjene ne smiju se vratiti na upotrebu drugih metoda, osim ako su ispunjena oba sljedeća uvjeta:
(a)
institucija je dokazala nadležnom tijelu da za to ima opravdane razloge;
(b)
institucija je dobila prethodno odobrenje nadležnog tijela.
Članak 260.
Najviši iznosi izloženosti ponderirani rizikom
Institucija inicijator, institucija sponzor ili druge institucije koje mogu izračunavati KIRB mogu ograničiti iznose izloženosti ponderirane rizikom izračunate u odnosu na svoje sekuritizacijske pozicije na iznos koji bi doveo do kapitalnog zahtjeva na temelju članka 92. stavka 3. koji je jednak zbroju 8 % iznosa izloženosti ponderiranih kreditnim rizikom koji bi nastali da sekuritizirana imovina nije bila sekuritizirana i da se nalazi u bilanci institucije te iznosa očekivanih gubitaka tih izloženosti.
Članak 261.
Metoda zasnovana na rejtinzima
1. Prema metodi zasnovanoj na rejtinzima, institucija izračunava iznos izloženosti ponderiran rizikom sekuritizacijske pozicije s rejtingom ili resekuritizacijske pozicije tako da na vrijednost izloženosti primijeni pripadajući ponder rizika i rezultat pomnoži s 1,06.
Pripadajući ponder rizika jest ponder rizika utvrđen tablicom 4., s kojim je povezana kreditna procjena pozicije u skladu s odjeljkom 4.
Tablica 4.
Stupanj kreditne kvalitete
Sekuritizacijske pozicije
Resekuritizacijske pozicije
Ostale kreditne procjene koje nisu kratkoročne
Kratkoročne kreditne procjene
A
B
C
D
E
1
1
7 %
12 %
20 %
20 %
30 %
2
8 %
15 %
25 %
25 %
40 %
3
10 %
18 %
35 %
35 %
50 %
4
2
12 %
20 %
40 %
65 %
5
20 %
35 %
60 %
100 %
6
35 %
50 %
100 %
150 %
7
3
60 %
75 %
150 %
225 %
8
100 %
200 %
350 %
9
250 %
300 %
500 %
10
425 %
500 %
650 %
11
650 %
750 %
850 %
Sve ostale kreditne procjene i pozicije bez rejtinga
1 250 %
Ponderi rizika u stupcu C tablice 4. primjenjuju se na pozicije u sekuritizaciji koje nisu resekuritizacijske pozicije i kad je efektivni broj sekuritiziranih izloženosti manji od šest.
Na ostale sekuritizacijske pozicije koje nisu resekuritizacijske pozicije primjenjuju se ponderi rizika iz stupca B, osim ako je pozicija u najvišoj nadređenoj tranši sekuritizacije, a u tom slučaju primjenjuju se ponderi rizika iz stupca A.
Na resekuritizacijske pozicije primjenjuju se ponderi rizika iz stupca E, osim ako je resekuritizacijska pozicija u najvišoj nadređenoj tranši resekuritizacije i nijedna od odnosnih izloženosti nije resekuritizacijska izloženost, a u tom slučaju primjenjuju se ponderi rizika iz stupca D.
Pri utvrđivanju je li tranša najviša nadređena, u obzir se ne moraju uzeti dospjeli iznosi proizašli iz ugovora o kamatnim ili valutnim izvedenicama, dospjele naknade ili druga slična plaćanja.
Pri izračunavanju efektivnog broja sekuritiziranih izloženosti višestruke izloženosti prema jednom dužniku tretiraju se kao jedna izloženost. Efektivni broj izloženosti izračunava se na sljedeći način:
gdje EADi znači zbroj vrijednosti izloženosti svih izloženosti do i-tog dužnika. Ako je poznat udio najveće izloženosti u portfelju, C1, institucija može izračunati N kao 1/C1.
2. Smanjenje kreditnog rizika za sekuritizacijske pozicije može se priznati u skladu s člankom 264. stavcima 1. i 4., pridržavajući se uvjeta iz članka 247.
Članak 262.
Metoda nadzorne formule
1. Na temelju metode nadzorne formule, ponder rizika koji se primjenjuje na sekuritizacijsku poziciju izračunava se na sljedeći način, pri čemu iznosi minimalno 20 % za resekuritizacijske pozicije i 7 % za sve druge sekuritizacijske pozicije:
pri čemu je:
S[x] =
x,
when x ≤ K IRBR
when x K IRBR
pri čemu je:
τ= 1 000;
ω= 20;
Beta [x; a, b]= kumulativna beta distribucija s parametrima a i b procijenjenima u x;
T= gustoća tranše u kojoj se drži pozicija, mjerena kao omjer između (a) nominalnog iznosa tranše i (b) zbroja nominalnih iznosa sekuritiziranih izloženosti. Za izvedene instrumente iz Priloga II., zbroj sadašnjeg troška zamjene i potencijalne buduće kreditne izloženosti izračunate u skladu s poglavljem 6. upotrebljava se umjesto nominalnog iznosa;
KIRBR= omjer između (a) KIRB i (b) zbroja vrijednosti izloženosti sekuritiziranih izloženosti, a iskazuje se u decimalnom obliku;
L= razina kreditnog poboljšanja, izmjerena kao omjer nominalnog iznosa svih tranši podređenih onoj tranši u kojoj je pozicija i zbroja nominalnih iznosa izloženosti koje su bile sekuritizirane. Kapitalizirani budući prihod ne uključuje se u izmjereni L. Iznosi koje druge ugovorne strane duguju u izvedenim instrumentima navedenima u Prilogu II., a koji čine tranše koje su nižeg statusa u redoslijedu naplate od dotične tranše, mogu se mjeriti po njihovom sadašnjem trošku zamjene, bez potencijalnih budućih kreditnih izloženosti, pri izračunu razine poboljšanja;
N= efektivni broj izloženosti izračunat u skladu s člankom 261. U slučaju resekuritizacije institucija koristi broj sekuritiziranih izloženosti u skupu, a ne broj odnosnih izloženosti iz izvornih skupova iz kojih proizlaze odnosne sekuritizirane izloženosti;
ELGD= prosječni gubitak zbog nastanka statusa neispunjavanja obveza, ponderiran visinom izloženosti, a računa se na sljedeći način:
pri čemu je:
LGDi= prosječni LGD povezan sa svim izloženostima i-tom dužniku, pri čemu se LGD utvrđuje u skladu s poglavljem 3. U slučaju resekuritizacije primjenjuje se LGD od 100 % na sekuritizirane pozicije. Kad se rizik nastanka statusa neispunjavanja obveza i razrjeđivački rizik otkupljenih potraživanja tretiraju na skupnoj osnovi unutar sekuritizacije, ulazni parametar LGDi konstruira se kao ponderirani prosjek LGD-a za kreditni rizik i LGD-a od 75 % za razrjeđivački rizik. Ponderi su samostalni kapitalni zahtjevi za kreditni i razrjeđivački rizik.
2. Ako nominalni iznos najveće sekuritizirane izloženosti, C1, ne prelazi 3 % zbroja nominalnih iznosa izloženosti sekuritiziranih izloženosti, institucija može za metodu nadzorne formule odrediti LGD = 50 % u slučaju sekuritizacija koje nisu resekuritizacije, i da je N jednak jednome od ponuđenog:
pri čemu je:
Cm
=
omjer između zbroja nominalnih iznosa najvećih „m” izloženosti i zbroja nominalnih iznosa sekuritiziranih izloženosti. Razinu za „m” može utvrditi institucija.
Za sekuritizacije u kojima se sve materijalno značajne sekuritizirane izloženosti odnose na izloženosti prema stanovništvu, institucija može, uz odobrenje nadležnog tijela, primijeniti pojednostavnjenu metodu nadzorne formule gdje je h = 0 i v = 0, ako efektivni broj izloženosti nije malen i ako izloženosti nisu jako koncentrirane.
3. Nadležna tijela obavješćuju EBA-u o načinu na koji institucije primjenjuju stavak 2. EBA prati opseg praksi u ovom području i donosi smjernice u skladu s člankom 16. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
4. Smanjenje kreditnog rizika za sekuritizacijske pozicije može se priznati u skladu s člankom 264. stavcima od 2. do 4., pridržavajući se uvjeta iz članka 247.
Članak 263.
Likvidnosne linije
1. Za potrebe određivanja vrijednosti izloženosti sekuritizacijske pozicije bez rejtinga u obliku gotovinskog predujma, konverzijski faktor od 0 % može se primijeniti na nominalni iznos likvidnosne linije koja ispunjava uvjete iz članka 255. stavka 2.
2. Ako institucija nije u mogućnosti izračunavati iznose izloženosti ponderirane rizikom za sekuritizirane izloženosti kao da nisu bile sekuritizirane, institucija može, iznimno i uz odobrenje nadležnih vlasti, privremeno primjenjivati metodu iz stavka 3. za izračun iznosa izloženosti ponderiranih rizikom za sekuritizacijsku poziciju bez rejtinga u obliku likvidnosne linije koja ispunjava uvjete iz članka 255. stavka 1. Institucije obavješćuju nadležna tijela o načinu na koji primjenjuju mogućnost iz prve rečenice te o razlozima i razdoblju tijekom kojega namjeravaju primjenjivati tu mogućnost.
Općenito se smatra da izračun iznosa izloženosti ponderiranih rizikom nije moguć ako instituciji nisu na raspolaganju izvedeni rejting, pristup interne procjene i pristup zasnovan na metodi nadzorne formule.
3. Na sekuritizacijsku poziciju koju čini likvidnosna linija koja ispunjava uvjete iz članka 255. stavka 1. može se primijeniti najviši ponder rizika koji bi se u skladu s poglavljem 2. primijenio na bilo koju od sekuritiziranih izloženosti da nisu bile sekuritizirane. Za određivanje vrijednosti izloženosti pozicije primjenjuje se konverzijski faktor od 100 %.
Članak 264.
Smanjenje kreditnog rizika za sekuritizacijske pozicije na koje se primjenjuje IRB pristup
1. Ako se iznosi izloženosti ponderirani rizikom izračunavaju pomoću metode zasnovane na rejtinzima, vrijednost izloženosti ili ponder rizika za sekuritizacijsku poziciju za koju je ugovorena kreditna zaštita može se izmijeniti u skladu s odredbama poglavlja 4., kako se one primjenjuju za izračun iznosa izloženosti ponderiranih rizikom u skladu s poglavljem 2.
2. U slučaju potpune kreditne zaštite, ako se iznosi izloženosti ponderirani rizikom izračunavaju primjenom metode nadzorne formule, primjenjuju se sljedeći zahtjevi:
(a)
institucija određuje „efektivni ponder rizika” pozicije. On se određuje tako da se iznos izloženosti ponderiran rizikom pozicije podijeli s vrijednošću izloženosti pozicije i da se rezultat pomnoži sa 100;
(b)
u slučaju materijalne kreditne zaštite, iznos izloženosti ponderiran rizikom sekuritizacijske pozicije izračunava se množenjem efektivnog pondera rizika i iznosa izloženosti pozicije korigiranog za materijalnu zaštitu (E*), izračunatog u skladu s poglavljem 4. u svrhu izračuna iznosa izloženosti ponderiranih rizikom u skladu s poglavljem 2., pri čemu se E uzima kao iznos sekuritizacijske pozicije;
(c)
u slučaju nematerijalne kreditne zaštite, iznos izloženosti ponderiran rizikom sekuritizacijske pozicije izračunava se množenjem iznosa zaštite korigiranog za eventualnu valutnu i ročnu neusklađenost (GA), u skladu s odredbama poglavlja 4., s ponderom rizika pružatelja zaštite; rezultat se zatim zbraja s umnoškom iznosa sekuritizacijske pozicije umanjenog za GA i efektivnog pondera rizika.
3. U slučaju djelomične kreditne zaštite, ako se iznosi izloženosti ponderirani rizikom izračunavaju primjenom metode nadzorne formule, primjenjuju se sljedeći zahtjevi:
(a)
ako smanjenje kreditnog rizika pokriva poziciju prvoga gubitka ili gubitke sekuritizacijske pozicije na proporcionalnoj osnovi, institucija može primijeniti stavak 2.;
(b)
u ostalim slučajevima institucija tretira sekuritizacijsku poziciju kao dvije ili više pozicija, pri čemu se nepokriveni dio smatra pozicijom niže kreditne kvalitete. Za potrebe izračuna iznosa izloženosti ponderiranoga rizikom za ovu poziciju primjenjuju se odredbe članka 262. uz sljedeće prilagodbe: T se korigira u e* u slučaju materijalne kreditne zaštite i u T-g u slučaju nematerijalne kreditne zaštite, pri čemu e* znači omjer između E* i ukupnog zamišljenog iznosa odnosnog skupa, E* znači prilagođeni iznos izloženosti sekuritizacijske pozicije izračunat u skladu s odredbama poglavlja 4. na način na koji se te odredbe primjenjuju za izračun iznosa izloženosti ponderiranog rizikom u skladu s poglavljem 2., pri čemu se E uzima kao iznos sekuritizacijske pozicije; a g je omjer između nominalnog iznosa kreditne zaštite, korigiranog za bilo kakvu valutnu ili ročnu neusklađenost u skladu s odredbama poglavlja 4., i zbroja iznosa izloženosti sekuritiziranih izloženosti. U slučaju nematerijalne kreditne zaštite ponder rizika pružatelja zaštite primjenjuje se na onaj dio pozicije koji ne spada pod korigiranu vrijednost T.
4. Kada, u slučaju nematerijalne kreditne zaštite, nadležna tijela instituciji izdaju odobrenje da izračunava iznose izloženosti ponderirane rizikom za usporedive izravne izloženosti pružatelju zaštite u skladu s poglavljem 3., ponder rizika g izloženosti prema pružatelju zaštite u skladu s člankom 235. određuje se kako je određeno u poglavlju 3.
Članak 265.
Dodatni kapitalni zahtjevi za sekuritizacije obnovljivih izloženosti s odredbama o prijevremenoj isplati
1. Osim iznosa izloženosti ponderiranih rizikom koji su izračunati u odnosu na njezine sekuritizacijske pozicije, institucija inicijator izračunava i iznos izloženosti u skladu s metodologijom iz članka 256. kad prodaje obnovljive izloženosti u sekuritizaciju koja sadržava odredbu o prijevremenoj isplati.
2. Odstupajući od članka 256., vrijednost izloženosti udjela institucije inicijatora jest zbroj:
(a)
vrijednosti izloženosti onog zamišljenog dijela skupa iskorištenih iznosa prodanog u sekuritizaciju, čiji udio u odnosu na iznos ukupnog skupa prodanog u strukturi određuje udio novčanih tokova koji proizlaze iz naplate glavnice i kamata te drugih povezanih iznosa koji nisu raspoloživi za isplatu imatelja sekuritizacijskih pozicija u sekuritizaciji;
(b)
vrijednosti izloženosti onog dijela skupa neiskorištenih iznosa kreditnih linija čiji su iskorišteni iznosi prodani u sekuritizaciju, a čiji je udio u ukupnom iznosu takvih neiskorištenih iznosa jednak udjelu vrijednosti izloženosti opisanom u točki (a) u vrijednosti izloženosti skupa iskorištenih iznosa prodanog u sekuritizaciju.
Udio institucije inicijatora ne smije biti podređen udjelu ulagatelja.
Vrijednost izloženosti udjela ulagatelja jest vrijednost izloženosti zamišljenog dijela skupa iskorištenih iznosa koji nije obuhvaćen točkom (a), uvećan za vrijednost izloženosti onog dijela skupa neiskorištenih iznosa kreditnih linija čiji su iskorišteni iznosi prodani u sekuritizaciju, a nisu obuhvaćeni točkom (b).
3. Iznos izloženosti ponderiran rizikom u odnosu na vrijednost izloženosti udjela institucije inicijatora u skladu sa stavkom 2. točkom (a) izračunava se kao proporcionalna izloženost prema sekuritiziranim iskorištenim iznosima izloženosti kao da one nisu bile sekuritizirane i kao proporcionalna izloženost prema neiskorištenim iznosima kreditnih linija čiji su iskorišteni iznosi prodani u sekuritizaciju.
Članak 266.
Smanjenje iznosa izloženosti ponderiranih rizikom
1. Iznos izloženosti ponderiran rizikom sekuritizacijske pozicije na koju se primjenjuje ponder rizika od 1 250 % može se umanjiti za iznos 12,5 puta veći od iznosa bilo kojih specifičnih ispravaka vrijednosti za kreditni rizik tretiranih u skladu s člankom 110. koje je institucija izvršila za sekuritizirane izloženosti. U mjeri u kojoj su specifični ispravci vrijednosti za kreditni rizik uzeti u obzir za ovu svrhu, oni se ne uzimaju u obzir za potrebe izračuna iz članka 159.
2. Iznos izloženosti ponderiran rizikom sekuritizacijske pozicije može se umanjiti za iznos 12,5 veći od bilo kojih specifičnih ispravaka vrijednosti za kreditni rizik tretiranih u skladu s člankom 110. koje je institucija izvršila u odnosu na tu poziciju.
3. U skladu s odredbama članka 36. stavka 1. točke (k), institucija može, kao alternativu uključivanju pozicije na koju se primjenjuje ponder rizika od 1 250 % u izračun iznosa izloženosti ponderiranih rizikom, iskazati vrijednost izloženosti pozicije kao odbitnu stavku pri izračunu regulatornoga kapitala pod sljedećim uvjetima:
(a)
uzimajući u obzir umanjenja izvršena u skladu sa stavcima 1. i 2., vrijednost izloženosti pozicije može se izvesti iz iznosa izloženosti ponderiranih rizikom;
(b)
izračun vrijednosti izloženosti može odražavati priznatu materijalnu zaštitu na način koji je u skladu s metodologijom iz članaka 247. i 264.;
(c)
kada se za izračun iznosa izloženosti ponderiranih rizikom primjenjuje metoda nadzorne formule te je L KIRBR i [L+T] KIRBR, pozicija se može tretirati kao dvije pozicije, gdje je L jednak KIRBR za višu nadređenu poziciju.
4. Kad institucija primjenjuje mogućnost iz stavka 3., iznos 12,5 puta veći od iznosa oduzetog u skladu s tim stavkom može oduzeti od iznosa koji je u članku 260. određen kao iznos na koji se može ograničiti iznos izloženosti ponderiran rizikom za svoje sekuritizacijske pozicije.
Odjeljak 4.
Vanjske procjene kreditnog rizika
Članak 267.
Korištenje kreditnih procjena vanjskih institucija za procjenu kreditnog rizika
Institucije se mogu koristiti kreditnim procjenama za određivanje pondera rizika sekuritizacijske pozicije samo ako je kreditnu procjenu dodijelio ili potvrdio VIPKR u skladu s Uredbom (EZ) br. 1060/2009.
Članak 268.
Zahtjevi koje moraju ispuniti kreditne procjene vanjskih institucija za procjenu kreditnog rizika
Za potrebe izračuna iznosa izloženosti ponderiranih rizikom u skladu s odjeljkom 3. institucije koriste kreditnu procjenu VIPKR-a samo ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
ne postoji nikakva neusklađenost između vrsta plaćanja koje odražava kreditna procjena i vrsta plaćanja na koja kreditna institucija ima pravo na temelju ugovora iz kojeg proizlazi ta sekuritizacijska pozicija;
(b)
VIPKR objavljuje analizu gubitaka i novčanih tokova te osjetljivost rejtinga na promjene u pretpostavkama na kojima se temelje rejtinzi, uključujući svojstva skupa imovine, kao i kreditne procjene, postupke, metodologije, pretpostavke i ključne elemente na kojima se zasnivaju procjene u skladu s Uredbom (EZ) br. 1060/2009. Informacije koje su dostupne samo ograničenom broju subjekata ne smatraju se objavljenima. Kreditne procjene moraju biti uključene u tranzicijsku matricu VIPKR-a;
(c)
kreditna procjena ne zasniva se ni u cijelosti ni djelomično na nematerijalnoj potpori koju pruža sama institucija. U tom slučaju, institucija smatra da relevantna pozicija za potrebe izračuna iznosa izloženosti ponderiranih rizikom za tu poziciju u skladu s odjeljkom 3. nema rejting.
VIPKR se obvezuje da će objaviti objašnjenja o tome kako svojstva skupa imovine utječu na tu kreditnu procjenu.
Članak 269.
Korištenje kreditnih procjena
1. Institucija može odabrati jednu vanjsku instituciju za procjenu kreditnog rizika, ili više njih, čijim će se kreditnim procjenama koristiti za izračun iznosa izloženosti ponderiranih kreditnim rizikom u skladu s ovim poglavljem („odabrani VIPKR”).
2. Institucija se dosljedno koristi kreditnim procjenama, a ne selektivno, za svoje sekuritizacijske pozicije, u skladu sa sljedećim načelima:
(a)
institucija se ne smije unutar iste sekuritizacije koristiti kreditnim procjenama jednog VIPKR-a za svoje pozicije u pojedinim tranšama, a kreditnim procjenama drugog VIPKR-a za svoje pozicije u ostalim tranšama, neovisno o tome postoji li kreditna procjena prvog VIPKR-a za ostale tranše;
(b)
ako postoje dvije kreditne procjene odabranih vanjskih institucija za procjenu kreditnog rizika za istu poziciju, institucija se koristi nepovoljnijom kreditnom procjenom;
(c)
ako postoje više od dvije kreditne procjene odabranih vanjskih institucija za procjenu kreditnog rizika za istu poziciju, institucija se koristi dvjema najpovoljnijim kreditnim procjenama. Ako se dvije najpovoljnije procjene razlikuju, institucija se koristi onom nepovoljnijom;
(d)
institucija ne smije aktivno tražiti povlačenje nepovoljnijih rejtinga.
3. Ako se kreditna zaštita priznata u skladu s poglavljem 4. pruža izravno SSPN-u i ako se ta zaštita odražava u kreditnoj procjeni pozicije od strane odabranog VIPKR-a, može se rabiti ponder rizika povezan s tom kreditnom procjenom. Ako zaštita nije priznata u skladu s poglavljem 4., kreditna procjena se ne priznaje. Ako se kreditna zaštita ne pruža izravno SSPN-u, već izravno sekuritizacijskoj poziciji, kreditna procjena se ne priznaje.
Članak 270.
Raspoređivanje
EBA izrađuje nacrt provedbenih tehničkih standarda kojima se, za sve vanjske institucije za procjenu kreditnog rizika, određuje s kojim su stupnjevima kreditne kvalitete navedenima u ovom poglavlju povezane relevantne kreditne procjene VIPKR-a. To određivanje mora biti objektivno i dosljedno te provedeno u skladu sa sljedećim načelima:
(a)
EBA pravi razliku između relativnih stupnjeva rizika izraženih svakom procjenom;
(b)
EBA razmatra kvantitativne čimbenike kao što su stope statusa neispunjavanja obveza i/ili stope gubitka te povijesne rezultate kreditnih procjena svakog VIPKR-a za različite kategorije imovine;
(c)
EBA razmatra kvalitativne čimbenike kao što su obujam transakcija koje je procijenio VIPKR, njegova metodologija i značenje njegovih kreditnih procjena, posebno zasnivaju li se na očekivanom gubitku ili prvom gubitku u eurima te pravodobno plaćanje kamata ili konačno plaćanje kamata;
(d)
EBA nastoji osigurati da sekuritizacijske pozicije na koje se primjenjuje isti ponder rizika na temelju kreditnih procjena vanjskih institucija za procjenu kreditnog rizika podliježu jednakim stupnjevima kreditnog rizika. EBA razmatra, prema potrebi, izmjenu svoje odluke o tome s kojim se stupnjem kreditne kvalitete povezuje pojedinačna kreditna procjena.
EBA dostavlja Komisiji navedeni nacrt provedbenih tehničkih standarda do 1. srpnja 2014.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje provedbenih tehničkih standarda iz prvog podstavka u skladu s člankom 15. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
POGLAVLJE 6.
Kreditni rizik druge ugovorne strane
Odjeljak 1.
Definicije
Članak 271.
Određivanje vrijednost izloženosti
1. Institucija određuje vrijednost izloženosti izvedenih instrumenata navedenih u Prilogu II. u skladu s ovim poglavljem.
2. Institucija može odrediti vrijednost izloženosti repo transakcija, transakcija pozajmljivanja vrijednosnih papira ili robe drugoj ugovornoj strani ili od druge ugovorne strane, transakcija s dugim rokom namire i maržnih kredita u skladu s ovim poglavljem, umjesto u skladu s poglavljem 4.
Članak 272.
Definicije
Za potrebe ovog poglavlja i glave VI. ovog dijela, primjenjuju se sljedeće definicije:
Opći pojmovi
(1)
„kreditni rizik druge ugovorne strane” ili „CCR” znači rizik da bi druga ugovorna strana u transakciji mogla doći u status neispunjavanja obveza prije konačne namire novčanih tokova transakcije;
Vrste transakcija
(2)
„transakcija s dugim rokom namire” znači transakcija u kojoj se jedna ugovorna strana obvezuje isporučiti vrijednosni papir, robu ili stranu valutu u zamjenu za novčana sredstva, druge financijske instrumente ili robu, ili obratno, na datum namire ili isporuke koji je određen u ugovoru, a kasniji je od tržišnog standarda za tu određenu vrstu transakcije, ili pet radnih dana nakon datuma ugovaranja transakcije, ovisno o tome koji je datum raniji;
(3)
„maržni krediti” znači transakcije u kojima institucija odobrava kredit za kupnju, prodaju, držanje vrijednosnih papira ili trgovanje njima. Maržni krediti ne uključuju druge vrste kredita osigurane kolateralom u obliku vrijednosnih papira;
Skup za netiranje, skup za zaštitu i pojmovi povezani s njima
(4)
„skup za netiranje” znači grupa transakcija između institucije i iste druge ugovorne strane koja je predmet pravno provedivog dvostranog sporazuma o netiranju koji se priznaje u skladu s odjeljkom 7. i poglavljem 4.;
Svaka transakcija koja nije predmet pravno provedivog dvostranog sporazuma o netiranju koji se priznaje u skladu s odjeljkom 7. tretira se kao zaseban skup za netiranje za potrebe ovog poglavlja;
U skladu s internim modelom iz odjeljka 6., svi skupovi za netiranje s istom drugom ugovornom stranom mogu se tretirati kao jedan skup za netiranje ako se negativnim simuliranim tržišnim vrijednostima pojedinih skupova za netiranje dodjeli vrijednost 0 pri procjeni očekivane izloženosti (dalje u tekstu „EE”);
(5)
„rizična pozicija” znači iznos dodijeljen pojedinoj transakciji u skladu sa standardiziranom metodom iz odjeljka 5. po unaprijed određenom algoritmu;
(6)
„skup za zaštitu” znači grupa rizičnih pozicija koje proizlaze iz transakcija unutar jednog skupa za netiranje za koje je pri određivanju vrijednosti izloženosti u skladu sa standardiziranom metodom iz odjeljka 5. relevantno samo njihovo stanje;
(7)
„ugovor o marži” znači ugovor ili odredbe ugovora prema kojima je jedna ugovorna strana obvezna dostaviti kolateral drugoj ugovornoj strani kada izloženost druge ugovorne strane prema toj ugovornoj strani prijeđe određenu razinu;
(8)
„prag marže” znači najveći iznos izloženosti prema jednoj ugovornoj strani do kojeg druga ugovorna strana nema pravo zatražiti kolateral;
(9)
„razdoblje marže za rizik” znači razdoblje od posljednje razmjene kolaterala koji pokriva skup za netiranje transakcija s drugom ugovornom stranom sa statusom neispunjavanja obveza do trenutka kad su transakcije zaključene i kad je ponovno uspostavljena zaštita tržišnog rizika koji iz toga proizlazi;
(10)
„efektivno dospijeće” za skup za netiranje s dospijećem dužim od godine dana prema metodi internog modela znači omjer između zbroja očekivanih izloženosti za razdoblje trajanja transakcija u skupu za netiranje, diskontiranog nerizičnom stopom prinosa, i zbroja očekivanih izloženosti tijekom jedne godine u skupu za netiranje, diskontiranog nerizičnom stopom;
To efektivno dospijeće može se prilagoditi tako da odražava rizik obnavljanja zamjenom očekivane izloženosti efektivnom očekivanom izloženosti za razdoblja procjene kraća od godinu dana;
(11)
„netiranje između različitih kategorija proizvoda” znači uključivanje transakcija s različitim kategorijama proizvoda u isti skup za netiranje u skladu s pravilima za netiranje između različitih kategorija proizvoda navedenih u ovom poglavlju;
(12)
„sadašnja tržišna vrijednost” (dalje u tekstu „CMV”) za potrebe odjeljka 5., odnosi se na neto tržišnu vrijednost portfelja transakcija unutar skupa za netiranje, pri čemu se za potrebe izračuna CMV-a uzimaju pozitivne i negativne tržišne vrijednosti;
Distribucije
(13)
„distribucija tržišnih vrijednosti” znači procjena distribucije vjerojatnosti neto tržišnih vrijednosti transakcija u skupu za netiranje za neki datum u budućnosti (razdoblje procjene) koja se temelji na ostvarenim tržišnim vrijednostima navedenih transakcija na datum procjene;
(14)
„distribucija izloženosti” znači procjena distribucije vjerojatnosti tržišnih vrijednosti tako da se za predviđene negativne neto tržišne vrijednosti uzima vrijednost jednaka nuli;
(15)
„distribucija neutralna s obzirom na rizik” znači distribucija tržišnih vrijednosti ili izloženosti u nekom budućem razdoblju izračunata upotrebom pretpostavljenih vrijednosti tržišnih čimbenika, primjerice pretpostavljenih volatilnosti;
(16)
„stvarna distribucija” znači distribucija tržišnih vrijednosti ili izloženosti u nekom budućem razdoblju izračunata upotrebom povijesnih ili realiziranih vrijednosti, primjerice volatilnosti izračunate na temelju povijesnih promjena cijena ili stopa;
Mjere i prilagodbe izloženosti
(17)
„sadašnja izloženost” znači veći iznos između nule i tržišne vrijednosti transakcije ili portfelja transakcija u skupu za netiranje s drugom ugovornom stranom koji bi predstavljao gubitak u slučaju da druga ugovorna strana dođe u status neispunjavanja obveza, pod pretpostavkom da se u slučaju insolventnosti ili likvidacije vrijednost tih transakcija ne može namiriti;
(18)
„vršna izloženost” znači visoki percentil distribucije izloženosti na određeni datum u budućnosti prije datuma dospijeća transakcije u skupu za netiranje s najdužim rokom do dospijeća;
(19)
„očekivana izloženost” (dalje u tekstu „EE”) znači prosjek distribucije izloženosti na određeni datum u budućnosti prije datuma dospijeća transakcije u skupu za netiranje s najdužim rokom do dospijeća;
(20)
„efektivna očekivana izloženost na određeni datum” (dalje u tekstu „efektivni EE”) znači najveća očekivana izloženost na taj datum ili bilo koji prethodni datum. Alternativno, može se definirati za određeni datum kao očekivana izloženost na taj datum ili efektivna očekivana izloženost na bilo koji prethodni datum, ovisno o tome što je veće;
(21)
„očekivana pozitivna izloženost” (dalje u tekstu „EPE”) znači ponderirani prosjek očekivanih izloženosti u određenom razdoblju, pri čemu ponderi predstavljaju udio pojedine očekivane izloženosti u cijelom tom razdoblju;
Za potrebe izračuna kapitalnog zahtjeva, institucije se koriste prosjekom tijekom prve godine ili, ako svi ugovori u skupu za netiranje imaju rok do dospijeća kraći od godine dana, tijekom razdoblja dok ne dospije ugovor s najdužim dospijećem u skupu za netiranje.
(22)
„efektivna očekivana pozitivna izloženost” (dalje u tekstu „efektivni EPE”) znači ponderirani prosjek efektivnih očekivanih izloženosti tijekom prve godine skupa za netiranje ili, ako svi ugovori u skupu za netiranje imaju rok do dospijeća kraći od godine dana, tijekom razdoblja do dospijeća ugovora u skupu za netiranje s najdužim dospijećem, pri čemu ponderi predstavljaju udio pojedine očekivane izloženosti u cijelom vremenskom intervalu;
Rizici povezani s kreditnim rizikom druge ugovorne strane
(23)
„rizik obnavljanja” znači iznos za koji je vrijednost EPE-a podcijenjena, uz pretpostavku da će se buduće transakcije s drugom ugovornom stranom kontinuirano obavljati;
Dodatna izloženost koja proizlazi iz takvih budućih transakcija nije uključena u izračun EPE-a;
(24)
„druga ugovorna strana” za potrebe odjeljka 7. znači bilo koja pravna ili fizička osoba koja sklapa sporazum o netiranju i koja ima poslovnu sposobnost za sklapanje tog ugovora;
(25)
„sporazum o netiranju između različitih kategorija proizvoda” znači dvostrani ugovor između institucije i druge ugovorne strane iz kojeg proizlazi jedna pravna obveza (utemeljena na netiranju obuhvaćenih transakcija) koja obuhvaća sve uključene dvostrane standardizirane sporazume i transakcije koje se odnose na različite kategorije proizvoda uključene u ugovor;
Za potrebe ove definicije „različite kategorije proizvoda” znači:
(a)
repo transakcije, transakcije pozajmljivanja vrijednosnih papira ili robe drugoj ugovornoj strani ili od druge ugovorne strane;
(b)
maržni krediti;
(c)
ugovori navedeni u Prilogu II.;
(26)
„novčana strana transakcije” znači plaćanje koje je dogovoreno u transakciji OTC izvedenicom s linearnim profilom rizičnosti kojom je propisana razmjena financijskog instrumenta za plaćanje.
U slučaju transakcija kojima je propisano plaćanje za plaćanje, te dvije novčane strane transakcije sastoje se od ugovorenih bruto plaćanja, zajedno sa zamišljenim iznosom transakcije.
Odjeljak 2.
Metode za izračun iznosa izloženosti
Članak 273.
Metode za izračun vrijednosti izloženosti
1. Institucije određuju vrijednost izloženosti za ugovore navedene u Prilogu II. na temelju jedne od metoda navedenih u odjeljcima od 3. do 6. u skladu s ovim člankom.
Institucija koja ne ispunjava uvjete za tretman iz članka 94. ne smije primjenjivati metodu navedenu u odjeljku 4. Pri određivanju vrijednosti izloženosti ugovora navedenih u Prilogu II. točki 3. institucija ne smije primjenjivati metodu navedenu u odjeljku 4. Institucije se mogu unutar skupine na trajnoj osnovi koristiti kombinacijom metoda navedenih u odjeljcima od 3. do 6. Jedna institucija se ne smije na trajnoj osnovi koristiti kombinacijom metoda navedenih u odjeljcima od 3. do 6., ali odobrava joj se korištenje kombinacije metoda navedenih u odjeljcima od 3. do 5. ako se jednom od tih metoda koristi za slučajeve navedene u članku 282. stavku 6.
2. Uz odobrenje nadležnih tijela u skladu s člankom 283. stavcima 1. i 2., primjenom metode internog modela navedene u odjeljku 6. institucija može odrediti vrijednost izloženosti za sljedeće stavke:
(a)
ugovore navedene u Prilogu II.;
(b)
repo transakcije;
(c)
transakcije pozajmljivanja vrijednosnih papira ili robe drugoj ugovornoj strani ili od druge ugovorne strane;
(d)
maržne kredite;
(e)
transakcije s dugim rokom namire.
3. Ako institucija kupi zaštitu kreditnom izvedenicom od izloženosti u knjizi pozicija kojima se ne trguje ili od izloženosti riziku druge ugovorne strane, može izračunavati kapitalni zahtjev za zaštićenu izloženost u skladu s jednim od sljedećega:
(a)
člancima od 233. do 236.;
(b)
u skladu s člankom 153. stavkom 3. ili člankom 183., ako je izdano odobrenje u skladu s člankom 143.
Vrijednost izloženosti za kreditni rizik druge ugovorne strane za te kreditne izvedenice jest nula, osim ako institucija primjenjuje pristup ii. iz članka 299. stavka 2. točke (h) podtočke ii.
4. Iznimno od stavka 3., institucija može odlučiti da dosljedno uključuje u izračun kapitalnih zahtjeva za kreditni rizik druge ugovorne strane sve kreditne izvedenice koje nisu uključene u knjigu trgovanja i koje su kupljene kao zaštita od izloženosti u knjizi pozicija kojima se ne trguje ili od izloženosti kreditnom riziku druge ugovorne strane, ako se kreditna zaštita priznaje u skladu s ovom Uredbom.
5. Ako institucija prodaje ugovore o razmjeni na osnovi nastanka statusa neispunjavanja obveza i ako ih tretira kao kreditnu zaštitu koju pruža te ako se za te ugovore izračunava kapitalni zahtjev za kreditni rizik odnosnog instrumenta za cijeli zamišljeni iznos, njihova vrijednost izloženosti za potrebe kreditnog rizika druge ugovorne strane u knjizi pozicija kojima se ne trguje jednaka je nuli.
6. Prema svim metodama navedenima u odjeljcima od 3. do 6., vrijednost izloženosti prema određenoj drugoj ugovornoj strani jednaka je zbroju vrijednosti izloženosti izračunatih po svakom skupu za netiranje za tu drugu ugovornu stranu.
Za određenu drugu ugovornu stranu vrijednost izloženosti za određeni skup za netiranje OTC izvedenih instrumenata navedenih u Prilogu II. izračunata u skladu s ovim poglavljem jest veći iznos između nule i razlike između zbroja vrijednosti izloženosti svih skupova za netiranje s tom drugom ugovornom stranom i zbroja iznosa prilagodbe kreditnom vrednovanju za tu drugu ugovornu stranu koji institucija priznaje kao nastalo smanjenje vrijednosti. Prilagodbe kreditnom vrednovanju izračunavaju se ne uzimajući u obzir bilo koji prijeboj dugovne strane vrijednosnog usklađivanja koji se pripisuje vlastitom kreditnom riziku društva koji je već isključen iz regulatornoga kapitala u skladu s člankom 33. stavkom 1. točkom (c).
7. Institucije su dužne odrediti vrijednost izloženosti za izloženosti koje proizlaze iz transakcija s dugim rokom namire primjenom bilo koje od metoda navedenih u odjeljcima od 3. do 6., bez obzira na to koju su metodu odabrale za OTC izvedene instrumente i repo transakcije, transakcije pozajmljivanja vrijednosnih papira ili robe drugoj ugovornoj strani ili od druge ugovorne strane te maržne kredite. Pri izračunu kapitalnih zahtjeva za transakcije s dugim rokom namire, institucija koja primjenjuje pristup iz poglavlja 3. može kontinuirano dodjeljivati pondere rizika u skladu s pristupom iz poglavlja 2. i bez obzira na značajnost takvih pozicija.
8. Za metode navedene u odjeljcima 3. i 4. institucija donosi dosljednu metodologiju za određivanje zamišljenog iznosa za različite vrste proizvoda i osigurava da je zamišljeni iznos koji se uključuje u izračun odgovarajuća mjera rizika koji proizlazi iz ugovora. Ako je ugovorom predviđena multiplikacija novčanih tokova, institucija usklađuje zamišljeni iznos kako bi uzela u obzir učinke multiplikacije na rizičnu strukturu tog ugovora.
Za metode navedene u odjeljcima od 3. do 6. institucije tretiraju transakcije u kojima je utvrđen specifičan povratni rizik u skladu s člankom 291. stavcima 2., 4., 5. i 6., prema potrebi.
Odjeljak 3.
Metoda tržišne vrijednosti
Članak 274.
Metoda tržišne vrijednosti
1. Radi određivanja sadašnjeg troška zamjene za sve ugovore s pozitivnom vrijednošću, institucije sadašnje tržišne vrijednosti povezuju s ugovorima.
2. Radi određivanja potencijalne buduće kreditne izloženosti, institucije zamišljene iznose ili odnosne vrijednosti, prema potrebi, množe s odgovarajućim postotkom iz tablice 1. i u skladu sa sljedećim načelima:
(a)
ugovore koji se ne mogu rasporediti u jednu od pet kategorija iz tablice 1. institucije tretiraju kao ugovore koji se odnose na robu koja nije plemeniti metal;
(b)
za ugovore s višestrukim razmjenama glavnice postoci se množe s brojem preostalih plaćanja u skladu s odredbama ugovora;
(c)
za ugovore koji su strukturirani tako da se preostale izloženosti podmiruju na unaprijed utvrđene datume plaćanja i čije se odredbe uvijek ponovno utvrđuju tako da je tržišna vrijednost ugovora na te unaprijed utvrđene datume jednaka nuli, preostali rok do dospijeća jednak je roku do prvoga sljedećeg datuma utvrđivanja uvjeta. U slučaju ugovora vezanih uz kamatnu stopu koji zadovoljavaju navedene uvjete i imaju preostali rok do dospijeća dulji od godine dana, primjenjuje se postotak koji nije manji od 0,5 %.
Tablica 1.
Preostali rok do dospijeća
Ugovori vezani uz kamatnu stopu
Ugovori koji se odnose na valute i zlato
Ugovori koji se odnose na vlasničke instrumente
Ugovori koji se odnose na plemenite metale, osim zlata
Ugovori koji se odnose na robu koja nije plemeniti metal
1 godina ili kraći
0 %
1 %
6 %
7 %
10 %
od 1 do 5 godina
0,5 %
5 %
8 %
7 %
12 %
duži od 5 godina
1,5 %
7,5 %
10 %
8 %
15 %
3. Za ugovore iz Priloga II. točke 3. koji se odnose na robu koja nije zlato institucija može, umjesto postotaka iz tablice 1., primijeniti postotke iz tablice 2., pod uvjetom da za te ugovore primjenjuje prošireni pristup ljestvice dospijeća iz članka 361.
Tablica 2.
Preostali rok do dospijeća
Plemeniti metali
(osim zlata)
Obični metali
Poljoprivredni proizvodi
Ostalo, uključujući energente
1 godina ili kraći
2 %
2,5 %
3 %
4 %
od 1 do 5 godina
5 %
4 %
5 %
6 %
duži od 5 godina
7,5 %
8 %
9 %
10 %
4. Vrijednost izloženosti jest zbroj sadašnjeg troška zamjene i potencijalne buduće kreditne izloženosti.
Odjeljak 4.
Metoda originalne izloženosti
Članak 275.
Metoda originalne izloženosti
1. Vrijednost izloženosti jest umnožak zamišljenog iznosa svakog instrumenta i postotka iz tablice 3.
Tablica 3.
Izvorni rok dospijeća
Ugovori vezani uz kamatnu stopu
Ugovori koji se odnose na valute i zlato
1 godina ili kraći
0,5 %
2 %
Od 1 do 2 godine
1 %
5 %
Dodatak za svaku sljedeću godinu
1 %
3 %
2. Pri izračunu vrijednosti izloženosti ugovora vezanih uz kamatnu stopu institucija može primjenjivati izvorni rok dospijeća ili preostali rok do dospijeća.
Odjeljak 5.
Standardizirana metoda
Članak 276.
Standardizirana metoda
1. Institucije mogu upotrebljavati standardiziranu metodu (dalje u tekstu „SM”) samo za izračun vrijednosti izloženosti OTC izvedenica i transakcija s dugim rokom namire.
2. Kod primjene SM-a institucije izračunavaju vrijednost izloženosti zasebno za svaki skup za netiranje, nakon uključenoga kolaterala, na način kako slijedi:
pri čemu je:
CMV= sadašnja tržišna vrijednost portfelja transakcija unutar skupa za netiranje s drugom ugovornom stranom, prije smanjenja za iznos kolaterala, pri čemu je:
pri čemu je:
CMVi= sadašnja tržišna vrijednost transakcije i;
CMC= sadašnja tržišna vrijednost kolaterala dodijeljenog skupu za netiranje, pri čemu je:
pri čemu je:
CMCl= sadašnja tržišna vrijednost kolaterala l;
i= indeks transakcije;
l= indeks kolaterala;
j= indeks kategorije skupa za zaštitu;
U tom slučaju skupovi za zaštitu odgovaraju faktorima rizika za koje se rizične pozicije sa suprotnim predznakom mogu prebiti kako bi se dobila neto rizična pozicija na kojoj se temelji mjera izloženosti.
RPTij= rizična pozicija koja proizlazi iz transakcije i koja odgovara skupu za zaštitu j;
RPClj= rizična pozicija koja proizlazi iz kolaterala l koji odgovara skupu za zaštitu j;
CCRMj= multiplikator kreditnog rizika druge ugovorne strane naveden u tablici 5. koji odgovara skupu za zaštitu j;
β= 1.4.
3. Za potrebe izračuna u skladu sa stavkom 2.:
(a)
priznati kolateral primljen od druge ugovorne strane ima pozitivan predznak, dok kolateral dan drugoj ugovornoj strani ima negativan predznak;
(b)
za SM se upotrebljava samo kolateral koji se priznaje u skladu s člankom 197., člankom 198. i člankom 299. stavkom 2. točkom (d);
(c)
institucija može zanemariti kamatni rizik koji proizlazi iz novčanih strana transakcije s preostalim rokom do dospijeća kraćim od jedne godine;
(d)
transakcije koje imaju dvije novčane strane nominirane u istoj valuti institucija može tretirati kao jedinstvenu agregiranu transakciju. Na agregiranu transakciju primjenjuje se isti tretman kao i u slučaju novčanih strana transakcije.
Članak 277.
Transakcije s linearnim profilom rizičnosti
1. Institucije raspoređuju transakcije s linearnim profilom rizičnosti u rizične pozicije u skladu sa sljedećim odredbama:
(a)
transakcije s linearnim profilom rizičnosti koje se odnose na vlasničke instrumente (uključujući dioničke indekse), zlato, druge plemenite metale ili drugu robu raspoređuju se u rizičnu poziciju u odnosnom vlasničkom instrumentu (ili dioničkom indeksu) ili robi i u poziciju osjetljivu na kamatni rizik novčane strane transakcije;
(b)
transakcije s linearnim profilom rizičnosti koje se odnose na dužnički instrument raspoređuju se u poziciju osjetljivu na kamatni rizik u tom dužničkom instrumentu i poziciju osjetljivu na kamatni rizik novčane strane transakcije;
(c)
transakcije s linearnim profilom rizičnosti kojima je propisano plaćanje za plaćanje, uključujući valutne forvarde, raspoređuju se u poziciju osjetljivu na kamatni rizik za svaku novčanu stranu transakcije.
Ako su u transakciji navedenoj u točki (a), (b) ili (c) novčana strana transakcije ili odnosni dužnički instrument nominirani u stranoj valuti, ta novčana strana transakcije ili odnosni instrument raspoređuju se i u rizičnu poziciju u toj stranoj valuti.
2. Za potrebe stavka 1. veličina rizične pozicije koja proizlazi iz transakcije s linearnim profilom rizičnosti jednaka je efektivnoj zamišljenoj vrijednosti (umnošku tržišne cijene i količine) odnosnog financijskog instrumenta ili robe, koja je pretvorena u domaću valutu institucije množenjem s odgovarajućim tečajem, osim u slučaju dužničkih instrumenata.
3. Za dužničke instrumente i novčane strane transakcije, veličina rizične pozicije jednaka je umnošku efektivne zamišljene vrijednosti preostalih bruto iznosa plaćanja (uključujući zamišljeni iznos), pretvorene u valutu matične države članice, i modificiranog trajanja dužničkog instrumenta ili novčane strane transakcije, ovisno o slučaju.
4. Veličina rizične pozicije ugovora o razmjeni na osnovi nastanka statusa neispunjavanja obveza jednaka je umnošku zamišljene vrijednosti referentnog dužničkog instrumenta i preostalog roka do dospijeća ugovora o razmjeni na osnovi nastanka statusa neispunjenja obveza.
Članak 278.
Transakcije s nelinearnim profilom rizičnosti
1. Institucije određuju veličinu rizičnih pozicija za transakcije s nelinearnim profilom rizičnosti u skladu sa sljedećim stavcima.
2. Veličina rizične pozicije za OTC izvedenice s nelinearnim profilom rizičnosti, uključujući opcije i opcije na ugovor o razmjeni, kod kojih odnosni instrument nije dužnički instrument ni novčana strana transakcije, jednaka je delta-ekvivalentu efektivne zamišljene vrijednosti odnosnog financijskog instrumenta transakcije u skladu s člankom 280. stavkom 1.
3. Veličina rizične pozicije za OTC izvedenice s nelinearnim profilom rizičnosti, uključujući opcije i opcije na ugovor o razmjeni, kod kojih je odnosni instrument dužnički instrument ili novčana strana transakcije, jednaka je umnošku delta-ekvivalenta efektivne zamišljene vrijednosti odnosnog financijskog instrumenta ili novčane strane transakcije i modificiranog trajanja dužničkog instrumenta ili novčane strane transakcije, ovisno o slučaju.
Članak 279.
Tretman kolaterala
Za potrebe određivanja rizične pozicije institucije tretiraju kolateral na sljedeći način:
(a)
kolateral koji su primile od druge ugovorne strane tretira se kao obveza prema drugoj ugovornoj strani na temelju ugovora o izvedenici (kratka pozicija) koja dospijeva na dan određivanja pozicije;
(b)
kolateral koji su dale drugoj ugovornoj strani tretira se kao potraživanje od druge ugovorne strane (duga pozicija) koje dospijeva na dan određivanja pozicije.
Članak 280.
Izračun rizičnih pozicija
1. Institucija određuje veličinu i predznak rizične pozicije na sljedeći način:
(a)
za sve instrumente, osim dužničkih instrumenata:
i.
kao efektivnu zamišljenu vrijednost, u slučaju transakcije s linearnim profilom rizičnosti;
ii.
kao delta-ekvivalent zamišljene vrijednosti,
, u slučaju transakcija s nelinearnim profilom rizičnosti,pri čemu je:
Pref
=
cijena odnosnog instrumenta izražena u referentnoj valuti;
V
=
vrijednost financijskog instrumenta (u slučaju opcija to je cijena opcije);
p
=
cijena odnosnog instrumenta izražena u istoj valuti kao i V;
(b)
za dužničke instrumente i novčane strane svih transakcija:
i.
kao umnožak efektivne zamišljene vrijednosti i modificiranog trajanja, u slučaju transakcija s linearnim profilom rizičnosti;
ii.
kao umnožak delta-ekvivalenta zamišljene vrijednosti i modificiranog trajanja,
, u slučaju transakcija s nelinearnim profilom rizičnostipri čemu je:
V
=
vrijednost financijskog instrumenta (u slučaju opcija to je cijena opcije);
r
=
razina kamatne stope.
Ako je V nominiran u valuti različitoj od referentne valute, vrijednost izvedenice pretvara se u referentnu valutu množenjem s odgovarajućim tečajem.
2. Institucije rizične pozicije raspoređuju u skupove za zaštitu. Apsolutna vrijednost zbroja proizašlih rizičnih pozicija izračunava se za svaki pojedini skup za zaštitu. Neto rizična pozicija rezultat je tog izračuna, a izračunava se za potrebe članka 276. stavka 2. na sljedeći način:
Članak 281.
Pozicije osjetljive na kamatni rizik
1. Radi izračuna pozicije osjetljive na kamatni rizik, institucije primjenjuju sljedeće odredbe.
2. Pozicije osjetljive na kamatni rizik koje proizlaze iz:
(a)
novčanih depozita primljenih kao kolateral od druge ugovorne strane;
(b)
novčanih strana transakcije;
(c)
odnosnih dužničkih instrumenata,
pri čemu se u svakom od tih slučajeva, u skladu s tablicom 1. iz članka 336. primjenjuje kapitalni zahtjev od najviše 1,60 %, institucije raspoređuju u jedan od šest skupova za zaštitu po svakoj valuti u skladu s tablicom 4.
Tablica 4.
Kamatna stopa izvedena iz kamatne stope državnih obveznica
Kamatna stopa koja nije izvedena iz kamatne stope državnih obveznica
Dospijeće
1 godina
1 godina
1≤ 5 godina
1 ≤ 5 godina
5 godine
5 godine
3. Za pozicije osjetljive na kamatni rizik proizašle iz odnosnoga dužničkog instrumenta ili novčane strane transakcije čija je kamatna stopa vezana uz referentnu kamatnu stopu koja predstavlja opću tržišnu razinu kamatnih stopa, preostali rok do dospijeća jest razdoblje do sljedeće promjene kamatne stope. U svim ostalim slučajevima to je preostali rok do dospijeća odnosnoga dužničkog instrumenta ili, u slučaju novčane strane transakcije, preostali rok do dospijeća transakcije.
Članak 282.
Skupovi za zaštitu
1. Institucije uspostavljaju skupove za zaštitu u skladu sa stavcima od 2. do 5.
2. Jedan skup za zaštitu mora postojati za svakog izdavatelja referentnog dužničkog instrumenta koji je osnova za ugovor o razmjeni na osnovi nastanka statusa neispunjavanja obveza.
Ugovori o razmjeni na osnovi n-tog nastanka statusa neispunjavanja obveza tretiraju se kako slijedi:
(a)
veličina rizične pozicije u pojedinom referentnom dužničkom instrumentu iz košarice na koju se odnosi ugovor o razmjeni na osnovi n-tog nastanka statusa neispunjavanja obveza jednaka je umnošku efektivne zamišljene vrijednosti referentnog dužničkog instrumenta i modificiranog trajanja izvedenice na osnovi n-tog nastanka statusa neispunjavanja obveza s obzirom na promjenu kreditnog raspona referentnog dužničkog instrumenta;
(b)
jedan skup za zaštitu mora postojati za svaki referentni dužnički instrument iz košarice na koju se odnosi određeni ugovor o razmjeni na osnovi n-tog nastanka statusa neispunjavanja obveza. Rizične pozicije iz različitih ugovora o razmjeni na osnovi n-tog nastanka statusa neispunjavanja obveza ne smiju se uključiti u isti skup za zaštitu;
(c)
multiplikator CCR-a koji se primjenjuje na svaki skup za zaštitu oblikovan za jedan od referentnih dužničkih instrumenata izvedenice na osnovi n-tog nastanka statusa neispunjavanja obveza jednak je:
i.
0,3 % za referentni dužnički instrument koji ima kreditnu procjenu priznatog VIPKR-a koja odgovara stupnju kreditne kvalitete od 1 do 3;
ii.
0,6 % za druge dužničke instrumente.
3. Pozicije osjetljive na kamatni rizik koje proizlaze iz:
(a)
novčanih depozita danih u obliku kolaterala drugoj ugovornoj strani kad ta druga ugovorna strana nema neplaćenih dužničkih obveza s niskim specifičnim rizikom;
(b)
odnosnih dužničkih instrumenata, na koje se, u skladu s tablicom 1. članka 336., primjenjuje kapitalni zahtjev veći od 1,60 %.
Postoji jedan skup za zaštitu za svakog izdavatelja.
Kad novčana strana transakcije oponaša takav dužnički instrument, također mora postojati jedan skup za zaštitu za svakog izdavatelja referentnog dužničkog instrumenta.
Institucija može u isti skup za zaštitu rasporediti rizične pozicije proizašle iz dužničkih instrumenata određenog izdavatelja ili referentnih dužničkih instrumenata istog izdavatelja koje oponašaju novčane strane transakcije ili koje su osnova za ugovor o razmjeni na osnovi nastanka statusa neispunjavanja obveza.
4. Odnosni financijski instrumenti koji nisu dužnički instrumenti raspoređuju se u iste skupove za zaštitu samo ako su istovjetni ili slični. U svim drugim slučajevima raspoređuju se u zasebne skupove za zaštitu.
Za potrebe ovog stavka institucije utvrđuju jesu li odnosni instrumenti slični u skladu sa sljedećim načelima:
(a)
za vlasničke instrumente odnosni su instrumenti slični ako ih je izdao isti izdavatelj. Dionički indeks tretira se kao zasebni izdavatelj;
(b)
za plemenite metale odnosni su instrumenti slični ako se odnose na isti metal. Indeks plemenitih metala tretira se kao zasebni plemeniti metal;
(c)
za električnu energiju odnosni su instrumenti slični ako se prava i obveze isporuke odnose na iste intervale najviše ili najmanje upotrebe unutar bilo kojeg 24-satnog razdoblja;
(d)
za robu odnosni su instrumenti slični ako se odnose na istu robu. Robni indeks tretira se kao zasebna roba.
5. Multiplikatori kreditnog rizika druge ugovorne strane (dalje u tekstu „CCRM”) za različite kategorije skupova za zaštitu navedeni su u sljedećoj tablici:
Tablica 5.
Kategorije skupova za zaštitu
CCRM
1.
Kamatne stope
0,2 %
2.
Kamatne stope za rizične pozicije proizašle iz referentnog dužničkog instrumenta koji je osnova za ugovor o razmjeni na osnovi nastanka statusa neispunjavanja obveza kojemu se dodjeljuje kapitalni zahtjev, u skladu s tablicom 1. iz glave IV. poglavlja 2., od najviše 1,6 %
0,3 %
3.
Kamatne stope za rizične pozicije proizašle iz dužničkog instrumenta ili referentnog dužničkog instrumenta kojemu se dodjeljuje kapitalni zahtjev, u skladu s tablicom 1. iz glave IV. poglavlja 2., od najmanje 1,6 %
0,6 %
4.
Valutni tečajevi
2,5 %
5.
Električna energija
4 %
6.
Zlato
5 %
7.
Vlasnički instrumenti
7 %
8.
Plemeniti metali (isključujući zlato)
8,5 %
9.
Ostala roba (isključujući plemenite metale i električnu energiju)
10 %
10.
Odnosni instrumenti OTC izvedenica koji se ne mogu razvrstati ni u jednu od navedenih kategorija
10 %
Odnosni instrumenti OTC izvedenica iz tablice 5. iz točke 10. raspoređuju se u zasebne skupove za zaštitu za svaku kategoriju odnosnih instrumenata.
6. Za transakcije s nelinearnim profilom rizičnosti, novčane strane transakcije ili transakcije koje se odnose na dužnički instrument, a za koje institucija ne može odrediti deltu ili modificirano trajanje pomoću modela, ovisno o slučaju, pomoću modela koji je nadležno tijelo odobrilo za potrebe određivanja kapitalnih zahtjeva za tržišni rizik, nadležno tijelo konzervativno određuje veličinu rizičnih pozicija i CCRMj koji treba primijeniti ili od institucije zahtijeva da primijeni metodu iz odjeljka 3. Netiranje se ne priznaje (odnosno, vrijednost izloženosti određuje se kao da postoji skup za netiranje koji obuhvaća samo pojedinu transakciju).
7. Institucija je dužna imati interne postupke koji će, prije uključivanja transakcije u skup za zaštitu, omogućiti da se provjeri je li transakcija obuhvaćena pravno provedivim sporazumom o netiranju koji ispunjava uvjete iz odjeljka 7.
8. Institucija koja upotrebljava kolateral za potrebe smanjenja kreditnog rizika druge ugovorne strane dužna je imati interne postupke koji će, prije priznavanja učinaka kolaterala u njezinim izračunima, omogućiti da se provjeri ispunjava li kolateral standarde pravne sigurnosti u skladu s poglavljem 4.
Odjeljak 6.
Metoda internog modela
Članak 283.
Odobrenje za primjenu metode internog modela
1. Pod uvjetom da su uvjerena da institucija ispunjava zahtjev iz stavka 2., nadležna tijela daju toj instituciji odobrenje za primjenu metode internog modela (IMM) za izračun vrijednosti izloženosti po bilo kojoj od sljedećih transakcija:
(a)
transakcije iz članka 273. stavka 2. točke (a);
(b)
transakcije iz članka 273. stavka 2. točaka (b), (c) i (d);
(c)
transakcije iz članka 273. stavka 2. točaka od (a) do (d).
Ako je institucija dobila odobrenje za primjenu IMM-a za izračun vrijednosti izloženosti po bilo kojoj od transakcija iz točaka od (a) do (c) prvog podstavka, može primjenjivati IMM i za transakcije iz članka 273. stavka 2. točke (e).
Neovisno o članku 273. stavku 1. trećem podstavku, institucija može odlučiti da ne primjenjuje tu metodu na izloženosti koje nisu značajne ni po visini ni po riziku. U tom slučaju institucija na te izloženosti primjenjuje jednu od metoda iz odjeljaka od 3. do 5. ako su ispunjeni odgovarajući zahtjevi za svaki pristup.
2. Nadležna tijela daju instituciji odobrenje za primjenu IMM-a za izračune iz stavka 1. samo ako je institucija dokazala da ispunjava zahtjeve iz ovog odjeljka i ako su nadležna tijela provjerila da su sustavi institucije za upravljanje kreditnim rizikom druge ugovorne strane pouzdani i primjereno provedeni.
3. Nadležna tijela mogu instituciji dati odobrenje da u ograničenom razdoblju postupno uvede IMM za različite vrste transakcija. Tijekom razdoblja postupnog uvođenja modela institucije mogu primjenjivati metode iz odjeljka 3. ili odjeljka 5. za one transakcije za koje ne primjenjuju IMM.
4. Za sve transakcije s OTC izvedenicama i transakcije s dugim rokom namire za koje institucija nije dobila odobrenje iz stavka 1. za primjenu IMM-a, institucija primjenjuje metode iz odjeljka 3. ili odjeljka 5.
Te se metode unutar grupe mogu trajno primjenjivati u kombinaciji. Unutar institucije te se metode mogu primjenjivati u kombinaciji samo ako se jedna od tih metoda primjenjuje u slučajevima iz članka 282. stavka 6.
5. Institucija koja je u skladu sa stavkom 1. dobila odobrenje za primjenu IMM-a ne smije se vratiti na primjenu metoda iz odjeljka 3. ili odjeljka 5., osim ako joj to odobri nadležno tijelo. Nadležna tijela daju takvo odobrenje samo ako institucija dokaže da ima opravdane razloge.
6. Ako institucija prestane ispunjavati zahtjeve iz ovog odjeljka, dužna je o tome obavijestiti nadležno tijelo i poduzeti jedno od sljedećeg:
(a)
nadležnom tijelu dostaviti plan za pravodobno ponovno usklađivanje s tim zahtjevima;
(b)
nadležnom tijelu dokazati da učinci neispunjavanja zahtjeva nisu značajni.
Članak 284.
Vrijednost izloženosti
1. Ako je institucija dobila odobrenje u skladu s člankom 283. stavkom 1. da primjenjuje IMM za izračunavanje vrijednosti izloženosti pojedinih ili svih transakcija iz tog stavka, određuje te vrijednosti izloženosti na razini skupa za netiranje.
Model koji institucija primjenjuje za te potrebe mora:
(a)
točno definirati predviđenu distribuciju za promjene tržišne vrijednosti pojedinog skupa za netiranje koje proizlaze iz skupnih promjena relevantnih tržišnih varijabli, kao što su kamatne stope i tečajevi stranih valuta;
(b)
izračunavati vrijednost izloženosti za skup za netiranje na svaki od budućih datuma na osnovi skupnih promjena tržišnih varijabli.
2. Kako bi model obuhvatio učinke pokrivenosti maržom, model vrijednosti kolaterala mora ispunjavati kvantitativne i kvalitativne zahtjeve te zahtjeve u smislu podataka za IMM u skladu s ovim odjeljkom, a institucija može u svoje predviđene distribucije za promjene tržišne vrijednosti pojedinog skupa za netiranje uključiti samo priznati financijski kolateral utvrđen u članku 197., članku 198. i članku 299. stavku 2. točkama (c) i (d).
3. Kapitalni zahtjev za kreditni rizik druge ugovorne strane u odnosu na izloženosti kreditnom riziku druge ugovorne strane na koje institucija primjenjuje IMM jedan je od sljedećih iznosa, ovisno o tome koji je veći:
(a)
kapitalni zahtjev za te izloženosti izračunat na temelju efektivnog EPE-a primjenom sadašnjih tržišnih podataka;
(b)
kapitalni zahtjev za te izloženosti izračunat na temelju efektivnog EPE-a primjenom jedinstvene dosljedne kalibracije stresa za sve izloženosti kreditnom riziku druge ugovorne strane na koje se primjenjuje IMM.
4. Osim za druge ugovorne strane kod kojih je utvrđen specifični povratni rizik i koje su obuhvaćene člankom 291. stavcima 4. i 5., institucije izračunavaju vrijednost izloženosti kao umnožak parametra alfa (α) i efektivnog EPE-a, na sljedeći način:
pri čemu je:
α
=
1,4, osim ako nadležna tijela zahtijevaju veći parametar α ili dopuštaju institucijama da upotrebljavaju vlastite procjene u skladu sa stavkom 9.;
Efektivni EPE izračunava se procjenom očekivane izloženosti (EEt) koja je prosječna izloženost na budući datum t, pri čemu je prosjek uzet na temelju mogućih budućih vrijednosti relevantnih faktora tržišnog rizika.
Model procjenjuje EE za niz budućih datuma t1, t2, t3, itd.
5. Efektivni EE rekurzivno se izračunava kao:
pri čemu je:
sadašnji datum označen kao t0;
Efektivni EEt0 jednak je sadašnjoj izloženosti.
6. Efektivni EPE jednak je prosjeku efektivnog EE-a tijekom prve godine buduće izloženosti. Ako svi ugovori u skupu za netiranje dospijevaju u roku kraćem od godinu dana, EPE je prosjek EE-a u razdoblju do dospijeća svih ugovora iz skupa za netiranje. Efektivni EPE izračunava se kao ponderirani prosjek efektivnog EE-a:
pri čemu ponderi predstavljaju slučaj kada se buduće izloženosti izračunavaju na datume koji nisu jednakomjerno raspoređeni.
7. Institucije izračunavaju mjere EE-a ili vršne izloženosti na temelju distribucije izloženosti koja uzima u obzir moguća odstupanja od normalne distribucije izloženosti.
8. Institucija može upotrebljavati mjeru distribucije izračunatu primjenom IMM-a koja je konzervativnija od parametra α pomnoženog s efektivnim EPE-om izračunatim u skladu s jednadžbom iz stavka 4. za svaku drugu ugovornu stranu.
9. Neovisno o stavku 4., nadležna tijela mogu dati odobrenje instituciji da primjenjuje vlastite procjene parametra alfa ako je:
(a)
parametar alfa jednak omjeru internoga kapitala koji proizlazi iz potpune simulacije izloženosti kreditnom riziku druge ugovorne strane za sve druge ugovorne strane (brojnik) i internoga kapitala izračunatog na temelju EPE-a (nazivnik);
(b)
u nazivniku se EPE upotrebljava kao da je riječ o fiksnom preostalom iznosu.
Kad se procjenjuje u skladu s ovim stavkom, parametar alfa ne može biti manji od 1,2.
10. Za potrebe procjene parametra alfa u skladu sa stavkom 9., institucija osigurava da su brojnik i nazivnik izračunati na način koji je usklađen s metodologijom modeliranja, specifikacijom parametara i sastavom portfelja. Pristup koji se primjenjuje u procjeni parametra alfa mora se temeljiti na pristupu internoga kapitala institucije, biti primjereno dokumentiran i podlijegati neovisnoj validaciji. Osim toga, institucija provjerava svoje procjene parametra alfa najmanje jednom tromjesečno, a češće ako se sastav portfelja mijenja tijekom vremena. Institucija također procjenjuje rizik modela.
11. Institucija je dužna dokazati nadležnim tijelima da njezine interne procjene parametra alfa u brojniku obuhvaćaju značajne izvore ovisnosti distribucije tržišnih vrijednosti transakcija ili portfelja transakcija za sve druge ugovorne strane. Interne procjene parametra alfa uzimaju u obzir granularnost portfelja.
12. Pri nadziranju primjene procjena u skladu sa stavkom 9. nadležna tijela uzimaju u obzir značajne razlike u procjenama parametra alfa koje proizlaze iz potencijalno pogrešnih specifikacija u modelima koji se rabe kao brojnik, posebno kad je prisutna konveksnost.
13. Prema potrebi, institucija volatilnosti i korelacije faktora tržišnog rizika koji se upotrebljavaju u zajedničkom modeliranju tržišnog i kreditnog rizika prilagođava ovisno o faktorima kreditnog rizika kako bi odražavali potencijalno povećanje volatilnosti ili korelacije u uvjetima gospodarske recesije.
Članak 285.
Vrijednost izloženosti za skupove za netiranje koji su predmet ugovora o marži
1. Ako je skup za netiranje predmet ugovora o marži i ako se njegova tržišna vrijednost svakodnevno utvrđuje, institucija izračunava efektivni EPE na način utvrđen u ovom stavku. Ako model obuhvaća učinke pokrivenosti maržom pri procjeni EE-a, institucija može upotrijebiti mjeru EE-a izračunatu primjenom modela, uz odobrenje nadležnog tijela, izravno u jednadžbi iz članka 284. stavka 5. Nadležna tijela daju takvo odobrenje samo ako su provjerila da model na primjeren način obuhvaća učinke pokrivenosti maržom pri procjeni EE-a. Institucija koja nije primila takvo odobrenje upotrebljava jednu od sljedećih mjera efektivnog EPE-a:
(a)
efektivni EPE, izračunat ne uzimajući u obzir bilo kakav kolateral koji se drži ili daje kao marža uvećan za bilo koji kolateral koji je dan drugoj ugovornoj strani neovisno o procesu svakodnevnog vrednovanja i utvrđivanja pokrivenosti maržom ili sadašnjoj izloženosti;
(b)
efektivni EPE, izračunat kao faktor uvećanja koji odražava moguće povećanje izloženosti tijekom razdoblja marže za rizik, uvećan za veći od sljedeća dva iznosa:
i.
sadašnje izloženosti, uključujući sav kolateral koji se drži ili je dan, osim kolaterala na temelju kojeg se mora izvršiti plaćanje ili spornog kolaterala;
ii.
najveće neto izloženosti, uključujući kolateral na temelju ugovora o marži, koja ne bi pokrenula plaćanja na temelju kolaterala. Ovaj iznos odražava sve primjenjive pragove, najniži iznos marže koji će se razmijeniti između ugovornih strana, neovisne iznose i inicijalne marže na temelju ugovora o marži.
Za potrebe točke (b) institucije izračunavaju faktor uvećanja kao očekivanu pozitivnu promjenu tržišne vrijednosti transakcija tijekom razdoblja marže za rizik. Promjene u vrijednosti kolaterala moraju se odražavati primjenom pristupa regulatornih korektivnih faktora u skladu s odjeljkom 4. poglavlja 4. ili vlastitih procjena korektivnih faktora složene metode financijskoga kolaterala, s tim da se tijekom razdoblja marže za rizik ne predviđaju nikakva plaćanja na temelju kolaterala. Razdoblje marže za rizik podložno je minimalnim razdobljima iz stavaka od 2. do 5.
2. Za transakcije koje su predmet svakodnevnog utvrđivanja marže i čija se tržišna vrijednost svakodnevno utvrđuje, razdoblje marže za rizik za potrebe modeliranja vrijednosti izloženosti u ugovorima o marži ne smije biti kraće od:
(a)
5 radnih dana za skupove za netiranje koji se sastoje samo od repo transakcija, transakcija pozajmljivanja vrijednosnih papira ili robe drugoj ugovornoj strani ili od druge ugovorne strane i maržnih kredita;
(b)
10 radnih dana za sve ostale skupove za netiranje.
3. Točke (a) i (b) stavka 2. podliježu sljedećim iznimkama:
(a)
za sve skupove za netiranje kod kojih broj trgovanja u bilo kojem trenutku tijekom tromjesečja premašuje 5 000, razdoblje marže za rizik za sljedeće tromjesečje ne smije biti kraće od 20 radnih dana. Ova se iznimka ne primjenjuje na izloženosti iz trgovanja institucija;
(b)
za skupove za netiranje koji sadržavaju jedno ili više trgovanja koja uključuju nelikvidni kolateral ili OTC izvedenicu koja se ne može lako zamijeniti, razdoblje marže za rizik ne smije biti kraće od 20 radnih dana.
Institucija određuje je li kolateral nelikvidan ili da OTC izvedenice ne mogu biti lako zamijenjene u stresnim tržišnim uvjetima koje karakterizira nepostojanje trajno aktivnih tržišta gdje bi druga ugovorna mogla, u roku od najviše dva dana, dobiti nekoliko kotacija cijena koje ne bi utjecale na tržište i ne bi bile cijene koje bi odražavale diskont na tržištu (u slučaju kolaterala) ili premiju (u slučaju OTC izvedenice).
Institucija razmatra jesu li trgovanja ili vrijednosni papiri koje drži kao kolateral koncentrirani kod pojedine druge ugovorne strane te bi li u slučaju da ta druga ugovorna strana iziđe s tržišta institucija mogla nadomjestiti ta trgovanja ili vrijednosne papire.
4. Ako je institucija bila uključena u više od dva spora o pozivima za uplatu marže u vezi s pojedinim skupom za netiranje tijekom dva prethodna tromjesečja, a ti su sporovi trajali dulje od primjenjivog razdoblja marže za rizik iz stavaka 2. i 3., institucija primjenjuje razdoblje marže za rizik koje je najmanje dvaput dulje od razdoblja iz stavaka 2. i 3. za taj skup za netiranje u sljedeća dva tromjesečja.
5. Kad se marža ponovno utvrđuje s učestalošću od N dana, razdoblje marže za rizik barem je jednako razdoblju iz stavaka 2. i 3., F, uvećanom za N dana te umanjenom za jedan dan. To jest:
6. Ako interni model uključuje učinak pokrivenosti maržom na promjene u tržišnoj vrijednosti skupa za netiranje, institucija modelira kolateral, uz iznimku gotovinskoga kolaterala koji je u istoj valuti kao izloženost, zajedno s izloženošću pri izračunu vrijednosti izloženosti za transakcije s OTC izvedenicama i transakcije financiranja vrijednosnim papirima.
7. Ako institucija nije u mogućnosti modelirati kolateral zajedno s izloženošću, pri izračunu vrijednosti izloženosti za transakcije s OTC izvedenicama i transakcije financiranja vrijednosnim papirima ne smije priznavati učinak kolaterala, uz iznimku gotovinskoga kolaterala koji je u istoj valuti kao izloženost, osim ako primjenjuje korektivne faktore koji zadovoljavaju standarde složene metode financijskoga kolaterala s vlastitim procjenama korektivnih faktora ili pristup standardnih regulatornih korektivnih faktora u skladu s poglavljem 4.
8. Institucija koja primjenjuje IMM dužna je u svojim modelima zanemariti učinak smanjenja vrijednosti izloženosti zbog bilo koje klauzule u ugovoru o kolateralu koja zahtijeva primanje kolaterala u trenutku pogoršanja kreditne kvalitete druge ugovorne strane.
Članak 286.
Upravljanje kreditnim rizikom druge ugovorne strane - politike, procesi i sustavi
1. Institucija je dužna uspostaviti i održavati sustav upravljanja kreditnim rizikom druge ugovorne strane koji se sastoji od:
(a)
politika, procesa i sustava kojima se osigurava identificiranje, mjerenje, upravljanje, odobravanje i interno izvješćivanje o kreditnom riziku druge ugovorne strane;
(b)
postupaka kojima se osigurava usklađenost s tim politikama, procesima i sustavima.
Te politike, procesi i sustavi moraju biti konceptualno snažni, cjelovito provedeni i dokumentirani. Dokumentacija uključuje objašnjenje empirijskih tehnika koje se primjenjuju za mjerenje kreditnog rizika druge ugovorne strane.
2. Sustav upravljanja kreditnim rizikom druge ugovorne strane određen stavkom 1. uzima u obzir tržišni, likvidnosni, pravni i operativni rizik, koji mogu biti povezani s kreditnim rizikom druge ugovorne strane. Taj sustav posebno osigurava da institucija poštuje sljedeća načela:
(a)
prije ugovaranja transakcija institucija procjenjuje kreditnu sposobnost druge ugovorne strane;
(b)
institucija uzima u obzir rizik namire i kreditni rizik prije namire;
(c)
institucija upravlja tim rizicima koliko je moguće cjelovito na razini svake druge ugovorne strane, uzimajući u obzir ukupnu izloženost kreditnom riziku druge ugovorne strane i ostale kreditne izloženosti na razini cijelog društva.
3. Institucija koja primjenjuje IMM, u onoj mjeri u kojoj to zahtijeva nadležno tijelo, osigurava da njezin sustav upravljanja kreditnim rizikom druge ugovorne strane uzima u obzir likvidnosne rizike u vezi sa sljedećim:
(a)
potencijalnim pozivima za uplatu marže u sklopu izmjena varijacijske marže ili drugih vrsta marže, kao što su inicijalna ili neovisna marža, u uvjetima nepovoljnih šokova na tržištu;
(b)
potencijalnim pozivima za povrat viška kolaterala koji su dale druge ugovorne strane;
(c)
pozivima koji proizlaze iz potencijalnog pogoršanja vanjske procjene kreditne kvalitete same institucije.
Institucija osigurava da su priroda i razdoblje ponovne upotrebe kolaterala u skladu s njezinim likvidnosnim potrebama i da ne ugrožavaju njezinu sposobnost da pravodobno da ili vrati kolateral.
4. Upravljačko tijelo institucije i više rukovodstvo aktivno su uključeni u upravljanje kreditnim rizikom druge ugovorne strane i za to osiguravaju adekvatna sredstva. Više rukovodstvo mora biti upoznato s ograničenjima i pretpostavkama modela te njihovim utjecajem na pouzdanost rezultata modela putem formalnog procesa. Više rukovodstvo također mora biti svjesno neizvjesnosti tržišnog okružja i operativnih problema te kako se to odražava na model.
5. Dnevne izvještaje o izloženosti institucije kreditnom riziku druge ugovorne strane koji se sastavljaju u skladu s člankom 287. stavkom 2. točkom (b) mora pregledati rukovodstvo koje je na odgovarajućoj razini i ima ovlast nametnuti i smanjenje pozicija koje su preuzeli pojedini zaposlenici institucije koji su odgovorni za zauzimanje pozicija i zaposlenici jedinice za trgovanje i smanjenje ukupne izloženosti institucije kreditnom riziku druge ugovorne strane.
6. Sustav upravljanja kreditnim rizikom druge ugovorne strane koji je uspostavljen u skladu sa stavkom 1. mora na odgovarajući način uzeti u obzir interne kreditne limite i limite trgovanja. Kreditni limiti i limiti trgovanja moraju biti povezani s modelom za mjerenje rizika institucije na dosljedan način, razumljiv zaposlenicima institucije koji su odgovorni za zauzimanje pozicija i upravljanje pozicijama i višem rukovodstvu. Institucija ima formalan proces kojim se odgovarajuća razina rukovodstva izvješćuje o prekoračenjima limita rizika.
7. Sustav mjerenja izloženosti institucije kreditnom riziku druge ugovorne strane obuhvaća dnevno i unutardnevno korištenje kreditnih linija. Institucija mjeri sadašnju izloženost prije smanjenja za iznos kolaterala i nakon uključenoga kolaterala. Na razini pojedinog portfelja te na razini pojedine druge ugovorne strane institucija izračunava i prati vršnu izloženost ili potencijalnu buduću izloženost u intervalima pouzdanosti koje je odabrala sama institucija. Institucija vodi računa o velikim pozicijama i o koncentraciji pozicija, između ostalog i prema grupama povezanih drugih ugovornih strana, prema gospodarskoj grani i prema tržištu.
8. Institucija uspostavlja i održava rutinski i strog program testiranja otpornosti na stres. Rezultate tog testiranja otpornosti na stres redovito, a najmanje jednom tromjesečno, provjerava više rukovodstvo, a ono se odražava u politikama i limitima koje upravljačko tijelo ili više rukovodstvo određuje u smislu kreditnog rizika druge ugovorne strane. Ako testiranje otpornosti na stres pokaže posebnu osjetljivost na određenu kombinaciju okolnosti, institucija poduzima hitne postupke za upravljanje tim rizicima.
Članak 287.
Organizacijske strukture za upravljanje kreditnim rizikom druge ugovorne strane
1. Institucija koja primjenjuje IMM uspostavlja i održava:
(a)
jedinicu za kontrolu rizika koja ispunjava uvjete iz stavka 2.;
(b)
jedinicu za upravljanje kolateralom koja ispunjava uvjete iz stavka 3.
2. Jedinica za kontrolu rizika odgovorna je za razvoj i provedbu upravljanja kreditnim rizikom druge ugovorne strane, uključujući početnu i kontinuiranu validaciju modela, a obavlja sljedeće funkcije i ispunjava sljedeće zahtjeve:
(a)
odgovorna je za uređivanje i provedbu sustava institucije za upravljanje kreditnim rizikom druge ugovorne strane;
(b)
izrađuje dnevna izvješća o izlaznim rezultatima modela za mjerenje rizika institucije i analizira te rezultate. Ta analiza uključuje procjenu odnosa između mjera vrijednosti izloženosti kreditnom riziku druge ugovorne strane i limita trgovanja;
(c)
provjerava cjelovitost ulaznih podataka modela za mjerenje rizika institucije te sastavlja i analizira izvješća o rezultatima dobivenim modelom, uključujući procjenu odnosa između mjera izloženosti riziku i kreditnih limita te limita trgovanja;
(d)
neovisna je o jedinicama odgovornima za izloženosti iz transakcija ugovaranja, obnavljanja i trgovanja i oslobođena neprimjerenog utjecaja;
(e)
ima zaposlenike koji imaju odgovarajuća stručna znanja i iskustvo;
(f)
neposredno izvješćuje više rukovodstvo institucije;
(g)
njezin rad uključen je u svakodnevni proces upravljanja kreditnim rizikom institucije;
(h)
njezini rezultati uključeni su u proces planiranja, praćenja i kontrole izloženosti institucije kreditnom riziku i njezinoga ukupnog profila rizičnosti.
3. Jedinica za upravljanje kolateralom obavlja sljedeće zadatke i funkcije:
(a)
izračunava i upućuje pozive za uplatu marže, upravlja sporovima o pozivima za uplatu marže i svakodnevno točno izvješćuje o neovisnim iznosima, inicijalnim maržama i varijacijskim maržama;
(b)
kontrolira cjelovitost podataka koji se primjenjuju za upućivanje poziva za uplatu marže, i osigurava da su podaci dosljedni i redovito usklađeni sa svim relevantnim izvorima podataka unutar institucije;
(c)
prati opseg ponovne upotrebe kolaterala i svih promjena u pravima institucije na kolateral koji je dala ili u vezi s tim kolateralom;
(d)
izvješćuje odgovarajuću razinu rukovodstva o vrstama kolaterala koji se ponovno upotrebljavaju te o uvjetima takve ponovne upotrebe, uključujući instrumente, kreditnu kvalitetu i dospijeće;
(e)
prati koncentraciju prema pojedinim vrstama kolaterala koje je institucija primila;
(f)
redovito, a najmanje jednom tromjesečno, izvješćuje više rukovodstvo o informacijama o upravljanju kolateralom, uključujući informacije o vrstama kolaterala koji je primljen i dan, veličini i roku dospijeća kolaterala te o uzrocima sporova o pozivima za uplatu marže. Interno izvješćivanje također mora odražavati trendove navedenih pokazatelja.
4. Više rukovodstvo jedinici za upravljanje kolateralom dodjeljuje dovoljno resursa koji se zahtijevaju prema stavku 1. točki (b) kako bi njezini sustavi postigli odgovarajuću razinu operativne uspješnosti, u smislu pravodobnosti i točnosti poziva za uplatu marže koje upućuje institucija i pravodobnog odgovora institucije na pozive za uplatu marže koje upućuju njezine druge ugovorne strane. Više rukovodstvo osigurava da jedinica ima zaposlenike koji imaju odgovarajuća stručna znanja i iskustvo da mogu pravodobno obraditi pozive i sporove, čak i u slučaju ozbiljne krize na tržištu, kako bi institucija mogla ograničiti broj velikih sporova nastalih zbog obujma trgovanja.
Članak 288.
Provjera sustava za upravljanje kreditnim rizikom druge ugovorne strane
Institucija, u sklopu postupaka unutarnje revizije, redovito provodi neovisne provjere svojeg sustava upravljanja kreditnim rizikom druge ugovorne strane. Ta provjera uključuje i aktivnosti jedinice za kontrolu rizika i jedinice za upravljanje kolateralom u skladu s člankom 287., a obuhvaća najmanje:
(a)
primjerenost dokumentacije koja se odnosi na sustav i proces upravljanja kreditnim rizikom druge ugovorne strane u skladu s člankom 286.;
(b)
organizaciju jedinice za kontrolu kreditnog rizika druge ugovorne strane u skladu s člankom 287. stavkom 1. točkom (a);
(c)
organizaciju jedinice za upravljanje kolateralom u skladu s člankom 287. stavkom 1. točkom (b);
(d)
uključivanje mjera izloženosti kreditnom riziku druge ugovorne strane u svakodnevno upravljanje rizicima;
(e)
postupak odobravanja za modele mjerenja rizika i sustave vrednovanja koje upotrebljavaju zaposlenici jedinica za trgovanje i jedinica za pozadinske poslove;
(f)
validaciju svake značajne promjene u procesu mjerenja kreditnog rizika druge ugovorne strane;
(g)
obuhvat kreditnog rizika druge ugovorne strane obuhvaćenog modelom mjerenja rizika;
(h)
cjelovitost sustava izvješćivanja rukovodstva;
(i)
točnost i potpunost podataka koji se odnose na izloženost kreditnom riziku druge ugovorne strane;
(j)
točnost upotrebe pravnih termina u sporazumima o kolateralu i sporazumima o netiranju pri mjerenju vrijednosti izloženosti;
(k)
provjeru dosljednosti, pravodobnosti i pouzdanosti izvora podataka na kojima se temelje modeli, uključujući neovisnost tih izvora podataka;
(l)
točnost i prikladnost pretpostavki koje se odnose na volatilnost i korelacije;
(m)
točnost izračuna vrednovanja i pretvorbe rizika;
(n)
provjeru točnosti modela učestalim provođenjem retroaktivnog testiranja u skladu s člankom 293. stavkom 1. točkama od (b) do (e);
(o)
usklađenost jedinice za kontrolu kreditnog rizika druge ugovorne strane i jedinice za upravljanje kolateralom s relevantnim regulatornim zahtjevima.
Članak 289.
Test upotrebljivosti
1. Institucije osiguravaju da je distribucija izloženosti dobivena modelom koji se primjenjuje za izračun efektivnog EPE-a uključena u svakodnevni proces upravljanja kreditnim rizikom druge ugovorne strane institucije i da se rezultati modela uzimaju u obzir pri kreditnom odobravanju, upravljanju kreditnim rizikom druge ugovorne strane, internom raspoređivanju kapitala i korporativnom upravljanju.
2. Institucija dokazuje nadležnim tijelima da je najmanje godinu dana prije nego što je od nadležnih tijela dobila odobrenje za primjenu IMM-a, u skladu s člankom 283., primjenjivala model za izračun distribucije izloženosti na kojoj se temelji izračun EPE-a koji u suštini zadovoljava zahtjeve iz ovog odjeljka.
3. Model koji se upotrebljava za određivanje distribucije izloženosti prema kreditnom riziku druge ugovorne strane mora biti sastavni dio sustava upravljanja kreditnim rizikom druge ugovorne strane u skladu s člankom 286. Taj sustav obuhvaća mjerenje iskorištenosti kreditnih linija, uzimajući u obzir zbroj izloženosti kreditnom riziku druge ugovorne strane i ostalih kreditnih izloženosti i interno raspoređivanje kapitala.
4. Osim što izračunava EPE, institucija mjeri sadašnje izloženosti i upravlja sadašnjim izloženostima. Prema potrebi, institucija mjeri sadašnju izloženost i prije smanjenja za iznos kolaterala i nakon uključenoga kolaterala. Test upotrebljivosti smatra se zadovoljavajućim ako institucija upotrebljava i druge mjere kreditnog rizika druge ugovorne strane, kao što su vršna izloženost koja se temelji na distribuciji izloženosti dobivenoj istim modelom kojim se koristi za izračun EPE-a.
5. Ako je potrebno, institucija je dužna imati sustave sposobne za dnevnu procjenu EE-a, osim ako nadležnim tijelima dokaže da njezina izloženost kreditnom riziku druge ugovorne strane opravdava izračun EE-a u duljim vremenskim intervalima. Institucija procjenjuje EE za razdoblje koje adekvatno odražava vremensku strukturu budućih novčanih tokova i dospijeća ugovora, i to na način koji je usklađen sa značajnošću i strukturom izloženosti.
6. Izloženost se mjeri, prati i kontrolira tijekom trajanja svih ugovora u skupu za netiranje, a ne samo tijekom razdoblja od jedne godine. Institucija je dužna imati postupke za utvrđivanje i kontrolu rizika druge ugovorne strane u slučajevima gdje je izloženost dulja od jedne godine. Predviđeno povećanje izloženosti uključuje se u model izračuna internoga kapitala institucije.
Članak 290.
Testiranje otpornosti na stres
1. Institucija je dužna imati sveobuhvatan program testiranja otpornosti na stres za kreditni rizik druge ugovorne strane, koji se upotrebljava i pri procjeni kapitalnih zahtjeva za kreditni rizik druge ugovorne strane, koji je usklađen sa zahtjevima iz stavaka od 2. do 10.
2. Testiranje obuhvaća i utvrđivanje mogućih događaja ili budućih promjena ekonomskih uvjeta koji mogu imati nepovoljne učinke na kreditnu izloženost institucije, kao i procjenu njezine sposobnosti prilagodbe takvim promjenama.
3. Mjerenje stresa u sklopu programa uspoređuje se s limitima rizika, a institucija ga razmatra u sklopu procesa iz članka 81. Direktive 2013/36/EU.
4. Program obuhvaća sva trgovanja i agregatne izloženosti po svim vrstama kreditnog rizika druge ugovorne strane na razini pojedinih drugih ugovornih strana u vremenskom okviru koji je dostatan za provedbu redovitog testiranja otpornosti na stres.
5. Program osigurava barem mjesečno testiranje otpornosti na stres izloženosti glavnih faktora tržišnog rizika kao što su kamatne stope, strane valute, vlasnički instrumenti, kreditni rasponi i cijene robe za sve druge ugovorne strane institucije, kako bi se utvrdile prekomjerne koncentracije specifičnih rizika smjera i kako bi ih, prema potrebi, institucija mogla smanjiti. Testiranje otpornosti na stres izloženosti (s jednim faktorom, više faktora i značajnim rizicima neovisnima o smjeru) te istodobno izlaganje stresu izloženosti i kreditne sposobnosti obavlja se na razini kreditnog rizika druge ugovorne strane za pojedine druge ugovorne strane, grupe drugih ugovornih strana i na razini cjelokupne institucije.
6. Institucija barem jednom u tri mjeseca primjenjuje višefaktorske scenarije testiranja otpornosti na stres i procjenjuje značajne rizike neovisne o smjeru, uključujući rizik izloženosti krivulje prinosa i rizik osnove. Višefaktorsko testiranje otpornosti na stres obuhvaća barem scenarije u kojima se pojavljuju sljedeći događaji:
(a)
veliki ekonomski ili tržišni događaji;
(b)
znatno smanjenje ukupne likvidnosti tržišta;
(c)
veliki financijski posrednik likvidira svoje pozicije.
7. Veličina šokova odnosnih faktora rizika mora biti usklađena sa svrhom testiranja otpornosti na stres. Pri ocjenjivanju solventnosti u uvjetima stresa šokovi odnosnih faktora rizika moraju biti dovoljno veliki da obuhvate povijesno ekstremnu tržišnu okolinu i iznimne, ali moguće stresne tržišne uvjete. Testiranje otpornosti na stres mora ocjenjivati učinak tih šokova na regulatorni kapital, kapitalne zahtjeve i zaradu. Za potrebe svakodnevnog praćenja portfelja, zaštite od rizika i upravljanja koncentracijama program testiranja mora uzimati u obzir i scenarije manjeg značaja, a veće vjerojatnosti.
8. Program uključuje odredbu, prema potrebi, za povratno testiranje otpornosti na stres kako bi se utvrdili iznimni, ali mogući scenariji koji bi mogli dovesti do značajnih negativnih posljedica. Povratno testiranje otpornosti na stres mora uzimati u obzir utjecaj značajne nelinearnosti u portfelju.
9. Više rukovodstvo redovito se izvješćuje, a najmanje jednom u tri mjeseca, o rezultatima testiranja otpornosti na stres u skladu s programom. Izvješća i analize rezultata obuhvaćaju najveće učinke na razini druge ugovorne strane u portfelju, značajne koncentracije unutar segmenata portfelja (unutar iste industrijske grane ili regije) te specifične trendove relevantnog portfelja i druge ugovorne strane.
10. Više rukovodstvo ima vodeću ulogu u integriranju testiranja otpornosti na stres u okviru upravljanja rizicima i kulturu rizika institucije te osigurava da su rezultati smisleni i da se primjenjuju za upravljanje kreditnim rizikom druge ugovorne strane. Rezultati testiranja otpornosti na stres za značajne izloženosti procjenjuju se u odnosu na smjernice koje upućuju na sklonost preuzimanju rizika i prosljeđuju se višem rukovodstvu kako bi ono moglo raspravljati i djelovati kad se utvrdi postojanje prevelikih ili koncentriranih rizika.
Članak 291.
Povratni rizik
1. Za potrebe ovog članka:
(a)
„opći povratni rizik” nastaje ako je vjerojatnost nastanka statusa neispunjavanja obveza druge ugovorne strane pozitivno korelirana s općim faktorima tržišnog rizika;
(b)
„specifični povratni rizik” nastaje kada je buduća izloženost prema određenoj drugoj ugovornoj strani u pozitivnoj korelaciji s PD-om te druge ugovorne strane zbog prirode transakcija s tom drugom ugovornom stranom. Smatra se da je institucija izložena specifičnom povratnom riziku ako se očekuje da će buduća izloženost prema određenoj drugoj ugovornoj strani biti visoka kada vjerojatnost nastanka statusa neispunjavanja obveza te druge ugovorne strane također bude visoka.
2. Institucija na odgovarajući način uzima u obzir izloženosti iz kojih proizlazi značajna razina specifičnoga i općega povratnog rizika.
3. Radi utvrđivanja općeg povratnog rizika institucija je dužna razviti testiranje otpornosti na stres i analize scenarija kako bi testirala otpornost na stres faktora rizika koji negativno utječu na kreditnu sposobnost druge ugovorne strane. To testiranje mora obuhvaćati mogućnost nastanka velikih šokova kad se promijene odnosi između faktora rizika. Institucija prati opći povratni rizik u odnosu na proizvode, regije i gospodarske grane ili druge kategorije koje su značajne za poslovanje.
4. Institucija održava postupke za utvrđivanje, praćenje i kontrolu specifičnoga povratnog rizika za svaku pravnu osobu od datuma sklapanja transakcije i tijekom cijelog trajanja transakcije.
5. Institucija izračunava kapitalne zahtjeve za kreditni rizik druge ugovorne strane u odnosu na transakcije u kojima je utvrđen specifični povratni rizik i u kojima postoji pravna povezanost između druge ugovorne strane i izdavatelja odnosnog instrumenta OTC izvedenice ili odnosnog instrumenta transakcija iz članka 273. stavka 2. točaka (b), (c) i (d), u skladu sa sljedećim načelima:
(a)
instrumenti kod kojih postoji specifični povratni rizik ne smiju se uključivati u isti skup za netiranje kao ostale transakcije s drugom ugovornom stranom i svaki se mora tretirati kao zaseban skup za netiranje;
(b)
unutar svakog takvog zasebnog skupa za netiranje, za ugovor o razmjeni na osnovi nastanka statusa neispunjavanja obveza jednog subjekta vrijednost izloženosti jednaka je ukupnom očekivanom gubitku vrijednosti preostale fer vrijednosti odnosnih instrumenata na temelju pretpostavke da je odnosni izdavatelj u postupku likvidacije;
(c)
LGD za instituciju koja primjenjuje pristup iz poglavlja 3. iznosi 100 % za te ugovore o razmjeni;
(d)
na instituciju koja primjenjuje pristup iz poglavlja 2. primjenjuje se ponder rizika koji se primjenjuje na neosigurane transakcije;
(e)
za sve druge transakcije koje se odnose na jedan subjekt u svakom pojedinom skupu za netiranje, izračun vrijednosti izloženosti u skladu je s pretpostavkom da dolazi do neočekivanog statusa neispunjavanja obveza onih odnosnih obveza u vezi s kojima je izdavatelj pravno povezan s drugom ugovornom stranom. Za transakcije koje se odnose na košaricu subjekata ili indeks, primjenjuje se, ako je značajan, neočekivani status neispunjavanja obveza odgovarajuće odnosne obveze u slučaju kad je izdavatelj pravno povezan s drugom ugovornom stranom;
(f)
u mjeri u kojoj se primjenjuju postojeći izračuni tržišnog rizika za kapitalne zahtjeve za dodatni rizik statusa neispunjavanja obveza i migracijski rizik iz glave IV. poglavlja 5. odjeljka 4. koji već sadržavaju pretpostavku o LGD-u, LGD u formuli koja se primjenjuje iznosi 100 %.
6. Institucije osiguravaju višem rukovodstvu i odgovarajućem odboru upravljačkog tijela redovita izvješća o specifičnom i općem povratnom riziku te o mjerama koje poduzimaju za upravljanje tim rizicima.
Članak 292.
Integritet procesa modeliranja
1. Institucija osigurava integritet procesa modeliranja iz članka 284. donošenjem barem sljedećih mjera:
(a)
model pravodobno, potpuno i na konzervativan način odražava uvjete i odredbe pojedine transakcije;
(b)
spomenuti uvjeti obuhvaćaju barem zamišljeni iznos ugovora, dospijeće, referentnu imovinu, ugovorene odredbe o marži i sporazume o netiranju;
(c)
ti uvjeti i odredbe za svaku transakciju održavaju se u bazi podataka koju se mora formalno i redovito revidirati;
(d)
proces priznavanja sporazuma o netiranju zahtijeva da pravna služba potvrdi pravnu provedivost netiranja na osnovi tih sporazuma;
(e)
potvrdu iz točke (d) u bazu podataka iz točke (c) unosi neovisna jedinica;
(f)
prijenos uvjeta i odredbi pojedine transakcije u model EPE provjerava se putem interne revizije;
(g)
između modela i sustava izvornih podataka moraju biti uspostavljeni procesi formalnog usklađivanja da bi se trajno provjeravalo odražavaju li se uvjeti i odredbe pojedine transakcije pravilno ili barem konzervativno na EPE.
2. Sadašnjim tržišnim podacima koristi se za određivanje sadašnjih izloženosti. Institucija može kalibrirati svoj model EPE-a upotrebom povijesnih tržišnih podataka ili tržišno impliciranih podataka kako bi odredila parametre odnosnih stohastičkih procesa kao što su otklon, volatilnost i korelacija. Ako institucija upotrebljava povijesne podatke, dužna je upotrebljavati te podatke za barem tri protekle godine. Ti se podaci moraju ažurirati najmanje jednom u tri mjeseca ili češće kako bi odražavali tržišne uvjete.
Pri izračunu efektivnog EPE-a primjenom kalibracije stresa, institucija kalibrira efektivni EPE tako da upotrijebi podatke za tri protekle godine koji u kreditne raspone na osnovi statusa neispunjavanja obveza drugih ugovornih strana uključuju razdoblje stresa ili tržišno implicirane podatke iz tog razdoblja stresa.
Institucija za tu svrhu primjenjuje zahtjeve iz stavaka 3., 4. i 5.
3. Institucija dokazuje nadležnom tijelu, barem jednom u tri mjeseca, da se razdoblje stresa koje se primjenjuje pri izračunu u skladu s ovim stavkom podudara s razdobljem povećanih kreditnih raspona na osnovi statusa neispunjavanja obveza na ugovore o razmjeni ili drugih kreditnih raspona (na zajmove ili korporativne obveznice) za reprezentativni odabir njezinih drugih ugovornih strana s kreditnim rasponima kojima se trguje. U situacijama kad institucija ne raspolaže odgovarajućim podacima o kreditnom rasponu za drugu ugovornu stranu, raspoređuje tu drugu ugovornu stranu prema specifičnim podacima o kreditnom rasponu koji su vezani uz regiju, interni rejting i vrste djelatnosti.
4. Model EPE-a za sve druge ugovorne strane koristi se povijesnim ili impliciranim podacima koji uključuju podatke iz stresnoga kreditnog razdoblja i koristi se tim podacima na način koji je usklađen s metodom koja se primjenjuje za kalibraciju modela EPE-a na sadašnje podatke.
5. Pri vrednovanju učinkovitosti svoje kalibracije stresa za efektivni EPE institucija je dužna stvoriti nekoliko referentnih portfelja koji su osjetljivi na glavne faktore rizika kojima je institucija izložena. Izloženost tim referentnim portfeljima izračunava se primjenom (a) metodologije stresa koja se temelji na sadašnjim tržišnim vrijednostima i parametrima modela koji su kalibrirani prema stresnim tržišnim uvjetima i (b) izloženosti nastale tijekom razdoblja stresa, ali primjenom metode iz ovog odjeljka (tržišna vrijednost na kraju razdoblja stresa, volatilnosti i korelacije iz trogodišnjeg razdoblja stresa).
Nadležna tijela zahtijevaju da institucija prilagodi kalibraciju stresa ako među izloženostima u tim referentnim portfeljima postoje značajna odstupanja.
6. Institucija uspostavlja odgovarajući postupak validacije modela koji mora biti jasno propisan politikama i procedurama institucije. Tim se postupkom validacije mora:
(a)
odrediti vrsta testiranja koje je potrebno kako bi se osiguralo integritet modela te utvrditi uvjete pod kojima su temeljne pretpostavke modela neprimjerene, što može dovesti do podcjenjivanja vrijednosti EPE-a;
(b)
uključivati i pregled sveobuhvatnosti modela.
7. Institucija prati relevantne rizike i ima postupke za prilagođivanje vlastitih procjena efektivnog EPE-a kada ti rizici postanu značajni. U skladu s ovim stavkom, institucija je dužna:
(a)
utvrditi svoje izloženosti specifičnom povratnom riziku koji nastaje kako je određeno u članku 291. stavku 1. točki (b) i upravljati tim izloženostima te utvrditi svoje izloženosti općem povratnom riziku koji nastaje kako je određeno u članku 291. stavku 1. točki (a) i upravljati tim izloženostima;
(b)
za izloženosti s rastućim profilom rizičnosti nakon godine dana redovito uspoređivati procjenu relevantne mjere izloženosti tijekom jedne godine s istom mjerom izloženosti tijekom razdoblja izloženosti;
(c)
za izloženosti s preostalim rokom do dospijeća kraćim od jedne godine redovito uspoređivati trošak zamjene (sadašnju izloženost) i realizirani profil izloženosti i pohranjivati podatke koji dopuštaju takvu usporedbu.
8. Institucija je dužna imati interne postupke koji će prije uključivanja transakcije u skup za netiranje omogućiti da se provjeri je li transakcija obuhvaćena pravno provedivim sporazumom o netiranju koji ispunjava uvjete iz odjeljka 7.
9. Institucija koja upotrebljava kolateral za potrebe smanjenja kreditnog rizika druge ugovorne strane dužna je imati interne postupke koji će prije priznavanja učinaka kolaterala u svojim izračunima omogućiti da se provjeri ispunjava li kolateral uvjete pravne sigurnosti u skladu s odredbama poglavlja 4.
10. EBA prati opseg praksi u ovom području i u skladu s člankom 16. Uredbe (EU) br. 1093/2010 donosi smjernice o primjeni ovog članka.
Članak 293.
Zahtjevi za sustav upravljanja rizikom
1. Institucija se usklađuje sa sljedećim zahtjevima:
(a)
ispunjava kvalitativne zahtjeve iz dijela 3. glave IV. poglavlja 5.;
(b)
provodi redoviti program retroaktivnog testiranja u kojemu se mjere rizika dobivene primjenom modela uspoređuju s ostvarenim mjerama rizika, a hipotetične se promjene na temelju statičnih pozicija uspoređuju s ostvarenim mjerama;
(c)
obavlja početnu validaciju i kontinuiranu periodičnu provjeru svojeg modela izloženosti kreditnom riziku druge ugovorne strane i mjera rizika dobivenih tim modelom. Validacija i provjera moraju biti neovisne o razvoju modela;
(d)
upravljačko tijelo i više rukovodstvo uključeni su u proces kontrole rizika i osiguravaju da se dodijeli dovoljno resursa kontroli kreditnog rizika i kreditnog rizika druge ugovorne strane. U tom smislu, dnevne izvještaje koje priprema neovisna jedinica za kontrolu rizika uspostavljena u skladu s člankom 287. stavkom 1. točkom (a) pregledava rukovodstvo koje je na odgovarajućoj razini i ima ovlast nametnuti i smanjenje pozicija koje su preuzeli pojedini zaposlenici jedinice za trgovanje i smanjenje ukupne izloženosti riziku institucije;
(e)
interni model za mjerenje izloženosti riziku integriran je u svakodnevni proces upravljanja rizicima institucije;
(f)
sustav mjerenja rizika uzima u obzir i interne limite trgovanja i ograničenja izloženosti. U tom smislu, ograničenja izloženosti moraju biti povezana s modelom mjerenja rizika institucije na trajno dosljedan način razumljiv zaposlenicima jedinice za trgovanje, kreditnoj funkciji i višem rukovodstvu;
(g)
institucija osigurava da je njezin sustav upravljanja rizicima primjereno dokumentiran. Institucija posebno ima dokumentirani skup internih politika, kontrola i postupaka koji se odnose na funkcioniranje sustava mjerenja rizika i aranžmane kojima se osigurava usklađenost s tim politikama;
(h)
institucija redovito provodi neovisne provjere sustava mjerenja rizika u sklopu postupaka unutarnje revizije. Navedena provjera uključuje i aktivnosti poslovnih jedinica za trgovanje i neovisne jedinice za kontrolu rizika. Provjera ukupnog procesa upravljanja rizikom provodi se u redovitim vremenskim razmacima (a najmanje jednom godišnje), a posebno obuhvaća barem sve stavke iz članka 288.;
(i)
kontinuiranu validaciju modela kreditnog rizika druge ugovorne strane, uključujući retroaktivno testiranje, redovito pregledava rukovodstvo koje ima ovlast za odlučivanje o aktivnostima koje treba poduzeti kako bi se otklonili nedostaci modela.
2. Nadležna tijela uzimaju u obzir opseg u kojemu institucija ispunjava zahtjeve iz stavka 1. pri određivanju parametra alfa iz članka 284. stavka 4. Samo instituciji koja je u potpunosti usklađena s tim zahtjevima može se dopustiti primjena minimalnog multiplikacijskog faktora.
3. Institucija dokumentira proces početne i kontinuirane validacije svojeg modela izloženosti kreditnom riziku druge ugovorne strane i izračuna mjera rizika dobivenih modelom tako detaljno da treća strana može ponovno provesti analizu i izmjeriti rizik. Ta dokumentacija određuje učestalost obavljanja analize retroaktivnog testiranja i svih drugih kontinuiranih validacija, način obavljanja validacije s obzirom na tokove podataka i portfelje te primijenjene analize.
4. Institucija utvrđuje kriterije za procjenu svojih modela izloženosti kreditnom riziku druge ugovorne strane i modela koji su uključeni u izračun izloženosti te ima pisanu politiku koja opisuje proces kojim se neprihvatljivo funkcioniranje modela utvrđuje i ispravlja.
5. Institucija utvrđuje kako se izrađuju reprezentativni portfelji drugih ugovornih strana za potrebe validacije modela kreditnog rizika druge ugovorne strane i njegovih mjera rizika.
6. Validacija modela izloženosti kreditnom riziku druge ugovorne strane i njihovih mjera rizika koje proizvode predviđene distribucije uzima u obzir više od jednog statističkog podatka o predviđenoj distribuciji.
Članak 294.
Zahtjevi za validaciju
1. U sklopu svoje početne i kontinuirane validacije modela izloženosti kreditnom riziku druge ugovorne strane i njegovih mjera rizika, institucija osigurava da su ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
institucija obavlja retroaktivno testiranje upotrebljavajući povijesne podatke o promjenama faktora tržišnog rizika prije nego što od nadležnih tijela dobije odobrenje u skladu s člankom 283. stavkom 1. Retroaktivno testiranje obuhvaća nekoliko različitih razdoblja predviđanja od najmanje godinu dana, niz različitih početnih datuma i širok raspon tržišnih uvjeta;
(b)
institucija koja primjenjuje pristup iz članka 285. stavka 1. točke (b) redovito provodi validaciju svojeg modela kako bi provjerila jesu li ostvarene sadašnje izloženosti u skladu s predviđanjima tijekom svih razdoblja marže unutar jedne godine. Ako neka trgovanja unutar skupa za netiranje imaju dospijeće kraće od jedne godine, a skup za netiranje bi imao veću osjetljivost na faktor rizika kad bi se ta trgovanja isključila, validacijom se to mora uzeti u obzir;
(c)
institucija provodi retroaktivno testiranje učinkovitosti svojeg modela izloženosti kreditnom riziku druge ugovorne strane i njegovih relevantnih mjera rizika kao i predviđanja faktora tržišnog rizika. Za trgovanje pokriveno kolateralom razdoblja predviđanja uključuju ona razdoblja koja odražavaju tipična razdoblja marže za rizik koja se primjenjuju u trgovanju koje je pokriveno kolateralom ili maržom;
(d)
ako validacija modela upućuje na to da je efektivni EPE podcijenjen, institucija poduzima odgovarajuće mjere da otkloni netočnosti modela;
(e)
institucija u sklopu početnog i kontinuiranog procesa validacije modela testira modele za određivanje cijena kojima se koristi za izračun izloženosti kreditnom riziku druge ugovorne za određeni scenarij budućih šokova vezanih uz faktore tržišnog rizika. Modeli za određivanje cijena opcija uzimaju u obzir nelinearnost vrijednosti opcija s obzirom na faktore tržišnog rizika;
(f)
model izloženosti kreditnom riziku druge ugovorne strane mora obuhvatiti i informacije koje su karakteristične za pojedinu transakciju kako bi se agregirale izloženosti na razini skupa za netiranje. Institucija provjerava jesu li transakcije raspoređene u odgovarajući skup za netiranje unutar modela;
(g)
model izloženosti kreditnom riziku druge ugovorne strane mora obuhvatiti i informacije koje su karakteristične za pojedinu transakciju kako bi se obuhvatili učinci pokrivenosti maržom. On uzima u obzir i sadašnji iznos marže i iznos marže koji će biti razmijenjen između ugovornih strana u budućnosti. Takav model uzima u obzir vrstu ugovora o marži (jednostrani ili dvostrani), učestalost poziva za uplatu marže, razdoblje marže za rizik, najniži prag nepokrivene izloženosti koji je institucija voljna prihvatiti te najniži iznos marže koji će se razmijeniti između ugovornih strana. Takav model uzima u obzir promjene tržišne vrijednosti danoga kolaterala ili primjenjuje pravila iz poglavlja 4.;
(h)
sastavni dio procesa validacije modela mora biti statični program retroaktivnog testiranja reprezentativnih portfelja druge ugovorne strane na povijesnim podacima. Institucija u redovitim vremenskim razmacima provodi program retroaktivnog testiranja određenog broja reprezentativnih portfelja druge ugovorne strane (stvarnih ili zamišljenih). Ti reprezentativni portfelji odabiru se na temelju njihove osjetljivosti na značajne faktore rizika i kombinacije faktora rizika kojima je institucija izložena;
(i)
institucija provodi program retroaktivnog testiranja radi provjere ključnih pretpostavki modela izloženosti kreditnom riziku druge ugovorne strane i relevantnih mjera rizika, uključujući modelirani odnos između rokova dospijeća istog faktora rizika i modelirane odnose između faktora rizika;
(j)
odgovarajući program retroaktivnog testiranja primjenjuje se na učinkovitost modela izloženosti kreditnom riziku druge ugovorne strane i njegovih mjera rizika. Program retroaktivnog testiranja mora moći utvrditi slabiju učinkovitost mjera rizika modela EPE-a;
(k)
institucija provodi validaciju svojih modela izloženosti kreditnom riziku druge ugovorne strane i svih mjera rizika u razdobljima koja su primjerena dospijeću trgovanja za koja se izloženost izračunava upotrebom IMM-a u skladu s člankom 283.;
(l)
u sklopu procesa kontinuirane validacije modela institucija redovito provjerava modele za određivanje cijena kojima se koristi za izračun izloženosti druge ugovorne strane u odnosu na neovisne referentne vrijednosti;
(m)
kontinuirana validacija modela izloženosti kreditnom riziku druge ugovorne strane institucije i odgovarajućih mjera rizika obuhvaća procjenu adekvatnosti učinkovitosti u nedavnom razdoblju;
(n)
u sklopu procesa početne i kontinuirane validacije institucija procjenjuje učestalost ažuriranja parametara modela izloženosti kreditnom riziku druge ugovorne strane;
(o)
u početnoj i kontinuiranoj validaciji modela izloženosti kreditnom riziku druge ugovorne strane procjenjuje se primjerenost razine druge ugovorne strane i izračuna izloženosti skupa za netiranje.
2. Mjera koja je konzervativnija od mjerila koje se primjenjuje za izračun regulatorne vrijednosti izloženosti za svaku drugu ugovornu stranu može se primijeniti umjesto parametra alfa pomnoženog s efektivnim EPE-om, uz prethodno odobrenje nadležnih tijela. Stupanj relativne konzervativnosti nadležna tijela procjenjuju pri početnom odobravanju i u redovitim nadzornim provjerama modela EPE. Institucija redovito provodi validaciju konzervativnosti. Kontinuirana procjena učinkovitosti modela mora obuhvaćati sve druge ugovorne strane na koje se primjenjuju modeli.
3. Ako program retroaktivnog testiranja upozorava da model nije dovoljno točan, nadležna tijela instituciji oduzimaju odobrenje za primjenu modela ili joj nalažu poduzimanje odgovarajućih mjera u svrhu poboljšanja modela u kratkom roku.
Odjeljak 7.
Sporazumi o netiranju
Članak 295.
Priznavanje sporazuma o netiranju kao činitelja smanjenja rizika
Kao činitelje smanjenja rizika u skladu s člankom 298. institucije mogu tretirati samo sljedeće vrste sporazuma o netiranju koje su nadležna tijela priznala u skladu s člankom 296. i pod uvjetom da institucija ispunjava zahtjeve iz članka 297.:
(a)
dvostrani ugovori o obnovi između institucije i druge ugovorne strane, na temelju kojih se međusobna potraživanja i obveze automatski prebijaju tako da se navedenom obnovom utvrđuje jedinstveni neto iznos svaki put kad se obnova primijeni, čime se stvara jedinstveni novi ugovor koji zamjenjuje sve prethodne ugovore i obveze ugovornih strana na temelju tih ugovora te obvezuje ugovorne strane;
(b)
ostali dvostrani ugovori između institucije i druge ugovorne strane;
(c)
sporazumi o netiranju između različitih kategorija proizvoda za institucije koje su dobile odobrenje za primjenu metode iz odjeljka 6. za transakcije obuhvaćene tom metodom. Nadležna tijela dostavljaju EBA-i popis odobrenih sporazuma o netiranju između različitih kategorija proizvoda.
Netiranje transakcija između različitih pravnih osoba unutar grupe ne priznaje se za potrebe izračuna kapitalnih zahtjeva.
Članak 296.
Priznavanje sporazuma o netiranju
1. Nadležna tijela priznaju sporazume o netiranju samo ako su ispunjeni uvjeti iz stavka 2. i, ovisno o slučaju, uvjeti iz stavka 3.
2. Sljedeće uvjete moraju ispunjavati svi sporazumi o netiranju koje institucija upotrebljava za potrebe određivanja vrijednosti izloženosti u ovom dijelu:
(a)
institucija je sklopila sporazum o netiranju s drugom ugovornom stranom iz kojeg proizlazi jedna pravna obveza, koja obuhvaća sve uključene transakcije, tako da bi u slučaju nastanka statusa neispunjavanja obveza druge ugovorne strane institucija imala pravo primiti ili obvezu platiti samo neto zbroj pozitivnih i negativnih tržišnih vrijednosti uključenih pojedinačnih transakcija;
(b)
institucija je stavila na raspolaganje nadležnim tijelima pisana i obrazložena pravna mišljenja kojima se utvrđuje da su, ako dođe do pravnog osporavanja sporazuma o netiranju, potraživanja i obveze institucije ograničeni na iznos iz točke (a). Pravno mišljenje odnosi se na mjerodavno pravo:
i.
područja sudske nadležnosti unutar kojega je osnovana druga ugovorna strana;
ii.
ako je uključena podružnica društva koja se nalazi u drugoj državi, a ne u onoj u kojoj je osnovano društvo, područja sudske nadležnosti u kojemu se nalazi podružnica;
iii.
područja sudske nadležnosti čijim se pravom uređuju pojedinačne transakcije uključene u sporazum o netiranju;
iv.
područja sudske nadležnosti čijim se pravom uređuje bilo koji ugovor ili sporazum nužan za provođenje sporazuma o netiranju;
(c)
kreditni rizik u vezi sa svakom drugom ugovornom stranom kumulira se kako bi se dobila jedna pravna izloženost između transakcija sa svakom drugom ugovornom stranom. Navedena kumulacija mora se uključiti u proces određivanja kreditnih limita i izračun internoga kapitala;
(d)
ugovor ne smije sadržavati odredbu kojom se, u slučaju nastanka statusa neispunjavanja obveza druge ugovorne strane, drugoj ugovornoj strani koja nije u statusu neispunjavanja obveza dopušta izvršenje samo ograničenih plaćanja prema ugovornoj strani koja je u statusu neispunjavanja obveza, ili se uopće ne dopuštaju plaćanja, čak i kada je ugovorna strana koja je u statusu neispunjavanja obveza neto vjerovnik (tj. odredbu o odustanku).
Ako neko nadležno tijelo nije uvjereno da je sporazum o netiranju valjan i pravno provediv prema pravu svakog područja sudske nadležnosti iz točke (b), sporazum o netiranju ne priznaje se kao činitelj smanjenja rizika ni za jednu ugovornu stranu. Nadležna tijela o tome se međusobno obavješćuju.
3. Pravna mišljenja iz točke (b) mogu se odnositi na svaku vrstu sporazuma o netiranju. Sporazumi o netiranju između različitih kategorija proizvoda moraju ispunjavati sljedeće dodatne uvjete:
(a)
neto iznos iz stavka 2. točke (a) jednak je neto zbroju pozitivnih i negativnih završnih vrijednosti svakoga uključenoga dvostranoga standardiziranog sporazuma o netiranju i pozitivnih i negativnih tržišnih vrijednosti pojedinačnih transakcija (neto iznos iz različitih kategorija proizvoda);
(b)
pravna mišljenja iz stavka 2. točke (b) obuhvaćaju i mišljenje o valjanosti i pravnoj provedivosti cijelog sporazuma o netiranju između različitih kategorija proizvoda na temelju uvjeta iz tog sporazuma kao i o njegovom utjecaju na značajne odredbe bilo kojega uključenoga pojedinačnoga dvostranoga standardiziranog sporazuma.
Članak 297.
Obveze institucija
1. Institucija uspostavlja i provodi postupke kako bi osigurala preispitivanje utjecaja promjena prava relevantnih područja sudske nadležnosti iz članka 296. stavka 2. točke (b) na valjanost i pravnu provedivost svojih sporazuma o netiranju.
2. Institucija u svojoj evidenciji vodi svu potrebnu dokumentaciju koja se odnosi na njezine sporazume o netiranju.
3. Institucija učinke netiranja uključuje u proces mjerenja ukupne izloženosti kreditnom riziku za svaku drugu ugovornu stranu i na toj osnovi upravlja svojim kreditnim rizikom druge ugovorne strane.
4. U slučaju sporazuma o netiranju između različitih kategorija proizvoda iz članka 295. institucija provodi postupke iz članka 296. stavka 2. točke (c) kako bi osigurala da je svaka transakcija koja se uključuje u skup za netiranje obuhvaćena pravnim mišljenjem iz članka 296. stavka 2. točke (b).
U smislu sporazuma o netiranju između različitih kategorija proizvoda, institucija kontinuirano ispunjava zahtjeve za priznavanje dvostranih sporazuma o netiranju i, prema potrebi, zahtjeve iz poglavlja 4. za priznavanje smanjenja kreditnog rizika, u odnosu na svaki uključeni pojedinačni dvostrani standardizirani sporazum i svaku transakciju.
Članak 298.
Učinci priznavanja netiranja kao činitelja smanjenja rizika
1. Na sporazume o netiranju primjenjuje se sljedeći tretman:
(a)
netiranje za potrebe odjeljaka 5. i 6. priznaje se kako je određeno u tim odjeljcima;
(b)
u slučaju ugovora o obnovi, umjesto bruto iznosa mogu se ponderirati jedinstveni neto iznosi određeni u tim ugovorima.
U primjeni odjeljka 3. institucije mogu uzeti u obzir ugovor o obnovi pri određivanju:
i.
sadašnjeg troška zamjene iz članka 274. stavka 1.;
ii.
zamišljenih vrijednosti glavnice ili odnosnih vrijednosti iz članka 274. stavka 2.
U primjeni odjeljka 4. pri određivanju zamišljenog iznosa iz članka 275. stavka 1. institucije mogu uzeti u obzir ugovor o obnovi za potrebe izračuna zamišljenih vrijednosti glavnice. U tim slučajevima institucije primjenjuju postotke iz tablice 3.
(c)
U slučaju drugih sporazuma o netiranju institucije primjenjuju odredbe odjeljka 3. na sljedeći način:
i.
sadašnji trošak zamjene iz članka 274. stavka 1. za ugovore obuhvaćene sporazumom o netiranju dobiva se na osnovi stvarnog hipotetičnog neto troška zamjene koji rezultira iz sporazuma; ako iz netiranja proizlazi neto obveza za instituciju koja izračunava neto trošak zamjene, sadašnji trošak zamjene jednak je nuli;
ii.
vrijednost potencijalne buduće kreditne izloženosti iz članka 274. stavka 2. za sve ugovore obuhvaćene sporazumom o netiranju smanjuje se prema sljedećoj formuli:
pri čemu je:
PCEred
=
umanjena vrijednost potencijalne buduće kreditne izloženosti za sve ugovore s drugom ugovornom stranom obuhvaćene valjanim dvostranim sporazumom o netiranju;
PCEgross
=
zbroj vrijednosti potencijalne buduće kreditne izloženosti za sve ugovore s drugom ugovornom stranom obuhvaćene valjanim dvostranim sporazumom o netiranju, a koji se izračunavaju množenjem njihovih zamišljenih vrijednosti glavnice s postocima iz tablice 1.;
NGR
=
omjer neto i bruto vrijednosti izračunat kao kvocijent neto troška zamjene za sve ugovore obuhvaćene valjanim dvostranim sporazumom o netiranju s drugom ugovornom stranom (brojnik) i bruto vrijednosti troška zamjene za sve ugovore obuhvaćene valjanim dvostranim sporazumom o netiranju s tom drugom ugovornom stranom (nazivnik).
2. Pri izračunu potencijalne buduće kreditne izloženosti prema formuli iz stavka 1. institucije mogu potpuno usklađene ugovore obuhvaćene sporazumom o netiranju tretirati kao jedinstveni ugovor sa zamišljenom vrijednosti glavnice jednakom neto primicima.
U primjeni članka 275. stavka 1. institucije mogu potpuno usklađene ugovore obuhvaćene sporazumom o netiranju tretirati kao jedinstveni ugovor sa zamišljenom vrijednosti glavnice jednakom neto primicima, pri čemu se zamišljene vrijednosti glavnice množe postocima iz tablice 3.
U smislu ovog stavka, potpuno usklađeni ugovori jesu valutni forvardi ili slični ugovori u kojima je zamišljena vrijednost glavnice jednaka novčanim tokovima, ako novčani tokovi dospijevaju na isti datum valute i ako su u cijelosti nominirani u istoj valuti.
3. Za sve druge ugovore obuhvaćene sporazumom o netiranju postoci koji se primjenjuju mogu se smanjiti u skladu s tablicom 6.
Tablica 6.
Izvorni rok dospijeća
Ugovori vezani uz kamatnu stopu
Ugovori koji se odnose na valute
1 godina ili kraći
0,35 %
1,50 %
Dulji od jedne godine, ali ne dulji od dvije godine
0,75 %
3,75 %
Dodatak za svaku sljedeću godinu
0,75 %
2,25 %
4. U slučaju ugovora vezanih uz kamatnu stopu, institucije mogu, uz suglasnost nadležnih tijela, izabrati hoće li primjenjivati izvorni rok dospijeća ili preostali rok do dospijeća.
Odjeljak 8.
Stavke iz knjige trgovanja
Članak 299.
Stavke iz knjige trgovanja
1. Za potrebe primjene ovog članka Prilog II. sadržava uputu na izvedene instrumente za prijenos kreditnog rizika naveden u točki (8) odjeljka C Priloga I. Direktivi 2004/39/EZ.
2. Pri izračunu iznosa izloženosti ponderiranih kreditnim rizikom za rizik druge ugovorne strane stavki iz knjige trgovanja, institucije se usklađuju sa sljedećim načelima:
(a)
u slučaju kreditnih izvedenica ugovora o razmjeni ukupnog prinosa i ugovora o razmjeni na osnovi nastanka statusa neispunjavanja obveza, vrijednost potencijalne buduće kreditne izloženosti prema metodi iz odjeljka 3. izračunava se tako da se nominalni iznos instrumenta množi sa sljedećim postocima:
i.
5 %, ako bi referentna obveza, kad bi dovodila do izravne izloženosti institucije, ispunjavala uvjete za kvalificirajuću stavku za potrebe dijela trećega glave IV. poglavlja 2.;
ii.
10 %, ako referentna obveza, kad bi dovodila do izravne izloženosti institucije, ne bi ispunjavala uvjete za kvalificirajuću stavku u smislu dijela trećega glave IV. poglavlja 2.
U slučaju institucije čija izloženost koja proizlazi iz ugovora o razmjeni na osnovi nastanka statusa neispunjavanja obveza predstavlja dugu poziciju u odnosnom instrumentu, postotak za izračun vrijednosti potencijalne buduće kreditne izloženosti može biti 0 %, pod uvjetom da ugovor o razmjeni na osnovi nastanka statusa neispunjavanja obveza ne podliježe zatvaranju u slučaju insolventnosti subjekta čija izloženost koja proizlazi iz ugovora predstavlja kratku poziciju u odnosnom instrumentu, čak i ako nije došlo do nastanka statusa neispunjavanja obveza po tom odnosnom instrumentu.
Ako kreditna izvedenica pruža zaštitu u odnosu na n-ti nastanak statusa neispunjavanja obveza između nekoliko odnosnih obveza, institucija određuje koji će od postotaka iz prvog podstavka primijeniti tako što će uzeti u obzir obvezu s n-tom najnižom kreditnom kvalitetom koja bi, kad bi bila obveza institucije, bila kvalificirajuća stavka u smislu dijela trećega glave IV. poglavlja 2.;
(b)
institucija ne smije primjenjivati jednostavnu metodu financijskoga kolaterala iz članka 222. za priznavanje učinaka financijskoga kolaterala;
(c)
u slučaju repo transakcija i transakcija pozajmljivanja vrijednosnih papira ili robe drugoj ugovornoj strani ili od druge ugovorne strane koje su raspoređene u knjigu trgovanja, institucija kao priznati kolateral može priznati sve financijske instrumente i robu koji ispunjavaju uvjete za uključivanje u knjigu trgovanja;
(d)
za izloženosti koje proizlaze iz OTC izvedenica koje su raspoređene u knjigu trgovanja institucija kao priznati kolateral može priznati robu koja ispunjava uvjete za uključivanje u knjigu trgovanja;
(e)
za potrebe izračuna korektivnih faktora kad su financijski instrumenti ili roba koji ne ispunjavaju uvjete iz poglavlja 4. dani u zajam, prodani ili dani kao kolateral odnosno uzeti u zajam, kupljeni ili primljeni kao kolateral ili na drugi način na temelju te transakcije, i kad institucija primjenjuje pristup regulatornih korektivnih faktora iz poglavlja 4. odjeljka 3., institucije primjenjuju isti tretman koji primjenjuju na dionice koje nisu uključene u glavni burzovni indeks, ali koje su uvrštene na priznatu burzu;
(f)
ako institucija primjenjuje pristup vlastitih procjena korektivnih faktora iz poglavlja 4. odjeljka 3. na financijske instrumente ili robu koji ne ispunjavaju uvjete za priznavanje iz poglavlja 4., izračunava korektivne faktore za svaku pojedinačnu stavku. Ako je institucija dobila odobrenje za primjenu pristupa internih modela iz poglavlja 4., taj pristup može primijeniti i na knjigu trgovanja;
(g)
u vezi s priznavanjem standardiziranih sporazuma o netiranju koji obuhvaćaju repo transakcije, transakcije pozajmljivanja vrijednosnih papira ili robe drugoj ugovornoj strani ili od druge ugovorne strane ili ostale transakcije ovisne o kretanju na tržištu kapitala, institucije priznaju netiranje između pozicija iz knjige trgovanja i knjige pozicija kojima se ne trguje samo ako netirane transakcije ispunjavaju sljedeće uvjete:
i.
za sve transakcije tržišna se vrijednost utvrđuje na svakodnevnoj osnovi;
ii.
sve stavke uzete u zajam, kupljene ili primljene u transakcijama mogu se priznati kao priznati financijski kolateral u skladu s poglavljem 4., bez primjene točaka od (c) do (f) ovog stavka;
(h)
ako je kreditna izvedenica uključena u knjigu trgovanja dio interne zaštite i ako je kreditna zaštita priznata na temelju ove Uredbe u skladu s člankom 204., institucija primjenjuje jedan od sljedeća dva pristupa:
i.
tretira kreditnu izvedenicu kao da ne postoji rizik druge ugovorne strane koji proizlazi iz pozicije u toj kreditnoj izvedenici;
ii.
za potrebe izračuna kapitalnih zahtjeva za kreditni rizik druge ugovorne strane dosljedno uključuje sve kreditne izvedenice uključene u knjigu trgovanja koje su dio interne zaštite ili kupljene kao zaštita od izloženosti kreditnom riziku druge ugovorne strane, pod uvjetom da kreditna zaštita ispunjava uvjete za priznavanje iz poglavlja 4.
Odjeljak 9.
Kapitalni zahtjevi za izloženosti središnjoj drugoj ugovornoj strani
Članak 300.
Definicije
Za potrebe ovog odjeljka, primjenjuju se sljedeće definicije:
1.
„ne ulazi u stečajnu masu”, u odnosu na imovinu klijenta znači da postoje učinkovite odredbe koje osiguravaju da ta imovina nije dostupna vjerovnicima središnje druge ugovorne strane ili klirinškog člana u slučaju insolventnosti te središnje druge ugovorne strane ili klirinškog člana ili da ta imovina neće biti na raspolaganju klirinškom članu za pokrivanje gubitaka koje je snosio po nastanku statusa neispunjavanja obveza klijenta ili klijenata koji nisu oni koji su dali tu imovinu;
2.
„transakcija povezana sa središnjom drugom ugovornom stranom” znači ugovor ili transakcija iz članka 301. stavka 1. između klijenta i klirinškog člana koja je izravno povezana s ugovorom ili transakcijom iz tog stavka između toga klirinškog člana i središnje druge ugovorne strane;
3.
„klirinški član” znači klirinški član kako je određen u članku 2. točki (14) Uredbe (EU) br. 648/2012;
4.
„klijent” znači klijent kako je određen u članku 2. točki 15. Uredbe (EU) br. 648/2012 ili društvo koje je sklopilo sporazum o neizravnom poravnanju s klirinškim članom u skladu s člankom 4. stavkom 3. te Uredbe.
Članak 301.
Područje primjene
1. Ovaj se odjeljak primjenjuje na sljedeće ugovore i transakcije dok su nepodmirene u odnosu na središnju drugu ugovornu stranu:
(a)
ugovore navedene u Prilogu II. i kreditne izvedenice;
(b)
repo transakcije;
(c)
transakcije pozajmljivanja vrijednosnih papira ili robe drugoj ugovornoj strani ili od druge ugovorne strane;
(d)
transakcije s dugim rokom namire;
(e)
maržne kredite.
2. Institucije mogu odlučiti hoće li primjenjivati jedan od sljedeća dva tretmana na nepodmirene ugovore i transakcije s kvalificiranom središnjom drugom ugovornom stranom iz stavka 1.:
(a)
tretman za izloženosti iz trgovanja i izloženosti iz uplata u jamstveni fond obveze iz članka 306., osim tretmana iz tog članka stavka 1. točke (b) odnosno članka 307.;
(b)
tretman iz članka 310.;
3. Institucije primjenjuju tretman iz članka 306., osim tretmana iz stavka 1. točke (a) tog članka, odnosno iz članka 309., prema potrebi, na nepodmirene ugovore i transakcije s nekvalificiranom središnjom drugom ugovornom stranom iz stavka 1. ovog članka.
Članak 302.
Praćenje izloženosti prema središnjim drugim ugovornim stranama
1. Institucije prate sve svoje izloženosti prema središnjim drugim ugovornim stranama i utvrđuju postupke za redovito izvješćivanje o njima višeg rukovodstva i odgovarajućeg odbora ili više odbora upravljačkog tijela.
2. Institucije procjenjuju, odgovarajućim analizama scenarija i testiranjima otpornosti na stres, je li razina regulatornoga kapitala za izloženosti prema središnjoj drugoj ugovornoj strani, uključujući potencijalne buduće kreditne izloženosti, izloženosti iz uplata u jamstveni fond i, kada institucija djeluje kao klirinški član, izloženosti koje proizlaze iz ugovora utvrđenih člankom 304., odgovarajuća u odnosu na inherentne rizike tih izloženosti.
Članak 303.
Tretman izloženosti klirinških članova prema središnjim drugim ugovornim stranama
Kada institucija djeluje kao klirinški član, za svoje potrebe ili kao financijski posrednik između klijenta i središnje druge ugovorne strane, izračunava kapitalne zahtjeve za svoje izloženosti prema središnjoj drugoj ugovornoj strani u skladu s člankom 301. stavcima 2. i 3.
Članak 304.
Tretman izloženosti klirinških članova prema klijentima
1. Kada institucija djeluje kao klirinški član i kada u tom svojstvu djeluje kao financijski posrednik između klijenta i središnje druge ugovorne strane, izračunava kapitalne zahtjeve za svoje transakcije s klijentom povezane sa središnjom drugom ugovornom stranom u skladu s odjeljcima od 1. do 8. ovog poglavlja i dijelom 3. glavom VI., prema potrebi.
2. Kada institucija koja djeluje kao klirinški član sklopi ugovor s klijentom drugoga klirinškog člana kojim se omogućuje, u skladu s člankom 48. stavcima 5. i 6. Uredbe (EU) br. 648/2012, prijenos pozicija i kolaterala iz članka 305. stavka 2. točke (b) ove Uredbe za toga klijenta, a taj ugovor rezultira potencijalnom obvezom za tu instituciju, ta institucija može toj potencijalnoj obvezi dodijeliti vrijednost izloženosti nula.
3. Institucija koja djeluje kao klirinški član može primijeniti kraće razdoblje marže za rizik kada izračunava kapitalni zahtjev za svoje izloženosti prema klijentu u skladu s metodom internog modela. Razdoblje marže za rizik koje institucija primjenjuje ne smije biti kraće od pet dana.
4. Institucija koja djeluje kao klirinški član može pomnožiti svoj EAD sa skalarom kada izračunava kapitalni zahtjev za svoje izloženosti prema klijentu u skladu s metodom tržišne vrijednosti, standardiziranom metodom ili metodom originalne izloženosti. Institucija može primjenjivati sljedeće skalare:
(a)
0,71 za razdoblje marže za rizik od pet dana;
(b)
0,77 za razdoblje marže za rizik od šest dana;
(c)
0,84 za razdoblje marže za rizik od sedam dana;
(d)
0,89 za razdoblje marže za rizik od osam dana;
(e)
0,95 za razdoblje marže za rizik od devet dana;
(f)
1 za razdoblje marže za rizik od deset ili više dana.
5. EBA izrađuje nacrt regulatornih tehničkih standarda za određivanje razdoblja nadoknade za rizik kojima se institucije mogu koristiti za potrebe stavaka 3. i 4.
Pri izradi tog nacrta regulatornih tehničkih standarda EBA primjenjuje sljedeća načela:
(a)
utvrđuje razdoblje, marže za rizik za svaku vrstu ugovora i transakcija navedenih u članku 301. stavku 1.;
(b)
razdoblja marže za rizik koja se utvrđuju u točki (a) odražavaju razdoblja isteka trajanja ugovora i transakcija iz te točke.
EBA dostavlja Komisiji navedeni nacrt regulatornih tehničkih standarda do 30. lipnja 2014.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda iz prvog podstavka u skladu s člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
Članak 305.
Tretman izloženosti klijenata
1. Kada je institucija klijent, izračunava kapitalne zahtjeve za svoje transakcije sa svojim klirinškim članom povezane sa središnjom drugom ugovornom stranom u skladu s odjeljcima od 1. do 8. ovog poglavlja i dijelom 3. glavom VI., prema potrebi.
2. Ne dovodeći u pitanje pristup iz stavka 1., kada je institucija klijent, može izračunavati kapitalne zahtjeve za svoje izloženosti iz trgovanja za transakcije sa svojim klirinškim članom povezane sa središnjom drugom ugovornom stranom u skladu s člankom 306. pod uvjetom da su ispunjeni svi sljedeći uvjeti:
(a)
pozicije i imovina te institucije koje se odnose na te transakcije razlikuju se i odvojene su, i na razini klirinškog člana i na razini središnje druge ugovorne strane, od pozicija i imovine klirinškog člana i ostalih klijenata tog klirinškog člana, a zbog tog razlikovanja i te odvojenosti te pozicije i ta imovina ne ulaze u stečajnu masu u slučaju nastanka statusa neispunjavanja obveza ili insolventnosti klirinškog člana, jednog od njegovih ostalih klijenata ili više njih;
(b)
zakoni, propisi, pravila i ugovori koji se primjenjuju na instituciju ili središnju drugu ugovornu stranu ili ih obvezuju, osiguravaju da se u slučaju nastanka statusa neispunjavanja obveza ili insolventnosti izvornoga klirinškog člana, klijentove pozicije koje se odnose na te ugovore i transakcije te odgovarajući kolateral prenesu drugom klirinškom članu u odgovarajućem razdoblju marže za rizik. U takvim okolnostima klijentove pozicije i kolateral prenose se po tržišnoj vrijednosti, osim ako klijent zahtijeva da zaključi poziciju po tržišnoj vrijednosti;
(c)
institucija ima neovisno, pisano i obrazloženo pravno mišljenje iz kojega proizlazi da bi, ako dođe do pravnog osporavanja, relevantni sudovi i upravna tijela odlučili da klijent ne bi snosio gubitke zbog insolventnosti svoga klirinškog člana ili bilo kojega klijenta svoga klirinškog člana prema pravu područja sudske nadležnosti te institucije, njezinoga klirinškog člana i središnje druge ugovorne strane, zakonu koji uređuje transakcije i ugovore kojima institucija obavlja poravnanje preko središnje druge ugovorne strane, zakonu koji uređuje kolateral i zakonu koji uređuje sve ugovore i sporazume nužne za ispunjavanje uvjeta iz točke (b);
(d)
središnja druga ugovorna strana je kvalificirana središnja druga ugovorna strana.
3. Ne dovodeći u pitanje uvjete iz stavka 2., kada institucija koja je klijent nije zaštićena od gubitaka u slučaju da klirinški član i drugi klijent klirinškog člana zajedno dođu u status neispunjavanja obveza, a svi su drugi uvjeti iz članka 2. ispunjeni, klijent može izračunavati kapitalne zahtjeve za svoje izloženosti iz trgovanja za transakcije sa svojim klirinškim članom povezane sa središnjom drugom ugovornom stranom u skladu s člankom 306., pod uvjetom da ponder rizika od 2 % iz stavka 1. točke (a) tog članka zamijeni ponderom rizika od 4 %.
4. Kada institucija koja je klijent pristupa uslugama središnje druge ugovorne strane putem sporazuma o neizravnom poravnanju, u skladu s člankom 4. stavkom 3. Uredbe (EU) br. 648/2012, može primijeniti tretman iz stavka 2. ili 3. samo kada su uvjeti iz svakog stavka ispunjeni na svakoj razini lanca posrednika.
Članak 306.
Kapitalni zahtjevi za izloženosti iz trgovanja
1. Institucija primjenjuje sljedeći tretman na svoje izloženosti iz trgovanja sa središnjim drugim ugovornim stranama:
(a)
na vrijednosti izloženosti svih svojih izloženosti iz trgovanja s kvalificiranom središnjom drugom ugovornom stranom primjenjuje ponder rizika od 2 %;
(b)
na sve svoje izloženosti iz trgovanja s nekvalificiranom središnjom drugom ugovornom stranom primjenjuje ponder rizika koji se upotrebljava za standardizirani pristup kreditnom riziku iz članka 107. stavka 2. točke (b);
(c)
kada institucija djeluje kao financijski posrednik između klijenta i središnje druge ugovorne strane, a odredbe transakcije povezane sa središnjom drugom ugovornom stranom propisuju da institucija nije obvezna nadoknaditi klijentu bilo koje gubitke uzrokovane promjenama iznosa te transakcije u slučaju da središnja druga ugovorna strana dođe u status neispunjavanja obveza, vrijednost izloženosti transakcije sa središnjom drugom ugovornom stranom koja odgovara toj transakciji povezanoj sa središnjom drugom ugovornom stranom jednaka je nuli.
2. Neovisno o stavku 1., ako imovina koja je dana kao kolateral središnjoj drugoj ugovornoj strani ili klirinškom članu ne ulazi u stečajnu masu u slučaju da središnja druga ugovorna strana, klirinški član ili jedan odnosno više njegovih ostalih klijenata postanu insolventni, institucija može dodijeliti vrijednost izloženosti nula izloženostima kreditnom riziku druge ugovorne strane za tu imovinu.
3. Institucija izračunava vrijednosti izloženosti svojih izloženosti iz trgovanja sa središnjom drugom ugovornom stranom u skladu s odjeljcima od 1. do 8. ovog poglavlja, prema potrebi.
4. Institucija izračunava iznose izloženosti ponderirane rizikom za svoje izloženosti iz trgovanja sa središnjim drugim ugovornim stranama za potrebe članka 92. stavka 3. tako da zbroj vrijednosti izloženosti svojih izloženosti iz trgovanja sa središnjim drugim ugovornim stranama, izračunat u skladu sa stavcima 2. i 3. ovog članka, pomnoži s ponderom rizika određenim u skladu sa stavkom 1. ovog članka.
Članak 307.
Kapitalni zahtjevi za preduplate u jamstveni fond središnje druge ugovorne strane
Institucija koja djeluje kao klirinški član primjenjuje sljedeći tretman na svoje izloženosti koje proizlaze iz njezinih uplata u jamstveni fond središnje druge ugovorne strane:
(a)
kapitalne zahtjeve za svoje preduplate u jamstveni fond kvalificirane središnje druge ugovorne strane institucija izračunava u skladu s pristupom iz članka 308.;
(b)
kapitalne zahtjeve za svoje preduplate u jamstveni fond nekvalificirane središnje druge ugovorne strane institucija izračunava u skladu s pristupom iz članka 309.
Članak 308.
Kapitalni zahtjevi za preduplate u jamstveni fond kvalificirane središnje druge ugovorne strane
1. Vrijednost izloženosti za preduplatu institucije u jamstveni fond kvalificirane središnje druge ugovorne strane (DFi ) jesu uplaćeni iznos ili tržišna vrijednost imovine koju je isporučila ta institucija umanjeni za bilo koji iznos te uplate koji je kvalificirana središnja druga ugovorna strana već upotrijebila za apsorbiranje svojih gubitaka nakon nastanka statusa neispunjavanja obveza jednoga svoga klirinškog člana ili više njih.
2. Institucija izračunava kapitalni zahtjev (Ki ) za pokriće izloženosti koja proizlazi iz njezine preduplate (DFi ) na sljedeći način:
pri čemu je:
β
=
koncentracijski faktor o kojemu središnja druga ugovorna strana obavješćuje instituciju;
N
=
broj klirinških članova o kojemu središnja druga ugovorna strana obavješćuje instituciju;
DFCM
=
zbroj preduplata svih klirinških članova središnje druge ugovorne strane o kojemu središnja druga ugovorna strana obavješćuje instituciju;
KCM
=
zbroj kapitalnih zahtjeva svih klirinških članova središnje druge ugovorne strane izračunat u skladu s formulom koja se primjenjuje iz stavka 3 .
3. Institucija izračunava KCM na sljedeći način:
(a)
kad je KCCP ≤ DFCCP, institucija upotrebljava sljedeću formulu:
;
(b)
kad je DFCCP KCCP ≤DF*, institucija upotrebljava sljedeću formulu:
;
(c)
kad je DF* KCCP, institucija upotrebljava sljedeću formulu:
;
u kojoj je:
DFCCP= prethodno uplaćena financijska sredstva središnje druge ugovorne strane o kojima središnja druga ugovorna strana obavješćuje instituciju;
KCCP= hipotetski kapital središnje druge ugovorne strane o kojemu središnja druga ugovorna strana obavješćuje instituciju;
DF*= ;
=
= prosječna preduplata,
, o kojoj središnja druga ugovorna strana obavješćuje instituciju;
c1= kapitalni faktor jednak
c2= kapitalni faktor jednak 100 %;
μ= 1,2.
4. Institucija izračunava iznose izloženosti ponderirane rizikom za izloženosti koje proizlaze iz preduplate institucije za potrebe članka 92. stavka 3. tako da kapitalni zahtjev (Ki ) utvrđen u skladu sa stavkom 2. pomnoži s 12,5.
5. Ako je KCCP jednako nula, institucija upotrebljava vrijednost za c1 od 0,16 % za potrebe izračuna u stavku 3.
Članak 309.
Kapitalni zahtjevi za preduplate u jamstveni fond nekvalificirane središnje druge ugovorne strane i za naknadne uplate nekvalificiranoj središnjoj drugoj ugovornoj strani
1. Institucija primjenjuje sljedeću formulu za izračun kapitalnog zahtjeva (Ki) za izloženosti koje proizlaze iz njezinih preduplata u jamstveni fond nekvalificirane središnje druge ugovorne strane (DFi) i iz naknadnih uplata (UCi) toj središnjoj drugoj ugovornoj strani;
pri čemu su c2 i μ definirani kao u članku 308. stavku 3.
2. Za potrebe stavka 1. naknadne uplate znači uplate koje se institucija koja djeluje kao klirinški član ugovorno obvezala izvršiti središnjoj drugoj ugovornoj strani nakon što je središnja druga ugovorna strana iscrpila svoj jamstveni fond kako bi pokrila gubitke koje je snosila nakon nastanka statusa neispunjavanja obveza jednog svog klirinškog člana ili više njih.
3. Institucija izračunava iznose izloženosti ponderirane rizikom za izloženosti koje proizlaze iz preduplate institucije za potrebe članka 92. stavka 3. tako da kapitalni zahtjev Ki određen u skladu sa stavkom 1. pomnoži s 12,5.
Članak 310.
Alternativni izračun kapitalnog zahtjeva za izloženosti prema kvalificiranoj središnjoj drugoj ugovornoj strani
Institucija primjenjuje sljedeću formulu za izračun kapitalnog zahtjeva (Ki) za izloženosti koje proizlaze iz njezinih izloženosti iz trgovanja i izloženosti iz trgovanja njezinih klijenata (TEi) te preduplata (DFi) u jamstveni fond kvalificirane središnje druge ugovorne strane:
Članak 311.
Kapitalni zahtjevi za izloženosti središnjim drugim ugovornim stranama koje prestanu ispunjavati određene uvjete
1. Institucija primjenjuje tretman iz ovog članka ako je ispunjen jedan od sljedećih uvjeta ili ako su ispunjena oba sljedeća uvjeta:
(a)
institucija je od središnje druge ugovorne strane dobila obavijest iz točke (j) ii. članka 50b Uredbe (EU) br. 648/2012 da je središnja druga ugovorna strana prestala izračunavati KCCP;
(b)
institucija je saznala, nakon javne objave ili obavijesti nadležnog tijela središnje druge ugovorne strane kojom se koristi, ili same središnje druge ugovorne strane, da središnja druga ugovorna strana neće više ispunjavati uvjete da ima odobrenje ili bude priznata, ovisno o tome što je primjenjivo.
2. Kada je ispunjen samo uvjet iz stavka 1. točke (a), nadležno tijelo institucije provjerava zbog kojih je razloga središnja druga ugovorna strana prestala izračunavati KCCP.
Kada nadležno tijelo smatra da su razlozi iz prvog podstavka valjani, može odobriti institucijama u svojoj državi članici da primjenjuju tretman iz članka 310. na svoje izloženosti iz trgovanja i uplate u jamstveni fond toj središnjoj drugoj ugovornoj strani. Kada nadležno tijelo izda takvo odobrenje, navodi razloge za svoju odluku.
Kada nadležno tijelo smatra da razlozi iz prvog podstavka nisu valjani, sve institucije u njegovoj državi članici, bez obzira na to koji su tretman odabrale u skladu s člankom 301. stavkom 2., primjenjuju tretman iz stavka 3. točaka od (a) do (d) ovog članka.
3. Kada je ispunjen uvjet iz stavka 1. točke (b), bez obzira na to je li uvjet iz tog stavka točke (a) ispunjen ili nije, institucija je dužna, u roku od tri mjeseca od nastanka okolnosti iz tog stavka točke (b), ili ranije ako to zahtijeva nadležno tijelo institucije, učiniti sljedeće u vezi sa svojim izloženostima prema toj središnjoj drugoj ugovornoj strani:
(a)
prestati primjenjivati tretman koji je odabrala u skladu s člankom 301. stavkom 2.;
(b)
primijeniti tretman iz članka 306. stavka 1. točke (b) na svoje izloženosti iz trgovanja prema toj središnjoj drugoj ugovornoj strani;
(c)
primijeniti tretman iz članka 309. na svoje preduplate u jamstveni fond te središnje druge ugovorne strane i na svoje naknadne uplate toj središnjoj drugoj ugovornoj strani;
(d)
tretirati izloženosti toj središnjoj drugoj ugovornoj strani, osim onih navedenih u točkama (b) i (c), kao izloženosti trgovačkim društvima u skladu sa standardiziranim pristupom za kreditni rizik iz poglavlja 2.
GLAVA III.
KAPITALNI ZAHTJEV ZA OPERATIVNI RIZIK
POGLAVLJE 1.
Opća načela kojima je uređena primjena različitih pristupa
Članak 312.
Odobrenje i obavješćivanje
1. Kako bi mogle primjenjivati standardizirani pristup, institucije su dužne zadovoljiti kriterije iz članka 320. i opća pravila upravljanja rizicima iz članaka 74. i 85. Direktive 2013/36/EU. Institucije obavješćuju nadležna tijela prije početka primjene standardiziranog pristupa.
Nadležna tijela odobravaju institucijama primjenu alternativnoga relevantnog pokazatelja za poslovne linije „poslovanje sa stanovništvom” i „poslovno bankarstvo” ako su ispunjeni uvjeti iz članka 319. stavka 2. i članka 320.
2. Nadležna tijela odobravaju institucijama primjenu naprednih pristupa koji se temelje na njihovim vlastitim sustavima mjerenja operativnoga rizika, ako su zadovoljeni svi kvalitativni i kvantitativni standardi iz članaka 321. i 322. te ako institucije zadovoljavaju opća pravila upravljanja rizicima iz članaka 74. i 85. Direktive 2013/36/EU i glave VII. poglavlja 3. odjeljka II. navedene Direktive.
Institucije podnose zahtjev za odobrenje svojim nadležnim tijelima i ako žele provesti značajna proširenja i promjene navedenih naprednih pristupa. Nadležna tijela izdaju odobrenje samo ako institucije nakon navedenih značajnih proširenja i promjena nastave zadovoljavati standarde iz prvog podstavka.
3. Institucije obavješćuju nadležna tijela o svim promjenama svojih modela naprednih pristupa.
4. EBA izrađuje nacrt regulatornih tehničkih standarda kojima se određuje sljedeće:
(a)
metodologija procjene u skladu s kojom nadležna tijela odobravaju institucijama primjenu naprednih pristupa;
(b)
uvjeti za procjenu značaja proširenja i promjena naprednih pristupa;
(c)
načini obavješćivanja propisanoga u stavku 3.
EBA dostavlja Komisiji navedeni nacrt regulatornih tehničkih standarda do 31. prosinca 2014.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda iz prvog podstavka u skladu s člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
Članak 313.
Povratak na primjenu manje složenih pristupa
1. Institucije koje primjenjuju standardizirani pristup ne smiju se vratiti na primjenu jednostavnog pristupa osim ako su zadovoljeni uvjeti iz stavka 3.
2. Institucije koje primjenjuju napredni pristup ne smiju se vratiti na primjenu standardiziranog pristupa ili primjenu jednostavnog pristupa osim ako su zadovoljeni uvjeti iz stavka 3.
3. Institucija se može vratiti na primjenu manje složenog pristupa za operativni rizik samo ako su zadovoljena oba dolje navedena uvjeta:
(a)
institucija je dokazala nadležnom tijelu da primjenu manje složenog pristupa ne predlaže s ciljem smanjenja kapitalnog zahtjeva za operativni rizik institucije, da je ona potrebna zbog prirode i složenosti institucije te da ona ne bi imala značajan negativan utjecaj na solventnost institucije ili njezinu sposobnost djelotvornog upravljanja operativnim rizikom;
(b)
institucija je dobila prethodno odobrenje nadležnoga tijela.
Članak 314.
Kombinirana primjena različitih pristupa
1. Institucije mogu primjenjivati kombinaciju pristupa pod uvjetom da su dobile odobrenje nadležnih tijela. Nadležna tijela izdaju takvo odobrenje ako su zadovoljeni uvjeti iz stavaka od 2. do 4., prema potrebi.
2. Institucija može primjenjivati napredni pristup u kombinaciji s jednostavnim pristupom ili standardiziranim pristupom ako su zadovoljena oba dolje navedena uvjeta:
(a)
kombinacija pristupa koju primjenjuje institucija obuhvaća sve njezine operativne rizike i institucija je dokazala nadležnim tijelima da metodologija koju primjenjuje obuhvaća različite aktivnosti, zemljopisne lokacije, pravne strukture ili druge relevantne, interno određene podjele;
(b)
kriteriji iz članka 320. i standardi iz članaka 321. i 322. ispunjeni su za dio aktivnosti obuhvaćenih standardiziranim pristupom, odnosno naprednim pristupom.
3. Institucijama koje žele primjenjivati napredni pristup u kombinaciji s jednostavnim pristupom ili standardiziranim pristupom, nadležna tijela uvjetuju izdavanje odobrenja ispunjavanjem sljedećih dodatnih uvjeta:
(a)
na datum početka primjene naprednoga pristupa značajan dio operativnoga rizika institucije obuhvaćen je tim pristupom;
(b)
institucija se obvezuje primjenjivati napredni pristup na sve značajne dijelove svog poslovanja u vremenskom okviru koji je upućen nadležnom tijelu te ga je ono odobrilo.
4. Institucija od nadležnog tijela može zatražiti odobrenje za primjenu kombinacije jednostavnog pristupa i standardiziranog pristupa samo u iznimnim okolnostima kao što je nedavno preuzimanje novog dijela poslovanja, što može zahtijevati prijelazno razdoblje za primjenu standardiziranog pristupa.
Nadležno tijelo izdaje navedeno odobrenje samo ako se institucija obvezala primjenjivati standardizirani pristup u vremenskom okviru koji je podnesen nadležnom tijelu te ga je ono odobrilo.
5. EBA izrađuje nacrt regulatornih tehničkih standarda kojima se određuje sljedeće:
(a)
uvjeti koje nadležna tijela primjenjuju pri procjeni metodologije iz stavka 2. točke (a);
(b)
uvjeti koje nadležna tijela primjenjuju pri odlučivanju o mogućem nalaganju dodatnih uvjeta iz stavka 3.
EBA dostavlja Komisiji navedeni nacrt regulatornih tehničkih standarda do 31. prosinca 2016.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda iz prvog podstavka u skladu s člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
POGLAVLJE 2.
Jednostavni pristup
Članak 315.
Kapitalni zahtjev
1. Prema jednostavnom pristupu kapitalni zahtjev za operativni rizik jednak je 15 % trogodišnjeg prosjeka relevantnog pokazatelja kako je propisano člankom 316.
Institucije izračunavaju trogodišnji prosjek relevantnog pokazatelja na temelju podataka za posljednja tri dvanaestomjesečna razdoblja na kraju financijske godine. Kada nisu dostupni revidirani podaci, institucije se mogu koristiti poslovnim procjenama.
2. Kada institucija posluje kraće od tri godine, ona može primjenjivati procjene budućeg poslovanja pri izračunu relevantnog pokazatelja, pod uvjetom da počne upotrebljavati povijesne podatke čim postanu raspoloživi.
3. Kada institucija može dokazati svom nadležnom tijelu da bi, zbog spajanja odnosno pripajanja, preuzimanja ili otuđivanja subjekata ili aktivnosti, primjena trogodišnjeg prosjeka za izračun relevantnog pokazatelja dovela do pristrane procjene kapitalnog zahtjeva za operativni rizik, nadležno tijelo može odobriti instituciji izmjenu izračuna tako da uzme u obzir takve događaje i o tome na odgovarajući način obavješćuje EBA-u. U takvim okolnostima, nadležno tijelo može, na vlastitu inicijativu, i zahtijevati da institucija izmijeni svoj izračun.
4. Ako je za neko razdoblje relevantni pokazatelj negativan ili jednak nuli, institucije ne smiju uzeti u obzir taj podatak pri izračunu trogodišnjeg prosjeka. Institucije izračunavaju trogodišnji prosjek tako da se zbroj pozitivnih vrijednosti podijeli s brojem pozitivnih vrijednosti.
Članak 316.
Relevantni pokazatelj
1. Za institucije koje primjenjuju računovodstvene standarde uspostavljene Direktivom 86/635/EEZ na temelju računovodstvenih kategorija za račun dobiti i gubitka institucija iz članka 27. te Direktive, relevantni pokazatelj iskazuje se kao zbroj elemenata navedenih u tablici 1. ovog stavka. Institucije uključuju svaki element u zbroj s njegovim pozitivnim ili negativnim predznakom.
Tablica 1.
1.
Kamatni i srodni prihodi
2.
Kamatni i srodni rashodi
3.
Prihodi od dionica i ostalih vrijednosnih papira s varijabilnim/fiksnim prihodom
4.
Prihodi od naknada i provizija
5.
Rashodi od naknada i provizija
6.
Neto dobit ili gubitak iz financijskoga poslovanja
7.
Ostali prihodi iz poslovanja
Institucije prilagođavaju navedene elemente kako bi odražavali sljedeće:
(a)
institucije izračunavaju relevantni pokazatelj prije odbitka rezerviranja i troškova poslovanja. Institucije u troškove poslovanja uključuju naknade za plaćene eksternalizirane usluge koje su pružile treće strane koje nisu matično društvo ili društvo kći institucije ili društvo kći matičnog društva koje je ujedno matično društvo institucije. Institucije se mogu koristiti troškom eksternalizacije usluga koje su im pružile treće strane za umanjivanje relevantnog pokazatelja ako je taj trošak nastao od aktivnosti društva koje podliježe pravilima koja su u skladu s ovom Uredbom ili jednakovrijednim pravilima;
(b)
institucije ne smiju uključiti sljedeće stavke u izračun relevantnog pokazatelja:
i.
realiziranu dobit/gubitak od prodaje stavki iz knjige pozicija kojima se ne trguje;
ii.
prihode od izvanrednih ili neredovitih stavki;
iii.
prihode na osnovi ugovora o osiguranju;
(c)
kada je revalorizacija stavki kojima se trguje sastavni dio računa dobiti i gubitka, institucije mogu uključiti tu revalorizaciju. Kada institucije primjenjuju članak 36. stavak 2. Direktive 86/635/EEZ, uključuju revalorizaciju koja je iskazana u računu dobiti i gubitka.
2. Kada institucije primjenjuju računovodstvene standarde koji se razlikuju od onih iz Direktive 86/635/EEZ, izračunavaju relevantni pokazatelj na temelju podataka koji najbolje odražavaju definiciju iz ovog članka.
3. EBA izrađuje nacrt regulatornih tehničkih standarda kojima se određuje metodologija za izračun relevantnog pokazatelja iz stavka 2.
EBA dostavlja Komisiji navedeni nacrt regulatornih tehničkih standarda do 31. prosinca 2017.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda iz prvog podstavka u skladu s člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
POGLAVLJE 3.
Standardizirani pristup
Članak 317.
Kapitalni zahtjev
1. Prema standardiziranom pristupu institucije raspoređuju svoje aktivnosti u poslovne linije navedene u tablici 2. iz stavka 4. u skladu s načelima iz članka 318.
2. Institucije izračunavaju kapitalni zahtjev za operativni rizik kao trogodišnji prosjek zbroja godišnjih kapitalnih zahtjeva za sve poslovne linije iz tablice 2. u stavku 4. Godišnji kapitalni zahtjev za svaku poslovnu liniju jednak je umnošku odgovarajućeg beta faktora navedenog u toj tablici i dijela relevantnog pokazatelja raspoređenog u pripadajuću poslovnu liniju.
3. Tijekom bilo koje godine institucije mogu prebiti negativne kapitalne zahtjeve koji su posljedica negativnog dijela relevantnoga pokazatelja u bilo kojoj poslovnoj liniji s pozitivnim kapitalnim zahtjevima u drugoj poslovnoj liniji bez ograničenja. Međutim, ako je ukupni kapitalni zahtjev za sve poslovne linije tijekom određene godine negativan, institucije kao ulazni podatak za brojnik za navedenu godinu upotrebljavaju vrijednost nula.
4. Institucije izračunavaju trogodišnji prosjek zbroja iz stavka 2. na temelju podataka za posljednja tri dvanaestomjesečna razdoblja na kraju financijske godine. Kad nisu dostupni revidirani podaci, institucije se mogu koristiti poslovnim procjenama.
Kada institucija može dokazati svom nadležnom tijelu da bi, zbog spajanja odnosno pripajanja, preuzimanja ili otuđivanja subjekata ili aktivnosti, primjena trogodišnjeg prosjeka za izračun relevantnog pokazatelja dovela do pristrane procjene kapitalnog zahtjeva za operativni rizik, nadležno tijelo može odobriti institucijama izmjenu izračuna tako da uzme u obzir takve događaje i o tome na odgovarajući način obavješćuje EBA-u. U takvim okolnostima, nadležno tijelo može, na vlastitu inicijativu, i zahtijevati da institucija izmijeni svoj izračun.
Kad institucija posluje kraće od tri godine može se koristiti poslovnim procjenama budućeg poslovanja pri izračunu relevantnog pokazatelja, pod uvjetom da počne upotrebljavati povijesne podatke čim postanu raspoloživi.
Tablica 2.
Poslovne linije
Popis aktivnosti
Postotak
(beta faktor)
Korporativno financiranje
Usluge provedbe ponude odnosno prodaje financijskih instrumenta uz obvezu otkupa
Usluge povezane s pružanjem usluga provedbe ponude odnosno prodaje dužničkih ili vlasničkih instrumenata
Investicijsko savjetovanje
Poslovi savjetovanja društava u vezi s strukturom kapitala, poslovnom strategijom i sličnim pitanjima te davanje savjeta i pružanje usluga koje se odnose na spajanja i kupnju društava.
Poslovi investicijskog istraživanja i financijske analize, kao i ostali oblici općenitih preporuka koje se odnose na transakcije s financijskim instrumentima
18 %
Trgovanje i prodaja
Trgovanje za svoj račun
Poslovi posredovanja pri sklapanju poslova na novčanom tržištu
Zaprimanje i prijenos naloga u vezi s jednim ili više financijskih instrumenata
Izvršavanje naloga za račun klijenata
Usluge provedbe ponude odnosno prodaje financijskih instrumenata bez obveze otkupa
Upravljanje multilateralnom trgovinskom platformom
18 %
Brokerski poslovi sa stanovništvom
(poslovi s fizičkim osobama ili malim i srednjim poduzetnicima koji zadovoljavaju kriterije iz članka 123. za kategoriju izloženosti prema stanovništvu)
Zaprimanje i prijenos naloga u vezi s jednim ili više financijskih instrumenata
Izvršavanje naloga za račun klijenta
Usluge provedbe ponude odnosno prodaje financijskih instrumenata bez obveze otkupa
12 %
Poslovno bankarstvo
Primanje depozita ili drugih povratnih sredstava
Kreditiranje
Financijski najam
Jamstva i preuzete obveze
15 %
Poslovanje sa stanovništvom
(Poslovi s fizičkim osobama ili malim i srednjim poduzetnicima koji zadovoljavaju kriterije iz članka 123. za kategoriju izloženosti prema stanovništvu)
Primanje depozita ili drugih povratnih sredstava
Kreditiranje
Financijski najam
Jamstva i preuzete obveze
12 %
Plaćanja i namire
Usluge platnog prometa
Izdavanje instrumenata plaćanja i upravljanje njima
18 %
Agencijske usluge
Pohrana i administriranje financijskih instrumenata za račun klijenata, uključujući i poslove skrbništva i s tim povezane usluge, kao što su upravljanje novčanim sredstvima odnosno kolateralom
15 %
Upravljanje imovinom
Upravljanje portfeljima
Upravljanje UCITS-om
Ostali oblici upravljanja imovinom
12 %
Članak 318.
Načela za raspoređivanje u poslovne linije
1. Institucije utvrđuju i dokumentiraju posebne politike i kriterije za raspoređivanje relevantnog pokazatelja za trenutačne poslovne linije i aktivnosti u standardizirani okvir iz članka 317. One, prema potrebi, revidiraju i prilagođavaju navedene politike i kriterije novim ili promijenjenim poslovnim aktivnostima i rizicima.
2. Institucije primjenjuju sljedeća načela za raspoređivanje u poslovne linije:
(a)
institucije sve aktivnosti raspoređuju u poslovne linije na način koji osigurava sveobuhvatnost i međusobnu isključivost;
(b)
ako se neka aktivnost ne može jednostavno rasporediti u poslovnu liniju, ali predstavlja pomoćnu aktivnost aktivnosti uključenoj u određenu poslovnu liniju, institucija ju raspoređuje u poslovnu liniju u koju se svrstava aktivnost koju predmetna aktivnost podržava. Ako pomoćna aktivnost podržava aktivnost iz više od jedne poslovne linije, institucija primjenjuje objektivne kriterije raspoređivanja;
(c)
ako se neka aktivnost ne može rasporediti ni u jednu poslovnu liniju, za tu aktivnost institucija se koristi poslovnom linijom s najvećim postotkom. Istom poslovnom linijom koristi se i za sve pripadajuće pomoćne aktivnosti;
(d)
institucije mogu primjenjivati metode koje se primjenjuju za određivanje internih cijena za raspoređivanje relevantnog pokazatelja po poslovnim linijama. Troškovi nastali u jednoj poslovnoj liniji koji se mogu pripisati drugoj poslovnoj liniji mogu se prerasporediti u poslovnu liniju na koju se odnose;
(e)
raspoređivanje aktivnosti u poslovne linije za potrebe izračuna kapitalnog zahtjeva za operativni rizik primjenjuje se dosljedno s kategorijama kojima se institucije koriste za kreditni i tržišni rizik;
(f)
više rukovodstvo odgovorno je za politiku raspoređivanja u poslovne linije koja je pod kontrolom upravljačkog tijela institucije;
(g)
institucije osiguravaju neovisnu provjeru postupaka raspoređivanja aktivnosti u poslovne linije.
3. EBA izrađuje nacrt provedbenih tehničkih standarda kojima se određuju uvjeti primjene načela za raspoređivanje u poslovne linije iz ovog članka.
EBA dostavlja Komisiji navedeni nacrt provedbenih tehničkih standarda do 31. prosinca 2017.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje provedbenih tehničkih standarda iz prvog podstavka u skladu s člankom 15. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
Članak 319.
Alternativni standardizirani pristup
1. U skladu s alternativnim standardiziranim pristupom za poslovne linije „poslovanje sa stanovništvom” i „poslovno bankarstvo” institucije su dužne primjenjivati sljedeće:
(a)
relevantni pokazatelj je normalizirani pokazatelj prihoda jednak nominalnom iznosu kredita i predujmova pomnoženom s 0,035;
(b)
krediti i predujmovi sastoje se od ukupno iskorištenih iznosa u odgovarajućim kreditnim portfeljima. Vezano uz poslovnu liniju „poslovno bankarstvo”, institucije u nominalni iznos kredita i predujmova uključuju i vrijednosne papire iz knjige pozicija kojima se ne trguje.
2. Da bi dobila odobrenje za primjenu alternativnog standardiziranog pristupa, institucija je dužna zadovoljiti sljedeće uvjete:
(a)
njezini prihodi od poslovanja sa stanovništvom ili prihodi od poslovnog bankarstva moraju iznositi najmanje 90 % njezina prihoda;
(b)
značajan dio njezinog poslovanja sa stanovništvom ili poslovnog bankarstva obuhvaća kredite s visokim PD-om;
(c)
alternativni standardizirani pristup pruža odgovarajuću osnovu za izračun njezina kapitalnog zahtjeva za operativni rizik.
Članak 320.
Kriteriji za standardizirani pristup
Kriteriji iz članka 312. stavka 1. podstavka prvog jesu sljedeći:
(a)
institucija uspostavlja primjereno dokumentiran sustav procjene i upravljanja operativnim rizikom s jasno dodijeljenim odgovornostima za taj sustav. Institucija utvrđuje svoju izloženost operativnom riziku te prati relevantne podatke o operativnom riziku, uključujući podatke o značajnim materijalnim gubicima. Predmetni sustav podliježe redovitim nezavisnim provjerama koje provodi unutarnja ili vanjska osoba koja ima potrebno znanje za provođenje takvih provjera;
(b)
procjenjivanje operativnog rizika institucije mora biti čvrsto integrirano u procese upravljanja rizicima institucije. Njegovi rezultati sastavni su dio postupka praćenja i kontrole profila rizičnosti za operativni rizik institucije;
(c)
institucija uspostavlja sustav izvješćivanja višeg rukovodstva kojim se izvješća o izloženosti operativnom riziku podnose odgovarajućim razinama u instituciji. Institucije su dužne imati uspostavljene postupke za poduzimanje odgovarajućih aktivnosti na temelju informacija iz izvješća rukovodstvu.
POGLAVLJE 4.
Napredni pristupi
Članak 321.
Kvalitativni standardi
Kvalitativni standardi iz članka 312. stavka 2. jesu sljedeći:
(a)
interni sustav mjerenja operativnog rizika institucije čvrsto je integriran u njezine svakodnevne procese upravljanja rizikom;
(b)
institucija je dužna imati neovisnu funkciju upravljanja rizicima za operativni rizik;
(c)
institucija je dužna imati uspostavljen sustav redovitog izvješćivanja o izloženostima operativnom riziku i gubicima te imati uspostavljene postupke za poduzimanje odgovarajućih mjera;
(d)
sustav upravljanja rizicima institucije mora biti dobro dokumentiran. Institucija je dužna imati uspostavljene postupke za osiguravanje usklađenosti te politike za rješavanje neusklađenosti;
(e)
institucija podvrgava svoje procese upravljanja i sustave mjerenja operativnog rizika redovitim provjerama unutarnjih i vanjskih revizora;
(f)
postupci interne validacije institucije moraju se odvijati na primjeren i učinkovit način;
(g)
tokovi podataka i postupci povezani sa sustavom mjerenja rizika institucije moraju biti transparentni i dostupni.
Članak 322.
Kvantitativni standardi
1. Kvantitativni standardi iz članka 312. stavka 2. uključuju standarde koji se odnose na postupke, interne podatke, eksterne podatke, analize scenarija, poslovnu okolinu i faktore unutarnje kontrole iz stavaka od 2. do 6.
2. Standardi koji se odnose na postupak su sljedeći:
(a)
institucija izračunava svoj kapitalni zahtjev tako da obuhvati očekivani i neočekivani gubitak, osim ako je očekivani gubitak adekvatno obuhvaćen njezinim internim poslovnim praksama. Mjera operativnog rizika obuhvaća potencijalno velike iznose gubitaka uz zadovoljavajući standard usporedivosti s intervalom pouzdanosti od 99,9 % na jednogodišnjoj razini;
(b)
sustav mjerenja operativnog rizika institucije uključuje korištenje internih podataka, eksternih podataka, analiza scenarija i faktora koji odražavaju poslovnu okolinu i sustave unutarnjih kontrola, u skladu sa stavcima od 3. do 6. Institucija je dužna imati uspostavljen primjereno dokumentiran sustav ponderiranja uporabe navedena četiri elementa u svom ukupnom sustavu mjerenja operativnog rizika;
(c)
sustav mjerenja operativnog rizika institucije obuhvaća glavne činitelje rizika koji imaju utjecaj na oblik repa procijenjene distribucije gubitaka;
(d)
institucija može uzeti u obzir korelacije između gubitaka od operativnog rizika među pojedinačnim procjenama operativnog rizika samo ako su njezini sustavi za mjerenje korelacija pouzdani, primjereno primijenjeni i ako uzimaju u obzir nesigurnost u procjenama korelacija, posebno u razdobljima stresnih uvjeta. Institucija potvrđuje svoje korelacijske pretpostavke pomoću odgovarajućih kvantitativnih i kvalitativnih tehnika;
(e)
institucija osigurava da njezin sustav mjerenja operativnog rizika bude interno dosljedan te izbjegava višestruko obuhvaćanje kvalitativnih procjena i tehnika umanjivanja rizika priznatih u drugim dijelovima ove Uredbe.
3. Standardi koji se odnose na interne podatke jesu sljedeći:
(a)
institucija temelji svoje interno izrađene mjere operativnog rizika na minimalnom razdoblju promatranja u trajanju od pet godina. Kada institucija tek prijeđe na napredni pristup, razdoblje promatranja može trajati tri godine;
(b)
institucija je dužna moći razvrstati povijesne interne podatke o gubicima u poslovne linije definirane u članku 317. i prema vrstama događaja definiranim u članku 324. te na zahtjev dostaviti navedene podatke nadležnim tijelima. U iznimnim okolnostima institucija može razvrstati štetne događaje koji utječu na cjelokupnu instituciju u dodatnu poslovnu liniju „poslovne stavke”. Institucija utvrđuje dokumentirane objektivne kriterije za raspoređivanje gubitaka po određenim poslovnim linijama i vrstama događaja. Institucija evidentira gubitke od operativnog rizika koji su povezani s kreditnim rizikom, a koje je institucija u prošlosti uključivala u interne baze podataka o kreditnom riziku, u baze podataka o operativnom riziku i posebno ih označava. Spomenuti gubici ne podliježu izračunu za operativni rizik sve dok ih institucija za potrebe izračuna kapitalnih zahtjeva tretira kao kreditni rizik. Institucija uključuje gubitke od operativnog rizika koji su povezani s tržišnim rizicima u obuhvat izračuna kapitalnog zahtjeva za operativni rizik;
(c)
interni podaci institucije o gubicima moraju biti sveobuhvatni u smislu da obuhvate sve značajne aktivnosti i izloženosti odgovarajućih podsustava i zemljopisnih lokacija. Institucija je dužna moći argumentirano obrazložiti da eventualno isključene aktivnosti ili izloženosti, pojedinačno ili u kombinaciji, nemaju značajan utjecaj na ukupnu procjenu rizika. Institucija utvrđuje prikladan minimalni prag za prikupljanje internih podataka o gubicima;
(d)
osim informacija o bruto iznosima gubitaka institucija prikuplja informacije o datumu štetnog događaja, svim povratima u odnosu na bruto iznos gubitka te opise izvora i uzroka štetnog događaja;
(e)
institucija utvrđuje kriterije za raspoređivanje podataka o gubicima koji proizlaze iz centralizirane funkcije ili aktivnosti koja se proteže na više od jedne poslovne linije ili povezanih događaja tijekom vremena;
(f)
institucija je dužna imati uspostavljene dokumentirane procedure za procjenu kontinuirane relevantnosti povijesnih podataka o gubicima i provoditi ih, uključujući situacije u kojima se mogu primjenjivati promjene mišljenja, prilagođavanje mjerila ili druge prilagodbe, u kojoj mjeri se one mogu upotrijebiti te tko je ovlašten za donošenje takvih odluka.
4. Kvalificirajući standardi koji se odnose na eksterne podatke jesu sljedeći:
(a)
sustav mjerenja operativnog rizika institucije koristi se relevantnim eksternim podacima, pogotovo kad je utemeljeno smatrati da je institucija izložena gubicima koji nisu učestali, ali su potencijalno značajni. Institucija je dužna imati sistematičan proces za utvrđivanje situacija u kojima se rabe eksterni podaci te metodologije koje se primjenjuju za uključivanje podataka u njezin sustav mjerenja;
(b)
institucija redovito revidira uvjete i prakse vezano uz eksterne podatke te ih dokumentira i redovito neovisno provjerava.
5. Institucija upotrebljava analize scenarija koje se temelje na stručnom mišljenju zajedno s eksternim podacima kako bi procijenila svoju izloženost događajima od velike važnosti. S vremenom je institucija dužna potvrditi i provesti ponovnu procjenu navedenih procjena uspoređujući ih sa stvarnim gubicima kako bi osigurala njihovu utemeljenost.
6. Kvalificirajući standardi vezani uz faktore poslovne okoline i unutarnje kontrole jesu sljedeći:
(a)
metodologija za procjenu rizika na razini cijele institucije mora obuhvaćati ključne faktore poslovne okoline i unutarnje kontrole koji mogu promijeniti njezin profil rizičnosti za operativni rizik;
(b)
institucija obrazlaže odabir svakog faktora kao značajnog činitelja rizika na temelju iskustva, uključujući stručnu procjenu za predmetni dio poslovanja;
(c)
institucija je dužna moći obrazložiti nadležnim tijelima osjetljivost procjena rizika na promjene faktora i relativne pondere različitih faktora. Uz obuhvaćanje promjena rizika zbog poboljšanja kontrole rizika, okvir za mjerenje rizika institucije također obuhvaća potencijalna povećanja rizika zbog povećanja složenosti ili opsega poslovanja;
(d)
institucija dokumentira svoj okvir mjerenja rizika i osigurava neovisnu provjeru istoga unutar institucije i od strane nadležnih tijela. S vremenom je institucija dužna potvrditi i ponovno procijeniti postupak i ishode usporedbom sa stvarnim internim gubicima i relevantnim eksternim podacima.
Članak 323.
Utjecaj osiguranja i drugih mehanizama za prijenos rizika
1. Nadležna tijela odobravaju institucijama priznavanje utjecaja osiguranja uz poštivanje uvjeta iz stavaka od 2. do 5. te drugih mehanizama za prijenos rizika ako one mogu dokazati da je postignut značajan učinak smanjenja rizika.
2. Osiguravatelji moraju imati odobrenje za obavljanje poslova osiguranja ili reosiguranja te minimalni rejting VIPKR-a, za koji je EBA odredila da se, po pravilima za ponderiranje rizikom izloženosti institucijama u skladu s glavom II. poglavljem 2., raspoređuje u 3. stupanj kreditne kvalitete ili viši.
3. Osiguranje i okvir za osiguranje institucije moraju zadovoljiti sljedeće uvjete:
(a)
ugovorno trajanje police osiguranja ne smije biti kraće od jedne godine. Za police s preostalim trajanjem osiguranja kraćim od jedne godine institucija mora primijeniti odgovarajuće korektivne faktore u skladu sa smanjenjem preostalog trajanja police, koji mogu iznositi do 100 % za police s preostalim trajanjem od 90 dana ili kraćim;
(b)
rok za obavješćivanje o otkazivanju police osiguranja ne smije biti kraći od 90 dana;
(c)
polica osiguranja ne smije sadržavati odredbe isključenja ili ograničenja koje se primjenjuju zbog nadzornih aktivnosti ili, u slučaju posrnule institucije, koje onemogućavaju stečajnog upravitelja ili likvidatora u naplati štete ili troškova nastalih zbog aktivnosti institucije, osim u vezi s osiguranim slučajevima do kojih je došlo nakon pokretanja stečajnog ili likvidacijskog postupka nad institucijom. Međutim, polica osiguranja može isključivati sve novčane kazne, kazne ili odštete koje proizlaze iz aktivnosti nadležnih tijela;
(d)
izračuni umanjenja rizika odražavaju pokriće osiguranjem na način koji jasno i dosljedno odražava odnos između stvarne vjerojatnosti i učinka gubitka koji se rabe u sklopu ukupnog utvrđivanja kapitalnog zahtjeva za operativni rizik;
(e)
osiguranje pruža treća osoba. U slučaju osiguranja preko vlastitih osiguravatelja ili ovisnih društava, izloženost se mora prenijeti na neovisnu treću osobu koja ispunjava kriterije za priznavanje iz stavka 2.;
(f)
okvir za priznavanje osiguranja dobro je obrazložen i dokumentiran.
4. Metodologija za priznavanje osiguranja obuhvaća sljedeće elemente preko umanjenja ili korektivnih faktora u iznosu priznatog osiguranja:
(a)
preostalo trajanje police, ako je kraće od jedne godine:
(b)
uvjete za otkazivanje police, ako traje kraće od jedne godine;
(c)
nesigurnost naplate, kao i neusklađenost u pokriću polica osiguranja.
5. Smanjenje kapitalnog zahtjeva koje proizlazi iz priznavanja osiguranja i drugih mehanizama za prijenos rizika ne smije prelaziti 20 % kapitalnog zahtjeva za operativni rizik prije priznavanja tehnika smanjenja rizika.
Članak 324.
Klasifikacija vrsta događaja vezano uz gubitke
Vrste štetnih događaja iz članka 322. stavka 3. točke (b) jesu sljedeće:
Tablica 3.
Kategorija vrste događaja
Definicija
Interna prijevara
Gubici proizašli iz radnji s namjerom prijevare, protupravnog prisvajanja imovine ili zaobilaženja propisa, zakona ili internih akata, isključujući slučajeve razlikovanja/diskriminacije, koji uključuju djelovanje najmanje jednog internog subjekta
Eksterna prijevara
Gubici proizašli iz radnji treće osobe s namjerom prijevare, protupravnog prisvajanja imovine ili zaobilaženja zakona
Odnosi s radnicima i sigurnost na radnom mjestu
Gubici proizašli iz povrede zakona ili ugovora kojima se reguliraju radni odnosi, zdravstvena zaštita, sigurnost na radu; gubici na osnovi odšteta zbog ozljeda na radu ili na osnovi slučajeva razlikovanja/diskriminacije
Klijenti, proizvodi i poslovne prakse
Gubici nastali zbog nenamjernog ili nemarnog neispunjavanja radnih obveza prema određenim klijentima (uključujući zahtjeve vezane uz povjerenje ili prikladnost poslovanja) ili prirode ili sastava proizvoda
Šteta na materijalnoj imovini
Gubici nastali zbog gubitka ili oštećenja materijalne imovine zbog prirodnih katastrofa ili drugih događaja
Prekidi rada i narušavanja rada sustava
Gubici nastali zbog prekida rada ili narušavanja rada sustava
Izvršenje, isporuka i upravljanje procesima
Gubici proizašli iz neuspješnog izvršenja poslova ili neadekvatnog upravljanja procesima; gubici nastali zbog odnosa s poslovnim partnerima i pružateljima usluga
GLAVA IV.
KAPITALNI ZAHTJEV ZA TRŽIŠNI RIZIK
POGLAVLJE 1.
Opće odredbe
Članak 325.
Primjena zahtjeva na konsolidiranoj osnovi
1. U skladu sa stavkom 2. te isključivo za potrebe izračunavanja neto pozicije i kapitalnog zahtjeva na konsolidiranoj osnovi u skladu s ovom glavom, institucije se mogu koristiti pozicijama u jednoj instituciji ili društvu za prijeboj pozicija u drugoj instituciji ili društvu.
2. Institucije mogu primjenjivati stavak 1. isključivo uz odobrenje nadležnih tijela, koje se izdaje ako su ispunjeni svi sljedeći uvjeti:
(a)
raspoređivanje regulatornoga kapitala na razini grupe je zadovoljavajuća;
(b)
regulatorni, pravni ili ugovorni okvir u kojem institucije posluju jamči uzajamnu financijsku potporu unutar grupe.
3. Za društva koja se nalaze u trećim zemljama, uz uvjete iz stavka 2., moraju biti ispunjeni svi sljedeći uvjeti:
(a)
navedena društva imaju odobrenje za rad u trećoj zemlji te udovoljavaju definiciji kreditne institucije ili su priznata investicijska društva iz treće zemlje;
(b)
navedena društva pojedinačno udovoljavaju kapitalnim zahtjevima koji su istovjetni onima koji su utvrđeni ovom Uredbom;
(c)
u spomenutim trećim zemljama ne postoje propisi koji bi mogli značajno utjecati na prijenos sredstava unutar skupine.
POGLAVLJE 2.
Kapitalni zahtjevi za pozicijski rizik
Odjeljak 1.
Opće odredbe i specifični instrumenti
Članak 326.
Kapitalni zahtjevi za pozicijski rizik
Kapitalni zahtjev za pozicijski rizik institucije jest zbroj kapitalnog zahtjeva za opći i specifični rizik njezinih pozicija u dužničkim i vlasničkim instrumentima. Sekuritizacijske pozicije u knjizi trgovanja tretiraju se kao dužnički instrumenti.
Članak 327.
Netiranje
1. Apsolutni iznos dugih (kratkih) pozicija kreditne institucije koji prelazi iznos njezinih kratkih (dugih) pozicija u istovjetnim vlasničkim, dužničkim i zamjenjivim izdanjima te identičnim financijskim budućnosnicama, opcijama, varantima i pokrivenim varantima, smatra se njezinom neto pozicijom u svakome od tih različitih instrumenata. Pri izračunavanju neto pozicije s pozicijama u izvedenim financijskim instrumentima postupa se kako je utvrđeno u člancima od 328. do 330. Ulaganja institucija u vlastite dužničke instrumente ne uključuju se u izračun kapitalnog zahtjeva za specifični rizik u skladu s člankom 336.
2. Netiranje zamjenjivih pozicija i suprotnih pozicija u odnosnom instrumentu nije dopušteno, osim ako nadležna tijela ne usvoje pristup u skladu s kojim je uzeta u obzir vjerojatnost da će upravo pojedini zamjenjivi instrument biti zamijenjen ili zahtijevaju da kapitalni zahtjev obuhvaća svaki gubitak koji može nastati zbog zamjene. O takvim pristupima ili kapitalnim zahtjevima obavješćuje se EBA-u. EBA prati različite prakse u navedenom području i u skladu s člankom 16. Uredbe (EU) br. 1093/2010 donosi smjernice.
3. Sve neto pozicije, neovisno o predznaku, moraju se na dnevnoj osnovi prije agregiranja konvertirati u izvještajnu valutu institucije po prevladavajućem promptnom tečaju.
Članak 328.
Kamatne budućnosnice i forvardi
1. Kamatne budućnosnice, kamatni forvardi (FRA) i buduće obveze kupnje ili prodaje dužničkih instrumenata tretiraju se kao kombinacije dugih i kratkih pozicija. Stoga se duga pozicija u kamatnim budućnosnicama tretira kao kombinacija pozicije obveze s dospijećem jednakim datumu isporuke budućnosnice i pozicije imovine s datumom dospijeća jednakim dospijeću instrumenta ili zamišljene pozicije na koje se odnosi predmetna budućnosnica. Slično tome, prodani FRA tretira se kao duga pozicija s dospijećem jednakim datumu namire uvećanim za ugovorno razdoblje te kratka pozicija s dospijećem jednakim datumu namire. I obveza i imovina uključuju se u prvu kategoriju navedenu u tablici 1. članka 336. koja se primjenjuje za izračun kapitalnog zahtjeva za specifični rizik za kamatne budućnosnice i kamatne forvarde. Buduća obveza kupnje dužničkog instrumenta tretira se kao kombinacija obveze s dospijećem na datum isporuke te duge (promptne) pozicije u samom dužničkom instrumentu. Navedena obveza uključuje se u prvu kategoriju navedenu u tablici 1. članka 336. za potrebe specifičnog rizika, a dužnički instrument u odgovarajući odnosni stupac iz iste tablice.
2. Za potrebe ovog članka „duga pozicija” jest pozicija institucije u kojoj je fiksno određena kamatna stopa koju će primiti u nekom budućem trenutku, dok je „kratka pozicija” pozicija u kojoj je fiksno određena kamatna stopa koju će platiti u nekom budućem trenutku.
Članak 329.
Opcije i varanti
1. Za potrebe ovog poglavlja, opcije i varanti na kamatne stope, dužničke i vlasničke instrumente, dioničke indekse, financijske budućnosnice, ugovore o razmjeni i strane valute tretiraju se kao da su pozicije čija je vrijednost jednaka umnošku iznosa odnosnog instrumenta na koji se odnosi opcija i pripadajućeg delta-koeficijenta. Za potonje pozicije mogu se raditi prijeboji sa svim suprotnim pozicijama u istovjetnim odnosnim vrijednosnim papirima ili izvedenicama. Delta koja se rabi jest delta relevantne burze. Za OTC opcije, ili kada nije raspoloživa delta relevantne burze, deltu može izračunavati sama institucija koristeći se odgovarajućim modelom, uz odobrenje nadležnih tijela. Odobrenje se izdaje ako se modelom adekvatno procjenjuje stopa promjene u vrijednosti opcije ili varanta vezano uz male promjene u tržišnoj cijeni odnosnog instrumenta.
2. Institucije pri izračunu kapitalnog zahtjeva za opcije uz delta-rizik adekvatno obuhvaćaju i druge rizike.
3. EBA izrađuje nacrt regulatornih tehničkih standarda kako bi se odredilo više metoda za obuhvaćanje drugih rizika, osim delta-rizika, u kapitalnim zahtjevima, u skladu sa stavkom 2., na način koji je razmjeran opsegu i složenosti poslovanja institucija vezano uz opcije i varante.
EBA dostavlja Komisiji navedeni nacrt regulatornih tehničkih standarda do 31. prosinca 2013.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda iz prvog podstavka u skladu s člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
4. Do stupanja na snagu tehničkih standarda iz stavka 3. nadležna tijela mogu nastaviti primjenjivati postojeće nacionalne tretmane, ako su ih primjenjivala prije 31. prosinca 2013.
Članak 330.
Ugovori o razmjeni
Ugovori o razmjeni za potrebe kamatnog rizika tretiraju se na isti način kao bilančni instrumenti. Stoga se kamatni ugovor o razmjeni na osnovi kojega institucija dobiva promjenjivu kamatnu stopu i plaća fiksnu kamatnu stopu tretiraju kao istovjetna duga pozicija u instrumentu s promjenjivom kamatnom stopom s dospijećem jednakim razdoblju do sljedećeg određivanja kamatne stope i kratka pozicija u instrumentu s fiksnom kamatnom stopom jednakog dospijeća kao sam ugovor o razmjeni.
Članak 331.
Kamatni rizik iz izvedenih instrumenata
1. Institucije koje se koriste vrednovanjem po tržišnoj vrijednosti i upravljaju kamatnim rizikom iz izvedenih instrumenata iz članaka od 328. do 330. na temelju diskontiranih novčanih tokova mogu se, po odobrenju nadležnih tijela, koristiti modelima osjetljivosti za izračunavanje pozicija iz navedenih članaka te se mogu njima koristiti za sve obveznice koje se, umjesto jedne konačne otplate glavnice, periodično otplaćuju za vrijeme njihovog preostalog dospijeća. Odobrenje se izdaje ako navedeni modeli generiraju pozicije koje su jednako osjetljive na promjene kamatnih stopa kao i odnosni novčani tokovi. Osjetljivost pozicija procjenjuje se na temelju neovisnoga kretanja uzorka kamatnih stopa na krivulji prinosa s najmanje jednom točkom osjetljivosti u svakom razredu dospijeća iz tablice 2. u članku 339. Pozicije se uključuju u izračun kapitalnog zahtjeva za opći rizik dužničkih instrumenata.
2. Institucije koje ne upotrebljavaju modele iz stavka 1. mogu postupati kao da je moguć potpuni prijeboj onih pozicija u izvedenim instrumentima iz članaka od 328. do 330. koje udovoljavaju barem sljedećim uvjetima:
(a)
pozicije imaju istu vrijednost i nominirane su u istoj valuti;
(b)
referentne kamatne stope (za pozicije s promjenjivom kamatnom stopom) ili kuponi (za pozicije s fiksnom kamatnom stopom) blisko su usklađeni;
(c)
sljedeći datumi određivanja kamatne stope ili, za pozicije s fiksnim kuponom, preostali rok do dospijeća odgovara sljedećim ograničenjima:
i.
manje od jednog mjeseca: istog dana;
ii.
između jednog mjeseca i jedne godine: u roku od sedam dana;
iii.
iznad jedne godine: u roku od 30 dana.
Članak 332.
Kreditne izvedenice
1. Za potrebe izračuna kapitalnog zahtjeva za opći i specifični rizik stranke koja preuzima kreditni rizik („pružatelj zaštite”), ako nije drukčije određeno, rabi se zamišljeni iznos ugovora o kreditnoj izvedenici. Neovisno o prvoj rečenici, institucija može odlučiti da zamijeni zamišljenu vrijednost zamišljenom vrijednošću uvećanom za promjenu neto tržišne vrijednosti kreditne izvedenice od datuma sklapanja posla, pri čemu se neto promjeni prema niže iz perspektive pružatelja zaštite dodaje negativan predznak. Za potrebe izračuna kapitalnog zahtjeva za specifični rizik, osim kod ugovora o razmjeni ukupnog prinosa, primjenjuje se dospijeće ugovora o kreditnoj izvedenici, a ne dospijeće obveze. Pozicije se određuju kako slijedi:
(a)
ugovor o razmjeni ukupnog prinosa stvara dugu poziciju u općem riziku referentne obveze i kratku poziciju u općem riziku državne obveznice čiji je rok dospijeća istovjetan roku do sljedećeg određivanja kamatne stope te kojoj je dodijeljen ponder rizika 0 % u skladu s glavom II. poglavljem 2. Također stvara dugu poziciju u specifičnom riziku referentne obveze;
(b)
ugovor o razmjeni na osnovi nastanka statusa neispunjavanja obveza ne stvara poziciju za opći rizik. Za potrebe specifičnog rizika, institucija mora evidentirati sintetsku dugu poziciju obveze referentnog subjekta, osim ako je izvedenica dobila vanjski rejting i zadovoljava uvjete za kvalificirajuću dužničku stavku te se u tom slučaju evidentira duga pozicija u predmetnoj izvedenici. Ako je u okviru proizvoda ugovoreno plaćanje kamata ili premije, takvi se novčani tokovi moraju evidentirati kao zamišljene pozicije u državnim obveznicama;
(c)
kreditni zapis koji se odnosi na jedan subjekt stvara dugu poziciju u općem riziku samog zapisa, u obliku kamatnog proizvoda. Za potrebe specifičnog rizika, stvara se sintetska duga pozicija obveze referentnog subjekta. Dodatna duga pozicija stvara se u izdavatelju zapisa. Ako je kreditnom zapisu dodijeljen vanjski rejting i ako on ispunjava uvjete za kvalificirajuću dužničku stavku, treba se evidentirati samo jedna duga pozicija sa specifičnim rizikom zapisa;
(d)
uz dugu poziciju u specifičnom riziku izdavatelja zapisa, kreditni zapis koji se odnosi na više subjekata koji pruža proporcionalnu zaštitu stvara poziciju u svakom referentnom subjektu, s ukupnim zamišljenim iznosom ugovora raspoređenim po pojedinim pozicijama u skladu s njihovim udjelom u ukupnom zamišljenom iznosu koji predstavlja svaka izloženost referentnom subjektu. Kada je moguće odabrati više od jedne obveze referentnog subjekta, obveza s najvećim ponderom rizika određuje specifični rizik;
(e)
kreditna izvedenica na osnovi prvog nastanka statusa neispunjavanja obveza stvara poziciju u zamišljenom iznosu obveze svakog referentnog subjekta. Ako je opseg najvećega mogućeg plaćanja po kreditnom događaju manji od kapitalnog zahtjeva u skladu s metodom iz prve rečenice ove točke, najveći mogući iznos plaćanja može se uzeti kao kapitalni zahtjev za specifični rizik.
Kreditna izvedenica na osnovi n-tog nastanka statusa neispunjavanja obveza stvara poziciju u zamišljenom iznosu obveze svakog referentnog subjekta osim referentnih subjekata n-1 s najnižim kapitalnim zahtjevom za specifični rizik. Ako je opseg najvećeg mogućeg plaćanja po kreditnom događaju manji od kapitalnog zahtjeva u skladu s metodom iz prve rečenice ove točke, taj se iznos može uzeti kao kapitalni zahtjev za specifični rizik.
Ako je kreditnoj izvedenici na osnovi n-tog nastanka statusa neispunjavanja obveza dodijeljen vanjski rejting, pružatelj zaštite izračunava kapitalni zahtjev za specifični rizik upotrebljavajući rejting izvedenice te prema potrebi primjenjuje pondere sekuritizacijskog rizika.
2. Za stranu koja prenosi kreditni rizik (primatelj zaštite), pozicije se određuju prema zrcalnom načelu u odnosu na pružatelja zaštite, osim kreditnog zapisa (koji ne proizvodi kratku poziciju izdavatelja). Pri izračunu kapitalnog zahtjeva za „primatelja zaštite” upotrebljava se zamišljeni iznos ugovora o kreditnoj izvedenici. Neovisno o prvoj rečenici, institucija može odlučiti da zamijeni zamišljenu vrijednost zamišljenom vrijednošću uvećanom za promjenu neto tržišne vrijednosti kreditne izvedenice od datuma sklapanja posla, pri čemu se neto promjeni prema niže iz perspektive pružatelja zaštite dodaje negativan predznak. Ako u danom trenutku postoji opcija kupnje u kombinaciji s ugovornom odredbom o povećanju prinosa, navedeni trenutak tretira se kao dospijeće zaštite.
3. Kreditne izvedenice u skladu s člankom 338. stavkom 1. ili 3. uključuju se samo u određivanje kapitalnog zahtjeva za specifični rizik u skladu s člankom 338. stavkom 4.
Članak 333.
Vrijednosni papiri prodani na osnovi repo ugovora ili pozajmljeni vrijednosni papiri
Prenositelj vrijednosnih papira ili zajamčenih prava vezano uz vrijednosne papire u okviru repo ugovora i posuditelj vrijednosnih papira pri njihovom pozajmljivanju uključuju navedene vrijednosne papire u izračun kapitalnog zahtjeva u skladu s ovim poglavljem pod uvjetom da su navedeni vrijednosni papiri pozicije iz knjige trgovanja.
Odjeljak 2.
Dužnički instrumenti
Članak 334.
Neto pozicije u dužničkim instrumentima
Neto pozicije klasificiraju se prema valuti u kojoj su nominirane te se kapitalni zahtjevi za opći i specifični rizik izračunavaju odvojeno u svakoj pojedinoj valuti.
Pododjeljak 1.
Specifični rizik
Članak 335.
Gornja granica kapitalnog zahtjeva za neto poziciju
Institucija može ograničiti kapitalni zahtjev za specifični rizik neto pozicije u dužničkom instrumentu na maksimalni mogući iznos gubitka povezan s rizikom nastanka statusa neispunjavanja obveza. Za kratku poziciju to se ograničenje može izračunavati kao promjena vrijednosti zbog promjene instrumenata ili, gdje je primjenjivo, promjena referentnih subjekata u subjekte bez rizika nastanka statusa neispunjavanja obveza.
Članak 336.
Kapitalni zahtjev za dužničke instrumente koji nisu predmet sekuritizacije
1. Institucija raspoređuje svoje neto pozicije u knjizi trgovanja u instrumentima koji nisu sekuritizacijske pozicije koje se izračunavaju u skladu s člankom 327. u odgovarajuće kategorije u tablici 1. na temelju njihovih izdavatelja ili dužnika, vanjskih ili internih kreditnih procjena i preostalog roka do dospijeća te ih zatim množi s ponderima navedenima u spomenutoj tablici. Institucija zbraja svoje ponderirane pozicije koje proizlaze iz primjene ovog članka, neovisno o tome jesu li duge i kratke, kako bi izračunala svoje kapitalne zahtjeve za specifični rizik.
Tablica 1.
Kategorije
Kapitalni zahtjev za specifični rizik
Dužnički vrijednosni papiri kojima bi u skladu sa standardiziranim pristupom za kreditni rizik bio dodijeljen ponder rizika 0 %
0 %
Dužnički vrijednosni papiri kojima bi u skladu sa standardiziranim pristupom za kreditni rizik bio dodijeljen ponder rizika 20 % ili 50 % i druge kvalificirajuće stavke iz stavka 4.
0,25 % (preostali rok do konačnog dospijeća najviše 6 mjeseci)
1,00 % (preostalo rok do konačnog dospijeća od 6 do 24 mjeseca)
1,60 % (preostali rok do konačnog dospijeća više od 24 mjeseca)
Dužnički vrijednosni papiri kojima bi u skladu sa standardiziranim pristupom za kreditni rizik bio dodijeljen ponder rizika 100 %
8,00 %
Dužnički vrijednosni papiri kojima bi u skladu sa standardiziranim pristupom za kreditni rizik bio dodijeljen ponder rizika 150 %
12,00 %
2. Vezano uz institucije koje primjenjuju IRB pristup na vrstu izloženosti kojoj pripada izdavatelj dužničkog vrijednosnog papira, za ispunjavanje uvjeta za ponder rizika u skladu sa standardiziranim pristupom za kreditni rizik iz stavka 1., izdavatelj izloženosti mora imati interno dodijeljeni rejting s PD-om jednakim ili nižim od onog koji je pridružen odgovarajućem stupnju kreditne kvalitete u skladu sa standardiziranim pristupom.
3. Institucije mogu izračunavati kapitalni zahtjev za specifični rizik za obveznice koje ispunjavaju uvjete za ponder rizika od 10 % u skladu s člankom 129. stavcima 4., 5. i 6. kao polovicu važećega kapitalnog zahtjeva za specifični rizik za drugu kategoriju u tablici 1.
4. Druge kvalificirajuće stavke su sljedeće:
(a)
duge i kratke pozicije u imovini za koju nije raspoloživa kreditna procjena odabranog VIPKR-a i koje ispunjavaju sve sljedeće uvjete:
i.
predmetna institucija smatra ih dovoljno likvidnima;
ii.
investicijska kvaliteta im je, prema procjeni same institucije, barem jednaka investicijskoj kvaliteti imovine iz drugog retka tablice 1.;
iii.
uvrštene su na barem jedno regulirano tržište države članice ili na burzu treće zemlje pod uvjetom da tu burzu priznaju nadležna tijela predmetne države članice;
(b)
duge i kratke pozicije u imovini koju su izdale institucije koje podliježu kapitalnim zahtjevima iz ove Uredbe, koje odnosna institucija smatra dovoljno likvidnima i čija je investicijska kvaliteta, prema procjeni same institucije, barem jednaka investicijskoj kvaliteti imovine iz drugog retka tablice 1.;
(c)
vrijednosni papiri koje izdaju institucije za koje se smatra da imaju stupanj kreditne kvalitete jednak ili viši od onog koji se povezuje s 2. stupnjem kreditne kvalitete u skladu sa standardiziranim pristupom za kreditni rizik izloženosti institucijama te koji podliježu nadzornim i regulatornim mjerama usporedivima s aranžmanima iz ove Uredbe i Direktive 2013/36/EU.
Institucije koje primjenjuju točku (a) ili (b) dužne su imati uspostavljenu dokumentiranu metodologiju za procjenu zadovoljava li imovina zahtjeve iz navedenih točaka i o navedenoj metodologiji obavješćuju nadležna tijela.
Članak 337.
Kapitalni zahtjev za sekuritizacijske instrumente
1. Vezano uz instrumente u knjizi trgovanja koji su sekuritizacijske pozicije, institucija svoje neto pozicije, koje su izračunate u skladu s člankom 327. stavkom 1., ponderira kako slijedi:
(a)
za sekuritizacijske pozicije koje bi bile predmet standardiziranog pristupa za kreditni rizik u knjizi pozicija kojima se ne trguje iste institucije, 8 % pondera rizika u skladu sa standardiziranim pristupom kako je navedeno u glavi II. poglavlju 5. odjeljku 3.;
(b)
za sekuritizacijske pozicije koje bi bile predmet pristupa zasnovanog na internim rejting-sustavima u knjizi pozicija kojima se ne trguje iste institucije, 8 % pondera rizika u skladu s pristupom zasnovanom na internim rejting-sustavima kako je određeno u glavi II. poglavlju 5. odjeljku 3.
2. Metoda nadzorne formule iz članka 262. može se primijeniti kad institucija može osigurati procjene PD-a te,gdje je primjenjivo, vrijednosti izloženosti i LGD-a kao ulazne parametre za metodu nadzorne formule u skladu sa zahtjevima za procjenu tih parametara prema pristupu zasnovanom na internim rejting-sustavima u skladu s glavom II. poglavljem 3.
Institucija koja nije institucija inicijator, koja bi metodu mogla primijeniti za istu sekuritizacijsku poziciju u svojoj knjizi pozicija kojima se ne trguje, može upotrebljavati navedenu metodu isključivo na temelju odobrenja nadležnih tijela, koje se izdaje ako institucija ispunjava uvjete iz prvog podstavka.
Procjene PD-a i LGD-a kao ulaznih podataka za metodu nadzorne formule alternativno se također mogu odrediti na temelju procjena IRC pristupa institucije koja je dobila odobrenje za upotrebu internog modela za specifični rizik dužničkih instrumenata. Potonja mogućnost može se upotrebljavati samo uz odobrenje nadležnih tijela koje se izdaje ako navedene procjene ispunjavaju kvantitativne zahtjeve za pristup zasnovan na internim rejting-sustavima kako je određeno u glavi II., poglavlju 3.
U skladu s člankom 16. Uredbe (EU) br. 1093/2010, EBA izdaje smjernice o upotrebi procjena PD-a i LGD-a kao ulaznih parametara kad se te procjene temelje na IRC pristupu.
3. Za sekuritizacijske pozicije koje podliježu dodatnom ponderu rizika u skladu s člankom 407. primjenjuje se 8 % ukupnog pondera rizika.
Osim za sekuritizacijske pozicije tretirane u skladu s člankom 338. stavkom 4., institucija zbraja svoje ponderirane pozicije koje proizlaze iz primjene ovog članka (neovisno o tome jesu li duge i kratke) kako bi izračunala svoj kapitalni zahtjev za specifični rizik.
4. Odstupajući od drugog podstavka stavka 3., tijekom prijelaznog razdoblja koje završava 31. prosinca 2014., institucija odvojeno zbraja svoje ponderirane neto duge pozicije i svoje ponderirane neto kratke pozicije. Veći od navedena dva zbroja predstavlja kapitalni zahtjev za specifični rizik. Međutim, institucija tromjesečno izvješćuje nadležno tijelo matične države članice o ukupnom iznosu svojih ponderiranih neto dugih i kratkih pozicija, raščlanjenom prema vrsti odnosne imovine.
5. Kada institucija inicijator tradicionalne sekuritizacije ne ispunjava uvjete za prijenos značajnog rizika iz članka 243., u izračun svoga kapitalnog zahtjeva u skladu s ovim člankom umjesto svojih sekuritizacijskih pozicija iz te sekuritizacije uključuje sekuritizirane izloženosti.
Kada institucija inicijator sintetske sekuritizacije ne ispunjava uvjete za prijenos značajnog rizika iz članka 244., u izračun svoga kapitalnog zahtjeva u skladu s ovim člankom uključuje sekuritizirane izloženosti iz te sekuritizacije, ali ne uključuje kreditnu zaštitu dobivenu za sekuritizirani portfelj.
Članak 338.
Kapitalni zahtjev za korelacijski portfelj namijenjen trgovanju
1. Korelacijski portfelj namijenjen trgovanju sastoji se od sekuritizacijskih pozicija i kreditnih izvedenica na osnovi n-tog nastanka statusa neispunjavanja obveza koji zadovoljavaju sljedeće kriterije:
(a)
pozicije nisu resekuritizacijske pozicije, ni opcije na sekuritizacijsku tranšu, ni druge izvedenice sekuritizacijskih izloženosti koje ne osiguravaju proporcionalan udio u prihodu sekuritizacijske tranše;
(b)
svi referentni instrumenti su neki od sljedećih:
i.
instrumenti koji se odnose na jedan subjekt, uključujući kreditne izvedenice kod kojih je referentni subjekt jedna osoba, za koje postoji likvidno dvosmjerno tržište;
ii.
indeksi kojima se obično trguje na temelju navedenih referentnih subjekata.
Smatra se da dvosmjerno tržište postoji ako su dane nezavisne ponude za kupnju i prodaju u dobroj vjeri tako da se cijena, koja je razumno povezana s posljednjom prodajnom cijenom ili trenutačnom konkurentnom kotacijom kupovne i prodajne cijene, može odrediti u roku od jednog dana te se transakcija može namiriti po toj cijeni u relativno kratkom razdoblju koje je u skladu s trgovinskim običajima.
2. U korelacijski portfelj namijenjen trgovanju ne uključuju se pozicije koje se odnose na bilo koje od navedenog kako slijedi:
(a)
odnosni instrument koji može biti dodijeljen kategoriji izloženosti „izloženosti prema stanovništvu" ili kategoriji izloženosti „izloženosti osigurane nekretninama” u skladu sa standardiziranim pristupom za kreditni rizik pozicija institucije raspoređenih u knjizi pozicija kojima se ne trguje;
(b)
potraživanje od subjekta posebne namjene, kolateralizirano, izravno ili neizravno, pozicijom koja u skladu sa stavkom 1. i ovim stavkom sama po sebi ne bi udovoljavala zahtjevima za uključivanje u korelacijski portfelj namijenjen trgovanju.
3. Institucija može uključiti u korelacijski portfelj namijenjen trgovanju pozicije koje nisu sekuritizacijske pozicije ni kreditne izvedenice na osnovi n-tog nastanka statusa neispunjavanja obveza, nego štite druge pozicije u tom portfelju, pod uvjetom da postoji dvosmjerno likvidno tržište kako je opisano u posljednjem podstavku stavka 1. za instrument ili njegove odnosne instrumente.
4. Institucija određuje viši od sljedećih iznosa kao kapitalni zahtjev za specifični rizik korelacijskog portfelja namijenjenog trgovanju:
(a)
ukupni kapitalni zahtjev za specifični rizik koji bi se primjenjivao samo na neto duge pozicije korelacijskog portfelja namijenjenog trgovanju;
(b)
ukupni kapitalni zahtjev za specifični rizik koji bi se primjenjivao samo na neto kratke pozicije korelacijskog portfelja namijenjenoga trgovanju.
Pododjeljak 2.
Opći rizik
Članak 339.
Izračun općeg rizika koji se temelji na dospijeću
1. Za izračun kapitalnog zahtjeva za opći rizik sve se pozicije ponderiraju prema dospijeću u skladu s objašnjenjem u stavku 2. kako bi se izračunao iznos kapitalnog zahtjeva za te pozicije. Navedeni se zahtjev umanjuje kad se ponderirana pozicija drži zajedno uz ponderiranu poziciju suprotnog predznaka unutar istog razreda dospijeća. Taj se zahtjev također umanjuje u slučaju kad ponderirane pozicije suprotnih predznaka pripadaju različitim razredima dospijeća, pri čemu veličina smanjenja ovisi o tome pripadaju li obje spomenute pozicije istoj zoni te o samim zonama kojima pripadaju.
2. Institucija raspoređuje svoje neto pozicije u odgovarajuće razrede dospijeća u stupcu 2. ili 3., ovisno o slučaju, u tablici 2. u stavku 4. U slučaju instrumenata s fiksnom kamatnom stopom pozicije raspoređuje prema njihovom preostalom roku do dospijeća, a u slučaju instrumenata s promjenjivom kamatnom stopom prema roku preostalom do sljedećeg određivanja kamatne stope. Institucija također razlikuje dužničke instrumente s kuponom od 3 % ili višim i one s kuponom nižim od 3 % te ih na toj osnovi raspoređuje u stupac 2. ili stupac 3. u tablici 2. Zatim svaki od njih množi s ponderom za predmetni razred dospijeća u stupcu 4. u tablici 2.
3. Za svaki razred dospijeća institucija zatim posebno zbraja sve ponderirane duge pozicije i posebno sve ponderirane kratke pozicije. Iznos zbroja ponderiranih dugih pozicija koji je usklađen sa zbrojem ponderiranih kratkih pozicija u svakom razredu dospijeća smatra se usklađenom ponderiranom pozicijom u tom razredu dospijeća, dok se preostala duga ili kratka pozicija smatra neusklađenom ponderiranom pozicijom za isti razred dospijeća. Zatim se izračunava zbroj usklađenih ponderiranih pozicija u svim razredima.
4. Institucija izračunava zbroj neusklađenih ponderiranih dugih pozicija za razrede dospijeća uključene u pojedinu zonu iz tablice 2. kako bi dobila neusklađene duge pozicije za svaku zonu. Slično tome, zbroj neusklađenih ponderiranih kratkih pozicija za svaki razred dospijeća u pojedinoj zoni upotrebljava se za izračun neusklađene ponderirane kratke pozicije za tu zonu. Onaj dio neusklađene ponderirane duge pozicije koji je usklađen s neusklađenom ponderiranom kratkom pozicijom u istoj zoni smatra se usklađenom ponderiranom pozicijom te zone. Onaj dio neusklađene ponderirane duge pozicije ili neusklađene ponderirane kratke pozicije za zonu koji na taj način nije moguće uskladiti jest neusklađena ponderirana pozicija za tu zonu.
Tablica 2.
Zona
Razred dospijeća
Ponder (u %)
Pretpostavljena promjena kamatne stope (u %)
Kupon od 3 % ili više
Kupon manji od 3 %
Jedan
0 ≤ 1 mjesec
0 ≤ 1 mjesec
0,00
-
1 ≤ 3 mjeseca
1 ≤ 3 mjeseca
0,20
1,00
3 ≤ 6 mjeseci
3 ≤ 6 mjeseci
0,40
1,00
6 ≤ 12 mjeseci
6 ≤ 12 mjeseci
0,70
1,00
Dva
1 ≤ 2 godine
1,0 ≤ 1,9 godina
1,25
0,90
2 ≤ 3 godine
1,9 ≤ 2,8 godina
1,75
0,80
3 ≤ 4 godine
2,8 ≤ 3,6 godina
2,25
0,75
Tri
4 ≤ 5 godina
3,6 ≤ 4,3 godine
2,75
0,75
5 ≤ 7 godina
4,3 ≤ 5,7 godina
3,25
0,70
7 ≤ 10 godina
5,7 ≤ 7,3 godine
3,75
0,65
10 ≤ 15 godina
7,3 ≤ 9,3 godine
4,50
0,60
15 ≤ 20 godina
9,3 ≤ 10,6 godina
5,25
0,60
20 godina
10,6 ≤ 12,0 godina
6,00
0,60
12,0 ≤ 20,0 godina
8,00
0,60
20 godina
12,50
0,60
5. Iznos neusklađene ponderirane duge ili kratke pozicije u zoni jedan koji je usklađen s neusklađenom ponderiranom kratkom ili dugom pozicijom u zoni dva jest usklađena ponderirana pozicija između zone jedan i dva. Isti se izračun zatim primjenjuje i na onaj dio neusklađene ponderirane pozicije u zoni dva koji je preostao i neusklađene ponderirane pozicije u zoni tri, kako bi se izračunala usklađena ponderirana pozicija između zone dva i zone tri.
6. Institucija može obrnuti redoslijed u stavku 5. tako da izračuna usklađenu ponderiranu poziciju između zona dva i tri prije izračunavanja navedene pozicije između zone jedan i zone dva.
7. Preostali dio neusklađene ponderirane pozicije u zoni jedan zatim se usklađuje s onim što je preostalo u zoni tri, nakon što je potonja usklađena sa zonom dva, kako bi se došlo do usklađene ponderirane pozicije između zone jedan i zone tri.
8. Nakon tri zasebna izračuna usuglašavanja u stavcima 5., 6. i 7., preostale se pozicije zbrajaju.
9. Kapitalni zahtjev institucije izračunava se kao zbroj sljedećeg:
(a)
10 % zbroja usklađenih ponderiranih pozicija po svim razredima dospijeća;
(b)
40 % usklađene ponderirane pozicije u zoni jedan;
(c)
30 % usklađene ponderirane pozicije u zoni dva;
(d)
30 % usklađene ponderirane pozicije u zoni tri;
(e)
40 % usklađene ponderirane pozicije između zona jedan i dva i između zona dva i tri;
(f)
150 % usklađene ponderirane pozicije između zona jedan i tri;
(g)
100 % preostalih neusklađenih ponderiranih pozicija.
Članak 340.
Izračun općeg rizika koji se temelji na trajanju
1. Institucije za izračun kapitalnog zahtjeva za opći rizik dužničkih instrumenata umjesto pristupa iz članka 339. mogu primjenjivati pristup koji se temelji na trajanju, pod uvjetom da dosljedno primjenjuju navedeni pristup.
2. U skladu s pristupom koji se temelji na trajanju iz stavka 1., institucija izračunava prinos do dospijeća za dužničke instrumente s fiksnom kamatnom stopom na temelju njihove tržišne vrijednosti, koja predstavlja pretpostavljenu diskontnu stopu za taj instrument. Za instrumente s promjenjivom kamatnom stopom, institucija izračunava prinos na temelju tržišne vrijednosti instrumenta, uz pretpostavku da glavnica dospijeva na datum sljedeće promjene kamatne stope.
3. Institucija zatim izračunava modificirano trajanje svakoga dužničkog instrumenta na temelju sljedeće formule:
pri čemu je:
D
=
trajanje izračunato u skladu sa sljedećom formulom:
pri čemu je:
R
=
prinos do dospijeća;
Ct
=
gotovinsko plaćanje u vremenu t;
M
=
ukupno dospijeće.
Za izračun modificiranoga trajanja za dužničke instrumente koji su podložni riziku plaćenog predujma izvršava se korekcija. EBA, u skladu s člankom 16. Uredbe (EU) br. 1093/2010, izdaje smjernice o načinu primjene navedenih korekcija.
4. Institucija zatim raspoređuje svaki dužnički instrument u odgovarajuću zonu u tablici 3. Navedeno se provodi na temelju modificiranog trajanja za svaki instrument.
Tablica 3.
Zona
Modificirano trajanje
(u godinama)
Pretpostavljena promjena kamatne stope u %
Jedan
0 ≤ 1,0
1,0
Dva
1,0 ≤ 3,6
0,85
Tri
3,6
0,7
5. Institucija zatim izračunava poziciju ponderiranu trajanjem za svaki dužnički instrument tako da pomnoži njegovu tržišnu vrijednost s njegovim modificiranim trajanjem i odgovarajućom pretpostavljenom promjenom kamatne stope za instrument s navedenim modificiranim trajanjem (vidi stupac 3. u tablici 3.).
6. Institucija izračunava svoju dugu i kratku poziciju ponderiranu trajanjem unutar svake zone. Iznos zbroja svih dugih pozicija ponderiranih trajanjem koje su usklađene sa zbrojem svih kratkih pozicija ponderiranih trajanjem u istoj zoni smatra se usklađenom pozicijom ponderiranom trajanjem za tu zonu.
Institucija zatim izračunava neusklađene pozicije ponderirane trajanjem za svaku zonu. Nakon toga primjenjuje postupke za neusklađene ponderirane pozicije iz članka 339. stavaka od 5. do 8.
7. Kapitalni zahtjev institucije izračunava se kao zbroj sljedećeg:
(a)
2 % usklađene pozicije ponderirane trajanjem za svaku zonu;
(b)
40 % usklađene pozicije ponderirane trajanjem između zona jedan i dva i između zona dva i tri;
(c)
150 % usklađene pozicije ponderirane trajanjem između zona jedan i tri;
(d)
100 % preostalih neusklađenih pozicija ponderiranih trajanjem.
Odjeljak 3
Vlasnički instrumenti
Članak 341.
Neto pozicije u vlasničkim instrumentima
1. Institucija odvojeno zbraja sve svoje neto duge pozicije i sve svoje neto kratke pozicije u skladu s člankom 327. Zbroj apsolutnih vrijednosti navedenih dviju brojki ukupna je bruto pozicija institucije.
2. Institucija izračunava, odvojeno za svako tržište, razliku između zbroja neto dugih i neto kratkih pozicija. Zbroj apsolutnih vrijednosti navedenih razlika sveukupna je neto pozicija institucije.
3. EBA izrađuje nacrt regulatornih tehničkih standarda kojima se definira pojam tržišta iz stavka 2.
EBA dostavlja Komisiji navedeni nacrt regulatornih tehničkih standarda do 31. siječnja 2014.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda iz prvog podstavka u skladu s člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
Članak 342.
Specifični rizik vlasničkih instrumenata
Kapitalni zahtjev za specifični rizik institucije izračunava se kao umnožak njezine ukupne bruto pozicije s 8 %.
Članak 343.
Opći rizik vlasničkih instrumenata
Kapitalni zahtjev za opći rizik ukupna je neto pozicija institucije pomnožena s 8 %.
Članak 344.
Dionički indeksi
1. EBA izrađuje nacrt provedbenih tehničkih standarda u kojima se navode dionički indeksi za koje su na raspolaganju jedan ili više postupaka iz druge rečenice stavka 4.
EBA dostavlja Komisiji navedeni nacrt provedbenih tehničkih standarda do 1. siječnja 2014.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje provedbenih tehničkih standarda iz prvog podstavka u skladu s člankom 15. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
2. Prije stupanja na snagu tehničkih standarda iz stavka 1. institucije mogu nastaviti primjenjivati postupak iz druge rečenice stavaka 4. ako su nadležna tijela primjenjivala taj tretman prije 1. siječnja 2014.
3. Budućnosnice na osnovi dioničkog indeksa, deltom ponderirani ekvivalenti opcija na budućnosnice na osnovi dioničkog indeksa i opcija na dionički indeks pod zajedničkim nazivom „budućnosnice na osnovi dioničkog indeksa” mogu se raščlaniti na pozicije u svakom od vlasničkih instrumenata u njihovu sastavu. S navedenim pozicijama može se postupati kao s odnosnim pozicijama u dotičnim vlasničkim instrumentima te se može raditi prijeboj sa suprotnim pozicijama u samim odnosnim vlasničkim instrumentima. Institucije obavješćuju nadležna tijela o primjeni navedenoga tretmana.
4. Kada budućnosnica na osnovi dioničkog indeksa nije podijeljena na odnosne pozicije, tretira ju se kao da je riječ o zasebnom vlasničkom instrumentu. Međutim, specifičan rizik tog pojedinačnog vlasničkog instrumenta može se zanemariti ako se navedenom budućnosnicom na osnovi dioničkog indeksa trguje na burzi te ako predstavlja relevantan indeks koji je diversificiran na odgovarajući način.
Odjeljak 4.
Provedba ponude odnosno prodaje financijskih instrumenata uz obvezu otkupa
Članak 345.
Umanjenje neto pozicija
1. Vezano uz pružanje usluge provedbe ponude odnosno prodaje dužničkih ili vlasničkih instrumenata, institucija se može koristiti sljedećim postupkom za izračun vlastitoga kapitalnog zahtjeva. Institucija najprije izračunava neto pozicije tako da umanji pozicije proizišle iz pružanja usluge provedbe ponude odnosno prodaje financijskih instrumenata uz obvezu otkupa koje su upisane ili su predmet potpokroviteljstva trećih strana na temelju službenih ugovora. Institucija zatim umanjuje neto pozicije za faktore umanjenja iz tablice 4. te izračunava kapitalni zahtjev koristeći se umanjenim pozicijama proizišlima iz pružanja usluge provedbe ponude odnosno prodaje financijskih instrumenata uz obvezu otkupa.
Tablica 4.
0. radni dan:
100 %
1. radni dan:
90 %
2. i 3. radni dan:
75 %
4. radni dan:
50 %
5. radni dan:
25 %
Nakon 5. radnog dana:
0 %.
„Nulti radni dan” je radni dan od kojeg se kreditna institucija bezuvjetno obvezuje prihvatiti poznati iznos vrijednosnih papira po dogovorenoj cijeni.
2. Institucije obavješćuju nadležna tijela o vlastitom načinu primjene stavka 1.
Odjeljak 5.
Kapitalni zahtjev za specifični rizik za pozicije zaštićene kreditnim izvedenicama
Članak 346.
Izuzeće za zaštitu kreditnim izvedenicama
1. Izuzeće se dodjeljuje za zaštitu kreditnim izvedenicama u skladu s načelima iz stavaka od 2. do 6.
2. Institucije tretiraju pozicije u kreditnim izvedenicama kao jednu stranu, a zaštićenu poziciju s istim nominalnim ili, gdje je primjenjivo, zamišljenim iznosom, kao drugu stranu.
3. Potpuno izuzeće dodjeljuje se kad se vrijednosti obaju strana uvijek kreću u suprotnom smjeru i u približno jednakom opsegu. Institucija postupa na navedeni način u sljedećim slučajevima:
(a)
dvije se strane sastoje od potpuno istih instrumenata;
(b)
duga gotovinska pozicija zaštićena je ukupnom stopom prinosa ugovora o razmjeni (ili obratno), pri čemu postoji potpuna usklađenost između referentne obveze i odnosne izloženosti (tj. gotovinske pozicije). Dospijeće samog ugovora o razmjeni može se razlikovati od dospijeća odnosne izloženosti.
U spomenutim se situacijama kapitalni zahtjev za specifični rizik ne primjenjuje ni za jednu stranu pozicije.
4. Prijeboj od 80 % primjenjuje se kada se vrijednosti dviju strana uvijek kreću u suprotnom smjeru te kad su referentna obveza, dospijeća referentne obveze i kreditne izvedenice te valuta odnosne izloženosti potpuno usklađene. Nadalje, ključne značajke ugovora o kreditnoj izvedenici ne uzrokuju značajna odstupanja kretanja cijena kreditne izvedenice od kretanja cijena gotovinske pozicije. Ako na temelju transakcije dođe do prijenosa rizika, na stranu transakcije s većim kapitalnim zahtjevom primjenjuje se prijeboj za specifični rizik od 80 %, dok su kapitalni zahtjevi za specifični rizik na dugoj strani jednaki nuli.
5. Djelomično izuzeće dodjeljuje se u sljedećim situacijama, izuzimajući situacije iz stavaka 3. i 4.:
(a)
na poziciju se primjenjuje stavak 3. točka (b), ali imovina referentne obveze i odnosne izloženosti nije usklađena. Međutim, pozicije ispunjavaju sljedeće zahtjeve:
i.
referentna obveza je u jednakom položaju ili ima podređen položaj u odnosu na izloženost u odnosnoj obvezi;
ii.
odnosna obveza i referentna obveza imaju istog dužnika te pravno provedivu klauzulu o statusu neispunjenja obveza iz različitih kategorija proizvoda i ubrzavanju postupka;
(b)
na poziciju se primjenjuje stavak 3. točka (a) ili stavak 4., ali valuta i dospijeće kreditne zaštite i odnosne imovine nisu usklađeni. Navedena valutna neusklađenost uključuje se u kapitalni zahtjev za valutni rizik;
(c)
na poziciju se primjenjuje stavak 4., ali je imovina gotovinske pozicije i kreditne izvedenice neusklađena. Međutim, odnosna imovina uključena je u (isporučive) obveze u dokumentaciji o kreditnoj izvedenici.
Za dodjeljivanje djelomičnog izuzeća, umjesto dodavanja kapitalnih zahtjeva za specifični rizik za svaku stranu transakcije, primjenjuje se samo viši od dvaju kapitalnih zahtjeva.
6. U svim situacijama koje nisu obuhvaćene stavcima od 3. do 5. kapitalni zahtjev za specifični rizik izračunava se odvojeno za obje strane pozicije.
Članak 347.
Izuzeće za zaštitu kreditnim izvedenicama na osnovi prvog nastanka statusa neispunjavanja obveza te kreditnim izvedenicama na osnovi n-tog nastanka statusa neispunjavanja obveza
Na kreditne izvedenice na osnovi prvog nastanka statusa neispunjavanja obveza te kreditne izvedenice na osnovi n-tog nastanka statusa neispunjavanja obveza primjenjuje se sljedeći postupak za dodjeljivanje izuzeća u skladu s člankom 346.:
(a)
kada institucija dobije kreditnu zaštitu za više referentnih subjekata koji tvore osnovu kreditne izvedenice pod uvjetom da prvi nastanak statusa neispunjavanja obveza pokreće plaćanje te da taj kreditni događaj raskida ugovor, institucija može napraviti prijeboj specifičnog rizika za referentni subjekt na koji se odnosi najmanji kapitalni zahtjev za specifični rizik među odnosnim referentnim subjektima, u skladu s tablicom 1. iz članka 336.;
(b)
kada n-ti nastanak statusa neispunjavanja obveza među izloženostima pokreće plaćanje u skladu s kreditnom zaštitom, primatelj zaštite može napraviti prijeboj za specifični rizik samo ako je zaštita pribavljena i za statuse neispunjavanja obveza od 1 do n-1 ili kada su se statusi neispunjavanja obveza već dogodili. U navedenim slučajevima primjenjuje se metodologija za kreditne izvedenice na osnovi prvog nastanka statusa neispunjavanja obveza iz točke (a) uz odgovarajuće izmjene za proizvode n-tog statusa neispunjavanja obveza.
Odjeljak 6.
Kapitalni zahtjevi za CIU
Članak 348.
Kapitalni zahtjevi za CIU
1. Ne dovodeći u pitanje druge odredbe ovog odjeljka, pozicije u CIU podliježu kapitalnom zahtjevu za pozicijski rizik, koji uključuje posebni i opći rizik, od 32 %. Ne dovodeći u pitanje članak 353. zajedno s člankom 352. stavkom 4. i člankom 367. stavkom 2. točkom (b) u kojima se utvrđuje modificirani tretman zlata, pozicije u CIU podliježu kapitalnom zahtjevu za pozicijski rizik, koji uključuje specifični i opći rizik te valutni rizik, u visini od 40 %.
2. Osim ako člankom 350. nije drukčije propisano, netiranje među odnosnim investicijama CIU-a i drugih pozicija institucije nije dopušteno.
Članak 349.
Opći kriteriji za CIU
Na CIU može se primjenjivati pristup iz članka 350. ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
brošura CIU-a ili sličan dokument sadržava sljedeće:
i.
kategorije imovine u koje je CIU ovlašten ulagati;
ii.
ako se primjenjuju investicijski limiti, relativne limite i metodologiju njihovog izračuna;
iii.
ako postoji mogućnost financijske poluge, najveći dopušteni stupanj financijske poluge;
iv.
ako je dopušteno ulaganje u OTC izvedenice ili ugovaranje repo ugovora i ugovora o pozajmljivanju vrijednosnih papira, politike za ograničavanje rizika druge ugovorne strane koji proizlazi iz navedenih transakcija;
(b)
rezultati poslovanja CIU-a objavljuju se na polugodišnjoj i godišnjoj osnovi za potrebe procjene imovine i obveza, prihoda i aktivnosti CIU-a tijekom izvještajnog razdoblja;
(c)
dionice ili udjeli u CIU-u otkupivi su u novcu, iz imovine fonda, na dnevnoj osnovi na zahtjev imatelja udjela;
(d)
ulaganja u CIU moraju biti odvojena od imovine društva za upravljanje CIU-om;
(e)
mora postojati procjena rizičnosti CIU-a od strane same institucije ulagatelja;
(f)
CIU upravljaju osobe koje podliježu nadzoru u skladu s Direktivom 2009/65/EZ ili istovjetnim zakonima.
Članak 350.
Posebne metode za CIU
1. Ako je institucija upoznata s odnosnim ulaganjima CIU-a na dnevnoj osnovi, ona može imati uvid u navedena odnosna ulaganja za potrebe izračuna kapitalnog zahtjeva za pozicijski rizik, koji uključuje specifični i opći rizik. U skladu s ovim pristupom, pozicije u CIU tretiraju se kao pozicije u odnosnim ulaganjima CIU-a. Netiranje pozicija u odnosnim ulaganjima CIU-a i drugim pozicijama institucije dopušteno je ako institucija ima dostatan broj dionica ili udjela koji omogućuje otkup/ostvarivanje u zamjenu za odnosna ulaganja.
2. Institucije mogu izračunavati kapitalni zahtjev za pozicijski rizik koji obuhvaća specifični i opći rizik za pozicije u CIU na temelju pretpostavljenih pozicija koje oponašanju strukturu i učinke vanjskog indeksa ili fiksne košarice vlasničkih ili dužničkih vrijednosnih papira iz točke (a), uz poštivanje sljedećih uvjeta:
(a)
politikom ulaganja CIU-a zadano je oponašanje strukture i učinaka vanjskog indeksa ili fiksne košarice vlasničkih ili dužničkih vrijednosnih papira;
(b)
minimalni koeficijent korelacije između dnevnih kretanja prinosa CIU-a i indeksa ili košarice vlasničkih ili dužničkih vrijednosnih papira koje prati, od 0,9, može se jasno uspostaviti u razdoblju od najmanje šest mjeseci.
3. Ako institucija nije upoznata sa strukturom odnosnih ulaganja CIU-a na dnevnoj osnovi, ona može izračunavati kapitalni zahtjev za pozicijski rizik, koji obuhvaća specifični i opći rizik, poštujući sljedeće uvjete:
(a)
pretpostavlja se da CIU najprije ulaže do najvećeg dopuštenog iznosa u skladu sa svojom politikom ulaganja u kategoriju imovine koja nosi najveći kapitalni zahtjev za specifični i opći rizik zasebno te potom ulaže u druge kategorije imovine padajućim redoslijedom do ispunjenja ukupnog investicijskog limita. Pozicija u CIU-u tretira se kao izravno ulaganje u pretpostavljenoj poziciji;
(b)
institucije uzimaju u obzir najveću neizravnu izloženost koju bi mogle ostvariti zauzimanjem pozicija s financijskom polugom preko CIU-a pri izračunu kapitalnog zahtjeva za specifični i opći rizik zasebno tako da proporcionalno povećaju poziciju u CIU-u do razine najveće moguće izloženosti odnosnih ulaganja koje proizlaze iz politike ulaganja;
(c)
ako kapitalni zahtjev za posebni i opći rizik zajedno u skladu s ovim stavkom prelazi iznos iz članka 348. stavka 1., kapitalni zahtjev ograničava se na navedenoj razini.
4. Institucije se mogu osloniti na sljedeće treće osobe za izračun kapitalnog zahtjeva i izvješćivanje o kapitalnom zahtjevu za pozicijski rizik za pozicije u CIU iz stavaka od 1. do 4. u skladu s metodama iz ovog Poglavlja:
(a)
depozitara CIU-a, pod uvjetom da CIU ulaže isključivo u vrijednosne papire te deponira sve vrijednosne papire kod navedenog depozitara;
(b)
za druge CIU, društvo za upravljanje CIU-om, pod uvjetom da društvo za upravljanje CIU-om zadovoljava kriterije iz članka 132. stavka 3. točke (a).
Ispravnost izračuna potvrđuje vanjski revizor.
POGLAVLJE 3.
Kapitalni zahtjev za valutni rizik
Članak 351.
De minimis i ponderiranje valutnog rizika
Ako zbroj ukupne neto devizne pozicije institucije i njezine neto pozicije u zlatu, izračunat u skladu s postupkom iz članka 352., uključujući sve devizne pozicije i pozicije u zlatu za koje se izračunava kapitalni zahtjev primjenom internog modela, prelazi 2 % njezinoga ukupnoga regulatornoga kapitala, institucija izračunava kapitalni zahtjev za valutni rizik. Kapitalni zahtjev za valutni rizik je zbroj njezine ukupne neto devizne pozicije i njezine neto pozicije u zlatu u izvještajnoj valuti pomnožen s 8 %.
Članak 352.
Izračun ukupne neto devizne pozicije
1. Neto otvorena pozicija institucije u svakoj valuti (uključujući izvještajnu valutu) i u zlatu izračunava se kao zbroj sljedećih elemenata (s pozitivnim ili negativnim predznakom):
(a)
neto promptna pozicija (i. e. sve stavke imovine umanjene za sve stavke obveza, uključujući nedospjele obračunate kamate u relevantnoj valuti ili, za zlato, neto promptna pozicija u zlatu);
(b)
neto forvard pozicija, koja predstavlja sve iznose koji će biti primljeni umanjene za sve iznose koji će biti plaćeni na temelju valutnih forvarda i forvarda na zlato, uključujući valutne budućnosnice i budućnosnice na zlato te glavnice valutnih ugovora o razmjeni koje nisu uključene u promptnu poziciju;
(c)
neopozive garancije i slični instrumenti na temelju kojih će institucija morati izvršiti plaćanje, a postoji vjerojatnost da se za ta sredstva institucija neće moći namiriti;
(d)
neto delta-ekvivalent ili ekvivalent zasnovan na delta-vrijednosti ukupne knjige valutnih opcija i opcija na zlato;
(e)
tržišna vrijednost drugih opcija.
Delta koja se rabi za potrebe točke (d) jest delta relevantne burze. Za OTC opcije, ili kada nije na raspolaganju delta relevantne burze, deltu može izračunavati sama institucija koristeći se odgovarajućim modelom, uz odobrenje nadležnih tijela. Odobrenje se izdaje ako model adekvatno procjenjuje stopu promjene u vrijednosti opcije ili varanta vezano uz male promjene u tržišnoj cijeni odnosnog instrumenta.
Institucija može uključiti neto buduće prihode/rashode koji još nisu obračunati, ali su u potpunosti zaštićeni, ako to čini dosljedno.
Institucija može neto pozicije u složenim valutama raščlaniti na sastavne valute u skladu s važećim kvotama.
2. Sve pozicije koje je institucija namjerno zauzela s ciljem zaštite od negativnih učinaka promjene tečaja na svoje omjere u skladu s člankom 92. stavkom 1. mogu se, uz odobrenje nadležnih tijela, isključiti iz izračuna neto otvorenih deviznih pozicija. Takve pozicije moraju biti netrgovačke ili strukturne prirode te svaka promjena uvjeta njihova isključivanja podliježe zasebnom odobrenju nadležnih tijela. Isto postupanje koje podliježe istim uvjetima može se primjenjivati na pozicije koje institucija ima, a koje se odnose na stavke koje su već izuzete iz izračuna regulatornoga kapitala.
3. Institucija pri izračunavanju neto otvorene pozicije u svakoj valuti i zlatu može upotrebljavati neto sadašnju vrijednost ako taj pristup primjenjuje dosljedno.
4. Neto kratke i duge pozicije u svakoj valuti, osim u izvještajnoj valuti, i neto duga ili kratka pozicija u zlatu preračunavaju se u izvještajnu valutu po promptnom tečaju. Zatim ih se zasebno zbraja da bi se dobio ukupni iznos neto kratkih pozicija i ukupni iznos neto dugih pozicija. Veći od navedena dva iznosa je ukupna neto devizna pozicija institucije.
5. Institucije pri izračunu kapitalnih zahtjeva, osim delta-rizika, adekvatno uzimaju u obzir i druge rizike povezane s opcijama.
6. EBA izrađuje nacrt regulatornih tehničkih standarda kako bi se odredilo više metoda za obuhvaćanje drugih rizika, osim delta-rizika, u kapitalnim zahtjevima, na način koji je razmjeran opsegu i složenosti poslovanja institucija vezano uz opcije.
EBA dostavlja Komisiji navedeni nacrt regulatornih tehničkih standarda do 31. prosinca 2013.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda iz prvog podstavka u skladu s člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
Do stupanja na snagu tehničkih standarda iz prvog podstavka nadležna tijela mogu nastaviti primjenjivati postojeće nacionalne tretmane, ako su ih primjenjivala prije 31. prosinca 2013.
Članak 353.
Valutni rizik CIU
1. Za potrebe članka 352., vezano uz CIU, uzimaju se u obzir stvarne devizne pozicije CIU.
2. Institucije se mogu osloniti na izvješćivanje sljedećih trećih osoba o deviznim pozicijama u CIU:
(a)
depozitne institucije CIU-a, pod uvjetom da CIU ulaže isključivo u vrijednosne papire te deponira sve vrijednosne papire kod navedene depozitne institucije;
(b)
za druge CIU, društvo za upravljanje CIU-om, pod uvjetom da društvo za upravljanje CIU-om zadovoljava kriterije iz članka 132. stavka 3. točke (a).
Ispravnost izračuna potvrđuje vanjski revizor.
3. Ako institucija pri izračunu svog kapitalnog zahtjeva za valutni rizik nije upoznata s deviznim pozicijama u CIU-u, pretpostavlja se da CIU ima najveći dopušteni iznos deviznog ulaganja u skladu s politikom ulaganja CIU-a, te su institucije, za pozicije iz knjige trgovanja, dužne uzimati u obzir najveću neizravnu izloženost koju bi mogle ostvariti zauzimanjem pozicija s financijskom polugom preko CIU-a. To se postiže proporcionalnim povećavanjem pozicije u CIU-u do razine najveće moguće izloženosti stavkama odnosnog ulaganja na temelju politike ulaganja. Pretpostavljena pozicija CIU-a tretira se kao zasebna valuta u skladu s tretmanom ulaganja u zlato, poštujući prilagodbu da, ako je poznat smjer ulaganja CIU-a, ukupna duga pozicija može biti dodana ukupnoj dugoj otvorenoj deviznoj poziciji te ukupna kratka pozicija može biti dodana ukupnoj kratkoj otvorenoj deviznoj poziciji. Prijeboj navedenih pozicija prije izračuna nije dopušten.
Članak 354.
Visokokorelirane valute
1. Institucije mogu za relevantne visokokorelirane valute osigurati niži kapitalni zahtjev. Smatra se da je neki par valuta visokokoreliran ako je vjerojatnost gubitka - izračunata na temelju podataka o dnevnom tečaju za razdoblje od prethodne tri godine ili pet godina - pri jednakim i suprotnim pozicijama u navedenim valutama tijekom sljedećih 10 radnih dana, koji iznosi 4 % ili manje vrijednosti usuglašene spomenute pozicije (vrednovano u izvještajnoj valuti), s vjerojatnošću od najmanje 99 %, ako se primjenjuje razdoblje promatranja od tri godine, i 95 %, ako se primjenjuje razdoblje promatranja od pet godina. Kapitalni zahtjev za usklađenu poziciju u dvije visokokorelirane valute iznosi 4 % pomnoženo s vrijednošću usklađene pozicije.
2. Pri izračunu zahtjeva iz ovog poglavlja, institucije mogu zanemariti pozicije u valutama koje podliježu pravno obvezujućem međudržavnom sporazumu o ograničenju odstupanja u odnosu na druge valute na koje se primjenjuje isti sporazum. Institucije izračunavaju svoje usklađene pozicije u navedenim valutama te ih podvrgavaju kapitalnim zahtjevima koji nisu niži od polovice najvećeg dopuštenoga odstupanja određenog u navedenom međudržavnom sporazumu vezano uz spomenute valute.
3. EBA izrađuje nacrt provedbenih tehničkih standarda u kojima navodi valute za koje je raspoloživ tretman iz stavka 1.
EBA dostavlja Komisiji navedeni nacrt provedbenih tehničkih standarda do 1. siječnja 2014.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje provedbenih tehničkih standarda iz prvog podstavka u skladu s člankom 15. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
4. Kapitalni zahtjev za usklađene pozicije u valutama država članica koje sudjeluju u drugoj fazi ekonomske i monetarne unije može se izračunavati kao 1,6 % vrijednosti spomenutih usklađenih pozicija.
5. Samo se neusklađene pozicije u valutama iz ovog članka uključuju u ukupnu neto otvorenu poziciju u skladu s člankom 352. stavkom 4.
6. Kada podaci o dnevnom tečaju za razdoblje od prethodne tri godine ili pet godina pri jednakim i suprotnim pozicijama u nekom paru valuta tijekom sljedećih 10 radnih dana pokažu da su te valute potpuno pozitivno korelirane i da se institucija u vezi s odgovarajućim trgovanjima može uvijek suočiti s nultom razlikom između tražene i ponuđene cijene, institucija može, uz izričito odobrenje svog nadležnog tijela, do kraja 2017. primjenjivati kapitalni zahtjev od 0 %.
POGLAVLJE 4.
Kapitalni zahtjev za robni rizik
Članak 355.
Odabir metode za robni rizik
U skladu s člancima od 356. do 358. institucije izračunavaju kapitalni zahtjev za robni rizik prema jednoj od metoda iz članaka 359., 360. ili 361.
Članak 356.
Pomoćno robno poslovanje
1. Institucije s pomoćnim robnim poslovanjem s poljoprivrednom robom mogu odrediti kapitalni zahtjev za fizičku zalihu robe na kraju godine za sljedeću godinu, ako su ispunjeni svi sljedeći uvjeti:
(a)
u svakom trenutku u godini institucija ima regulatorni kapital za navedeni rizik koji nije niži od prosječnoga kapitalnog zahtjeva za navedeni rizik procijenjenoga na konzervativnoj osnovi za sljedeću godinu;
(b)
na konzervativnoj osnovi procjenjuje očekivanu volatilnost za vrijednost izračunatu u skladu s točkom (a);
(c)
njezin prosječni kapitalni zahtjev za taj rizik ne prelazi 5 % njezinoga regulatornoga kapitala ili 1 milijun eura te uzimajući u obzir volatilnost procijenjenu u skladu s točkom (b), očekivani vršni kapitalni zahtjev ne prelazi 6,5 % njezina regulatornoga kapitala;
(d)
institucija kontinuirano provjerava odražavaju li procjene obavljene u skladu s točkama (a) i (b) još uvijek realno stanje.
2. Institucije obavješćuju nadležna tijela o vlastitom načinu primjene mogućnosti iz stavka 1.
Članak 357.
Pozicije u robi
1. Svaka pozicija u robi ili robnim izvedenicama mora biti izražena u standardnim mjernim jedinicama za tu vrstu robe. Promptna tržišna cijena za navedenu robu izražava se u izvještajnoj valuti.
2. Za pozicije u zlatu ili izvedenice na zlato smatra se da su izložene valutnom riziku te se tretiraju u skladu s poglavljem 3. ili 5., prema potrebi, za potrebe izračunavanja robnog rizika.
3. Za potrebe članka 360. stavka 1., neto pozicija institucije u svakoj robi je višak njezine duge pozicije nad njezinom kratkom pozicijom, ili obrnuto, u istoj robi ili identičnim robnim budućnosnicama, opcijama ili varantima. Izvedeni instrumenti tretiraju se u skladu s člankom 358. kao pozicije u odnosnoj robi.
4. Za potrebe izračuna pozicije u robi, sljedeće pozicije tretiraju se kao pozicije u istoj robi:
(a)
pozicije u različitim potkategorijama robe u slučajevima kad su potkategorije međusobno zamjenjive;
(b)
pozicije u sličnoj robi ako su one bliski supstituti te kada je moguće jasno utvrditi minimalnu korelaciju od 0,9 između kretanja cijene tijekom razdoblja od najmanje godinu dana.
Članak 358.
Posebni instrumenti
1. Robne budućnosnice i buduće obveze kupnje ili prodaje pojedinačnih roba uključuju se u sustav mjerenja kao zamišljeni iznosi u standardnim mjernim jedinicama s dospijećem u skladu s datumom isteka ugovora.
2. Robni ugovori o razmjeni kod kojih je na jednoj strani transakcije fiksna cijena, a na drugoj tekuća tržišna cijena tretiraju se kao niz pozicija jednak zamišljenom iznosu ugovora, pri čemu, prema potrebi, svaka pozicija odgovara jednom plaćanju po ugovoru o razmjeni te se raspoređuje u razrede dospijeća u skladu s člankom 359. stavkom 1. Pozicije su duge pozicije ako institucija plaća fiksnu cijenu, a prima promjenjivu cijenu te kratke pozicije ako institucija prima fiksnu cijenu, a plaća promjenjivu cijenu. Robni ugovori o razmjeni kod kojih su različite strane transakcije u različitim robama kod pristupa ljestvice dospijeća iskazuju se u relevantnoj izvještajnoj ljestvici.
3. Za potrebe ovog poglavlja, opcije i varanti na robu ili robne izvedenice tretiraju se kao da su pozicije čija je vrijednost jednaka umnošku iznosa odnosnog instrumenta na koji se odnosi opcija i pripadajućeg delta-koeficijenta. S potonjim pozicijama može se raditi prijeboj sa svim pozicijama u istovjetnoj odnosnoj robi ili robnoj izvedenici. Delta koja se rabi jest delta relevantne burze. Za OTC opcije, ili kada nije raspoloživa delta relevantne burze, deltu može izračunavati sama institucija koristeći se odgovarajućim modelom, uz odobrenje nadležnih tijela. Odobrenje se izdaje ako se modelom adekvatno procjenjuje stopa promjene u vrijednosti opcije ili varanta vezano uz male promjene u tržišnoj cijeni odnosnog instrumenta.
Institucije pri izračunu kapitalnih zahtjeva, osim delta-rizika, primjereno uzimaju u obzir i druge rizike povezane s opcijama.
4. EBA izrađuje nacrt regulatornih tehničkih standarda kako bi se odredilo više metoda za obuhvaćanje drugih rizika, osim delta-rizika, u kapitalnim zahtjevima, na način koji je razmjeran opsegu i složenosti poslovanja institucija vezano uz opcije.
EBA dostavlja Komisiji navedeni nacrt regulatornih tehničkih standarda do 31. prosinca 2013.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda iz prvog podstavka u skladu s člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
Do stupanja na snagu tehničkih standarda iz prvog podstavka, nadležna tijela mogu nastaviti primjenjivati postojeće nacionalne tretmane, ako su ih primjenjivala prije 31. prosinca 2013.
5. Institucija uključuje relevantnu robu u izračun svoga kapitalnog zahtjeva za robni rizik kada obnaša jednu od sljedećih funkcija:
(a)
prenositelj robe ili zajamčenih prava vezanih uz pravo na robu u okviru repo ugovora;
(b)
davatelj roba u okviru ugovora o pozajmljivanju robe.
Članak 359.
Pristup ljestvice dospijeća
1. Institucija za svaku robu primjenjuje zasebnu ljestvicu dospijeća u skladu s tablicom 1. Sve pozicije u spomenutoj robi raspoređuju se u odgovarajuće razrede dospijeća. Fizička zaliha robe raspoređuje se u razred dospijeća od 0 do 1 mjeseca uključujući 1 mjesec.
Tablica 1.
Razred dospijeća
(1)
Stopa neusklađenosti (u %)
(2)
0 ≤ 1 mjesec
1,50
1 ≤ 3 mjeseca
1,50
3 ≤ 6 mjeseci
1,50
6 ≤ 12 mjeseci
1,50
1 ≤ 2 godine
1,50
2 ≤ 3 godine
1,50
3 godine
1,50
2. Za sljedeće pozicije u istoj robi mogu se raditi prijeboji i one se mogu raspoređivati u odgovarajuće razrede dospijeća u neto iznosu:
(a)
pozicije u ugovorima koje dospijevaju na isti datum;
(b)
pozicije u ugovorima koje dospijevaju u razmaku od najviše 10 dana, ako se ugovorima iz kojih proizlaze trguje na tržištima koja imaju dnevne datume isporuke.
3. U svakom razredu dospijeća institucija zatim zbraja sve duge pozicije i sve kratke pozicije. Iznos zbroja dugih pozicija koji je usklađen sa zbrojem kratkih pozicija u određenom razredu dospijeća smatra se usklađenom pozicijom u tom razredu dospijeća, dok se preostala duga i kratka pozicija smatraju neusklađenom pozicijom za isti razred dospijeća.
4. Taj dio neusklađene duge pozicije određenog razreda dospijeća koji se usklađuje s neusklađenom kratkom pozicijom, ili obrnuto, razreda s kasnijim dospijećem jest usklađena pozicija dvaju razreda dospijeća. Dio neusklađene duge ili neusklađene kratke pozicije koji se na ovaj način ne može uskladiti jest neusklađena pozicija.
5. Kapitalni zahtjev institucije za sve vrste robe izračunava se na temelju relevantne ljestvice dospijeća kao zbroj sljedećeg:
(a)
zbroj usklađenih dugih i kratkih pozicija unutar pojedinog razreda dospijeća, pomnoženo s odgovarajućom stopom neusklađenosti u skladu s drugim stupcem u tablici 1. i promptnom tržišnom cijenom za tu robu;
(b)
usklađene pozicije između dva razreda dospijeća za svaki razred dospijeća u kojem se neusklađena pozicija prenosi u sljedeći razred dospijeća, pomnoženo sa stopom prijenosa od 0,6 % i promptnom tržišnom cijenom te robe;
(c)
preostale neusklađene pozicije, pomnoženo s izravnom stopom od 15 % i promptnom tržišnom cijenom za tu robu.
6. Ukupni kapitalni zahtjev institucije za robni rizik izračunava se kao zbroj kapitalnih zahtjeva za robni rizik za pojedinu vrstu robe u skladu sa stavkom 5.
Članak 360.
Pojednostavljeni pristup
1. Kapitalni zahtjev institucije za svaku vrstu robe izračunava se kao zbroj sljedećeg:
(a)
15 % neto pozicije, duge ili kratke, pomnožene s promptnom tržišnom cijenom robe;
(b)
3 % bruto pozicije, duge plus kratke, pomnožene s promptnom tržišnom cijenom robe.
2. Ukupni kapitalni zahtjev institucije za robni rizik izračunava se kao zbroj kapitalnih zahtjeva za robni rizik za pojedinu vrstu robe u skladu sa stavkom 1.
Članak 361.
Prošireni pristup ljestvice dospijeća
Institucije mogu upotrebljavati minimalne stope neusklađenosti, stope prijenosa i izravne stope iz tablice 2. umjesto onih navedenih u članku 359., ako institucije:
(a)
u velikom opsegu posluju s robom;
(b)
imaju odgovarajuće diversificiran robni portfelj;
(c)
još nisu u mogućnosti primjenjivati interne modele za potrebe izračuna kapitalnog zahtjeva za robni rizik.
Institucije obavješćuju nadležna tijela o primjeni navedenog članka uz dokaze o poduzetim naporima vezano uz primjenu internog modela za potrebe izračuna kapitalnog zahtjeva za robni rizik.
Tablica 2.
Plemeniti metali
(isključujući zlato)
Obični metali
Poljoprivredni proizvodi
Ostalo, uključujući energetske proizvode
Stopa neusklađenosti (u %)
1,0
1,2
1,5
1,5
Stopa prijenosa (u %)
0,3
0,5
0,6
0,6
Izravna stopa (u %)
8
10
12
15
Institucije obavješćuju nadležna tijela o načinu na koji primjenjuju ovaj članak i prilažu dokaze o svojim nastojanjima da provedu interni model za potrebe izračunavanja kapitalnog zahtjeva za robni rizik.
POGLAVLJE 5.
Primjena internih modela za izračun kapitalnog zahtjeva
Odjeljak 1.
Odobrenje i kapitalni zahtjev
Članak 362.
Specifični i opći rizici
Pozicijski rizik za dužnički ili vlasnički instrument ili njihove izvedenice s kojima se trguje mogu se za potrebe ovog poglavlja podijeliti na dvije sastavne komponente. Prva komponenta je specifični rizik koji obuhvaća rizik promjene cijene spomenutog instrumenta radi faktora povezanih s izdavateljem ili, kad je riječ o izvedenicama, izdavateljem odnosnog instrumenta. Komponenta općeg rizika obuhvaća rizik promjene cijene instrumenta zbog, kad je riječ dužničkim instrumentima ili izvedenicama dužničkih instrumenata kojima se trguje, promjene razine kamatnih stopa ili, kad je riječ o vlasničkim instrumentima ili izvedenicama vlasničkih instrumenata, općih kretanja na tržištu vlasničkih instrumenata koja nisu povezana s posebnim karakteristikama pojedinih vrijednosnih papira.
Članak 363.
Odobrenje za primjenu internih modela
1. Nakon provjere ispunjava li institucija zahtjeve iz odjeljaka 2., 3. i 4., nadležna tijela izdaju institucijama odobrenje za izračun kapitalnih zahtjeva za jednu ili više sljedećih kategorija rizika primjenom internih modela umjesto metoda iz poglavlja od 2. do 4. ili u kombinaciji s njima:
(a)
opći rizik vlasničkih instrumenata;
(b)
specifični rizik vlasničkih instrumenata;
(c)
opći rizik dužničkih instrumenata;
(d)
specifični rizik dužničkih instrumenata;
(e)
valutni rizik;
(f)
robni rizik.
2. Za kategorije rizika za koje instituciji nije izdano odobrenje iz stavka 1. za primjenu internih modela, institucija nastavlja izračunavati kapitalni zahtjev u skladu s navedenim poglavljima 2., 3. i 4. Odobrenje nadležnih tijela za primjenu internih modela potrebno je za svaku kategoriju rizika i izdaje se samo ako interni model obuhvaća znatan udio pozicija određene kategorije rizika.
3. Značajne promjene u primjeni internih modela za čiju je primjenu institucija dobila odobrenje, proširivanje primjene internih modela za čiju je primjenu institucija dobila odobrenje, a posebno na dodatne kategorije rizika, te prvotni izračun vrijednosti adherentne riziku u stresnim uvjetima u skladu s člankom 365. stavkom 2. nadležna tijela moraju posebno odobriti.
Institucije obavješćuju nadležna tijela o svim drugim proširenjima i promjenama primjene tih internih modela za čiju su primjenu dobile odobrenje.
4. EBA izrađuje nacrt regulatornih tehničkih standarda kojima se određuje sljedeće:
(a)
uvjeti za procjenu značaja proširenja i promjena u primjeni internih modela;
(b)
metodologija procjene u skladu s kojom nadležna tijela odobravaju institucijama primjenu internih modela;
(c)
uvjeti prema kojima se udio pozicija koje obuhvaća interni model u kategoriji rizika smatra znatnim kako je navedeno u stavku 2.
EBA dostavlja Komisiji navedeni nacrt regulatornih tehničkih standarda do 31. prosinca 2014.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda iz prvog podstavka u skladu s člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
Članak 364.
Kapitalni zahtjev kod primjene internih modela
1. Svaka institucija koja primjenjuje interni model uz kapitalni zahtjev izračunat u skladu s poglavljima 2., 3. i 4. za kategorije rizika za koje nije odobrena primjena internih modela, ispunjava kapitalni zahtjev izražen kao zbroj točaka (a) i (b):
(a)
viši od sljedećih iznosa:
i.
iznos vrijednosti adherentne riziku za prethodni dan, izračunat u skladu s člankom 365. stavkom 1. (VaRt-1);
ii.
prosjek dnevnih iznosa vrijednosti adherentnih riziku izračunatih u skladu s člankom 365. stavkom 1. za proteklih 60 radnih dana (VaRavg), pomnoženo s multiplikacijskim faktorom (mc) u skladu s člankom 366.;
(b)
viši od sljedećih iznosa:
i.
najnoviji raspoloživi iznos vrijednosti adherentne riziku u stresnim uvjetima izračunat u skladu s člankom 365. stavkom 2. (sVaRt-1); i
ii.
prosjek iznosa vrijednosti adherentnih riziku u stresnim uvjetima izračunatih na način i s učestalošću koji su određeni u članku 365. stavku 2. za proteklih 60 radnih dana (sVaRavg), pomnoženo s multiplikacijskim faktorom (m s) u skladu s člankom 366.;
2. Institucije koje za izračun kapitalnog zahtjeva za specifični rizik dužničkih instrumenata primjenjuju interni model ispunjavaju dodatni kapitalni zahtjev izražen kao zbroj točaka (a) i (b):
(a)
kapitalni zahtjev izračunat u skladu s člancima 337. i 338. za specifični rizik sekuritizacijskih pozicija i kreditnih izvedenica na osnovi n-tog nastanka statusa neispunjavanja obveza u knjizi trgovanja, osim onih koje su uključene u kapitalni zahtjev za specifični rizik korelacijskog portfelja namijenjenog trgovanju u skladu s odjeljkom 5. i, gdje je relevantno, u kapitalni zahtjev za specifični rizik u skladu s poglavljem 2. odjeljkom 6. za one pozicije u CIU koje ne ispunjavaju uvjete iz članka 350. stavka 1. i članka 350. stavka 2.;
(b)
više od:
i.
najnovije vrijednosti rizika dodatnog rizika statusa neispunjavanja obveza i migracijskog rizika izračunate u skladu s odjeljkom 3.;
ii.
prosjeka navedene vrijednosti u prethodnih 12 tjedana.
3. Institucije koje imaju korelacijski portfelj namijenjen trgovanju koji ispunjava zahtjeve iz članka 338. stavaka od 1. do 3., mogu ispuniti kapitalni zahtjev na temelju članka 377. umjesto na temelju članka 338. stavka 4., izračunat kao viši iznos od:
(a)
najnovije vrijednosti rizika korelacijskog portfelja namijenjenog trgovanju izračunate u skladu s odjeljkom 5.;
(b)
prosjeka navedene vrijednosti u prethodnih 12 tjedana;
(c)
8 % kapitalnog zahtjeva koji bi se, u trenutku izračuna najnovije vrijednosti rizika iz točke (a), izračunao u skladu s člankom 338. stavkom 4. za sve one pozicije koje su uključene u interni model za korelacijski portfelj namijenjen trgovanju.
Odjeljak 2.
Opći zahtjevi
Članak 365.
Izračun vrijednosti adherentne riziku i vrijednosti adherentne riziku u stresnim uvjetima
1. Izračun vrijednosti adherentne riziku iz članka 364. podliježe sljedećim zahtjevima:
(a)
dnevnom izračunu vrijednosti adherentne riziku;
(b)
jednostranom intervalu pouzdanosti od 99 %;
(c)
desetodnevnom razdoblju držanja;
(d)
efektivnom povijesnom razdoblju promatranja od najmanje godinu dana, osim kada je kraće razdoblje promatranja opravdano značajnim povećanjem volatilnosti cijena;
(e)
ažuriranju podataka najmanje jednom mjesečno.
Institucija se može koristiti vrijednošću adherentnom riziku izračunatom prema razdobljima kraćim od desetodnevnog razdoblja držanja prilagođeno na razdoblje do deset dana u skladu s odgovarajućom metodologijom koja se redovito provjerava.
2. K tome, institucija najmanje jednom tjedno izračunava „vrijednost adherentnu riziku u stresnim uvjetima” sadašnjeg portfelja, u skladu sa zahtjevima iz prvog stavka, pri čemu su ulazni parametri modela vrijednosti adherentne riziku kalibrirani na povijesne podatke neprekinutog 12-mjesečnog razdoblja značajnoga financijskoga stresa vezano uz portfelj institucije. Odabir takvih povijesnih podataka podliježe barem godišnjoj provjeri institucije, koja je o rezultatu dužna obavijestiti nadležna tijela. EBA nadzire postupke za izračun vrijednosti adherentne riziku u stresnim uvjetima te, u skladu s člankom 16. Uredbe (EU) br. 1093/2010, izdaje smjernice o navedenim postupcima.
Članak 366.
Regulatorno retroaktivno testiranje i multiplikacijski faktori
1. Rezultati izračuna iz članka 365. prilagođavaju se naviše multiplikacijskim faktorima (mc) i (ms).
2. Svaki multiplikacijski faktor (mc) i (ms) zbroj je najmanje broja 3 i dodatnog faktora između 0 i 1 u skladu s tablicom 1. Navedeni dodatni faktor ovisi o broju prekoračenja za posljednjih 250 radnih dana koji se dobiva retroaktivnim testiranjem vrijednosti adherentne riziku institucije u skladu s člankom 365. stavkom 1.
Tablica 1.
Broj prekoračenja
dodatni faktor
Manje od 5
0,00
5
0,40
6
0,50
7
0,65
8
0,75
9
0,85
10 ili više
1,00
3. Za potrebe utvrđivanja dnevnog broja prekoračenja institucija provodi program retroaktivnog testiranja koji se temelji na stvarnim i hipotetskim promjenama vrijednosti portfelja. Prekoračenje je jednodnevna promjena u vrijednosti portfelja koja premašuje relevantnu mjeru jednodnevne vrijednosti adherentne riziku, dobivenu primjenom modela institucije. Za potrebe utvrđivanja dodatnog faktora broj prekoračenja procjenjuje se najmanje jednom tromjesečno te je jednak onom broju prekoračenja kod hipotetskih i kod stvarnih promjena vrijednosti portfelja koji je veći.
Retroaktivno testiranje hipotetskih promjena vrijednosti portfelja temelji se na usporedbi vrijednosti portfelja na kraju dana te njegove vrijednosti na kraju sljedećeg dana pod pretpostavkom nepromijenjenih pozicija.
Retroaktivno testiranje stvarnih promjena vrijednosti portfelja temelji se na usporedbi vrijednosti portfelja na kraju dana i njegove stvarne vrijednosti na kraju sljedećeg dana, isključujući naknade, provizije i neto kamatni prihod.
4. Nadležna tijela mogu u pojedinim slučajevima ograničiti dodatni faktor na vrijednost koja proizlazi iz prekoračenja na temelju hipotetskih promjena, kada broj prekoračenja na temelju stvarnih promjena ne proizlazi iz nedostataka internog modela.
5. Kako bi se nadležnim tijelima omogućio trajan nadzor prikladnosti multiplikacijskih faktora, institucije su dužne bez odlaganja te svakako u roku od 5 radnih dana obavijestiti nadležna tijela o prekoračenjima koja proizlaze iz programa retroaktivnog testiranja.
Članak 367.
Zahtjevi vezani uz mjerenje rizika
1. Svi interni modeli koji se primjenjuju za izračun kapitalnih zahtjeva za pozicijski rizik, valutni rizik i robni rizik te svi interni modeli za trgovanje korelacijama moraju ispuniti sve sljedeće zahtjeve:
(a)
model obuhvaća sve bitne cjenovne rizike;
(b)
model obuhvaća dovoljan broj faktora rizika, ovisno o stupnju aktivnosti institucije na tim tržištima. Kad je faktor rizika uključen u model za određivanje cijena, ali ne i u model za mjerenje rizika, institucija je dužna moći opravdati nadležnim tijelima to izostavljanje. Model za mjerenje rizika obuhvaća nelinearnost opcija i drugih proizvoda te korelacijski rizik i rizik osnove. Ako se rabe procjene rizičnih faktora one moraju pokazati dobar dosadašnji uspjeh vezano uz stvarnu poziciju.
2. Svi interni modeli koji se primjenjuju za izračun kapitalnih zahtjeva za pozicijski rizik, valutni rizik ili robni rizik moraju ispunjavati sve sljedeće uvjete:
(a)
model uključuje skup faktora rizika koji odgovaraju kamatnim stopama u svakoj valuti u kojoj institucija ima bilančne ili izvanbilančne pozicije osjetljive na promjene kamatnih stopa. Institucija izrađuje krivulje prinosa primjenom jednog od općeprihvaćenih pristupa. Za značajne izloženosti kamatnom riziku u glavnim valutama i tržištima, krivulja prinosa dijeli se na najmanje šest segmenata dospijeća, kako bi se obuhvatile varijacije volatilnosti stopa uzduž krivulje. Model obuhvaća i rizik nesavršeno koreliranih kretanja između različitih krivulja prinosa;
(b)
model obuhvaća faktore rizika koji se odnose na zlato i pojedine strane valute u kojima su nominirane pozicije institucije. Vezano uz CIU, uzimaju se u obzir stvarne devizne pozicije CIU. Institucije se mogu osloniti na izvješćivanje trećih osoba vezano uz valutne pozicije CIU-a ako je točnost izvješća adekvatno osigurana. Ako institucija nije upoznata s deviznim pozicijama CIU-a, navedena se pozicija izolira i tretira u skladu s člankom 353. stavkom 3.;
(c)
model primjenjuje zaseban faktor rizika barem za svako tržište vlasničkih instrumenata na kojem institucija ima značajne pozicije;
(d)
model primjenjuje zaseban faktor rizika barem za svaku robu u kojoj institucija ima značajne pozicije. Model mora obuhvatiti i rizik nesavršeno koreliranih kretanja između sličnih, ali ne identičnih, vrsta robe te izloženosti promjenama terminskih cijena koje proizlaze iz neusklađenosti dospijeća. Model uzima u obzir i tržišne karakteristike, posebno datume isporuke i opsege mogućnosti koje su na raspolaganju zaposlenicima jedinice za trgovanje za zatvaranje pozicija;
(e)
interni model institucije konzervativno procjenjuje rizik koji proizlazi iz manje likvidnih pozicija i pozicija s ograničenom transparentnošću cijena u realnim tržišnim scenarijima. Osim toga, interni model mora ispunjavati minimalne standarde podataka. Procjene podataka konzervativne su te ih institucija može upotrijebiti samo ako dostupni podaci nisu dovoljni ili ne odražavaju stvarnu volatilnost pozicije ili portfelja.
3. Institucije mogu, u svim internim modelima koji se upotrebljavaju za potrebe ovog poglavlja, upotrebljavati empirijske korelacije unutar pojedinih kategorija rizika i između različitih kategorija rizika samo ako je pristup institucije za mjerenje korelacija dobar i primjereno primijenjen.
Članak 368.
Kvalitativni zahtjevi
1. Svi interni modeli koji se primjenjuju za potrebe ovog poglavlja moraju biti konceptualno dobri i primjereno primijenjeni; a posebno moraju biti zadovoljeni sljedeći kvalitativni zahtjevi:
(a)
svi interni modeli koji se upotrebljavaju za izračun kapitalnog zahtjeva za pozicijski rizik, valutni rizik ili robni rizik moraju biti integrirani u svakodnevni proces upravljanja rizicima institucije te služiti kao osnova za izvješćivanje višeg rukovodstva o izloženosti rizicima;
(b)
institucija je dužna imati jedinicu za kontrolu rizika koja je neovisna o poslovnim jedinicama za trgovanje i izravno je podređena višoj upravi. Jedinica je odgovorna za razvoj i provođenje svih internih modela koji se primjenjuju za potrebe ovog poglavlja. Navedena jedinica, odgovorna za cjelokupan sustav upravljanja rizikom, provodi početnu i kontinuiranu validaciju svih internih modela za potrebe ovog poglavlja. Jedinica izrađuje i analizira dnevna izvješća o podacima dobivenima primjenom internih modela za izračun kapitalnog zahtjeva za pozicijski rizik, valutni rizik i robni rizik kao i vezano uz odgovarajuće mjere koje je potrebno poduzeti u vezi s limitima trgovanja;
(c)
upravljačko tijelo institucije i više rukovodstvo aktivno sudjeluju u procesu kontrole rizika, a dnevna izvješća koja izrađuje jedinica za kontrolu rizika pregledava rukovodstvo koje ima ovlast nametnuti i smanjenja pozicija koje zauzimaju pojedini zaposlenici jedinice za trgovanje kao i ukupne izloženosti institucije;
(d)
institucija mora imati dovoljan broj zaposlenika osposobljenih za upotrebu sofisticiranih internih modela, uključujući one kojima se koristi za potrebe ovog poglavlja, iz područja trgovanja, kontrole rizika, revizije i pozadinskih poslova;
(e)
institucija mora imati uspostavljene postupke za praćenje i osiguravanje usklađenosti s dokumentiranim skupom internih politika i kontrolnim mehanizmima vezanima uz cjelokupno funkcioniranje internih modela, uključujući one kojima se koristi za potrebe ovog poglavlja;
(f)
svi interni modeli koji se primjenjuju za potrebe ovog poglavlja imaju dokumentaciju o razumnom stupnju pouzdanosti mjerenja rizika u prošlim razdobljima;
(g)
institucija redovito provodi stroge programe testiranja otpornosti na stres, uključujući povratne testove otpornosti na stres, koji obuhvaćaju sve interne modele za potrebe ovog poglavlja, čije rezultate pregledava više rukovodstvo te se rezultati ogledaju u politikama i limitima koje uprava postavlja. Navedeni proces posebno obuhvaća nelikvidnost tržišta u stresnim tržišnim uvjetima, koncentracijski rizik, jednosmjerna tržišta, rizik događaja, rizik neočekivanog statusa neispunjavanja obveza, nelinearnost proizvoda, pozicije bez intrinzične vrijednosti, pozicije podložne cjenovnim jazovima te ostale rizike koji nisu na odgovarajući način obuhvaćeni internim modelom. Šokovi koji se primjenjuju odražavaju karakteristike portfelja i razdoblje u kojem se može provesti zaštita od rizika ili upravljati rizicima u nepovoljnim tržišnim uvjetima;
(h)
institucija mora provoditi, kao dio redovitih postupaka interne revizije, neovisne provjere svojih internih modela, uključujući one koji se primjenjuju za potrebe ovog poglavlja.
2. Provjera iz stavka 1. točke (h) uključuje aktivnosti poslovnih jedinica za trgovanje i neovisne jedinice za kontrolu rizika. Najmanje jednom godišnje institucija provodi provjeru cjelokupnog procesa upravljanja rizicima. Navedena provjera mora obuhvatiti sljedeće:
(a)
adekvatnost dokumentacije o sustavu i procesima upravljanja rizicima te ustroj jedinice za kontrolu rizika;
(b)
integraciju mjera rizika u svakodnevno upravljanje rizicima i cjelovitost sustava informiranja uprave;
(c)
postupak koji institucija primjenjuje za odobravanje modela mjerenja rizika te sustave vrednovanja koje primjenjuju zaposlenici jedinica za trgovanje i jedinica za pozadinske poslove;
(d)
opseg rizika obuhvaćen modelom za mjerenje rizika i validaciju svih značajnih promjena u postupku mjerenja rizika;
(e)
točnost i potpunost podataka o pozicijama, točnost i prikladnost pretpostavki o volatilnosti i korelaciji te točnost vrednovanja i izračuna osjetljivosti na rizik;
(f)
postupak verifikacije kojim se institucija koristi za procjenu dosljednosti, pravodobnosti i pouzdanosti izvora podataka korištenih u internom modelu, uključujući neovisnost tih izvora podataka;
(g)
postupak provjere kojim se institucija koristi za procjenu retroaktivnog testiranja koje se primjenjuje za ocjenu točnosti modela.
3. S razvojem tehnika i dobrih praksi institucija je dužna primjenjivati te nove tehnike i prakse u svim internim modelima koji se primjenjuju za potrebe ovog poglavlja.
Članak 369.
Interna validacija
1. Institucije su dužne imati uspostavljene postupke koji osiguravaju da njihovi interni modeli koji se rabe za potrebe ovog poglavlja budu adekvatno validirani od strane radnika institucije koji imaju odgovarajuće stručno znanje i iskustvo neovisno o razvojnom procesu tog modela kako bi osigurale da interni model bude konceptualno primjeren i da na odgovarajući način obuhvaća sve značajne rizike. Validacija se provodi kad je interni model prvotno razvijen i kad doživi bilo kakve značajne promjene. Navedena validacija provodi se periodično i posebno ako je došlo do značajnih strukturnih promjena na tržištu ili do promjena u sastavu portfelja koje mogu dovesti do toga da interni model više nije adekvatan. S razvojem tehnika i dobrih praksi interne validacije institucije su dužne primjenjivati te nove tehnike i dobre prakse. Validacija internog modela mora, osim obveznog testiranja otpornosti na stres, uključivati i sljedeće:
(a)
testiranje pretpostavaka internog modela kako bi institucija utvrdila da su adekvatne i da ne podcjenjuju ili precjenjuju rizik;
(b)
osim regulatornog programa retroaktivnog testiranja institucija provodi vlastite testove validiranja internih modela, uključujući retroaktivno testiranje, ovisno o rizicima i strukturi njihovih portfelja;
(c)
upotrebu hipotetskih portfelja kako bi se osiguralo da interni model može obuhvatiti pojedine strukturne karakteristike portfelja, kao što su značajna razina rizika osnove ili koncentracijski rizik.
2. Institucije provode retroaktivno testiranje na temelju stvarnih i hipotetskih promjena vrijednosti portfelja.
Odjeljak 3.
Posebni zahtjevi za modeliranje specifičnog rizika
Članak 370.
Zahtjevi za modeliranje specifičnog rizika
Interni model koji se primjenjuje za izračun kapitalnog zahtjeva za specifični rizik i interni model za trgovanje korelacijama moraju ispuniti sljedeće dodatne zahtjeve:
(a)
objašnjava povijesne promjene cijena portfelja;
(b)
obuhvaća koncentraciju u smislu veličine i promjena strukture portfelja;
(c)
pouzdano funkcionira u nepovoljnom okružju;
(d)
validira se pomoću retroaktivnog testiranja kako bi se procijenilo je li specifični rizik pravilno obuhvaćen. Ako institucija provodi navedeno retroaktivno testiranje na temelju relevantnih potportfelja, mora ih odabrati dosljedno;
(e)
obuhvaća rizik osnove koji se odnosi na subjekt te je posebno osjetljiv na značajne idiosinkrastične promjene među sličnim, ali ne jednakim pozicijama;
(f)
obuhvaća rizik događaja.
Članak 371.
Isključenja iz modela specifičnog rizika
1. Institucija se može odlučiti upotrebom internog modela isključiti iz izračuna kapitalnog zahtjeva za posebni rizik one pozicije za koje ispunjava kapitalne zahtjeve za specifični rizik u skladu s člankom 332. stavkom 1. točkom (e) ili člankom 337., osim onih pozicija koje podliježu pristupu iz članka 377.
2. Institucija se može odlučiti da ne želi uključiti rizik nastanka statusa neispunjavanja obveza i migracijski rizik dužničkih instrumenata kojima se trguje u svoj interni model ako su ti rizici obuhvaćeni zahtjevima iz odjeljka 4.
Odjeljak 4.
Interni model za dodatni rizik statusa neispunjavanja obveza i migracijski rizik
Članak 372.
Zahtjev za primjenu internog IRC modela
Institucija koja primjenjuje interni model za izračun kapitalnog zahtjeva za specifični rizik dužničkih instrumenata kojima se trguje također je dužna imati uspostavljen interni model za dodatni rizik statusa neispunjavanja obveza i migracijski rizik (IRC) kako bi obuhvatila rizik nastanka statusa neispunjavanja obveza i migracijski rizik svojih pozicija iz knjige trgovanja koji su povećani u odnosu na rizike obuhvaćene mjerom vrijednosti adherentne riziku iz članka 365. stavka 1. Institucija je dužna dokazati da njezin interni model zadovoljava sljedeće standarde, uz pretpostavku da je razina rizika konstantna i da se prema potrebi prilagođava kako bi se obuhvatio utjecaj likvidnosti, koncentracije, zaštite i stavki s ugrađenom opcijom:
(a)
interni model omogućuje smislenu diferencijaciju rizika te primjerene i dosljedne procjene dodatnog rizika statusa neispunjavanja obveza i migracijskog rizika;
(b)
procjene potencijalnih gubitaka internog modela imaju ključnu ulogu u upravljanju rizikom institucije;
(c)
tržišni podaci i podaci o pozicijama koji se koriste za interni model ažurni su i podliježu odgovarajućoj procjeni kvalitete;
(d)
ispunjeni su zahtjevi iz članka 367. stavka 3., članka 368., članka 369. stavka 1. i članka 370. točaka (b), (c), (e) i (f).
EBA izdaje smjernice o zahtjevima iz članaka od 373. do 376.
Članak 373.
Opseg internog IRC modela
Interni IRC model obuhvaća sve pozicije koje podliježu kapitalnom zahtjevu za specifični kamatni rizik, uključujući one koje podliježu kapitalnom zahtjevu za specifični rizik od 0 % u skladu s člankom 336., ali ne obuhvaća sekuritizacijske pozicije i kreditne izvedenice na osnovi n-tog nastanka statusa neispunjavanja obveza.
Institucija se može, uz odobrenje nadležnih tijela, odlučiti za dosljedno uključivanje svih pozicija u uvrštenim vlasničkim instrumentima i izvedenicama na uvrštene vlasničke instrumente. Odobrenje se izdaje ako je navedeno uključivanje u skladu s načinom na koji institucija interno mjeri rizik i upravlja njime.
Članak 374.
Parametri internog IRC modela
1. Institucije primjenjuju interni model za izračun pokazatelja kojim se mjere gubici na temelju nastanka statusa neispunjavanja obveza ili migracije internih i eksternih rejtinga u intervalu pouzdanosti od 99,9 % na jednogodišnjoj razini. Institucije izračunavaju navedeni pokazatelj najmanje jednom tjedno.
2. Pretpostavke o korelaciji zasnovane su na analizi objektivnih podataka u konceptualno dobrom okviru. Interni model na odgovarajući način odražava koncentracije izdavatelja. Također se odražavaju koncentracije koje mogu nastati unutar razreda proizvoda i između različitih razreda proizvoda u stresnim uvjetima.
3. Interni IRC model odražava učinak korelacija između događaja nastanka statusa neispunjavanja obveza i događaja migracije. Učinak diversifikacije između događaja nastanka statusa neispunjavanja obveza ili migracije, s jedne strane, i drugih čimbenika rizika, s druge strane, nije obuhvaćen.
4. Interni model zasniva se na pretpostavci konstantne razine rizika tijekom jednogodišnjeg razdoblja, podrazumijevajući da se pojedinačne pozicije iz knjige trgovanja ili skup pozicija koje su u razdoblju likvidnosti bile predmet neispunjavanja obveza ili migracije ponovno uravnotežuju na kraju njihova razdoblja likvidnosti tako da dostignu prvobitni stupanj rizika. Osim toga, institucija se može odlučiti na dosljednu primjenu pretpostavke o konstantnoj jednogodišnjoj poziciji.
5. Razdoblja likvidnosti određuju se u skladu s vremenom potrebnim za prodaju pozicije ili za zaštitu svih materijalno relevantnih rizika u stresnim tržišnim uvjetima, posebno uzimajući u obzir veličinu pozicije. Razdoblja likvidnosti odražavaju stvarnu praksu i iskustvo u razdoblju sustavnih i idiosinkrastičnih stresnih situacija. Razdoblje likvidnosti mjeri se na osnovi konzervativnih pretpostavki i dovoljno je dugo da prodaja ili zaštita od rizika ne utječu značajno na cijenu po kojoj bi prodaja ili zaštita bile izvršene.
6. Odgovarajuće razdoblje likvidnosti za poziciju ili skup pozicija ne može biti kraće od tri mjeseca.
7. Pri određivanju odgovarajućeg razdoblja likvidnosti za pojedinu poziciju ili grupu pozicija uzimaju se u obzir interne politike institucije vezano uz prilagodbe vrednovanja i upravljanje pozicijama koje kreditna institucija dulje vrijeme drži. Kada institucija odredi razdoblje likvidnosti za skup pozicija, a ne za pojedinačne pozicije, kriteriji za definiranje skupa pozicija određuju se tako da smisleno odražavaju razlike u likvidnosti. Razdoblja likvidnosti dulja su za pozicije koje su koncentrirane, odražavajući tako dulje razdoblje potrebno za likvidaciju tih pozicija. Razdoblje likvidnosti za skladište sekuritizacije odražava vrijeme potrebno za stvaranje, prodaju i sekuritizaciju imovine ili za zaštitu značajnih čimbenika rizika u stresnim tržišnim uvjetima.
Članak 375.
Priznavanje zaštite u internom IRC modelu
1. Zaštita može biti uključena u interni model institucije kako bi se obuhvatio dodatni rizik nastanka statusa neispunjavanja obveza i migracijski rizik. Pozicije se mogu netirati ako se duge i kratke pozicije odnose na isti financijski instrument. Učinci zaštite ili diversifikacije, povezani s dugim i kratkim pozicijama u različitim financijskim instrumentima ili različitim vrijednosnim papirima istog dužnika kao i u financijskim instrumentima različitih izdavatelja, priznaju se samo pri eksplicitnom modeliranju bruto dugih i kratkih pozicija u različitim financijskim instrumentima. Institucije odražavaju učinak značajnih rizika koji se mogu pojaviti u intervalu između dospijeća zaštite i razdoblja likvidnosti, kao i mogućnost značajne razine rizika osnove u strategijama zaštite s obzirom na proizvod, redoslijed naplate u kapitalnoj strukturi, internom ili eksternom rejtingu, dospijeću, datumu izdavanja i drugim razlikama u instrumentima. Institucija uzima u obzir zaštitu samo do razine do koje ju je moguće održati, čak i ako se dužnik približava kreditnom ili drugom događaju.
2. Za pozicije koje su zaštićene strategijom dinamičke zaštite ponovno uravnoteženje zaštite unutar razdoblja likvidnosti zaštićene pozicije može se priznati ako institucija:
(a)
dosljedno modelira ponovno uravnoteženje zaštite u određenom skupu pozicija iz knjige trgovanja;
(b)
dokaže da uključivanje rezultata ponovnog uravnoteženja dovodi do boljeg mjerenja rizika;
(c)
dokaže da je tržište financijskih instrumenata koji služe kao instrumenti zaštite dovoljno likvidno da omogući takvo uravnoteženje čak i u razdobljima stresa. Pri izračunu kapitalnih zahtjeva moraju se uzimati u obzir svi preostali rizici koji proizlaze iz strategija dinamičke zaštite.
Članak 376.
Posebni zahtjevi za interni IRC model
1. Interni model za obuhvaćanje dodatnog rizika nastanka statusa neispunjavanja obveza i migracijskog rizika mora odražavati nelinearni učinak opcija, strukturiranih kreditnih izvedenica i ostalih pozicija sa značajnim nelinearnim kretanjem s obzirom na promjene cijena. Institucija na odgovarajući način mora uzeti u obzir rizik modela koji proizlazi iz vrednovanja i procjene cjenovnih rizika povezanih s takvim proizvodima.
2. Interni model zasniva se na podacima koji su objektivni i ažurirani.
3. Kao dio neovisne provjere i validacije internih modela, uključujući i sustave mjerenja rizika, za potrebe ovog poglavlja institucija obavlja sljedeće:
(a)
potvrđuje da je njezin pristup modeliranju za korelacije i promjene cijene primjeren za njezin portfelj, uključujući odabir i pondere čimbenika sistemskog rizika;
(b)
provodi različite testove otpornosti na stres, uključujući analizu osjetljivosti i analizu scenarija, radi procjene kvantitativne i kvalitativne osnovanosti internog modela, posebno s obzirom na postupanje s koncentracijama. Takvi testovi ne ograničavaju se samo na povijesne događaje;
(c)
primjenjuje odgovarajuću kvantitativnu validaciju koja uključuje relevantna mjerila za interne modele.
4. Interni model mora biti dosljedan internoj metodologiji institucije za utvrđivanje, mjerenje i upravljanje rizicima koji proizlaze iz trgovanja.
5. Institucije moraju dokumentirati svoje interne modele tako da su korelacije i druge pretpostavke modela transparentne nadležnim tijelima.
6. Interni model institucije konzervativno procjenjuje rizik koji proizlazi iz manje likvidnih pozicija i pozicija s ograničenom transparentnošću cijena u realnim tržišnim scenarijima. Osim toga, interni model mora ispunjavati minimalne standarde podataka. Procjene podataka su konzervativne te ih institucija može upotrijebiti samo ako dostupni podaci nisu dovoljni ili ne odražavaju stvarnu volatilnost pozicije ili portfelja.
Odjeljak 5.
Interni model za trgovanje korelacijama
Članak 377.
Zahtjevi za interni model za trgovanje korelacijama
1. Nadležna tijela izdaju odobrenje za primjenu internog modela za izračun kapitalnog zahtjeva za korelacijski portfelj namijenjen trgovanju umjesto izračuna kapitalnog zahtjeva u skladu s člankom 338. institucijama kojima je dopuštena primjena internog modela za specifični rizik dužničkih instrumenata i koje ispunjavaju zahtjeve iz stavaka od 2. do 6. ovog članka i članka 367. stavaka 1. i 3., članka 368., članka 369. stavka 1. i točaka (a), (b), (c), (e) i (f) članka 370.
2. Institucije primjenjuju interni model za izračun pokazatelja koji primjereno mjeri sve cjenovne rizike uz interval pouzdanosti od 99,9 % tijekom jednogodišnjeg razdoblja, uz pretpostavku konstantne razine rizika, te koji je usklađen prema potrebi da odražava učinke likvidnosti, koncentracije, zaštite i opcionalnosti. Institucije izračunavaju navedeni pokazatelj najmanje jednom tjedno.
3. Model iz stavka 1. na odgovarajući način obuhvaća sljedeće rizike:
(a)
kumulativni rizik koji proizlazi iz višestrukog statusa neispunjavanja obveza u tranširanim proizvodima što uključuje razlike u redoslijedu statusa neispunjavanja obveza u tranširanim proizvodima;
(b)
rizik kreditne marže, uključujući učinke game i unakrsne game;
(c)
volatilnost impliciranih korelacija, uključujući unakrsni učinak marži i korelacija;
(d)
rizik osnove, uključujući sljedeće:
i.
osnovu između marže indeksa i marže pojedinih sastavnica indeksa;
ii.
osnovu između implicirane korelacije indeksa i implicirane korelacije posebno prilagođenih portfelja;
(e)
volatilnost stope naplate s obzirom na tendenciju da stope naplate utječu na cijene tranše;
(f)
rizik neučinkovite zaštite i potencijalne troškove ponovnog uravnoteženja takvih zaštita, u opsegu u kojem sveobuhvatna mjera rizika uključuje koristi od dinamičke zaštite;
(g)
sve druge značajne cjenovne rizike pozicija u korelacijskom portfelju namijenjenom trgovanju.
4. Institucija je dužna koristiti dovoljno tržišnih podataka u modelu iz stavka 1. kako bi osigurala da svojim internim pristupom u cijelosti obuhvaća glavne rizike navedenih izloženosti u skladu sa zahtjevima iz ovog članka. Ona mora biti u stanju retroaktivnim testiranjem ili drugim prikladnim metodama dokazati nadležnim tijelima da njezin model može na odgovarajući način objasniti povijesne promjene cijena tih proizvoda.
Institucija je dužna imati odgovarajuće politike i postupke za odvajanje pozicija za koje ima odobrenje za uključivanje u izračun kapitalnih zahtjeva u skladu s ovim člankom od pozicija za koje nema takvo odobrenje.
5. U vezi s portfeljem svih pozicija uključenih u model iz stavka 1., institucija je dužna redovito primjenjivati niz specifičnih, unaprijed određenih scenarija testiranja otpornosti na stres. Takvim se scenarijima ispituju učinci stresa na stope nastanka statusa neispunjavanja obveza, stope naplata, kreditne marže, rizik osnove, korelacije i druge relevantne rizične čimbenike korelacijskog portfelja namijenjenoga trgovanju. Institucija je dužna provoditi testiranja otpornosti na stres najmanje jednom tjedno te o njihovim rezultatima obavještavati nadležna tijela najmanje jednom tromjesečno, uključujući usporedbe s kapitalnim zahtjevima institucije u skladu s ovim člankom. O svim slučajevima u kojima rezultati testiranja otpornosti na stres značajno prelaze kapitalni zahtjev za korelacijski portfelj namijenjen trgovanju institucija je dužna pravodobno obavijestiti nadležna tijela. EBA izdaje smjernice o primjeni testiranja otpornosti na stres za korelacijski portfelj namijenjen trgovanju.
6. Interni model institucije konzervativno procjenjuje rizik koji proizlazi iz manje likvidnih pozicija i pozicija s ograničenom transparentnošću cijena u realnim tržišnim scenarijima. Osim toga, interni model mora ispunjavati minimalne standarde podataka. Procjene podataka trebaju biti odgovarajuće konzervativne te ih institucija može upotrijebiti samo ako dostupni podaci nisu dovoljni ili ne odražavaju stvarnu volatilnost pozicije ili portfelja.
GLAVA V.
KAPITALNI ZAHTJEV ZA RIZIK NAMIRE
Članak 378.
Rizik namire/isporuke
U slučaju transakcija koje se odnose na dužničke instrumente, vlasničke, devizne i robne transakcije isključujući repo transakcije te ugovore o pozajmljivanju vrijednosnih papira ili robe koji nisu namireni nakon datuma dospijeća, institucija je dužna izračunavati razliku u cijeni kojoj je izložena.
Razlika u cijeni izračunava se kao razlika između ugovorene cijene namire za određeni dužnički, vlasnički, devizni ili robni instrument i njezine sadašnje tržišne vrijednosti, u slučaju kada je ta razlika gubitak za kreditnu instituciju.
Institucija tu razliku u cijeni množi s odgovarajućim faktorom iz desnog stupca u sljedećoj tablici 1. kako bi izračunala kapitalni zahtjev za rizik namire.
Tablica 1.
Broj radnih dana nakon datuma namire
(%)
5 - 15
8
16 - 30
50
31- 45
75
46 ili više
100
Članak 379.
Slobodne isporuke
1. Od institucije se zahtijeva da ima regulatorni kapital kako je navedeno u tablici 2., ako dođe do sljedećeg:
(a)
ako je plaćanje vrijednosnih papira, valute ili robe izvršeno prije nego što su oni primljeni ili ako je isporuka vrijednosnih papira, valute ili robe izvršena prije nego što su oni plaćeni;
(b)
u slučaju prekograničnih transakcija, ako je prošao jedan dan ili više dana otkada je obavljeno plaćanje ili izvršena isporuka.
Tablica 2.
Kapitalni zahtjev za slobodne isporuke
Stupac 1
Stupac 2
Stupac 3
Stupac 4
Tip transakcije
Do prvog ugovorenog plaćanja ili isporuke
Od prvog ugovorenog plaćanja ili isporuke do 4 dana nakon drugog ugovorenog plaćanja ili isporuke
Od 5 radnih dana nakon drugog ugovorenog plaćanja ili isporuke do zaključenja transakcije
Slobodna isporuka
Nema kapitalnog zahtjeva
Tretirati kao izloženost
Tretirati kao izloženost ponderiranu ponderom 1 250 %
2. Kod primjene pondera rizika za izloženosti na osnovi slobodnih isporuka koje se tretiraju u skladu sa stupcem 3. u tablici 2., institucije koje primjenjuju pristup zasnovan na internim rejting-sustavima iz dijela trećeg, glave II., poglavlja 3. mogu dodijeliti PD drugim ugovornim stranama za koje nemaju nikakvih drugih izloženosti u knjizi pozicija kojima se ne trguje, na temelju eksternog rejtinga druge ugovorne strane. Institucije koje primjenjuju vlastite procjene „LGD-a” mogu primjenjivati LGD iz članka 161. stavka 1. za izloženosti na osnovi slobodnih isporuka koje se tretiraju u skladu sa stupcem 3. u tablici 2., pod uvjetom da ga primjenjuju na sve takve izloženosti. Osim toga, institucije koje primjenjuju pristup zasnovan na internim rejting-sustavima iz dijela trećeg, glave II., poglavlja 3. mogu primjenjivati pondere rizika u skladu sa standardiziranim pristupom iz dijela trećeg, glave II., poglavlja 2., pod uvjetom da ih primjenjuju na sve takve izloženosti ili mogu za sve takve izloženosti primjenjivati ponder rizika 100 %.
Ako iznos pozitivne izloženosti koji proizlazi iz transakcija slobodne isporuke nije značajan, institucije mogu primjenjivati ponder rizika 100 % na te izloženosti, osim gdje je zahtijevan ponder rizika 1 250 % u skladu sa stupcem 4. iz tablice 2.
3. Kao alternativu primjeni pondera rizika 1 250 % na izloženosti na osnovi slobodnih isporuka u skladu sa stupcem 4. u tablici 2. stavka 1., institucije mogu oduzeti prenesenu vrijednost i trenutačnu pozitivnu izloženost tih izloženosti od redovnog osnovnog kapitala u skladu s člankom 36. stavkom 1. točkom (k).
Članak 380.
Odustajanje
Ako dođe do sistemskog pada sustava namire ili poravnanja ili središnje druge ugovorne strane, nadležna tijela mogu odustati od kapitalnog zahtjeva izračunatog u skladu s člankom 378. i 379. dok se situacija ne popravi. U navedenom slučaju nepodmirena transakcija druge ugovorne strane ne smatra se nastankom statusa neispunjavanja obveza u smislu kreditnog rizika.
GLAVA VI.
KAPITALNI ZAHTJEVI ZA RIZIK PRILAGODBE KREDITNOM VREDNOVANJU
Članak 381.
Značenje prilagodbe kreditnom vrednovanju
Za potrebe ove glave i glave II., poglavlja 6. „prilagodba kreditnom vrednovanju” ili „CVA” znači prilagodbu vrijednosti portfelja transakcija s drugom ugovornom stranom vrednovanog po srednjoj tržišnoj vrijednosti. Spomenuta prilagodba odražava trenutačnu tržišnu vrijednost kreditnog rizika druge ugovorne strane za instituciju, ali ne odražava trenutačnu tržišnu vrijednost kreditnog rizika institucije za drugu ugovornu stranu.
Članak 382.
Područje primjene
1. Institucija je dužna izračunati kapitalni zahtjev za CVA rizik u skladu s ovom glavom za sve OTC izvedene instrumente za sve poslovne aktivnosti, osim kreditnih izvedenica koje se priznaju radi smanjenja iznosa izloženosti ponderiranih rizikom za kreditni rizik.
2. Institucija uključuje transakcije financiranja vrijednosnih papira u izračun regulatornog kapitala zahtijevan u stavku 1. ako nadležno tijelo odredi da su izloženosti CVA riziku koje proizlaze iz navedenih transakcija značajne.
3. Transakcije s kvalificiranom središnjom drugom stranom te transakcije klijenta s klirinškim članom, kada klirinški član djeluje kao posrednik između klijenta i kvalificirane središnje druge ugovorne strane, a transakcije dovode do izloženosti iz trgovanja klirinškog člana prema kvalificiranoj središnjoj drugoj ugovornoj strani, isključene su iz kapitalnog zahtjeva za CVA rizik.
4. Sljedeće transakcije isključuju se iz kapitalnih zahtjeva za CVA rizik:
(a)
transakcije s nefinancijskim drugim ugovornim stranama kako su definirane u točki (9) članka 2. Uredbe (EU) br. 648/2012 ili s nefinancijskim drugim ugovornim stranama iz trećih zemalja, kada te transakcije ne premašuju prag poravnanja kako je utvrđen u članku 10. stavcima 3. i 4. te Uredbe;
(b)
unutargrupne transakcije kako su utvrđene u članku 3. Uredbe (EU) br. 648/2012, osim ako države članice ne donesu nacionalne propise koji zahtijevaju strukturno odvajanje unutar bankarske grupacije, u kojem slučaju nadležna tijela mogu zahtijevati da unutargrupne transakcije između strukturno odvojenih institucija budu uključene u kapitalne zahtjeve;
(c)
transakcije s drugim ugovornim stranama iz točke 10. članka 2. Uredbe (EU) br. 648/2012 podložno prijelaznim odredbama iz članka 89. stavka 1. te Uredbe sve dok se te prijelazne odredbe ne prestanu primjenjivati;
(d)
transakcije s drugim ugovornim stranama iz članka 1. stavaka 4. i 5. Uredbe (EU) br. 648/2012 i transakcije s drugim ugovornim stranama za koje je člankom 114. stavkom 4. i člankom 115. stavkom 2. ove Uredbe utvrđen ponder rizika od 0 % za izloženosti tim središnjim drugim ugovornim stranama.
Izuzeće od kapitalnih zahtjeva za CVA rizik za transakcije iz točke (c) ovog stavka koje su sklopljene tijekom prijelaznog razdoblja utvrđenog u članku 89. stavku 1. Uredbe (EU) br. 648/2012 primjenjuje se tijekom trajanja ugovora za tu transakciju.
U odnosu na točku (a), kad se na instituciju prestane primjenjivati izuzeće zbog prekoračenja praga izuzeća ili zbog promjene praga izuzeća, preostali ugovori ostaju izuzeti do datuma njihovog dospijeća.
5. EBA do 1. siječnja 2015. te svake dvije godine nakon toga, provodi preispitivanje u svjetlu razvoja međunarodnih pravila i drugih mogućih metodologija o kalibraciji i pragovima za primjenu kapitalnih zahtjeva za CVA rizik na nefinancijske druge ugovorne strane iz treće zemlje.
EBA, u suradnji s ESMA-om, sastavlja nacrt regulatornih tehničkih standarda radi utvrđivanja postupaka za isključivanje transakcija s nefinancijskim drugim ugovornim stranama utemeljenima u trećoj zemlji iz kapitalnih zahtjeva za CVA rizik.
EBA dostavlja taj nacrt regulatornih tehničkih standarda u roku od šest mjeseci od datuma provjere iz prvog podstavka.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda navedenih u drugom podstavku u skladu s člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
Članak 383.
Napredna metoda
1. Institucija koja ima odobrenje za primjenu internog modela za specifični rizik dužničkih instrumenata u skladu s točkom (d) članka 363. stavka 1. dužna je za sve transakcije za koje ima odobrenje za uporabu IMM za određivanje vrijednosti izloženosti za kreditni rizik druge ugovorne strane u skladu s člankom 283. odrediti kapitalne zahtjeve za CVA rizik modelirajući učinak promjena u kreditnim maržama drugih ugovornih strana na prilagodbe kreditnom vrednovanju svih drugih ugovornih strana u navedenim transakcijama, uzimajući u obzir CVA zaštite koje su priznate u skladu s člankom 386.
Institucija je dužna primijeniti svoj interni model za određivanje kapitalnih zahtjeva za specifični rizik povezan s dužničkim pozicijama s kojima se trguje te je dužna primijeniti interval pouzdanosti od 99 % i razdoblje držanja ekvivalentno desetodnevnom razdoblju. Interni model primjenjuje se tako da simulira promjene u kreditnim maržama drugih ugovornih strana, ali ne modelira osjetljivost CVA prema promjenama drugih tržišnih čimbenika, uključujući promjene u vrijednosti referentne imovine, robe, valute ili kamatne stope izvedenice.
Kapitalni zahtjev za CVA rizik za sve druge ugovorne strane izračunava se u skladu sa sljedećom formulom:
u kojoj je:
ti= vrijeme i-te revalorizacije koje počinje od t0=0;
tT= najduže ugovorno dospijeće u nizu skupova za netiranje s drugom ugovornom stranom;
si= kreditna marža druge ugovorne strane u trenutku ti, primijenjena za izračun CVA druge ugovorne strane. Ako je raspoloživa kreditna marža na osnovi nastanka statusa neispunjavanja obveza na ugovore o razmjeni druge ugovorne strane, institucija primjenjuje tu maržu. Ako navedena kreditna marža na osnovi nastanka statusa neispunjavanja obveza na ugovore o razmjeni druge ugovorne strane nije raspoloživa, institucija upotrebljava odgovarajuću zamjensku maržu imajući na umu rejting, sektor i regiju druge ugovorne strane;
LGDMKT= gubitak zbog nastanka statusa neispunjavanja obveza druge ugovorne strane temelji se na marži tržišnog instrumenta druge ugovorne strane ako je raspoloživ instrument druge ugovorne strane. Ako instrument druge ugovorne strane nije raspoloživ, LGDMKT temelji se na odgovarajućoj zamjenskoj marži imajući na umu rejting, sektor i regiju druge ugovorne strane.
Prvi faktor u zbroju predstavlja približnu vrijednost tržišno implicirane marginalne vjerojatnosti da nastupi nastanak statusa neispunjavanja obveza između trenutka ti-1 i ti;
EEi= očekivana izloženost prema drugoj ugovornoj strani u trenutku revalorizacije ti, kada se dodaju izloženosti različitih skupova za netiranje za navedenu drugu stranu i kada je najduže dospijeće svakog skupa za netiranje određeno najdužim ugovornim dospijećem u skupu za netiranje; institucija primjenjuje postupak opisan u stavku 3. u slučaju trgovanja pokrivenog maržom ako se koristi mjerom očekivane pozitivne izloženosti iz članka 285. stavka 1. točaka (a) ili (b) stavka 1. točke (a) ili (b) za trgovanja pokrivena maržom;
Di= diskontni faktor bez rizika statusa neispunjavanja obveze u trenutku ti, pri čemu je D0 =1.
2. Kada izračunava kapitalne zahtjeve za CVA rizik za drugu ugovornu stranu, institucija temelji sve ulazne parametre u svoj interni model za specifični rizik dužničkih instrumenata na sljedećim formulama (ovisno što je primjereno):
(a)
kada se model temelji na potpunom vrednovanju, izravno se primjenjuje formula iz stavka 1.;
(b)
kada se model temelji na osjetljivosti kreditne marže za određena trajanja, institucija temelji svaku osjetljivost kreditne marže (‧Regulatorni CS01‧) na sljedećoj formuli:
;
Za konačno razdoblje i=T odgovarajuća formula jest:
(c)
kada model upotrebljava osjetljivost kreditnih marži na paralelne promjene kreditnih marži, institucija upotrebljava sljedeću formulu:
;
(d)
kada model upotrebljava osjetljivost drugog reda na promjene kreditnih marži (gama marža), game se izračunavaju na osnovi formule iz stavka 1.
3. Institucija koja upotrebljava mjeru očekivane pozitivne izloženosti za kolateralom osigurane OTC izvedenice iz točke (a) ili (b) članka 285. stavka 1., pri izračunavanju kapitalnog zahtjeva za CVA rizik u skladu sa stavkom 1. poduzima sljedeće:
(a)
pretpostavlja konstantan EE profil;
(b)
određuje EE koji je jednak efektivnoj očekivanoj izloženosti izračunat u skladu s člankom 285. stavkom 1. točkom (b) za dospijeće koje je jednako većem od sljedećeg:
i.
polovice najdužeg dospijeća u skupu za netiranje;
ii.
zamišljenog ponderiranog prosječnog dospijeća svih transakcija unutar skupa za netiranje.
4. Institucija koja je dobila odobrenje nadležnog tijela u skladu s člankom 283. za primjenu metode internog modela za izračun vrijednosti izloženosti u vezi s većinom njezinog poslovanja, ali koja primjenjuje metode iz odjeljka 3., odjeljka 4. ili odjeljka 5., glave II., poglavlja 6. za manje portfelje te kojoj je odobrena primjena internih modela za tržišni rizik za specifični rizik dužničkih instrumenata u skladu s točkom (d) članka 363. stavka 1., može za skupove za netiranje koji nisu obuhvaćeni metodom internog modela, uz prethodno odobrenje nadležnih tijela, izračunavati kapitalni zahtjev za CVA rizik u skladu sa stavkom 1. Nadležna tijela izdaju navedeno odobrenje samo ako institucija primjenjuje metodu iz odjeljka 3., odjeljka 4. ili odjeljka 5. glave II., poglavlja 6. za ograničeni broj manjih portfelja.
Za potrebe izračuna u skladu s prethodnim podstavkom te ako metodom internog modela nije dobiven očekivani profil izloženosti, institucija poduzima sljedeće:
(a)
pretpostavlja konstantan EE profil;
(b)
određuje EE koji je jednak vrijednosti izloženosti izračunatoj u skladu s metodama iz odjeljka 3., odjeljka 4. ili odjeljka 5., glave II., poglavlja 6. ili metodu internog modela za dospijeće jednako većem od:
i.
polovice najdužeg dospijeća u skupu za netiranje;
ii.
zamišljenog ponderiranog prosječnog dospijeća svih transakcija unutar skupa za netiranje.
5. Institucija određuje kapitalne zahtjeve za CVA rizik u skladu s člankom 364. stavkom 1. i člancima 365. i 376. kao zbroj vrijednosti adherentne riziku u uvjetima koji nisu stresni i u stresnim uvjetima, što se izračunava kako slijedi:
(a)
kada je riječ o vrijednosti adherentne riziku u uvjetima koji nisu stresni, primjenjuje se trenutačna kalibracija parametara za očekivanu izloženost kako je navedeno u prvom podstavku članka 292. stavka 2.;
(b)
za vrijednosti adherentne riziku u stresnim uvjetima primjenjuju se budući profili EE drugih ugovornih strana primjenom kalibracije u stresnim uvjetima kako je navedeno u drugom podstavku članka 292. stavka 2. Razdoblje stresa za parametre kreditnih marži je najteže jednogodišnje razdoblje stresa unutar trogodišnjeg razdoblja stresa koje se upotrebljava za parametre izloženosti;
(c)
na ove se izračune primjenjuje trostruki multiplikacijski faktor koji se koristi za izračun kapitalnih zahtjeva na temelju vrijednosti adherentne riziku i vrijednosti adherentne riziku u stresnim uvjetima u skladu s člankom 364. stavkom 1. EBA prati dosljednost svih nadzornih diskrecijskih odluka o uporabi multiplikacijskih faktora viših od trostrukog multiplikacijskog faktora za ulazne iznose vrijednosti adherentne riziku i vrijednosti adherentne riziku u stresnim uvjetima za kapitalne zahtjeve za CVA rizik. Nadležna tijela koja primjenjuju multiplikacijski faktor veći od trostrukog trebaju pružiti pisano objašnjenje EBA-i;
(d)
izračun se provodi najmanje jednom mjesečno kao i izračun EE-a koji se primjenjuje. Ako se izračun iz točaka (a) ii. i (b) ii. članka 364. stavka 1. ne provodi svaki dan, institucije se koriste tromjesečnim prosjekom.
6. Za izloženosti prema drugoj ugovornoj strani, za koje odobreni interni model institucije za specifični rizik dužničkih instrumenata ne daje zamjensku vrijednost koja odgovara kriterijima rejtinga, sektora i regije druge ugovorne strane, za izračun kapitalnih zahtjeva za CVA rizik institucija primjenjuje metodu navedenu u članku 384.
7. EBA sastavlja nacrt regulatornih tehničkih standarda kojima se pobliže određuje sljedeće:
(a)
način na koji se određuje zamjenska marža pomoću odobrenog internog modela institucije za specifični rizik dužničkih instrumenata za potrebe određivanja si i LGDMKT iz stavka 1.;
(b)
broj i veličina portfelja koji ispunjavaju kriterij ograničenog broja manjih portfelja iz stavka 4.
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt regulatornih tehničkih standarda do 1. siječnja 2014.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
Članak 384.
Standardizirana metoda
1. Institucija koja ne izračunava kapitalni zahtjev za CVA rizik za svoje druge ugovorne strane u skladu s člankom 383. dužna je izračunavati kapitalni zahtjev za CVA rizik za portfelj, za svaku drugu ugovornu stranu, u skladu sa sljedećom formulom, uzimajući u obzir CVA zaštite koje su priznate u skladu s člankom 386.:
pri čemu je:
h= jednogodišnje rizično razdoblje (u jedinicama od jedne godine); h = 1;
wi= ponder koji se primjenjuje na drugu ugovornu stranu „i”.
Drugoj ugovornoj strani „i” dodjeljuje se jedan od šest pondera wi na temelju vanjske procjene kreditnog rizika od strane odabranog VIPKR-a, kako je navedeno u tablici 1. Za drugu ugovornu stranu za koju nije dostupna kreditna procjena odabranog VIPKR-a:
=
ukupna vrijednost izloženosti kreditnom riziku druge ugovorne strane „i” (zbrojena za sve skupove za netiranje), uključujući učinak kolaterala u skladu s metodama iz glave II., poglavlja 6., odjeljaka od 3. do 6. kako se primjenjuje na izračun kapitalnih zahtjeva za kreditni rizik druge ugovorne strane za navedenu drugu ugovornu stranu. Institucija koja primjenjuje jednu od metoda iz odjeljaka 3. i 4., glave II., poglavlja 6. može kao EADi total upotrebljavati u cijelosti usklađenu vrijednost izloženosti u skladu s člankom 223. stavkom 5.
Za institucije koje ne primjenjuju metodu iz odjeljka 6., glave II., poglavlja 6. izloženost se diskontira primjenom sljedećeg faktora:
;B
i =
zamišljena vrijednost kupljene zaštite s pomoću ugovora o razmjeni na osnovi nastanka statusa neispunjavanja obveza jednog subjekta (zbrojena u slučaju više od jedne pozicije), koja se odnosi na drugu ugovornu stranu „i” te primjenjuje za zaštitu od CVA rizika.
Zamišljena vrijednost diskontira se primjenom sljedećeg faktora:
;B
ind =
je ukupna zamišljena vrijednost jednog ili više indeksnih ugovora o razmjeni na osnovi nastanka statusa neispunjavanja obveza na indeks kupljen za zaštitu koji se koristi za zaštitu od CVA rizika.
Zamišljena vrijednost diskontira se primjenom sljedećeg faktora:
;
wind= je ponder koji se primjenjuje na indekse za zaštitu.
Institucija određuje Wind izračunom ponderiranog prosjeka w1 koji se primjenjuje na pojedinačne sastavnice indeksa;
Mi= efektivno dospijeće transakcija s drugom ugovornom stranom i.
Za instituciju koja primjenjuje metodu iz odjeljka 6., glave II., poglavlja 6., Mi se izračunava u skladu s člankom 162. stavkom 2. točkom (g). Međutim, Mi se u tu svrhu ne ograničava na pet godina već na najdulje preostalo ugovorno dospijeće u skupu za netiranje.
Za instituciju koja ne primjenjuje metodu iz odjeljka 6., glave II., poglavlja 6., Mi je prosječno zamišljeno ponderirano dospijeće iz članka 162. stavka 2. točke (b). Međutim, Mi se u tu svrhu ne ograničava na pet godina već na najdulje ugovorno dospijeće u setu za netiranje.
= dospijeće instrumenta zaštite sa zamišljenim B
i (ako se radi o nekoliko pozicija vrijednosti M
i hedge i B
i, potrebno ih je zbrojiti);
Mind= dospijeće indeksa za zaštitu.
U slučaju više od jedne pozicije indeksa za zaštitu, Mind je zamišljeno ponderirano dospijeće.
2. Ako je druga ugovorna strana uključena u indeks na kojem se temelji ugovor o razmjeni na osnovi nastanka statusa neispunjavanja obveza za zaštitu od rizika druge ugovorne strane, institucija može oduzeti zamišljeni iznos koji se pripisuje navedenoj drugoj ugovornoj strani u skladu s ponderom referentnog subjekta od zamišljenog iznosa CDS indeksa te ga tretirati kao zaštitu koja se odnosi na jedan subjekt (Bi) pojedine druge ugovorne strane s dospijećem koje se temelji na dospijeću indeksa.
Tablica 1.
Stupanj kreditne kvalitete
Ponder wi
1
0,7 %
2
0,8 %
3
1,0 %
4
2,0 %
5
3,0 %
6
10,0 %
Članak 385.
Alternativa primjeni CVA metoda za izračun kapitalnih zahtjeva
Kao alternativa članku 384., za instrumente iz članka 382. i pod uvjetom prethodne suglasnosti nadležnog tijela, institucije koje se koriste metodom originalne izloženosti iz članka 275. mogu na rezultirajuće iznose izloženosti ponderirane rizikom za kreditni rizik druge ugovorne strane za te izloženosti primijeniti multiplikacijski faktor od 10 umjesto izračuna kapitalnih zahtjeva za CVA rizik.
Članak 386.
Priznate zaštite
1. Za potrebe izračuna kapitalnih zahtjeva za CVA rizik zaštite označavaju „priznate zaštite” u skladu s člankom 383. i člankom 384. samo ako se koriste za potrebe smanjenja CVA rizika te se s njima kao takvima i upravlja te ako pripadaju jednoj od sljedećih kategorija:
(a)
ugovor o razmjeni na osnovi nastanka statusa neispunjavanja obveza jednog subjekta ili istovjetni instrumenti zaštite koji se odnose izravno na drugu ugovornu stranu;
(b)
indeksi ugovora o razmjeni na osnovi nastanka statusa neispunjavanja obveza, ako se osnova između marže pojedine druge ugovorne strane i marže ugovora o razmjeni na osnovi nastanka statusa neispunjavanja obveza odražava, na adekvatan način prema ocjeni nadležnog tijela, u vrijednosti adherentnoj riziku i vrijednosti adherentnoj riziku u stresnim uvjetima.
Zahtjev iz točke (b) da se osnova između marže pojedine druge ugovorne strane i marži ugovora o razmjeni na osnovi nastanka statusa neispunjavanja obveza na indeks kupljen za zaštitu odražava u vrijednosti adherentnoj riziku i vrijednosti adherentnoj riziku u stresnim uvjetima također se primjenjuje na slučajeve gdje se koristi zamjenska marža druge ugovorne strane.
Za sve druge ugovorne strane za koje se koristi zamjenska vrijednost institucija primjenjuje razumne osnovne vremenske serije iz reprezentativne skupine sličnih pojedinačnih izloženosti za koje su raspoložive marže.
Ako se osnova između marže pojedinačne druge ugovorne strane i marži ugovora o razmjeni na osnovi nastanka statusa neispunjavanja obveza na indeks kupljen za zaštitu ne odražava na adekvatan način prema ocjeni nadležnih tijela, u tom slučaju institucija u vrijednosti adherentnoj riziku i vrijednosti adherentnoj riziku u stresnim uvjetima odražava samo 50 % zamišljenog iznosa indeksa za zaštitu.
Nije dopuštena prekomjerna zaštita izloženosti s ugovorima o razmjeni na osnovi nastanka statusa neispunjavanja obveza koji se odnosi na jedan subjekt prema metodi iz članka 383.
2. Institucija ne smije odražavati druge vrste zaštite od rizika druge ugovorne strane u izračunu kapitalnog zahtjeva za CVA rizik. Posebno, tranširani ili ugovori o razmjeni na osnovi nastanka n-tog statusa neispunjavanja obveza i kreditni zapisi nisu priznate zaštite za potrebe izračuna kapitalnog zahtjeva za CVA rizik.
3. Priznate zaštite koje su uključene u izračun kapitalnog zahtjeva za CVA rizik ne uključuju se u izračun kapitalnog zahtjeva za specifični rizik iz glave IV. niti se tretiraju kao smanjenje kreditnog rizika, osim za kreditni rizik druge ugovorne strane iz istog portfelja transakcije.
DIO ČETVRTI
VELIKE IZLOŽENOSTI
Članak 387.
Predmet
Institucije su dužne nadzirati i kontrolirati svoje velike izloženosti u skladu s ovim dijelom.
Članak 388.
Iznimka od primjene
Ovaj se dio ne primjenjuje na investicijska društva koja ispunjavaju kriterije iz članka 95. stavka 1. ili članka 96. stavka 1.
Ovaj se dio ne primjenjuje na grupu na temelju njene konsolidirane situacije, ako ta grupa obuhvaća samo investicijska društva iz članka 95. stavka 1. ili investicijska društva iz članka 96. stavka 1. i društva za pomoćne usluge i ako ta grupa ne obuhvaća kreditne institucije.
Članak 389.
Definicija
Za potrebe ovog dijela „izloženosti" znače bilo koju imovinu ili izvanbilančnu stavku iz dijela trećeg, glave II., poglavlja 2., bez primjene pondera rizika ili stupnjeva rizika.
Članak 390.
Izračun vrijednosti izloženosti
1. Izloženosti koje proizlaze iz stavki iz Priloga II. izračunavaju se u skladu s jednom od metoda iz dijela trećeg, glave II., poglavlja 6.
2. Institucije koje su u skladu s člankom 283. dobile odobrenje za primjenu metode internog modela mogu primjenjivati metodu internog modela za izračun vrijednosti izloženosti repo transakcija, transakcija pozajmljivanja vrijednosnih papira ili robe drugoj ugovornoj strani, odnosno od druge ugovorne strane, maržnih kredita i transakcija s dugim rokom namire.
3. Institucije koje izračunavaju kapitalne zahtjeve za svoje transakcije u knjizi trgovanja u skladu s dijelom trećim, glavom IV., poglavljem 2. člankom 299. i dijelom trećim, glavom V. i gdje je primjerno, dijelom trećim, glavom IV., poglavljem 5. izračunavaju izloženosti prema pojedinačnim osobama koje proizlaze iz knjige trgovanja zbrajanjem sljedećih stavki:
(a)
pozitivnog viška dugih pozicija institucije nad njezinim kratkim pozicijama u svim financijskim instrumentima koje je izdala određena osoba, pri čemu se neto pozicija u svakom pojedinom instrumentu izračunava u skladu s metodama iz dijela trećeg, glave IV., poglavlja 2.;
(b)
neto izloženosti za poslove pružanja usluge provedbe ponude odnosno prodaje dužničkih ili vlasničkih instrumenata uz obvezu otkupa;
(c)
izloženosti koje proizlaze iz transakcija, sporazuma i ugovora iz članaka 299. i od 378. do 380. s tom osobom, pri čemu se za izračun vrijednosti izloženosti navedene izloženosti izračunavaju kako je određeno tim člancima.
Za potrebe točke (b), neto izloženost se izračunava tako da se oduzmu pozicije proizišle iz pružanja usluge provedbe ponude odnosno prodaje financijskih instrumenata uz obvezu otkupa koje su, na temelju sklopljenih sporazuma, upisale treće osobe ili su predmet pružanja usluge provedbe ponude odnosno prodaje od strane trećih osoba, te umanji faktorima iz članka 345.
Za potrebe točke (b), institucije uspostavljaju sustave praćenja i kontrole svojih izloženosti proizašlih iz poslova pružanja usluge provedbe ponude odnosno prodaje financijskih instrumenata uz obvezu otkupa između vremena nastanka obveze i sljedećeg radnog dana u vezi s prirodom rizika koji proizlaze iz poslovanja na relevantnim tržištima.
Za potrebe točke (c), dio treći, glava II. poglavlje 3. isključuje se iz pozivanja iz članka 299.
4. Ukupne izloženosti prema pojedinačnim osobama ili grupama povezanih osoba izračunavaju se zbrajanjem izloženosti u knjizi trgovanja i knjizi pozicija kojima se ne trguje.
5. Izloženosti prema grupama povezanih osoba izračunavaju se zbrajanjem izloženosti prema pojedinačnim osobama iz grupe.
6. Izloženosti ne uključuju sljedeće:
(a)
u slučaju transakcija kupoprodaje valute, izloženosti nastale u redovnom roku namire ne duljem od dva radna dana nakon datuma izvršenog plaćanja;
(b)
u slučaju transakcija kupnje ili prodaje vrijednosnih papira, izloženosti nastale u redovnom roku namire, ne duljem od pet radnih dana nakon datuma izvršenog plaćanja ili isporuke vrijednosnih papira, ovisno o tomu što nastupi ranije;
(c)
u slučaju pružanja usluga prijenosa novčanih sredstava, uključujući usluge pružanja platnog prometa, poravnanja i namire u svim valutama i korespondentnog bankarstva ili usluga poravnanja, namire i skrbništva financijskih instrumenata, odgođene primitke sredstava te druge izloženosti koje proizlaze iz poslovanja klijenata, a koje ne traju dulje od sljedećeg radnog dana;
(d)
u slučaju pružanja usluga prijenosa novčanih sredstava uključujući pružanje usluge platnog prometa, poravnanja i namire u svim valutama i usluga korespondentnog bankarstva, unutardnevne izloženosti prema institucijama koje pružaju navedene usluge;
(e)
izloženosti koje predstavljaju odbitnu stavku od regulatornog kapitala u skladu s člancima 36., 56. i 66.
7. Kako bi se utvrdila ukupna izloženost prema jednoj osobi ili grupi povezanih osoba prema kojima institucija ima izloženosti na temelju transakcija iz točaka (m) i (o) članka 112. ili na temelju drugih transakcija gdje postoji izloženost prema odnosnoj imovini, institucija procjenjuje njezine odnosne izloženosti ovisno o ekonomskoj biti strukture određene transakcije i rizike koji su inherentni strukturi same transakcije, a radi utvrđivanja predstavlja li ona dodatnu izloženost.
8. EBA sastavlja nacrt regulatornih tehničkih standarda kako bi odredila sljedeće:
(a)
uvjete i metodologije koji su upotrijebljeni za utvrđivanje ukupne izloženosti prema jednoj osobi ili grupi povezanih osoba u vezi s vrstom izloženosti iz stavka 7.;
(b)
uvjete pod kojima struktura transakcije iz stavka 7. ne čini dodatnu izloženost.
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt regulatornih tehničkih standarda do 1. siječnja 2014.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
Članak 391.
Definicija institucije za potrebe velikih izloženosti
Za potrebe izračuna vrijednosti izloženosti u skladu s ovim dijelom pojam „institucija” obuhvaća privatna i javna društva i njihove podružnice, koja bi, da imaju poslovni nastan u Uniji, odgovarala definiciji institucije te koja su dobila odobrenje za rad u trećoj zemlji koja primjenjuje bonitetne nadzorne i regulatorne zahtjeve koji su barem jednaki onima koji se primjenjuju u Uniji.
Članak 392.
Definicija velike izloženosti
Izloženost institucije prema jednoj osobi ili grupi povezanih osoba smatra se velikom izloženošću ako je njezina vrijednost jednaka ili prelazi 10 % njezinog priznatog kapitala.
Članak 393.
Sposobnost utvrđivanja i upravljanja velikim izloženostima
Institucija je dužna uspostaviti primjerene administrativne i računovodstvene postupke i odgovarajuće mehanizme unutarnje kontrole za potrebe utvrđivanja, upravljanja, praćenja, izvješćivanja i evidentiranja velikih izloženosti i njihovih naknadnih promjena u skladu s ovom Uredbom.
Članak 394.
Izvještajni zahtjevi
1. Institucija je dužna nadležnim tijelima dostavljati sljedeće informacije o svim velikim izloženostima, uključujući velike izloženosti na koje se ne primjenjuje članak 395. stavak 1.:
(a)
podatke o osobi ili grupi povezanih osoba prema kojima institucija ima veliku izloženost;
(b)
vrijednost izloženosti prije primjene tehnika smanjenja kreditnog rizika, ako je to primjenjivo;
(c)
ako je primijenjena, vrstu materijalne ili nematerijalne kreditne zaštite;
(d)
vrijednost izloženosti nakon primjene tehnika smanjenja kreditnog rizika izračunata za potrebe članka 395. stavka 1.
Ako institucija podliježe odredbama iz dijela trećeg, glave II., poglavlja 3., dužna je dostaviti nadležnim tijelima svojih 20 najvećih izloženosti na konsolidiranoj osnovi, isključujući one na koje se ne primjenjuje članak 395. stavak 1.
2. Uz informacije iz stavka 1., institucija je dužna nadležnim tijelima dostavljati sljedeće informacije u vezi s njezinih 10 najvećih izloženosti na konsolidiranoj osnovi prema institucijama kao i njezinih 10 najvećih izloženosti na konsolidiranoj osnovi prema nereguliranim subjektima financijskog sektora, uključujući velike izloženosti na koje se ne primjenjuje članak 395. stavak 1.:
(a)
podatke o osobama ili grupi povezanih osoba prema kojima institucija ima veliku izloženost;
(b)
vrijednost izloženosti prije primjene tehnika smanjenja kreditnog rizika, ako je to primjenjivo;
(c)
ako je primijenjena, vrstu materijalne i nematerijalne kreditne zaštite;
(d)
vrijednost izloženosti nakon primjene tehnika smanjenja kreditnog rizika izračunatog za potrebe članka 395. stavka 1.;
(e)
očekivanu otplatu izloženosti izraženu kao iznos koji dospijeva u mjesečnim razdobljima dospijeća unutar jedne godine, tromjesečnim razdobljima dospijeća unutar tri godine te nakon toga u godišnjim razdobljima dospijeća.
3. Izvješćivanje se provodi najmanje dva puta godišnje.
4. EBA sastavlja nacrt provedbenih tehničkih standarda kojima se pobliže određuje sljedeće:
(a)
jedinstveni formati za izvješćivanje iz stavka 3. koji su razmjerni prirodi, opsegu i složenosti poslovanja institucija te upute za primjenu navedenih formata;
(b)
učestalost i datume izvješćivanja iz stavka 3.;
(c)
IT rješenja koja se primjenjuju za izvješćivanje iz stavka 3.
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt provedbenih tehničkih standarda do 1. siječnja 2014.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člankom 15. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
Članak 395.
Ograničenje velikih izloženosti
1. Izloženost institucije prema jednoj osobi ili grupi povezanih osoba nakon primjene tehnika smanjenja kreditnog rizika u skladu s člancima od 399. do 403. ne smije prelaziti 25 % njezinog priznatog kapitala. Ako je ta osoba institucija ili ako grupa povezanih osoba uključuje jednu ili više institucija, ta izloženost ne smije prelaziti 25 % priznatog kapitala institucije ili 150 milijuna eura, ovisno o tome koji je iznos veći, pod uvjetom da zbroj vrijednosti izloženosti, nakon primjene tehnika smanjenja kreditnog rizika u skladu s člancima od 399. do 403., prema svim povezanim osobama koje nisu institucije ne prelazi 25 % priznatog kapitala institucije.
Ako je iznos od 150 milijuna eura veći od 25 % priznatog kapitala institucije, vrijednost izloženosti nakon primjene tehnika smanjenja kreditnog rizika u skladu s člancima od 399. do 403. ne smije prelaziti razumno ograničenje u smislu priznatog kapitala institucije. To ograničenje određuje institucija u skladu s politikama i postupcima iz članka 81. Direktive 2013/36/EU kako bi obuhvatila i nadzirala koncentracijski rizik. Navedeno ograničenje ne smije prelaziti 100 % priznatog kapitala institucije.
Nadležna tijela mogu odrediti granicu nižu od 150 milijuna eura te o tome moraju izvijestiti EBA-u i Komisiju.
2. EBA, u skladu s člankom 16. Uredbe (EU) br. 1093/2010 i uzimajući u obzir primjenu tehnika smanjenja kreditnog rizika u skladu s člancima od 399. do 403. kao i rezultate kretanja u području bankarstva u sjeni i velikih izloženosti na razini Unije i na međunarodnoj razini, izdaje smjernice do 31. prosinca. 2014. radi utvrđivanja odgovarajućih ukupnih ograničenja tih izloženosti ili strožih pojedinačnih ograničenja izloženosti prema subjektima u području bankarstva u sjeni koji obavljaju bankarske aktivnosti izvan propisanog okvira.
Pri izradi tih smjernica EBA razmatra bi li uvođenje dodatnih ograničenja imalo značajan negativan učinak na profil rizičnosti institucija s poslovnim nastanom u Uniji, na ponudu kredita realnom gospodarstvu i na stabilnost i uredno funkcioniranje financijskih tržišta.
Do 31. prosinca 2015. Komisija ocjenjuje primjerenost i učinak uvođenja ograničenja izloženosti prema subjektima iz bankarstva u sjeni koji obavljaju bankarske aktivnosti izvan propisanog okvira, uzimajući u obzir kretanja u Uniji i međunarodna kretanja u području bankarstva u sjeni, velike izloženosti i tehnike smanjenja kreditnog rizika u skladu s člancima od 399. do 403. Komisija podnosi izvješće Europskom parlamentu i Vijeću, prema potrebi zajedno s prijedlogom zakonodavnog akta o ograničenjima izloženosti prema subjektima iz bankarstva u sjeni koji obavljaju bankarske aktivnosti izvan propisanog okvira.
3. U skladu s člankom 396. institucije su dužne u svakom trenutku poštovati relevantno ograničenje iz stavka 1.
4. Imovina koja predstavlja potraživanja i druge izloženosti prema priznatim investicijskim društvima trećih zemalja može se tretirati u skladu sa stavkom 1.
5. Ograničenja iz ovog članka mogu se prekoračiti za izloženosti u knjizi trgovanja institucije ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
izloženost prema jednoj osobi ili grupi povezanih osoba koja ne proizlazi iz knjige trgovanja ne prelazi ograničenje iz stavka 1., pri čemu se navedeno ograničenje izračunava u odnosu na priznati kapital tako da prekoračenje u potpunosti proizlazi iz knjige trgovanja;
(b)
institucija ispunjava dodatni kapitalni zahtjev u vezi s prekoračenjem ograničenja iz stavka 1. koji se izračunava u skladu s člancima 397. i 398.;
(c)
ako je od prekoračenja prošlo 10 ili manje dana, izloženost u knjizi trgovanja prema toj osobi ili toj grupi povezanih osoba ne smije prelaziti 500 % priznatog kapitala institucije;
(d)
sva prekoračenja koja traju duže od 10 dana zajedno ne prelaze 600 % priznatog kapitala institucije.
U svakom od slučajeva prekoračenja ograničenja institucija bez odgode obavješćuje nadležna tijela o iznosu prekoračenja i nazivu osobe na koju se prekoračenje odnosi te, kada je to primjenjivo, o nazivu grupe povezanih osoba na koje se prekoračenje odnosi.
6. Za potrebe ovog stavka, strukturne mjere znače mjere koje donosi država članica, a provode relevantna nadležna tijela te države članice prije stupanja na snagu pravnog akta kojim se izričito usklađuju te mjere, prema kojima su kreditne institucije koje su dobile odobrenje za rad u toj državi članici dužne smanjiti svoje izloženosti prema različitim pravnim osobama ovisno o njihovom poslovanju, bez obzira na činjenicu gdje se to poslovanje odvija, radi zaštite deponenata i očuvanja financijske stabilnosti.
Neovisno o stavku 1. ovog članka i članku 400. stavku 1. točki (f), kada države članice donose nacionalne propise kojima se bankarskim grupacijama nalaže donošenje strukturnih mjera, nadležna tijela mogu zahtijevati da institucije u bankarskoj grupaciji koje drže depozite koji su pokriveni sustavom osiguranja depozita u skladu s Direktivom 94/19/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 1994. o sustavu osiguranja depozita (30) ili ekvivalentnim sustavima osiguranja depozita u trećoj zemlji, ograniče velike izloženosti između 28. lipnja 2013. i 30. lipnja 2015. na najviše 25 % i najmanje 15 %, a zatim od 1. srpnja 2015. na 10 % na potkonsolidiranoj osnovi u skladu s člankom 11. stavkom 5. za unutargrupne izloženosti kada se te izloženosti sastoje od izloženosti subjektu koji u odnosu na strukturne mjere ne pripada istoj podgrupi.
Za potrebe ovog stavka, treba ispuniti sljedeće uvjete:
(a)
svi subjekti koji pripadaju istoj podgrupi u odnosu na strukturne mjere smatraju se jednom osobom ili grupom povezanih osoba;
(b)
nadležna tijela primjenjuju jedinstveno ograničenje na izloženosti iz prvog podstavka.
Primjena ovog pristupa ne smije dovesti u pitanje djelotvoran nadzor na konsolidiranoj osnovi i ne smije dovesti do nerazmjernih negativnih utjecaja na cijeli ili na dijelove financijskog sustava u drugim državama članicama ili u Uniji kao cjelini ili stvoriti zapreke funkcioniranju unutarnjeg tržišta.
7. Prije donošenja posebnih strukturnih mjera iz stavka 6. u vezi s velikim izloženostima, nadležna tijela obavješćuju Vijeće, Komisiju, odgovarajuća nadležna tijela i EBA-u najmanje dva mjeseca prije objave odluke o donošenju strukturnih mjera i podnose relevantne kvantitativne ili kvalitativne dokaze o sljedećem:
(a)
opsegu aktivnosti koje podliježu strukturnim mjerama;
(b)
objašnjenje zašto se smatra da su navedene predložene mjere prikladne, djelotvorne i razmjerne za zaštitu deponenata;
(c)
ocjena vjerojatnog pozitivnog ili negativnog učinka tih mjera na unutarnje tržište na temelju informacija koje su dostupne državi članici.
8. Ovlast za donošenje provedbenog akta za prihvaćanje ili odbijanje predloženih nacionalnih mjera iz stavka 7. prenosi se Komisiji koja djeluje u skladu s postupkom iz članka 464. stavka 2.
U roku od mjesec dana od primitka obavijesti iz stavka 7. EBA daje svoje mišljenje o točkama navedenima u tom stavku Vijeću, Komisiji i dotičnoj državi članici. Odgovarajuća nadležna tijela mogu također dati svoja mišljenja o točkama navedenima u tom stavku Vijeću, Komisiji i dotičnoj državi članici.
Uzimajući u obzir u najvećoj mogućoj mjeri mišljenja iz drugog podstavka i ako postoje čvrsti i jasni dokazi da te mjere imaju negativan učinak na unutarnje tržište koji je veći od koristi za financijsku stabilnost, Komisija, u roku od dva mjeseca od primanja obavijesti, odbija predložene nacionalne mjere. U suprotnom, Komisija prihvaća predložene nacionalne mjere za inicijalno razdoblje od dvije godine koje se prema potrebi mogu mijenjati.
Komisija odbija predložene nacionalne mjere samo ako smatra da predložene nacionalne mjere uzrokuju nerazmjerne negativne učinke na cijeli financijski sustav u drugim državama članicama ili na njegove dijelove ili u Uniji kao cjelini, čime čine ili stvaraju zapreku funkcioniranju unutarnjeg tržišta ili slobodnom kretanju kapitala u skladu s odredbama UFEU-a.
U ocjeni Komisija uzima u obzir mišljenje EBA-e i dokaze u skladu sa stavkom 7.
Prije isteka tih mjera, nadležna tijela mogu predložiti nove mjere za produljenje razdoblja primjene svaki put za dodatno razdoblje od 2 godine. U tom slučaju, o tome izvješćuju Komisiju, Vijeće, odgovarajuća nadležna tijela i EBA-u. Odobrenje novih mjera podliježe postupku navedenom u ovom članku. Ovaj članak ne dovodi u pitanje članak 458.
Članak 396.
Pridržavanje zahtjeva za velike izloženosti
1. Ako u iznimnom slučaju izloženosti prelaze ograničenje iz članka 395. stavka 1., institucija je dužna o vrijednosti izloženosti bez odgađanja izvijestiti nadležna tijela, koja mogu, ako to okolnosti opravdavaju, dopustiti kreditnoj instituciji određeno razdoblje za usklađenje s tim ograničenjem.
Kada se primjenjuje iznos od 150 milijuna eura iz članka 395. stavka 1., nadležna tijela mogu u pojedinom slučaju dopustiti prekoračenje ograničenja od 100 % priznatoga kapitala institucije.
2. Ako se zahtjevi iz ovog dijela prema članku 7. stavku 1. ne primjenjuju na institucije na pojedinačnoj ili potkonsolidiranoj osnovi, ili ako se primjenjuju odredbe iz članka 9. u slučaju matičnog društva u državi članici, poduzimaju se mjere kako bi se osigurala zadovoljavajuća raspodjela rizika unutar grupe.
Članak 397.
Izračun dodatnog kapitalnog zahtjeva za velike izloženosti koje proizlaze iz stavki u knjizi trgovanja
1. Prekoračenje iz članka 395. stavka 5. točke (b) izračunava se odabirom onih stavki ukupne izloženosti u knjizi trgovanja prema određenoj osobi ili grupi povezanih osoba koje nose najveći zahtjev za specifični rizik iz dijela trećeg, glave IV., poglavlja 2. i/ili zahtjeva iz članka 299. i dijela trećeg, glave V. čiji je zbroj jednak prekoračenju iz točke (a) članka 395. stavka 5.
2. Ako prekoračenje nije trajalo duže od 10 dana, dodatni kapitalni zahtjev iznosi 200 % iznosa zahtjeva iz stavka 1. za navedene stavke.
3. U razdoblju od 10 dana od nastanka prekoračenja, stavke koje čine prekoračenje, odabrane u skladu sa stavkom 1., raspodjeljuju se u odgovarajuće retke u stupcu 1. iz tablice 1., prema rastućem redoslijedu kapitalnih zahtjeva za specifični rizik iz dijela trećeg, glave IV., poglavlja 2. i/ili zahtjeva iz članka 299. i dijela trećeg, glave V. Dodatni kapitalni zahtjev jednak je zbroju kapitalnih zahtjeva za specifični rizik iz dijela trećeg, glave IV., poglavlja 2. i/ili članka 299. i dijela trećeg, glave V. za te stavke pomnoženom s odgovarajućim faktorom iz stupca 2. tablice 1.
Tablica 1.
Stupac 1.: Prekoračenje ograničenja
(na temelju postotka priznatog kapitala)
Stupac 2.: Faktori
Do 40 %
200 %
Od 40 % do 60 %
300 %
Od 60 % do 80 %
400 %
Od 80 % do 100 %
500 %
Od 100 % do 250 %
600 %
Više od 250 %
900 %
Članak 398.
Postupci kojima se sprečava institucije da izbjegavaju dodatne kapitalne zahtjeve
Institucije ne smiju namjerno izbjegavati dodatne kapitalne zahtjeve iz članka 397. kojima podliježu u vezi s izloženostima koje prelaze ograničenje iz članka 395. stavka 1. kada navedene izloženosti traju duže od 10 dana, tako da privremeno prenesu navedene izloženosti drugom društvu, bilo da je ono u istoj grupi ili ne, niti poduzimanjem fiktivnih transakcija za zatvaranje izloženosti tijekom spomenutog desetodnevnog razdoblja te kreiranjem novih izloženosti.
Institucije su dužne imati sustave koji osiguravaju da nadležna tijela budu bez odgađanja obaviještena o svakom prijenosu koji ima učinak iz prvog podstavka.
Članak 399.
Priznate tehnike smanjenja kreditnog rizika
1. Za potrebe članaka od 400. do 403., pojam „jamstvo” uključuje kreditne izvedenice koje se priznaju u skladu s dijelom trećim, glavom II., poglavljem 4., osim kreditnih zapisa.
2. U skladu sa stavkom 3. ovog članka, ako je, prema člancima od 400. do 403., dopušteno priznavanje materijalne ili nematerijalne kreditne zaštite, ona mora ispunjavati zahtjeve za priznavanje i ostale zahtjeve iz dijela trećeg, glave II., poglavlja 4.
3. Ako institucija primjenjuje članak 401. stavak 2., na priznavanje materijalne kreditne zaštite primjenjuju se relevantni zahtjevi iz dijela trećeg, glave II., poglavlja 3. Za potrebe ovog dijela, institucija se ne smije koristiti kolateralom iz članka 199. stavaka od 5. do 7. osim ako to nije dopušteno u skladu s člankom 402.
4. Institucije su dužne analizirati, u mjeri u kojoj je to moguće, svoje izloženosti prema izdavateljima kolaterala, pružateljima nematerijalne kreditne zaštite i odnosnoj imovini u skladu s člankom 390. stavkom 7. radi utvrđivanja mogućih koncentracija te prema potrebi poduzimati mjere i obavještavati nadležna tijela o značajnim nalazima.
Članak 400.
Izuzeća
1. Sljedeće su izloženosti izuzete od primjene članka 395. stavka 1.:
(a)
stavke imovine koje predstavljaju potraživanja od središnje države, središnjih banaka ili subjekata javnog sektora kojima bi se, kada ne bi bila osigurana, u skladu s dijelom trećim, glavom II., poglavljem 2., dodijelio ponder rizika 0 %;
(b)
stavke imovine koje predstavljaju potraživanja od međunarodnih organizacija ili multilateralnih razvojnih banaka kojima bi se, kada ne bi bila osigurana, u skladu s dijelom trećim, glavom II., poglavljem 2., dodijelio ponder rizika 0 %;
(c)
stavke imovine koje predstavljaju potraživanja osigurana eksplicitnim jamstvom središnje države, središnjih banaka, međunarodnih organizacija, multilateralnih razvojnih banaka ili subjekata javnog sektora, ako bi se neosiguranom potraživanju prema tim davateljima jamstva, u skladu s dijelom trećim, glavom II., poglavljem 2., dodijelio ponder rizika 0 %;
(d)
ostale izloženosti prema ili za koje jamče središnje države, središnje banke, međunarodne organizacije, multilateralne razvojne banke ili subjekti javnog sektora, ako bi se neosiguranim potraživanjima prema tim subjektima ili prema davateljima jamstava, u skladu s dijelom trećim, glavom II., poglavljem 2., dodijelio ponder rizika 0 %;
(e)
stavke imovine koje predstavljaju potraživanja od područne (regionalne) ili lokalne samouprave država članica ako bi im se, u skladu s dijelom trećim, glavom II., poglavljem 2., dodijelio ponder rizika 0 %, te druge izloženosti prema ili za koje jamče područna (regionalna) ili lokalna samouprava, ako bi im se, u skladu s dijelom trećim, glavom II., poglavljem 2., dodijelio ponder rizika 0 %;
(f)
izloženosti prema drugim ugovornim stranama iz članka 113. stavka 6. ili stavka 7. ako bi im u skladu s dijelom trećim, glavom II., poglavljem 2. bio dodijeljen ponder rizika 0 %. Izloženosti koje ne ispunjavaju navedene kriterije, neovisno o tome jesu li izuzete od primjene članka 395. stavka 1., tretiraju se kao izloženosti prema trećoj strani;
(g)
stavke imovine i ostale izloženosti osigurane kolateralom u obliku gotovinskih pologa položenih u instituciju kreditora ili instituciju koja je matično društvo ili društvo kći institucije kreditora;
(h)
stavke imovine i ostale izloženosti osigurane kolateralom u obliku certifikata o depozitu koje je izdala institucija kreditor ili institucija koja je matično društvo ili društvo kći institucije kreditora te koje su kod njih pohranjene;
(i)
izloženosti koje proizlaze iz neiskorištenih kreditnih linija koje su u Prilogu I. klasificirane kao izvanbilančne stavke niskog rizika te pod uvjetom da je sporazum sklopljen s osobom ili grupom povezanih osoba u skladu s kojim se neiskorišteni dio linije može povući samo ako se utvrdi da to neće prouzročiti prekoračenje ograničenja iz članka 395. stavka 1.;
(j)
izloženosti iz trgovanja prema središnjim drugim ugovornim stranama te uplate u jamstveni fond središnjih drugih ugovornih strana;
(k)
izloženosti prema sustavima osiguranja depozita u skladu s Direktivom 94/19/EZ koje proizlaze iz financiranja navedenih programa, ako institucije koje su članovi programa imaju zakonsku ili ugovornu obvezu financirati taj sustav.
Smatra se da je u točku (g) uključena i gotovina koja je primljena na osnovi kreditnog zapisa koji je izdala institucija te krediti i depoziti druge ugovorne strane, koje je institucija odobrila ili primila, a koji podliježu sporazumu o bilančnom netiranju, te koji su priznati u skladu s dijelom trećim, glavom II., poglavljem 4.
2. Nadležna tijela mogu u potpunosti ili djelomično izuzeti sljedeće izloženosti:
(a)
pokrivene obveznice koje udovoljavaju uvjetima iz članka 129. stavaka 1., 3. i 6.;
(b)
stavke imovine koje predstavljaju potraživanja od područne (regionalne) ili lokalne samouprave država članica ako bi im u skladu s dijelom trećim, glavom II., poglavljem 2. bio dodijeljen ponder rizika 20 % te druge izloženosti prema ili za koje jamče područna (regionalna) ili lokalna samouprava, ako bi im u skladu s dijelom trećim, glavom II., poglavljem 2. bio dodijeljen ponder rizika 20 %;
(c)
izloženosti, uključujući sudjelujući udio ili druge vrste ulaganja, institucije prema njezinom matičnom društvu, prema drugim društvima kćerima tog matičnog društva ili prema njezinim vlastitim društvima kćerima, ako su ta društva obuhvaćena nadzorom na konsolidiranoj osnovi, koji se primjenjuje i na tu instituciju, u skladu s ovom Uredbom, Direktivom 2002/87/EZ ili ekvivalentnim standardima koji su na snazi u trećoj zemlji; izloženosti koje ne ispunjavaju navedene kriterije, izuzete ili neizuzete od primjene članka 395. stavka 1., tretiraju se kao izloženosti prema trećoj strani;
(d)
stavke imovine koje predstavljaju potraživanja od i druge izloženosti prema, uključujući sudjelujući udio ili druge vrste ulaganja, regionalnim ili središnjim kreditnim institucijama s kojima je kreditna institucija, u skladu sa zakonskim ili ugovornim odredbama povezana u mrežu, te koje su odgovorne, prema tim odredbama, za poslove poravnanja gotovinskih transakcija unutar mreže;
(e)
stavke imovine koje predstavljaju potraživanja od i druge izloženosti prema kreditnim institucijama koje imaju kreditne institucije od kojih jedna posluje na nekonkurentnoj osnovi te pruža ili jamči za kredite na temelju zakonskih programa ili njezinih statuta, kako bi promicale posebne sektore gospodarstva pod određenim oblikom državnog nadzora i ograničenja korištenja kredita, pod uvjetom da relevantne izloženosti proizlaze iz navedenih kredita koje kreditne institucije plasiraju korisnicima ili iz jamstva za te kredite;
(f)
stavke imovine koje predstavljaju potraživanja od i druge izloženosti prema institucijama, pod uvjetom da te izloženosti nisu dio regulatornog kapitala navedenih institucija, ne traju duže od sljedećeg radnog dana te nisu iskazane u nekoj od važnijih valuta trgovanja;
(g)
stavke imovine koje predstavljaju potraživanja od središnjih banaka u obliku minimalnih obveznih pričuva koje se drže kod tih središnjih banaka i koje su nominirane u njihovim nacionalnim valutama;
(h)
stavke imovine koje predstavljaju potraživanja od središnjih država u obliku zakonski propisanih likvidnosnih zahtjeva koje se drže u državnim vrijednosnim papirima koji su nominirani i s izvorima sredstava u njihovim nacionalnim valutama, pod uvjetom da prema prosudbi nadležnog tijela kreditna procjena koju je tim središnjim državama dodijelio odabrani VIPKR predstavlja investicijski rejting;
(i)
50 % izvanbilančnih stavki iz Priloga I. u obliku dokumentarnih akreditiva i neiskorištenih kreditnih linija srednjeg/niskog rizika i izvanbilančnih neiskorištenih kreditnih linija srednjeg/niskog rizika iz Priloga I., te uz suglasnost nadležnih tijela, 80 % jamstava, osim kreditnih jamstava, koja su izdana za njihove članove na osnovi zakonskih ili podzakonskih propisa na temelju zajedničkog sustava osiguranja sa statusom kreditnih institucija;
(j)
zakonski zahtijevana jamstva koja se upotrebljavaju kada se hipotekarni krediti financirani izdavanjem hipotekarnih obveznica isplaćuju hipotekarnom dužniku prije konačnog upisa hipoteke u zemljišne knjige pod uvjetom da se jamstvo ne koristi za smanjenje rizika pri izračunu iznosa izloženosti ponderiranog rizikom;
(k)
stavke imovine koju predstavljaju potraživanja od i druge izloženosti prema priznatim burzama.
3. Nadležna tijela se mogu koristiti izuzećem iz stavka 2. samo ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
posebna priroda izloženosti, druge ugovorne strane ili odnosa između institucije i druge ugovorne strane uklanja ili smanjuje rizik izloženosti; i
(b)
preostalim koncentracijskim rizikom može se upravljati drugim jednako učinkovitim sredstvima kao što su aranžmani, procesi i mehanizmi iz članka 81. Direktive 2013/36/EU.
Nadležna tijela obavješćuju EBA-u planiraju li ili ne primjenjivati neko od izuzeća iz stavka 2. u skladu s točkama (a) i (b) ovog stavka i o tom se izboru trebaju savjetovati s EBA-om.
Članak 401.
Izračun učinka primjene tehnika smanjenja kreditnog rizika
1. Pri izračunu vrijednosti izloženosti za potrebe članka 395. stavka 1. institucija može primjenjivati „potpuno prilagođenu vrijednost izloženosti” izračunatu u skladu s dijelom trećim, glavom II., poglavljem 4. uzimajući u obzir tehnike smanjenja kreditnog rizika, korektivne faktore i moguću ročnu neusklađenost (E*).
2. Institucija koja ima odobrenje za primjenu vlastitih procjena LGD-a i konverzijskih faktora za kategoriju izloženosti u skladu s dijelom trećim, glavom II., poglavljem 3. može, uz odobrenje nadležnih tijela, priznati učinke financijskog kolaterala pri izračunu vrijednosti izloženosti za potrebe članka 395. stavka 1.
Nadležna tijela izdaju odobrenje iz prethodnog podstavka samo ako institucija može procijeniti učinke financijskog kolaterala na svoje izloženosti zasebno od drugih aspekata relevantnih za LGD.
Procjene institucije trebaju biti dovoljno prikladne za smanjenje vrijednosti izloženosti za potrebe usklađenja s odredbama članka 395.
Ako je instituciji odobrena upotreba vlastitih procjena učinaka financijskoga kolaterala, ona to mora činiti u skladu s pristupom koji je prihvaćen za izračun kapitalnog zahtjeva u skladu s ovom Uredbom.
Institucije kojima je odobrena primjena vlastitih procjena LGD-a i konverzijskih faktora za kategoriju izloženosti u skladu s dijelom trećim, glavom II., poglavljem 3., koje ne izračunavaju iznos svojih izloženosti primjenom metode iz prvog podstavka ovog stavka, mogu primjenjivati složenu metodu financijskog kolaterala ili pristup iz članka 403. stavka 1. točke (b) za izračun vrijednosti izloženosti.
3. Institucija koja primjenjuje složenu metodu financijskog kolaterala ili kojoj je odobrena primjena metoda opisanih u stavku 2. ovog članka pri izračunu vrijednosti izloženosti za potrebe članka 395. stavka 1. dužna je provoditi povremeno testiranje otpornosti na stres svojih koncentracija kreditnog rizika, uključujući i u odnosu na vrijednost koja se može realizirati naplatom primljenog kolaterala.
To povremeno testiranje otpornosti na stres iz prvog podstavka odnosi se na rizike koji proizlaze iz potencijalnih promjena tržišnih uvjeta koji bi mogli negativno utjecati na adekvatnost regulatornog kapitala institucije kao i na rizike koji proizlaze iz realizacije naplate iz kolaterala u stresnim situacijama.
Provedena testiranja otpornosti na stres moraju biti adekvatna i prikladna za procjenu takvih rizika.
U slučaju da takvo povremeno testiranje otpornosti na stres pokaže da bi iznos naplate u slučaju realizacije kolaterala bio manji od iznosa koji bi se priznao kod složene metode financijskog kolaterala ili metode opisane u stavku 2., ovisno o situaciji, vrijednost kolaterala koja se smije priznati pri izračunu vrijednosti izloženosti za potrebe članka 395. stavka 1. umanjuje se u skladu s time.
Institucije iz prvog podstavka u svoje strategije za upravljanje koncentracijskim rizikom uključuju sljedeće:
(a)
politike i postupke za upravljanje rizicima koji proizlaze iz ročne neusklađenosti između izloženosti i svih kreditnih zaštita tih izloženosti;
(b)
politike i postupke u slučaju kada testiranje otpornosti na stres pokaže da bi iznos naplate u slučaju realizacije kolaterala bio manji od iznosa koji bi se priznao kod složene metode financijskog kolaterala ili metode opisane u stavku 2.;
(c)
politike i postupke koji se odnose na koncentracijski rizik koji proizlazi iz primjene tehnika smanjenja kreditnog rizika te posebno velikih neizravnih kreditnih izloženosti, na primjer prema jednom izdavatelju vrijednosnih papira koji se uzimaju kao kolateral.
Članak 402.
Izloženosti koje proizlaze iz kredita osiguranih nekretninama
1. Pri izračunu vrijednosti izloženosti za potrebe članka 395. institucija može umanjiti vrijednost izloženosti ili dijela izloženosti koji je u skladu s člankom 125. stavkom 1. u potpunosti osiguran nekretninama za založeni iznos tržišne ili hipotekarne vrijednosti predmetne nekretnine, ali najviše za 50 % vrijednosti tržišne ili 60 % hipotekarne vrijednosti nekretnine u onim državama članicama koje su zakonskim ili podzakonskim odredbama propisale stroge kriterije za procjenu hipotekarne vrijednosti nekretnine, pod uvjetom da su zadovoljeni svi sljedeći uvjeti:
(a)
nadležna tijela država članica nisu u skladu s člankom 124. stavkom 2. odredila ponder rizika veći od 35 % za izloženosti ili dijelove izloženosti osigurane stambenim nekretninama;
(b)
izloženost ili dio izloženosti u cijelosti su osigurani:
i.
stambenom nekretninom; ili
ii.
stambenom nekretninom u transakciji najma gdje najmodavac u cijelosti zadržava vlasništvo nad stambenom nekretninom, a najmoprimac još nije iskoristio svoju opciju kupnje;
(c)
ispunjeni su zahtjevi iz članka 208. i članka 229. stavka 1.
2. Pri izračunu vrijednosti izloženosti za potrebe članka 395. institucija može umanjiti vrijednost izloženosti ili dijela izloženosti koji je u skladu s člankom 126. stavkom 1. u potpunosti osiguran nekretninama za založeni iznos tržišne ili hipotekarne vrijednosti predmetne nekretnine, ali najviše do 50 % tržišne ili 60 % hipotekarne vrijednosti nekretnine u onim državama članicama koje su zakonskim ili podzakonskim odredbama propisale stroge kriterije za procjenu hipotekarne vrijednosti nekretnine, pod uvjetom da su zadovoljeni svi sljedeći uvjeti:
(a)
nadležna tijela država nisu u skladu s člankom 124. stavkom 2. odredila ponder rizika veći od 50 % za izloženosti ili dijelove izloženosti osigurane poslovnim nekretninama;
(b)
izloženost je u cijelosti osigurana:
i.
uredskim ili drugim poslovnim prostorima; ili
ii.
uredima ili drugim poslovnim prostorima i izloženostima koje se odnose na transakcije davanja u najam nekretnine;
(c)
ispunjeni su zahtjevi iz članka 126. stavka 2. točke (a), članka 208. i članka 229. stavka 1.;
(d)
poslovna nekretnina u potpunosti je izgrađena.
3. Institucija može izloženost prema drugoj ugovornoj strani koja proizlazi iz obratnog repo ugovora u sklopu kojeg je institucija od druge ugovorne strane kupila neakcesorne neovisne hipoteke na nekretninama trećih strana tretirati kao određeni broj pojedinačnih izloženosti prema svakoj od tih trećih osoba, pod uvjetom da su ispunjeni svi sljedeći uvjeti:
(a)
druga ugovorna strana je institucija;
(b)
izloženost je u potpunosti osigurana zalogom nad nekretninama tih trećih strana koji je institucija kupila i koji institucija može realizirati;
(c)
institucija je osigurala da su zahtjevi iz članka 208. i članka 229. stavka 1. ispunjeni;
(d)
institucija preuzima potraživanja druge ugovorne strane prema trećim stranama u slučaju nastanka statusa neispunjavanja obveza, insolventnosti ili likvidacije druge ugovorne strane;
(e)
institucija izvješćuje nadležna tijela u skladu s člankom 394. o ukupnom iznosu izloženosti prema svim ostalim institucijama s kojima se postupa u skladu s ovim stavkom.
Za ove potrebe, institucija polazi od pretpostavke da ima izloženost prema svakoj od tih trećih strana u visini iznosa potraživanja druge ugovorne strane od treće strane, a ne u odgovarajućem iznosu izloženosti prema drugoj ugovornoj strani. Preostala izloženost prema drugoj ugovornoj strani, ako takav iznos postoji, i nadalje se smatra izloženošću prema drugoj ugovornoj strani.
Članak 403.
Metoda supstitucije
1. Ako za izloženost prema klijentu jamči treća strana ili ako je ona osigurana kolateralom koji je izdala treća strana, institucija može:
(a)
smatrati dio izloženosti koji je osiguran jamstvom treće strane izloženošću prema toj trećoj strani, a ne prema klijentu, pod uvjetom da bi neosiguranoj izloženosti prema pružatelju zaštite u skladu s dijelom trećim, glavom II., poglavljem 2. bio dodijeljen jednak ili manji ponder rizika nego ponder rizika dodijeljen neosiguranoj izloženosti prema klijentu;
(b)
smatrati dio izloženosti osiguran tržišnom vrijednošću priznatog kolaterala izloženošću prema toj trećoj strani, a ne prema klijentu, pod uvjetom da je izloženost osigurana kolateralom te pod uvjetom da bi osiguranom dijelu izloženosti u skladu s dijelom trećim, glavom II., poglavljem 2. bio dodijeljen jednak ili manji ponder rizika nego ponder rizika dodijeljen neosiguranoj izloženosti prema klijentu.
Institucija ne smije primjenjivati pristup iz točke (b) prvog podstavka ako postoji neusklađenost između dospijeća izloženosti i dospijeća zaštite.
Za potrebe ovog dijela, institucija može primjenjivati obje metode, složenu metodu financijskog kolaterala i metodu supstitucije iz točke (b) prvog podstavka samo ako joj je za potrebe članka 92. odobrena primjena obje metode, složene metode financijskog kolaterala i jednostavne metode financijskog kolaterala.
2. Ako institucija primjenjuje stavak 1. točku (a):
(a)
ako je jamstvo nominirano u valuti drukčijoj od one u kojoj je nominirana izloženost, iznos izloženosti za koji se smatra da je pokriven izračunava se u skladu s odredbama o postupanju s valutnom neusklađenošću za nematerijalnu kreditnu zaštitu iz dijela trećeg, glave II., poglavlja 4.;
(b)
neusklađenost između dospijeća izloženosti i dospijeća zaštite tretira se u skladu s odredbama o postupanju s ročnom neusklađenošću iz dijela trećeg, glave II., poglavlja 4.;
(c)
u skladu s postupanjem iz dijela trećeg, glave II., poglavlja 4. moguće je priznati djelomičnu pokrivenost.
DIO PETI
IZLOŽENOSTI PRENESENOM KREDITNOM RIZIKU
GLAVA I.
OPĆE ODREDBE ZA OVAJ DIO
Članak 404.
Opseg primjene
Glave II. i III. primjenjuju se na nove sekuritizacije izdane 1. siječnja 2011. ili kasnije. Glave II. i III. se nakon 31. prosinca 2014. primjenjuju na postojeće sekuritizacije kod kojih se nakon tog datuma dodaju ili zamjenjuju nove odnosne izloženosti.
GLAVA II.
ZAHTJEVI ZA INSTITUCIJE ULAGATELJE
Članak 405.
Zadržani udio izdavatelja
1. Institucija, osim u svojstvu inicijatora, sponzora ili izvornog zajmodavca, može biti izložena kreditnom riziku po sekuritizacijskoj poziciji u svojoj knjizi trgovanja ili knjizi banke ako je inicijator, sponzor ili izvorni zajmodavac izričito dao na znanje instituciji da će zadržati, na trajnoj osnovi, značajan neto ekonomski udio koji ni u kojem slučaju ne može biti manji od 5 %.
Samo se sljedeći slučajevi smatraju zadržavanjem značajnog neto ekonomskog udjela koji nije manji od 5 %:
(a)
zadržavanje najmanje 5 % nominalne vrijednosti svih tranši prodanih ili prenesenih ulagateljima;
(b)
u slučaju sekuritizacije obnovljivih izloženosti, zadržavanje udjela inicijatora u iznosu od najmanje 5 % nominalne vrijednosti sekuritiziranih izloženosti;
(c)
zadržavanje nasumice odabranih izloženosti u iznosu od najmanje 5 % nominalne vrijednosti sekuritiziranih izloženosti koje bi inače bile sekuritizirane u sekuritizaciji pod uvjetom da broj potencijalno sekuritiziranih izloženosti iznosi najmanje 100 na početku sekuritizacije;
(d)
zadržavanje tranše prvoga gubitka te, prema potrebi ostalih tranši istog ili još većeg profila rizičnosti od onih prenesenih ili prodanih ulagateljima koje ne dospijevaju prije onih prenesenih ili prodanih ulagateljima, tako da ukupan iznos koji se zadržava iznosi najmanje 5 % nominalne vrijednosti sekuritiziranih izloženosti;
(e)
zadržavanje izloženosti prvoga gubitka u iznosu od najmanje 5 % svake sekuritizirane izloženosti u sekuritizaciji.
Neto ekonomski udio mjeri se na početku sekuritizacije i mora se kontinuirano održavati. Neto ekonomski udio, uključujući zadržane pozicije, udjele ili izloženosti, ne podliježe nikakvim tehnikama smanjenja kreditnog rizika niti bilo kojim kratkim pozicijama ili bilo kojoj zaštiti i ne prodaje se. Neto ekonomski udio izvanbilančnih stavki utvrđuje se na temelju njihove zamišljene vrijednosti.
Ni za jednu sekuritizaciju se zahtjevi za zadržavanje ne smiju primjenjivati više puta.
2. U slučaju kada matična kreditna institucija u EU-u, financijski holding u EU-u, mješoviti financijski holding u EU-u ili jedno od njihovih društava kćeri, kao inicijator ili sponzor, sekuritizira izloženosti nekoliko kreditnih institucija, investicijskih društava ili drugih financijskih institucija koji su uključeni u opseg nadzora na konsolidiranoj osnovi, zahtjev iz stavka 1. može se ispuniti na temelju konsolidiranog stanja te matične kreditne institucije u EU-u, financijskog holdinga u EU-u ili mješovitog financijskoga holdinga u EU-u.
Prvi podstavak primjenjuje se jedino u slučaju kada se kreditne institucije, investicijska društva ili financijske institucije koje su kreirale sekuritizirane izloženosti obvežu na pridržavanje zahtjeva iz članka 408. i kada pravodobno dostave, inicijatoru ili sponzoru i matičnoj kreditnoj instituciji u EU-u ili financijskom holdingu u EU-u ili mješovitom financijskom holdingu u EU-u, informacije potrebne za ispunjavanje zahtjeva iz članka 409.
3. Stavak 1. ne primjenjuje se u slučaju kada su sekuritizirane izloženosti prema sljedećim subjektima ili kada za njih u cijelosti, bezuvjetno i neopozivo jamče sljedeći subjekti:
(a)
središnje države ili središnje banke;
(b)
regionalne vlade, lokalna nadležna tijela i subjekti javnog sektora država članica;
(c)
institucije kojima se dodjeljuje ponder rizika od 50 % ili manji u skladu s dijelom trećim, glavom II., poglavljem 2.;
(d)
multilateralne razvojne banke.
4. Stavak 1. ne primjenjuje se na transakcije koje se temelje na jasnom, transparentnom i dostupnom indeksu, gdje su odnosni referentni subjekti jednaki onima koji čine indeks subjekata kojima se općenito trguje ili ih čine ostali vrijednosni papiri kojima se trguje osim sekuritizacijskih pozicija.
Članak 406.
Dubinska analiza
1. Prije nego što postanu izložene rizicima sekuritizacije, i prema potrebi nakon toga, institucije moraju biti sposobne dokazati nadležnim tijelima za svaku od svojih sekuritizacijskih pozicija da u cijelosti razumiju i da imaju implementirane formalne politike i postupke primjerene njihovim knjigama trgovanja i knjigama pozicija kojima se ne trguje i profilu rizičnosti njihovih ulaganja u sekuritizirane pozicije radi analize i bilježenja:
(a)
informacija koje u skladu s člankom 405. stavkom 1. objavljuju inicijatori, sponzori ili izvorni zajmodavci radi određivanja neto ekonomskog udjela koji kontinuirano održavaju u sekuritizaciji;
(b)
rizičnih karakteristika pojedinačne sekuritizacijske pozicije;
(c)
rizičnih karakteristika izloženosti koje su osnova za sekuritizacijske pozicije;
(d)
reputacije i iskustva s gubicima iz prethodnih sekuritizacija inicijatora ili sponzora u relevantnim kategorijama izloženosti koje su osnova za sekuritizacijske pozicije;
(e)
izjave i objave inicijatora ili sponzora ili njihovih zastupnika ili savjetnika, o njihovoj dubinskoj analizi sekuritiziranih izloženosti i, prema potrebi, o kvaliteti kolaterala koji služi kao podrška sekuritiziranim izloženostima;
(f)
prema potrebi, metodologija i koncepata na kojima se temelji vrednovanje kolaterala koji služi kao podrška sekuritiziranim izloženostima i politika koje donose inicijator ili sponzor za osiguranje nezavisnosti procjenitelja;
(g)
svih strukturnih odlika sekuritizacije koje mogu značajno utjecati na kvalitetu sekuritizacijskih pozicija institucije, poput prvenstva isplate definiranog ugovorom, pokretača povezanih s redoslijedom isplate, kreditnih poboljšanja, likvidnosnih poboljšanja, pokretača tržišne vrijednosti i posebnih definicija nastanka statusa neispunjavanja obveza u vezi s određenim poslom.
Institucije su dužne redovito provoditi vlastito testiranje otpornosti na stres u skladu sa svojim sekuritizacijskim pozicijama. U tom se smislu institucije mogu osloniti na financijske modele koje izrađuje VIPKR pod uvjetom da institucije mogu dokazati, na zahtjev, da su prije ulaganja s dužnom pozornošću vrednovale relevantne pretpostavke i strukturu modela te razumjele metodologiju, pretpostavke i rezultate.
2. Institucije su dužne, osim kad djeluju u svojstvu inicijatora ili sponzora ili izvornih zajmodavaca, uspostaviti formalne postupke u skladu sa svojom knjigom trgovanja i knjigom pozicija kojima se ne trguje i profilom rizičnosti svojih ulaganja u sekuritizirane pozicije radi pravodobnog i kontinuiranog praćenja informacija o izloženostima koje proizlaze iz njihovih sekuritizacijskih pozicija. Gdje je relevantno, to uključuje vrstu izloženosti, postotak kredita dospjelih više od 30, 60 i 90 dana, postotak nastanka statusa neispunjavanja obveza, stope plaćenog predujma i kredite za koje je pokrenut ovršni postupak, vrstu i zauzeće kolaterala, distribuciju učestalosti kreditnih ocjena ili ostalih mjera kreditne sposobnosti u vezi s odnosnim izloženostima, sektorsku i geografsku diversifikaciju te distribuciju učestalosti omjera vrijednosti kredita i založene nekretnine sa širinama raspona koje omogućavaju odgovarajuću analizu osjetljivosti. U slučaju kada su same odnosne izloženosti sekuritizacijske pozicije, institucije su dužne imati informacije navedene u ovom podstavku ne samo o odnosnim sekuritizacijskim tranšama, poput naziva izdavatelja i kreditne kvalitete, već i o karakteristikama i kvaliteti odnosnih skupova dotičnih sekuritizacijskih tranši.
Institucije su također dužne primjenjivati iste standarde analize na sudjelujuće udjele ili pružanje usluge provedbe ponude odnosno prodaje dužničkih ili vlasničkih instrumenata uz obvezu otkupa u sekuritizaciji kupljenih od trećih strana bez obzira na to hoće li se ti sudjelujući udjeli ili pružanja usluge provedbe ponude odnosno prodaje dužničkih ili vlasničkih instrumenata uz obvezu otkupa držati u njihovoj knjizi trgovanja ili u knjizi pozicija kojima se ne trguje.
Članak 407.
Dodatni ponder rizika
Ako institucija u bilo kojem materijalnom pogledu ne ispunjava zahtjeve iz članaka 405., 406. ili 409. zbog nemara ili propusta institucije, nadležna tijela trebaju odrediti razmjerni dodatni ponder rizika od najmanje 250 % pondera rizika (s gornjom granicom od 1 250 %) koji se primjenjuje na relevantne sekuritizacijske pozicije na način određen u članku 245. stavku 6. odnosno članku 337. stavku 3. Dodatni ponder rizika postupno se povisuje sa svakim sljedećim kršenjem odredaba o dubinskoj analizi.
Nadležna tijela uzimaju u obzir izuzeća za određene sekuritizacije iz članka 405. stavka 3. smanjivanjem pondera rizika koji bi inače propisivala u skladu s ovim člankom u vezi sa sekuritizacijom na koju se primjenjuje članak 405. stavak 3.
GLAVA III.
ZAHTJEVI ZA INSTITUCIJE SPONZORE I INSTITUCIJE INICIJATORE
Članak 408.
Kriteriji odobravanja kredita
Institucije sponzori i institucije inicijatori dužne su primjenjivati iste dobre i detaljno definirane kriterije za odobravanje kredita u skladu sa zahtjevima iz članka 79. Direktive 2013/36/EU na izloženosti koje se sekuritiziraju kao i one koje primjenjuju na izloženosti koje drže u svojim knjigama pozicija kojima se ne trguje. U tom smislu institucije inicijatori i institucije sponzori dužne su primjenjivati iste postupke za odobravanje i, gdje je relevantno, za izmjene, obnavljanje i refinanciranje kredita.
Ako zahtjevi iz prvog podstavka ovog članka nisu ispunjeni, institucija inicijator ne primjenjuje članak 245. stavak 1. te instituciji inicijatoru nije dopušteno isključiti sekuritizirane izloženosti iz izračuna njezinog kapitalnog zahtjeva u skladu s ovom Uredbom.
Članak 409.
Objava ulagateljima
Institucije u ulozi inicijatora, sponzora ili izvornog zajmodavca dužne su objaviti ulagateljima razinu svoje spremnosti, u skladu s člankom 405., za održavanje neto ekonomskog udjela u sekuritizaciji. Institucije sponzori i inicijatori dužne su osigurati da potencijalni ulagatelji imaju izravan pristup svim materijalno značajnim podacima o kreditnoj kvaliteti i uspješnosti pojedine odnosne izloženosti, tokovima novca te kolateralu koji služi kao podrška sekuritizacijskoj izloženosti kao i informacije potrebne za obuhvatno i dobro informirano provođenje testiranja otpornosti na stres o tokovima novca i vrijednostima kolaterala koji podržavaju odnosne izloženosti. U tom se smislu materijalno relevantni podaci utvrđuju na datum sekuritizacije i prema potrebi zbog prirode sekuritizacije nakon toga.
Članak 410.
Jedinstveni uvjet primjene
1. EBA izvješćuje Komisiju jednom godišnje o mjerama koje su donijela nadležna tijela kako bi osigurala da institucije ispunjavaju zahtjeve iz glave II. i III.
2. EBA sastavlja nacrt regulatornih tehničkih standarda kojima se detaljnije određuju:
(a)
zahtjevi iz članaka 405. i 406. koji se primjenjuju na institucije koje postaju izložene riziku sekuritizacije;
(b)
zahtjevi za zadržavanje, uključujući kriterije za zadržavanje značajnog neto ekonomskog udjela iz članka 405. i razine zadržavanja;
(c)
zahtjevi u vezi s dubinskom analizom iz članka 406. za institucije koje postaju izložene sekuritizacijskoj poziciji; i
(d)
zahtjevi iz članaka 408. i 409. koji se primjenjuju na institucije sponzore i inicijatore.
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt regulatornih tehničkih standarda do 1. siječnja 2014.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
3. EBA sastavlja nacrt provedbenih tehničkih standarda za olakšavanje konvergencije nadzornih praksi u vezi s provedbom članka 407., uključujući mjere koje je potrebno donijeti u slučaju kršenja obveza dubinske analize i upravljanja rizikom.
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt provedbenih tehničkih standarda do 1. siječnja 2014.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje provedbenih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člankom 15. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
DIO ŠESTI
LIKVIDNOST
GLAVA I.
DEFINICIJE I ZAHTJEV ZA LIKVIDNOSNU POKRIVENOST
Članak 411.
Definicije
Za potrebe ovog dijela primjenjuju se sljedeće definicije:
(1)
„financijski klijent” znači klijent koji kao svoju osnovnu djelatnost obavlja jednu ili više djelatnosti navedenih u Prilogu I. Direktivi 2013/36/EU ili je jedan od sljedećih:
(a)
kreditna institucija;
(b)
investicijsko društvo;
(c)
SSPN;
(d)
CIU;
(e)
zatvoreni investicijski fond;
(f)
društvo za osiguranje;
(g)
financijski holding ili mješoviti financijski holding.
(2)
„depoziti stanovništva” znači obveza prema fizičkoj osobi ili malom i srednjem poduzetniku, pri čemu bi ta fizička osoba ili mali i srednji poduzetnik ispunjavao uvjete za kategoriju izloženosti prema stanovništvu prema standardiziranom pristupu ili pristupu zasnovanom na internim rejting-sustavima za kreditni rizik ili obvezu prema društvu na koje se može primijeniti postupak iz članka 153. stavka 4. i pri čemu ukupni depoziti svih takvih poduzetnika na skupnoj osnovi ne prelaze 1 milijun eura.
Članak 412.
Zahtjev za likvidnosnu pokrivenost
1. Institucije su dužne držati likvidnu imovinu, zbroj čijih vrijednosti pokriva likvidnosne odljeve umanjene za likvidnosne priljeve u stresnim uvjetima kako bi se osiguralo da institucije održavaju razine zaštitnog sloja likvidnosti koje su primjerene za pokriće moguće neravnoteže između likvidnosnih priljeva i odljeva u iznimno stresnim uvjetima tijekom razdoblja od trideset dana. Tijekom razdoblja stresa, institucije se mogu koristiti svojom likvidnom imovinom za pokriće svojih neto likvidnosnih odljeva.
2. Institucije ne smiju dvostruko računati likvidnosne priljeve i likvidnu imovinu.
3. Institucije mogu upotrebljavati likvidnu imovinu iz stavka 1. za ispunjavanje svojih obveza u stresnim uvjetima kako je određeno člankom 414.
4. Odredbe iz glave II. primjenjuju se isključivo za potrebe određivanja obveza izvješćivanja iz članka 415.
5. Države članice mogu imati ili uvoditi nacionalne odredbe u području likvidnosnih zahtjeva prije nego što se obvezujući minimalni standardi zahtjeva za likvidnosnu pokrivenost odrede i u potpunosti uvedu u Uniji u skladu s člankom 460. Države članice ili nadležna tijela mogu zahtijevati od institucija koje su dobile odobrenje za rad u matičnoj državi, ili od podgrupe tih institucija, viši zahtjev za likvidnosnu pokrivenost u iznosu do 100 % do potpunog uvođenja obvezujućeg minimalnog standarda po stopi od 100 % u skladu s člankom 460.
Članak 413.
Stabilni izvori financiranja
1. Institucije su dužne osigurati odgovarajuće ispunjavanje dugoročnih obveza pomoću niza instrumenata stabilnih izvora financiranja u uobičajenim i stresnim uvjetima.
2. Uvjeti iz glave III. primjenjuju se isključivo za potrebe određivanja obveza izvješćivanja iz članka 415.
3. Države članice mogu imati ili uvoditi nacionalne odredbe u području zahtjeva za stabilnim izvorima financiranja prije nego što se obvezujući minimalni standardi za zahtjeve za neto stabilnim izvorima financiranja odrede i uvedu u Uniji u skladu s člankom 510.
Članak 414.
Ispunjavanje likvidnosnih zahtjeva
Ako institucija ne ispunjava ili očekuje da neće ispuniti zahtjev iz članka 412. ili opću obvezu iz članka 413. stavka 1., uključujući i tijekom razdoblja stresa, ona je obvezna o tome bez odgode obavijestiti nadležna tijela te bez nepotrebnog odgađanja dostaviti nadležnim tijelima plan za pravovremenu ponovnu usklađenost s člankom 412. ili člankom 413. stavkom 1. Do ponovnog uspostavljanja navedene usklađenosti, institucija, prema potrebi, svakodnevno do kraja radnog dana izvješćuje o stavkama iz glave II. ili glave III. osim ako nadležno tijelo ne odobri manju učestalost izvješćivanja i duži rok dostave izvješća. Nadležna tijela daju navedena odobrenja na temelju pojedinačnog položaja institucije i uzimajući u obzir opseg i složenost poslovanja institucije. Ona nadziru provedbu plana za ponovno uspostavljanje usklađenosti i prema potrebi zahtijevaju bržu provedbu.
GLAVA II.
IZVJEŠĆIVANJE O LIKVIDNOSTI
Članak 415.
Obveza izvješćivanja i izvještajni format
1. Institucije su dužne izvješćivati nadležna tijela o stavkama iz glava II. i III. i njihovim sastavnicama kao i o sastavu njihove likvidne imovine u skladu s člankom 416., u jedinstvenoj valuti, bez obzira na njihovu stvarnu nominaciju. Dok se zahtjev za likvidnosnu pokrivenost iz dijela šestog u potpunosti ne odredi i provede kao minimalni standard u skladu s člankom 460., institucije izvješćuju o stavkama iz glave II. i Priloga III. Institucije su dužne izvješćivati o stavkama iz glave III. Učestalost izvješćivanja mora biti najmanje jednom mjesečno za stavke iz glave II. i Priloga III. te najmanje jednom tromjesečno za stavke iz glave III.
Izvještajni formati uključuju sve potrebne informacije i omogućavaju EBA-i da ocijeni jesu li transakcije osigurane kolateralom i transakcije razmjene kolaterala gdje je likvidna imovina iz točaka (a), (b) i (c) članka 416. stavka 1. dobivena na temelju kolaterala koji ne ispunjava uvjete iz točaka (a), (b) i (c) članka 416. stavka 1. izvršene na odgovarajući način.
2. Institucija odvojeno izvješćuje nadležna tijela matične države članice o stavkama iz stavka 1. u niže navedenoj valuti kada:
(a)
njezine ukupne obveze u valuti koja nije izvještajna valuta iz stavka 1. iznose ili prelaze 5 % ukupnih obveza institucije ili ukupnih obveza jedinstvene likvidnosne podgrupe; ili
(b)
ima značajnu podružnicu u skladu s člankom 51. Direktive 2013/36/EU u državi članici domaćinu koja se koristi valutom koja nije izvještajna valuta iz stavka 1. ovog članka.
3. EBA sastavlja nacrt provedbenih tehničkih standarda kojima se pobliže određuje sljedeće:
(a)
jedinstveni formati i IT rješenja s pripadajućim uputama za učestalost izvješćivanja, referentnim datumima i datumima dostave izvješća. Izvještajni format i učestalost moraju biti razmjerni prirodi, opsegu i složenosti različitih aktivnosti institucija te moraju obuhvaćati izvješćivanje koje se zahtijeva u skladu sa stavcima 1. i 2.;
(b)
potrebna dodatna likvidnosna nadzorna izvješća, koja bi omogućila nadležnim tijelima sveobuhvatan pregled profila rizičnosti za likvidnosni rizik, razmjerno prirodi, opsegu i složenosti poslovanja institucije;
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt provedbenih tehničkih standarda za stavke navedene u točki (a) do 28. srpnja 2013., a za stavke navedene u točki (b) do 1. siječnja 2014.
Do punog uvođenja obvezujućih likvidnosnih zahtjeva, nadležna tijela mogu nastaviti prikupljati informacije pomoću nadzornih alata u svrhu praćenja usklađenosti s postojećim nacionalnim likvidnosnim standardima.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje provedbenih tehničkih standarda iz prvog podstavka u skladu s člankom 15. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
4. Nadležna tijela matične države članice na zahtjev i pravodobno te elektronički osiguravaju nadležnim tijelima i središnjoj banci države članice domaćina i EBA-i pojedinačna izvješća u skladu s ovim člankom.
5. Nadležna tijela koja provode nadzor na konsolidiranoj osnovi u skladu s člankom 111. Direktive 2013/36/EU, na zahtjev i pravodobno te elektronički osiguravaju sljedećim tijelima sva izvješća koja je institucija dostavila u skladu s jedinstvenim izvještajnim formatima iz stavka 3.:
(a)
nadležnim tijelima i nacionalnoj središnjoj banci države članice domaćina u kojoj su značajne podružnice u skladu s člankom 51. Direktive 2013/36/EU matičnih institucija ili institucija koja su pod kontrolom istog matičnog financijskog holdinga;
(b)
nadležnim tijelima koja su izdala odobrenje za rad društvima kćerima matičnog društva ili institucijama koje su pod kontrolom istog matičnog financijskog holdinga i središnjoj banci iste države članice;
(c)
EBA-i;
(d)
ESB-u.
6. Nadležna tijela koja su izdala odobrenje za rad instituciji koja je društvo kći matičnog društva ili matičnog financijskoga holdinga osiguravaju na zahtjev i pravodobno te elektronički nadležnim tijelima koja obavljaju nadzor na konsolidiranoj osnovi u skladu s člankom 111. Direktive 2013/36/EU, središnjoj banci države članice gdje institucija ima odobrenje za rad i EBA-i sva izvješća koja je dostavila institucija u skladu s jedinstvenim izvještajnim formatima iz stavka 3.
Članak 416.
Izvješćivanje o likvidnoj imovini
1. Institucije iskazuju sljedeće kao svoju likvidnu imovinu osim ako to nije isključeno u skladu sa stavkom 2. i samo ako likvidna imovina ispunjava uvjete iz stavka 3.:
(a)
gotovinu i izloženosti prema središnjim bankama ako je te izloženosti moguće povući u bilo kojem trenutku u stresnim uvjetima. Što se tiče depozita kod središnjih banaka, nadležno tijelo i središnja banka trebaju postići sporazum o razmjeru u kojem se minimalne pričuve mogu povući u razdoblju stresa;
(b)
ostalu prenosivu imovinu iznimno visoke likvidnosti i kreditne kvalitete;
(c)
prenosivu imovinu koja predstavlja potraživanja od ili za koju jamče:
i.
središnja država države članice, regije s fiskalnom autonomijom koje uvode i ubiru poreze ili treće države u domaćoj valuti središnje države ili jedinice područne (regionalne) samouprave, ako je institucija izložena likvidnosnom riziku u toj državi članici ili trećoj zemlji koji pokriva držanjem navedene likvidne imovine;
ii.
središnje banke i subjekti javnog sektora koji ne pripadaju središnjoj državi u domaćoj valuti središnje banke i subjekta javnog sektora;
iii.
Banka za međunarodne namire, Međunarodni monetarni fond, Komisija i multilateralne razvojne banke;
iv.
Europski instrument za financijsku stabilnost i Europski instrument za financijsku stabilnost i Europski mehanizam za stabilnost;
(d)
prenosivu imovinu visoke likvidnosti i kreditne kvalitete;
(e)
rezervne kreditne linije koje odobravaju središnje banke u sklopu monetarne politike pod uvjetom da te linije nisu osigurane likvidnom imovinom i isključujući likvidnosnu pomoć u izvanrednim situacijama;
(f)
ako kreditna institucija pripada mreži u skladu s odredbama zakona ili statuta, zakonski ili statutarni minimalni depoziti kod središnje kreditne institucije i ostalo statutarno ili ugovorno dostupno financiranje likvidnosti od strane središnje kreditne institucije ili institucija koje su članovi mreže iz članka 113. stavka 7. ili su priznate za izuzeće iz članka 10., pod uvjetom da to financiranje nije osigurano likvidnom imovinom.
Do donošenja jedinstvene definicije u skladu s člankom 460. visoke i iznimno visoke likvidnosti i kreditne kvalitete, institucije same određuju prenosivu imovinu u određenoj valuti koja je visoke ili iznimno visoke likvidnosti i kreditne kvalitete. Do donošenja jedinstvene definicije, nadležna tijela mogu, uzimajući u obzir kriterije iz članka 509. stavaka 3., 4. i 5., pružiti opće upute koje institucije moraju poštovati pri određivanju imovine visoke i iznimno visoke likvidnosti i kreditne kvalitete. U nedostatku navedenih uputa institucije su dužne primjenjivati transparentne i objektivne kriterije, uključujući neke ili sve kriterije iz članka 509. stavaka 3., 4. i 5.
2. Sljedeće pozicije ne smatraju se likvidnom imovinom:
(a)
imovina koju je izdala kreditna institucija, osim ako ispunjava sljedeće uvjete:
i.
radi se o obveznicama koje su prihvatljive za tretman iz članka 129. stavaka 4. ili 5. ili instrumenti osigurani imovinom ako se dokaže da su najviše kreditne kvalitete, kako je utvrdila EBA u skladu s kriterijima iz članka 509. stavaka 3., 4., i 5.;
ii.
radi se o obveznicama definiranima u članku 52. stavku 4. Direktive 2009/65/EZ osim onih iz podtočke i. ove točke;
iii.
kreditnu instituciju osnovalo je tijelo središnje države ili područne (regionalne) samouprave države članice i to tijelo ima obvezu štititi ekonomsku osnovu institucije i štititi njezino redovno poslovanje tijekom njezinog životnog vijeka; ili za imovinu izričito jamči to tijelo; ili za najmanje 90 % kredita koje je odobrila institucija izravno ili neizravno jamči to tijelo i imovina se uglavnom upotrebljava za financiranje promotivnih kredita koji se odobravaju pod nekonkurentnim i neprofitnim uvjetima s ciljem promoviranja ciljeva javne politike tog tijela;
(b)
imovina koja se instituciji pruža kao kolateral u sklopu obratnih repo transakcija i transakcija financiranja vrijednosnih papira i koje institucija drži samo za smanjenje kreditnog rizika i koju institucija zakonski i ugovorno ne može koristiti;
(c)
imovina koju je izdao netko od sljedećih:
i.
investicijsko društvo;
ii.
društvo za osiguranje;
iii.
financijski holding;
iv.
mješoviti financijski holding;
v.
bilo koji drugi subjekt koji kao svoju osnovnu djelatnost obavlja jednu ili više djelatnosti navedenih u Prilogu I. Direktivi 2013/36/EU.
3. U skladu sa stavkom 1. institucije iskazuju kao likvidnu onu imovinu koja ispunjava sljedeće uvjete:
(a)
neopterećena je ili stoji na raspolaganju unutar skupa kolaterala za dobivanje dodatnog izvora financiranja u sklopu obvezujuće kreditne linije čije financiranje još nije izvršeno, a koja stoji na raspolaganju instituciji;
(b)
nije ju izdala sama institucija ili njezina matična institucija ili njezina društva kćeri ili drugo društvo kći njezinih matičnih institucija ili matičnog financijskoga holdinga;
(c)
njezinu cijenu obično dogovaraju sudionici na tržištu i do nje se može jednostavno doći na tržištu, ili se njezina cijena može odrediti formulom koju je jednostavno izračunati na temelju javno dostupnih ulaznih podataka te nije ovisna o značajnim pretpostavkama kao što je obično slučaj kod strukturiranih ili egzotičnih proizvoda;
(d)
ona je priznati kolateral za stalno raspoložive mogućnosti središnje banke u državi članici ili ako se likvidna imovina drži radi pokrivanja likvidnosnih odljeva u valuti treće zemlje, središnje banke te treće zemlje;
(e)
uvrštena je na priznatoj burzi ili se njome trguje na aktivnim tržištima izravne prodaje ili putem jednostavnog repo ugovora na odobrenim repo tržištima. Ti se kriteriji ocjenjuju posebno za svako tržište.
Uvjeti iz točaka (c), (d) i (e) prvog podstavka ne primjenjuju se na imovinu iz točaka (a), (e) i (f) stavka 1.
Uvjet iz točke (d) iz prvog podstavka ne primjenjuje se u slučaju likvidne imovine koja se drži radi pokrivanja likvidnosnih odljeva u valuti u kojoj je priznat kolateral kod središnje banke iznimno usko definiran. U slučaju likvidne imovine nominirane u valutama trećih zemalja ovo izuzeće primjenjuje se isključivo ako nadležna tijela treće zemlje primjenjuju isto ili jednako izuzeće.
4. Neovisno o odredbama stavaka 1., 2. i 3., do utvrđivanja obvezujućih likvidnosnih zahtjeva u skladu s člankom 460. i u skladu s drugim podstavkom stavka 1. ovog članka, institucije izvješćuju o:
(a)
ostaloj imovini koja nije prihvatljiva za središnju banku, ali se njome trguje, poput vlasničkih instrumenata i zlata, na temelju transparentnih i objektivnih kriterija, uključujući neke od kriterija ili sve kriterije iz članka 509. stavaka 3., 4. i 5.;
(b)
ostaloj imovini koja je prihvatljiva za središnju banku i kojom se trguje, poput instrumenata osiguranih imovinom najviše kreditne kvalitete kako je odredila EBA u skladu s kriterijima iz članka 509. stavaka 3., 4. i 5.;
(c)
ostaloj imovini koja je prihvatljiva za središnju banku, ali se njome ne trguje poput kreditnih potraživanja koja je odredila EBA u skladu s kriterijima iz članka 509. stavaka 3., 4. i 5.
5. EBA sastavlja nacrt provedbenih tehničkih standarda u kojima navodi valute koje zadovoljavaju uvjete iz trećeg podstavka stavka 3.
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt provedbenih tehničkih standarda do 31. ožujka 2014.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje provedbenih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člankom 15. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
Prije stupanja na snagu tehničkih standarda iz trećeg podstavka, institucije mogu nastaviti primjenjivati tretman iz drugog podstavka stavka 3., ako su nadležna tijela primjenjivala taj tretman prije 1. siječnja 2014.
6. Dionice ili udjeli u CIU mogu se tretirati kao likvidna imovina do apsolutnog iznosa od 500 milijuna eura u portfelju likvidne imovine svake institucije pod uvjetom da su zadovoljeni zahtjevi iz članka 132. stavka 3. te da CIU, osim izvedenica za smanjenje kamatnog ili kreditnog rizika ili valutnog rizika, ulaže isključivo u likvidnu imovinu iz stavka 1. ovog članka.
Činjenica da se CIU koristi ili bi se mogao koristiti izvedenicama za zaštitu od rizika dopuštenih ulaganja ne onemogućava prihvatljivost tog CIU-a. Kada treće strane iz članka 418. stavka 4. točaka (a) i (b) ne vrednuju redovito po tržišnoj vrijednosti vrijednost dionica ili udjela u CIU-u i kada se nadležno tijelo ne uvjeri da je institucija razvila učinkovite metodologije i postupke za takvo vrednovanje kako je navedeno u prvoj rečenici članka 418. stavka 4., dionice ili udjeli u tom CIU-u neće se tretirati kao likvidna imovina.
7. Kada likvidna imovina prestane biti prihvatljiva kao rezerva likvidne imovine, institucija je može nastaviti smatrati likvidnom imovinom tijekom dodatnog razdoblja od 30 kalendarskih dana. Kada likvidna imovina u CIU-u prestane biti prihvatljiva za tretman iz stavka 6., dionice ili udjeli u CIU-u se bez obzira na to mogu smatrati likvidnom imovinom tijekom dodatnog razdoblja od 30 dana pod uvjetom da ta imovina ne prelazi 10 % ukupne imovine CIU-a.
Članak 417.
Operativni zahtjevi za držanje likvidne imovine
Institucije kao likvidnu imovinu iskazuju samo onu likvidnu imovinu koja zadovoljava sljedeće uvjete:
(a)
adekvatno je diversificirana. Diversifikacija nije potrebna za imovinu koja odgovara imovini iz članka 416. stavka 1. točaka (a), (b) i (c);
(b)
u pravnom i praktičnom smislu ona je jednostavno dostupna u svakom trenutku tijekom razdoblja od 30 dana za unovčavanje putem izravne prodaje ili jednostavnog repo ugovora na odobrenim repo tržištima kako bi se ispunile obveze koje dospijevaju. Likvidna imovina iz članka 416. stavka 1. točke (c) koja se drži u trećim zemljama u kojima postoje ograničenja u vezi s prijenosom ili koja je iskazana u nekonvertibilnim valutama smatra se raspoloživom samo u opsegu u kojem odgovara odljevima u dotičnoj trećoj državi ili valuti, osim ako institucija može dokazati nadležnim tijelima da je na odgovarajući način osigurala zaštitu od valutnog rizika koji proizlazi iz takve situacije;
(c)
likvidna imovina obuhvaćena je kontrolom službe za upravljanje likvidnošću;
(d)
dio likvidne imovine osim one iz članka 416. stavka 1. točaka (a), (c), (e) i (f) periodično se ili najmanje jednom godišnje utržuje putem izravne prodaje ili jednostavnih repo ugovora na odobrenom repo tržištu za sljedeće potrebe:
i.
testiranje dostupnosti tržišta za navedenu imovinu;
ii.
testiranje učinkovitosti njezinih postupaka za prodaju imovine;
iii.
testiranje uporabljivosti imovine;
iv.
smanjivanje rizika negativnog signaliziranja u stresnim uvjetima;
(e)
moguća je zaštita od cjenovnog rizika povezanog s tom imovinom, ali likvidna imovina podliježe odgovarajućim internim dogovorima koji osiguravaju njezinu izravnu dostupnost riznici kada je potrebno, a posebno da ju se neće koristiti u drugim operacijama u tijeku, uključujući:
i.
zaštitu ili druge strategije trgovanja;
ii.
osiguravanje kreditnih poboljšanja u strukturiranim transakcijama;
iii.
pokrivanje operativnih troškova;
(f)
valutna struktura likvidne imovine u skladu je s distribucijom prema valuti likvidnih odljeva nakon umanjenja za priljeve.
Članak 418.
Vrednovanje likvidne imovine
1. Vrijednost likvidne imovine koja se iskazuje jest njezina tržišna vrijednost, podložno odgovarajućim korektivnim faktorima koji odražavaju barem trajanje, kreditni i likvidnosni rizik i tipične repo korektivne faktore tijekom razdoblja općeg tržišnog stresa. Korektivni faktori za imovinu iz članka 416. stavka 1. točke (d) ne mogu biti manji od 15 %. Ako institucija pruža zaštitu od cjenovnog rizika povezanog s imovinom, ona je obvezna uzeti u obzir novčani tok koji proizlazi iz mogućeg zatvaranja zaštite.
2. Dionice ili udjeli u CIU iz članka 416. stavka 6. podliježu korektivnim faktorima, na temelju pregleda odnosne imovine kako slijedi:
(a)
0 % za imovinu iz članka 416. stavka 1. točke (a);
(b)
5 % za imovinu iz članka 416. stavka 1. točaka (b) i (c);
(c)
20 % za imovinu iz članka 416. stavka 1. točke (d).
3. Pristup pregleda iz stavka 2. primjenjuje se kako slijedi:
(a)
kada je institucija upoznata s odnosnim izloženostima CIU-a, može pregledati navedene odnosne izloženosti kako bi ih raspodijelila u točke od (a) do (d) članka 416. stavka 1.;
(b)
kada institucija nije upoznata s odnosnim izloženostima CIU-a, smatra se da CIU ulaže, u maksimalnoj mjeri u kojoj mu je to dopušteno, padajućim redoslijedom u kategorije imovine iz članka 416. stavka 1. točaka od (a) do (d), dok ne dosegne ukupan dopušteni iznos ulaganja.
4. Institucije su dužne razviti robusne metodologije i postupke za izračun i iskazivanje tržišne vrijednosti i korektivnih faktora za dionice ili udjele u CIU. Samo kada mogu dokazati nadležnim tijelima da značaj izloženosti ne opravdava razvoj vlastitih metodologija, institucijama je dopušteno osloniti se na sljedeće treće osobe za izračun i iskazivanje korektivnih faktora za dionice ili udjele u CIU u skladu s metodama iz stavka 3. točaka (a) i (b):
(a)
depozitar CIU-a, pod uvjetom da CIU ulaže isključivo u vrijednosne papire te deponira sve vrijednosne papire kod navedenog depozitara;
(b)
za druge CIU, društvo za upravljanje CIU-om, pod uvjetom da društvo za upravljanje CIU-om zadovoljava kriterije iz članka 132. stavka 3. točke (a).
Ispravnost izračuna depozitara ili društva za upravljanje CIU-om potvrđuje vanjski revizor.
Članak 419.
Valute u kojima je raspoloživost likvidne imovine ograničena
1. EBA procjenjuje raspoloživost likvidne imovine iz članka 416. stavka 1. točke (b) za institucije u valutama koje su značajne za institucije s poslovnim nastanom u EU-u.
2. Kada utemeljene potrebe za likvidnom imovinom u vezi sa zahtjevom iz članka 412. stavka 1. prelaze raspoloživost ove likvidne imovine u nekoj valuti, primjenjuje se jedno ili više od sljedećih odstupanja:
(a)
odstupajući od članka 417. točke (f), nominacija likvidne imovine može biti neusklađena s distribucijom po valutama likvidnosnih odljeva nakon odbitka priljeva;
(b)
za valute države članice ili trećih zemalja, potrebna likvidna imovina može se zamijeniti kreditnim linijama središnje banke te države članice ili treće zemlje koje su ugovorno neopozivo obvezujuće tijekom razdoblja od sljedećih 30 dana i temelje se na pravičnoj cijeni i neovisne su o trenutačno povučenom iznosu, pod uvjetom da nadležna tijela te države članice ili treće zemlje čine isto i da ta država članica ili treća zemlja ima usporedive izvještajne zahtjeve.
3. Odstupanja koja se primjenjuju u skladu sa stavkom 2. obrnuto su proporcionalna raspoloživosti relevantne imovine. Utemeljene potrebe institucija procjenjuju se uzimajući u obzir njihovu sposobnost da dobrim upravljanjem likvidnošću smanje potrebu za tom likvidnom imovinom i držanjem navedene imovine od strane drugih sudionika na tržištu.
4. EBA sastavlja nacrt provedbenih tehničkih standarda u kojima navodi valute koje zadovoljavaju uvjete ovog članka.
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt provedbenih tehničkih standarda do 31. ožujka 2014.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje provedbenih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člankom 15. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
5. EBA sastavlja nacrt regulatornih tehničkih standarda kojima se pobliže određuju odstupanja iz stavka 2. i uvjeti za njihovu primjenu.
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt regulatornih tehničkih standarda do 31. ožujka 2014.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
Članak 420.
Likvidnosni odljevi
1. Do određivanja likvidnosnog zahtjeva u skladu s člankom 460., likvidnosni odljevi koji se iskazuju uključuju:
(a)
trenutačno preostali dio depozita stanovništva kako je određeno u članku 421.;
(b)
trenutačno preostale iznose za druge obveze koje dospijevaju, čiju isplatu mogu zahtijevati institucije izdavatelji ili pružatelj izvora financiranja ili koji podrazumijevaju očekivanje pružatelja financiranja da će institucija otplatiti obvezu u sljedećih 30 dana, kako je određeno u članku 422.;
(c)
dodatne odljeve iz članka 423.;
(d)
maksimalni iznos koji je moguće povući tijekom sljedećih 30 dana iz neiskorištenih ugovorenih kreditnih i likvidnosnih linija, kako je određeno u članku 424.;
(e)
dodatne odljeve utvrđene procjenom u skladu sa stavkom 2.
2. Institucije redovito procjenjuju vjerojatnost i potencijalni obujam likvidnosnih odljeva tijekom sljedećih 30 dana u vezi s proizvodima ili uslugama koji nisu obuhvaćeni člancima 422., 423. i 424. te koje one nude ili sponzoriraju ili koje bi potencijalni kupci smatrali da su povezane s tim institucijama, uključujući između ostalog likvidnosne odljeve koji proizlaze iz ugovornih aranžmana kao što su primjerice izvanbilančne obveze i obveze potencijalnog financiranja, uključujući između ostalog ugovorene linije financiranja, neiskorištene kredite i predujmove velikim klijentima, hipoteke koje su ugovorene ali nisu još korištene, kreditne kartice, prekoračenja po računima, planirane odljeve povezane s obnavljanjem ili odobravanjem novih kredita stanovništvu i kredita velikim klijentima, planirane obveze povezane s izvedenicama i izvanbilančne povezane proizvode s osnove financiranja trgovine, kako je navedeno u članku 429. i Prilogu I. Ovi odljevi se ocjenjuju na temelju pretpostavke kombinacije idiosinkrastičnog stresnog scenarija i stresnog scenarija na razini tržišta.
Pri toj procjeni, institucije posebno vode računa o značajnoj šteti za ugled do koje bi moglo doći ako se ne bi osigurala likvidnosna podrška navedenim proizvodima ili uslugama. Institucije najmanje jednom godišnje izvješćuju nadležna tijela o proizvodima i uslugama čiji su vjerojatnost i potencijalni obujam likvidnosnih odljeva iz prvog podstavka značajni, a nadležna tijela utvrđuju visinu odljeva. Nadležna tijela mogu primijeniti stopu odljeva do 5 % za izvanbilančne povezane proizvode s osnove financiranja trgovine, kako je navedeno u članku 429. i Prilogu I.
Nadležna tijela najmanje jednom godišnje izvješćuju EBA-u o vrstama proizvoda ili usluga za koje su utvrdili odljeve na temelju izvješća institucija. U navedenom izvješću ona također objašnjavaju metodologiju primijenjenu na određivanje odljeva.
Članak 421.
Odljevi na osnovi depozita stanovništva
1. Institucije su dužne odvojeno iskazivati iznos depozita stanovništvu obuhvaćenih sustavom osiguranja depozita u skladu s Direktivom 94/19/EZ ili istovjetnim sustavom osiguranja depozita u trećoj državi i pomnožiti ga s najmanje 5 %, ako je depozit:
(a)
dio postojanog odnosa, koji umanjuje vjerojatnost povlačenja;
(b)
pohranjen na transakcijskom računu, uključujući račune na koje se redovito uplaćuju plaće.
2. Institucije su dužne pomnožiti ostale depozite stanovništva koji nisu navedeni u stavku 1. s najmanje 10 %.
3. Uzimajući u obzir ponašanje lokalnih deponenata o čemu je obavješćuju nadležna tijela, EBA izdaje smjernice do 1. siječnja 2014. o kriterijima za utvrđivanje uvjeta za primjenu stavaka 1. i 2. u vezi s identifikacijom depozita stanovništva koji podliježu različitim odljevima i definicije tih proizvoda za potrebe ove glave. Te smjernice moraju uzeti u obzir vjerojatnost da spomenuti depoziti dovedu do likvidnosnih odljeva tijekom sljedećih 30 dana. Ovi se odljevi ocjenjuju na temelju pretpostavke kombinacije idiosinkrastičnog stresnog scenarija i stresnog scenarija na razini tržišta.
4. Neovisno o stavcima 1. i 2., institucije su dužne pomnožiti depozite stanovništvu iz trećih zemalja s većim postotkom od onih iz stavaka 1. i 2. ako takav postotak određuju usporedivi izvještajni zahtjevi trećih zemalja.
5. Institucije mogu isključiti iz izračuna odljeva određene jasno definirane kategorije depozita stanovništvu ako institucija u svakom slučaju na cjelokupnu kategoriju tih depozita dosljedno primjenjuje sljedeće, osim u pojedinačno opravdanim slučajevima kad se deponent nalazi u teškoj situaciji:
(a)
deponentu nije dopušteno povući depozit unutar 30 dana;
(b)
za prijevremena povlačenja unutar 30 dana, deponent mora platiti kaznu za gubitak kamate od datuma povlačenja do datuma ugovorenog dospijeća i novčanu kaznu koja ne treba prelaziti dospjelu kamatu za vrijeme koje je prošlo od datuma depozita i datuma povlačenja.
Članak 422.
Odljevi na osnovi drugih obveza
1. Institucije su dužne pomnožiti obveze koje proizlaze iz vlastitih troškova poslovanja s 0 %.
2. Institucije su dužne pomnožiti obveze koje proizlaze iz transakcija osiguranih kolateralom i transakcija ovisnih o kretanju na tržištu kapitala kao što je određeno člankom 192. točkom 3. s:
(a)
0 % do vrijednosti likvidne imovine u skladu s člankom 418. ako su osigurane imovinom koja bi se smatrala likvidnom imovinom u skladu s člankom 416.;
(b)
100 % iznad vrijednosti likvidne imovine u skladu s člankom 418., ako su osigurane imovinom koja bi se smatrala likvidnom imovinom u skladu s člankom 416.;
(c)
100 % ako su osigurane imovinom koja se ne bi smatrala likvidnom imovinom u skladu s člankom 416., uz iznimku transakcija obuhvaćenih točkama (d) i (e) ovog stavka;
(d)
25 % ako su osigurane imovinom koja se ne bi smatrala likvidnom imovinom u skladu s člankom 416., a zajmodavac je središnja država, subjekt javnog sektora države članice u kojoj je kreditna institucija dobila odobrenje za rad ili je osnovala podružnicu ili multilateralna razvojna banka. Subjekti javnog sektora koji podliježu ovakvom tretmanu ograničeni su na one kojima je dodijeljen ponder rizika od 20 % ili niži u skladu s dijelom trećim, glavom II., poglavljem 2.;
(e)
0 % ako je zajmodavac središnja banka.
3. Institucije su dužne pomnožiti obveze koje proizlaze iz depozita koje mora održavati:
(a)
deponent da bi mogao dobiti usluge poravnanja, skrbništva ili upravljanja gotovinom ili druge slične usluge od institucije;
(b)
u kontekstu sudjelovanja u zajedničkim zadacima unutar institucionalnog sustava zaštite koji ispunjava zahtjeve iz članka 113. stavka 7., ili kao zakonski ili statutarni minimalni depozit od strane drugog subjekta koji je član istog institucionalnog sustava zaštite;
(c)
deponent u kontekstu postojanog operativnog odnosa osim onog navedenog u točki (a);
(d)
deponent radi dobivanja usluga poravnanja gotovinskih transakcija i usluga središnje kreditne institucije i kada kreditna institucija pripada mreži u skladu s odredbama zakona ili statuta;
s 5 % u slučaju iz točke (a) u mjeri u kojoj su obuhvaćene sustavom osiguranja depozita u skladu s Direktivom 94/19/EZ ili istovjetnim sustavom osiguranja depozita u trećoj državi, inače s 25 %.
Depoziti kreditnih institucija deponirani kod središnjih kreditnih institucija koji se smatraju likvidnom imovinom u skladu s člankom 416. stavkom 1. točkom (f) množe se sa stopom odljeva od 100 %.
4. Usluge poravnanja, skrbništva ili upravljanja gotovinom ili druge slične usluge iz točaka (a) i (d) stavka 3. pokrivaju te usluge samo ako se one pružaju u kontekstu postojanog odnosa o kojem je deponent značajno ovisan. One se ne smiju sastojati samo od korespondentnog bankarstva ili usluge glavnog brokera te institucija mora imati dokaze da klijent nije u mogućnosti povući iznose, koje po zakonu duguje, u razdoblju od 30 dana bez ugrožavanja svog operativnog djelovanja.
Do donošenja jedinstvene definicije postojanog operativnog odnosa iz stavka 3. točke (c), institucije same određuju kriterije za utvrđivanje postojanog operativnog odnosa za koji imaju dokaz da klijent nije u mogućnosti povući iznose koje po zakonu duguje, u razdoblju od 30 dana bez ugrožavanja njihovog operativnog funkcioniranja te o tim kriterijima obavješćuju nadležna tijela. Nadležna tijela mogu, u nedostatku jedinstvene definicije, pružiti opću uputu koju institucije trebaju slijediti pri određivanju depozita koje drži deponent u kontekstu postojanog operativnog odnosa.
5. Institucije su dužne pomnožiti obveze koje proizlaze iz depozita klijenata koji nisu financijski klijenti pod uvjetom da nisu obuhvaćene stavcima 3. i 4. s 40 % te su dužne pomnožiti iznos tih obveza koji je pokriven sustavom osiguranja depozita u skladu s Direktivom 94/19/EZ ili sličnim sustavom osiguranja depozita u trećoj zemlji s 20 %.
6. Institucije uzimaju u obzir odljeve i priljeve predviđene u razdoblju od 30 dana iz ugovora iz Priloga II. na neto osnovi za svaku drugu ugovornu stranu te su ih dužne pomnožiti sa 100 % u slučaju neto odljeva. Neto osnova znači također umanjeno za primljeni kolateral koji se smatra likvidnom imovinom u skladu s člankom 416.
7. Institucije su dužne odvojeno iskazivati ostale obveze koje nisu obuhvaćene stavcima 1. do 5.
8. Nadležna tijela mogu odobriti primjenu nižeg postotka odljeva na obveze iz stavka 7. u pojedinim slučajevima kada su ispunjeni svi sljedeći uvjeti:
(a)
deponent je:
i.
matična institucija ili društvo kći institucije ili drugo društvo kći iste matične institucije;
ii.
povezan s institucijom odnosom u smislu članka 12. stavka 1. Direktive 83/349/EEZ;
iii.
institucija koja je obuhvaćena istim institucionalnim sustavom zaštite koji ispunjava zahtjeve iz članka 113. stavka 7.;
iv.
središnja institucija ili član mreže koji je usklađen s člankom 400. stavkom 2. točkom (d);
(b)
postoje razlozi zbog kojih se u sljedećih 30 dana očekuje manji odljev, čak i u slučaju kombinacije idiosinkrastičnog stresnog scenarija i stresnog scenarija na razini tržišta;
(c)
deponent uz odstupanje od članka 425. primjenjuje odgovarajući simetričan ili konzervativniji priljev;
(d)
institucija i deponent imaju poslovni nastan u istoj državi članici.
9. Nadležna tijela mogu izuzeti od primjene uvjete iz stavka 8. točke (d) u slučaju primjene članka 20. stavka 1. točke (b). U tom je slučaju potrebno ispuniti dodatne objektivne kriterije kako su utvrđeni u delegiranom aktu iz članka 460. Gdje je dopuštena primjena takvog nižeg odljeva, nadležna tijela obavješćuju EBA-u o rezultatima procesa iz članka 20. stavka 1. točke (b). Nadležno tijelo redovito preispituje ispunjavanje uvjeta za takve niže odljeve.
10. EBA sastavlja nacrt regulatornih tehničkih standarda kojima se pobliže detaljnije određuje dodatni objektivni kriterij iz stavka 9.
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt regulatornih tehničkih standarda do 1. siječnja 2015.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
Članak 423.
Dodatni odljevi
1. Kolateral osim imovine iz članka 416. stavka 1. točaka (a), (b) i (c) koji institucija daje za ugovore iz Priloga II. i kreditne izvedenice podliježu dodatnim odljevima od 20 %.
2. Institucije obavješćuju nadležna tijela o svim sklopljenim ugovorima čiji ugovorni uvjeti dovode, u roku od 30 dana nakon značajnog pogoršanja kreditne kvalitete institucije, do likvidnosnih odljeva ili dodatnih potreba za kolateralom. Ako nadležna tijela smatraju da su ti ugovori značajni u odnosu na potencijalne likvidnosne odljeve institucije, ona će tražiti od institucije da doda dodatni odljev za te ugovore koji odgovara dodatnim potrebama za kolateralom koje proizlaze iz značajnog pogoršanja kreditne kvalitete institucije poput smanjenja vanjske procjene kreditnog rizika za tri stupnja. Institucija redovito preispituje razmjer tog značajnog pogoršanja u svjetlu onoga što je značajno prema ugovorima koje je sklopila i o rezultatima svog preispitivanja obavješćuje nadležna tijela.
3. Institucija dodaje dodatni odljev koji odgovara potrebama za kolateralom koje su rezultat utjecaja negativne situacije na tržištu na transakcije s izvedenicama, transakcije financiranja i ostale ugovore institucije ako je taj utjecaj značajan.
EBA sastavlja nacrt regulatornih tehničkih standarda kako bi odredila uvjete primjene u vezi s pojmom značajnosti i metodama mjerenja tog dodatnog odljeva.
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt regulatornih tehničkih standarda do 31. ožujka 2014.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda navedenih u drugom podstavku u skladu s člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
4. Institucija dodaje dodatni odljev koji odgovara tržišnoj vrijednosti vrijednosnih papira ili druge imovine koja je predmet kratke prodaje i koju je potrebno dostaviti u roku od 30 dana osim ako je institucija vlasnik vrijednosnih papira koje je potrebno dostaviti ili ih je posudila pod uvjetima koji zahtijevaju njihovo vraćanje nakon roka od 30 dana te navedeni vrijednosni papiri ne predstavljaju dio likvidne imovine institucije.
5. Institucija dodaje dodatni odljev koji odgovara:
(a)
višku kolaterala koji drži institucija, a koji druga ugovorna strana može na temelju ugovora zatražiti u bilo kojem trenutku;
(b)
kolateralu koji se treba vratiti drugoj ugovornoj strani;
(c)
kolateralu koji odgovara imovini koja bi se smatrala likvidnom imovinom za potrebe članka 416. koju može zamijeniti imovina koja odgovara imovini koja se ne bi smatrala likvidnom imovinom za potrebe članka 416. bez suglasnosti institucije.
6. Depoziti primljeni kao kolateral ne smatraju se obvezama za potrebe članka 422. već prema potrebi podliježu odredbama ovog članka.
Članak 424.
Odljevi iz kreditnih i likvidnosnih linija
1. Institucije izvješćuju o odljevima iz obvezujućih kreditnih i likvidnosnih linija koji se određuju kao postotak najvišeg iznosa koji je moguće povući u sljedećih 30 dana. Navedeni najviši iznos koji je moguće povući može se umanjiti za bilo koji likvidnosni zahtjev koji bi bio naložen u skladu s člankom 420. stavkom 2. za izvanbilančne stavke s osnove financiranja trgovine i umanjeno za vrijednost u skladu s člankom 418. dobivenog kolaterala ako se institucija može ponovno koristiti kolateralom i ako se kolateral drži u obliku likvidne imovine u skladu s člankom 416. Dobiveni kolateral ne smije biti imovina koju izdaje druga ugovorna strana u liniji ili jedan od njezinih povezanih subjekata. Ako su instituciji dostupne potrebne informacije, najviši iznos koji se može povući kod kreditnih i likvidnosnih linija određuje se kao najviši iznos koji se može povući uzimajući u obzir obveze druge ugovorne strane ili ugovorom unaprijed definirani raspored povlačenja koji dospijeva tijekom sljedećih 30 dana.
2. Najviši iznos neiskorištenih obvezujućih kreditnih i likvidnosnih linija koji se može povući tijekom sljedećih 30 dana množi se s 5 % ako ih je moguće dodijeliti kategoriji izloženosti prema fizičkim osobama i malim i srednjim poduzetnicima u skladu sa standardiziranim pristupom ili IRB pristupom za kreditni rizik.
3. Najviši iznos neiskorištenih obvezujućih kreditnih i likvidnosnih linija koji se može povući tijekom sljedećih 30 dana množi se s 10 % ako one udovoljavaju sljedećim uvjetima:
(a)
nije ih moguće dodijeliti kategoriji izloženosti prema fizičkim osobama i malim i srednjim poduzetnicima u skladu sa standardiziranim pristupom ili IRB pristupom za kreditni rizik;
(b)
ponuđene su klijentima koji nisu financijski klijenti;
(c)
nisu ponuđene radi zamjene financiranja klijenata u situacijama kada klijenti nisu u mogućnosti zadovoljiti svoje zahtjeve za financiranjem na financijskim tržištima.
4. Obvezujući iznos likvidnosne linije koji je ponuđen SSPN-u kako bi se tom SSPN-u omogućila kupnja imovine osim vrijednosnih papira od klijenata koji nisu financijski klijenti množi se s 10 % pod uvjetom da on prelazi iznos trenutačno kupljene imovine od klijenata i kada je najviši iznos koji se može povući ugovorno ograničen na iznos trenutačno kupljene imovine.
5. Institucije izvješćuju o najvišem iznosu ostalih neiskorištenih ugovorenih kreditnih i likvidnosnih linija koje je moguće povući tijekom sljedećih 30 dana. Navedeno se posebno primjenjuje na sljedeće:
(a)
likvidnosne linije koje je institucija odobrila sekuritizacijskim subjektima posebne namjene osim onih iz stavka 3. točke (b);
(b)
aranžmane u skladu s kojima je institucija obvezna kupiti imovinu od SSPN-a ili je zamijeniti;
(c)
linije koje se odobravaju kreditnim institucijama;
(d)
linije koje se odobravaju financijskim institucijama i investicijskim društvima.
6. Odstupajući od stavka 5., institucije koje su osnovale i koje sponzoriraju središnja država ili jedinice područne (lokalne) samouprave barem jedne države članice mogu primjenjivati tretmane iz stavaka 2. i 3. i na kreditne i likvidnosne linije koje se pružaju institucijama isključivo radi izravnog ili neizravnog financiranja promotivnih kredita koji ispunjavaju uvjete za raspoređivanje u kategoriju izloženosti iz navedenih stavaka. Odstupajući od članka 425. stavka 2. točke (g), kada se navedeni promotivni krediti odobravaju preko druge institucije koja djeluje kao posrednik (prolazni krediti), institucije mogu primijeniti simetrične priljeve i odljeve. Navedeni promotivni krediti stoje na raspolaganju samo osobama koje nisu financijski klijenti pod nekonkurentnim i neprofitnim uvjetima s ciljem promoviranja ciljeva javne politike Unije i/ili spomenute središnje ili regionalne vlasti države članice. Navedene linije moguće je iskoristiti samo na temelju opravdano očekivanog zahtjeva za promotivnim kreditom i do iznosa tog zahtjeva i njihovo je korištenje povezano s naknadnim izvješćivanjem o upotrebi isplaćenih sredstava.
Članak 425.
Priljevi
1. Institucije su dužne izvješćivati o svojim likvidnosnim priljevima. Likvidnosni priljevi s postavljenom gornjom granicom su likvidnosni priljevi ograničeni na 75 % likvidnosnih odljeva. Institucije mogu izuzeti iz navedenog ograničenja likvidnosne priljeve iz depozita kod drugih institucija koji udovoljavaju zahtjevima za tretman iz članka 113. stavka 6. ili 7. Institucije mogu iz ovog ograničenja izuzeti likvidnosne priljeve od novčanih potraživanja od dužnika i ulagatelja u obveznice u vezi s kreditima osiguranim nekretninama koji se financiraju obveznicama koji ispunjavaju uvjete za tretman iz članka 129. stavaka 4., 5. ili 6. ili obveznicama iz članka 52. stavka 4. Direktive 2009/65/EZ. Institucije mogu izuzeti priljeve od promotivnih kredita koje je institucija proslijedila. Uz prethodno odobrenje nadležnog tijela odgovornog za nadzor na pojedinačnoj osnovi, institucija može u cijelosti ili djelomično izuzeti priljeve kada je pružatelj matična institucija ili društvo kći institucije ili drugo društvo kći iste matične institucije ili je povezan s institucijom odnosom u smislu članka 12. stavka 1. Direktive 83/349/EEZ.
2. Likvidnosni priljevi mjere se tijekom sljedećih 30 dana. Oni obuhvaćaju samo ugovorne priljeve koji proizlaze iz izloženosti koje nisu dospjele te za koje institucija nema razloga očekivati neispunjavanje obveza u vremenskom roku od 30 dana. Likvidnosni priljevi se iskazuju u cijelosti dok se sljedeći priljevi iskazuju zasebno:
(a)
novčana potraživanja od klijenata koji nisu financijski klijenti za potrebe plaćanja glavnice umanjuju se za 50 % njihove vrijednosti ili za ugovorne obveze navedenim klijetima u vezi s pružanjem financiranja ovisno o tome koji je iznos viši. Navedeno se ne primjenjuje na novčana potraživanja od transakcija osiguranih kolateralom i transakcija ovisnih o kretanju na tržištu kapitala kao što je određeno člankom 192. točkom 3. koja su osigurana likvidnom imovinom u skladu s člankom 416. kako je utvrđeno točkom (d) ovog stavka.
Odstupajući od prvog podstavka ove točke, kako bi institucije koje su primile obvezu iz članka 424. stavka 6. mogle isplatiti promotivni kredit krajnjem primatelju, mogu uzeti u obzir priljev do visine odljeva koji primjenjuju na odgovarajuću obvezu odobravanja tih promotivnih kredita;
(b)
novčana potraživanja iz naslova transakcija financiranja trgovine iz točke (b) drugog podstavka članka 162. stavka 3. s preostalim rokom dospijeća do 30 dana, uzimaju se u obzir u cijelosti kao priljevi;
(c)
imovina s nedefiniranim ugovornim datumom dospijeća uzima se u obzir u visini od 20 % priljeva pod uvjetom da ugovor omogućava banci da se povuče i zahtijeva plaćanje u roku od 30 dana;
(d)
novčana potraživanja od transakcija osiguranih kolateralom i transakcija ovisnih o kretanju na tržištu kapitala, kao što je određeno člankom 192. točkom 3. ako su osigurani likvidnom imovinom kako je utvrđeno u članku 416. stavku 1, ne uzimaju se u obzir do visine vrijednosti likvidne imovine umanjene za odgovarajući korektivni faktor te se uzimaju u obzir u cijelosti za preostala novčana potraživanja;
(e)
novčana potraživanja koja institucija koja duguje ta novčana sredstva tretira u skladu s člankom 422. stavcima 3. i 4., množe se s odgovarajućim simetričnim priljevom;
(f)
novčana potraživanja iz naslova pozicija vlasničkih instrumenata koji su uključeni u glavne dioničke indekse, pod uvjetom da već nisu uključena u likvidnu imovinu;
(g)
neiskorištene kreditne ili likvidnosne linije i sve druge primljene ugovorne obveze ne uzimaju se u obzir.
3. Odljevi i priljevi predviđeni u razdoblju od 30 dana iz ugovora iz Priloga II. odražavaju se na neto osnovi za druge ugovorne strane i množe se sa 100 % u slučaju neto priljeva. Neto osnova znači i umanjenje za primljeni kolateral koji se smatra likvidnom imovinom u skladu s člankom 416.
4. Odstupajući od stavka 2. točke (g), nadležna tijela mogu odobriti primjenu višeg priljeva u pojedinim slučajevima za kreditne i likvidnosne linije ako su ispunjeni svi sljedeći uvjeti:
(a)
ako postoje razlozi za očekivanje višeg priljeva čak i u uvjetima kombinacije idiosinkrastičnog stresnog scenarija i stresnog scenarija na razini tržišta kod pružatelja;
(b)
druga ugovorna strana je matična institucija ili institucija kći institucije ili drugo društvo kći iste matične institucije ili je povezano s institucijom odnosom u smislu članka 12. stavka 1. Direktive 83/349/EEZ ili je član istog institucionalnog sustava zaštite iz članka 113. stavka 7. ove Uredbe ili središnja institucija ili član neke mreže koja podliježe izuzeću iz članka 10. ove Uredbe;
(c)
odstupajući od članaka 422., 423. i 424., druga ugovorna strana primjenjuje odgovarajući simetrični ili konzervativniji odljev;
(d)
institucija i druga ugovorna strana imaju poslovni nastan u istoj državi članici.
5. Nadležna tijela mogu izuzeti od primjene uvjet iz točke (d) stavka 4. pri primjeni članka 20. stavka 1. točke (b). U tom slučaju treba ispuniti dodatne objektivne kriterije iz delegiranog akta iz članka 460. Kada je dopuštena primjena takvog višeg priljeva, nadležna tijela su dužna obavijestiti EBA-u o rezultatima postupka iz članka 20. stavka 1. točke (b). Nadležna tijela su dužna redovito preispitivati ispunjavanje uvjeta za te više priljeve.
6. EBA sastavlja nacrt regulatornih tehničkih standarda kojima se pobliže detaljnije određuju dodatni objektivni kriteriji iz stavka 5.
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt regulatornih tehničkih standarda do 1. siječnja 2015.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
7. Institucije ne izvješćuju o priljevima po bilo kojoj likvidnoj imovini iskazanoj u skladu s člankom 416. osim po dospjelim plaćanjima na imovinu koja se ne odražava u tržišnoj vrijednosti imovine.
8. Institucije ne izvješćuju o priljevima na temelju bilo kojih novih preuzetih obveza.
9. Institucije uzimaju u obzir likvidnosne priljeve koji se primaju u trećim zemljama ako postoje ograničenja u vezi s prijenosom ili koji su iskazani u nekonvertibilnim valutama samo u opsegu u kojem oni odgovaraju odljevima u određenoj trećoj zemlji ili valuti.
Članak 426.
Ažuriranje budućih likvidnosnih zahtjeva
Nakon što Komisija donese delegirani akt radi utvrđivanja likvidnosnog zahtjeva u skladu s člankom 460., EBA može izraditi nacrt provedbenih tehničkih standarda radi utvrđivanja uvjeta iz članka 421. stavka 1., članka 422., s iznimkom stavaka 8., 9. i 10. tog članka, i članka 424. radi uzimanja u obzir međunarodno dogovorenih standarda.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje provedbenih tehničkih standarda iz prvog stavka u skladu s člankom 15 Uredbe (EU) br. 1093/2010.
GLAVA III.
IZVJEŠĆIVANJE O STABILNIM IZVORIMA FINANCIRANJA
Članak 427.
Stavke koje omogućuju stabilan izvor financiranja
1. Institucije su dužne izvješćivati nadležna tijela, u skladu s izvještajnim zahtjevima iz članka 415. stavka 1. i jedinstvenim izvještajnim formatima iz članka 415. stavka 3., sljedeće stavke i njihove sastavnice kako bi se omogućila procjena dostupnosti stabilnih izvora financiranja:
(a)
sljedeći regulatorni kapital, prema potrebi umanjen za odbitke:
i.
instrumenti osnovnog kapitala;
ii.
instrumenti dopunskog kapitala;
iii.
ostale povlaštene dionice i instrumenti kapitala iznad dopuštenog iznosa dopunskog kapitala s efektivnim dospijećem od najmanje godinu dana;
(b)
sljedeće obveze koje nisu uključene pod točkom (a):
i.
depoziti stanovništva koji ispunjavaju uvjete za tretman iz članka 421. stavka 1.;
ii.
depoziti stanovništva koji ispunjavaju uvjete za tretman iz članka 421. stavka 2.;
iii.
depoziti koji ispunjavaju zahtjev za tretman iz članka 422. stavaka 3. i 4.;
iv.
od depozita iz podtočke iii., oni koji podliježu sustavu osiguranja depozita u skladu s Direktivom 94/19/EZ ili istovjetnom sustavu osiguranja depozita u trećoj zemlji u smislu članka 421. stavka 1.;
v.
od depozita iz podtočke iii., oni koji se mogu svrstati pod točku (b) članka 422. stavka 3.;
vi.
od depozita iz podtočke iii., oni koji se mogu svrstati pod točku (d) članka 422. stavka 3.;
vii.
deponirani iznosi koji se ne mogu svrstati pod podtočke i., ii. ili iii. ako ih nisu deponirali financijski klijenti;
viii.
svi izvori financiranja dobiveni od financijskih klijenata;
ix.
zasebno za iznose koji pripadaju podtočkama vii. i viii., izvori financiranja od transakcija osiguranih kolateralom i transakcija ovisnih o kretanju na tržištu kapitala kao što je određeno člankom 192. stavkom 3. koji su:
-
osigurani imovinom koja bi se smatrala likvidnom imovinom u skladu s člankom 416.,
-
osigurani bilo kojom drugom imovinom;
x.
obveze koje proizlaze iz izdanih vrijednosnih papira koje zadovoljavaju uvjete za tretman iz članka 129. stavaka 4. ili 5. ili one iz članka 52. stavka 4. Direktive 2009/65/EZ;
xi.
ostale obveze koje proizlaze iz izdanih vrijednosnih papira koje se ne mogu svrstati pod točku (a);
-
obveze koje proizlaze iz izdanih vrijednosnih papira s efektivnim dospijećem od najmanje jedne godine,
-
obveze koje proizlaze iz izdanih vrijednosnih papira s efektivnim dospijećem od manje od godinu dana;
xii.
sve ostale obveze.
2. Prema potrebi, sve stavke se iskazuju u sljedećih pet razreda ovisno o blizini njihovih rokova dospijeća, odnosno najranijeg datuma kada ih se ugovorno može pozvati na naplatu:
(a)
u roku od tri mjeseca;
(b)
između tri i šest mjeseci;
(c)
između šest i devet mjeseci;
(d)
između devet i dvanaest mjeseci;
(e)
nakon dvanaest mjeseci.
Članak 428.
Stavke koje zahtijevaju stabilan izvor financiranja
1. Osim ako se ne odbijaju od regulatornog kapitala, sljedeće stavke iskazuju se nadležnim tijelima zasebno kako bi se omogućila procjena potreba za stabilnim izvorima financiranja:
(a)
imovina koja bi ispunjavala uvjete za priznavanje kao likvidna imovina u skladu s člankom 416., podijeljena prema vrsti imovine;
(b)
sljedeći vrijednosni papiri i instrumenti tržišta novca koji nisu obuhvaćeni točkom (a):
i.
imovina koja ispunjava uvjete za stupanj kreditne kvalitete 1 u skladu s člankom 122.;
ii.
imovina koja ispunjava uvjete za stupanj kreditne kvalitete 2 u skladu s člankom 122.;
iii.
ostala imovina;
(c)
vlasnički vrijednosni papiri nefinancijskih subjekata koji su uvršteni u glavne indekse priznate burze;
(d)
drugi vlasnički vrijednosni papiri;
(e)
zlato;
(f)
drugi plemeniti metali;
(g)
neobnovljivi krediti i potraživanja, i odvojeno oni neobnovljivi krediti i potraživanja dužnika koji su:
i.
fizičke osobe koje nisu trgovac pojedinac i partnerstva;
ii.
mali i srednji poduzetnici koji ispunjavaju uvjete za svrstavanje u kategoriju izloženosti prema fizičkim osobama i malim i srednjim poduzetnicima u skladu sa standardiziranim pristupom ili pristupom zasnovanom na internim rejting- sustavima za kreditni rizik ili društvo koje ispunjava uvjete za tretman iz članka 153. stavka 4. i kada ukupni depozit koji je položila ta osoba ili grupa povezanih osoba iznosi manje od 1 milijun eura;
iii.
države, središnje banke ili subjekti javnog sektora;
iv.
klijenti koji nisu navedeni u podtočkama i. i ii., osim financijskih klijenata;
v.
klijenti koji nisu navedeni u podtočkama i., ii. i iii. koji su financijski klijenti i zasebno oni koji su kreditne institucije i ostali financijski klijenti;
(h)
neobnovljivi krediti i potraživanja iz točke (g) i zasebno oni koji su:
i.
osigurani poslovnom nekretninom;
ii.
osigurani stambenom nekretninom;
iii.
osigurani obveznicama s utvrđenim novčanim tokom (prolazni kredit) koje ispunjavaju uvjete za tretman iz članka 129. stavaka 4. ili 5. ili obveznicama iz članka 52. stavka 4. Direktive 2009/65/EZ;
(i)
potraživanja iz naslova izvedenica;
(j)
sva ostala imovina;
(k)
neiskorištene obvezujuće kreditne linije koje ispunjavaju uvjete iz Priloga I. za raspoređivanje u skupinu „srednji rizik” i „srednji i nizak rizik”.
2. Prema potrebi, sve stavke se prezentiraju u pet razreda opisanih u članku 427. stavku 2.
DIO SEDMI
FINANCIJSKA POLUGA
Članak 429.
Izračun omjera financijske poluge
1. Institucije izračunavaju svoj omjer financijske poluge u skladu s metodologijom iz stavaka od 2. do 11.
2. Omjer financijske poluge izračunava se tako da se mjera kapitala institucije podijeli s mjerom ukupne izloženosti institucije te se izražava u postotku.
Institucije izračunavaju omjer financijske poluge kao jednostavnu aritmetičku sredinu mjesečnih omjera financijske poluge za tromjesečje.
3. Za potrebe stavka 2. mjera kapitala je osnovni kapital.
4. Mjera ukupne izloženosti je zbroj vrijednosti izloženosti cjelokupne imovine i izvanbilančnih stavki koje se pri utvrđivanju mjere kapitala iz stavka 3. ne odbijaju.
Kada institucije uključuju subjekt financijskog sektora u kojem imaju značajno ulaganje u skladu s člankom 43., u svoju konsolidaciju u skladu s primjenjivim računovodstvenim okvirom, ali ne u svoju bonitetnu konsolidaciju u skladu s dijelom prvim, glavom II., poglavljem 2., one ne utvrđuju vrijednost izloženosti značajnog ulaganja u skladu s točkom (a) stavka 5. ovog članka već kao iznos koji se dobiva umnoškom iznosa iz točke (a) ovog podstavka s faktorom definiranim u točki (b) ovog podstavka:
(a)
zbroj vrijednosti izloženosti svih izloženosti subjekata financijskog sektora u kojem se drži značajno ulaganje;
(b)
za sva izravna, neizravna i sintetska ulaganja institucije u instrumente redovnoga osnovnoga kapitala subjekata financijskog sektora, ukupan iznos tih stavki koji nije odbijen u skladu s člankom 47. i člankom 48. stavkom 1. točkom (b) podijeljeno s ukupnim iznosom takvih stavki.
5. Institucije određuju vrijednost izloženosti imovine u skladu sa sljedećim načelima:
(a)
vrijednosti izloženosti imovine, isključujući ugovore iz Priloga II. i kreditne izvedenice, znači vrijednosti izloženosti u skladu s prvom rečenicom članka 111. stavka 1.;
(b)
fizički ili financijski kolateral, jamstva ili kupljeno smanjenje kreditnog rizika ne upotrebljavaju se za smanjenje vrijednosti izloženosti imovine;
(c)
netiranje kredita depozitima nije dopušteno.
6. Institucije određuju vrijednosti izloženosti za ugovore iz Priloga II. i za kreditne izvedenice uključujući i one izvanbilančne u skladu s metodom iz članka 274.
Pri određivanju vrijednosti izloženosti za ugovore iz Priloga II. i za kreditne izvedenice, institucije uzimaju u obzir učinke ugovora o obnovi i ostalih sporazuma o netiranju, osim sporazuma o netiranju između različitih kategorija proizvoda u skladu s člankom 295.
7. Odstupajući od stavka 6., institucije se mogu koristiti metodom iz članka 275. za određivanje vrijednosti izloženosti ugovora iz točaka 1. i 2. Priloga II. samo kada se tom istom metodom koriste za određivanje vrijednosti izloženosti tih ugovora za potrebe ispunjavanja kapitalnih zahtjeva iz članka 92.
8. Pri određivanju potencijalne buduće kreditne izloženosti kreditnih izvedenica, institucije primjenjuju načela iz članka 299. stavka 2. na sve svoje kreditne izvedenice, a ne samo na one koje su raspoređene u knjigu pozicija kojima se ne trguje.
9. Institucije određuju vrijednost izloženosti za repo transakcije, transakcije pozajmljivanja vrijednosnih papira ili robe drugoj ugovornoj strani ili od druge ugovorne strane, transakcije s dugim rokom namire i maržnih kredita uključujući one koji se vode izvanbilančno, u skladu s člankom 220. stavcima od 1. do 3. i člankom 222., te uzimaju u obzir učinke standardiziranoga sporazuma o netiranju, osim sporazuma o netiranju između različitih kategorija proizvoda u skladu s člankom 206.
10. Institucije određuju vrijednost izloženosti izvanbilančnih stavki, osim onih koje su navedene u stavcima 6. i 9. ovog članka, u skladu s člankom 111. stavkom 1., na temelju sljedećih izmjena konverzijskih faktora navedenih u tom članku:
(a)
konverzijski faktor koji se primjenjuje na nominalnu vrijednost za neiskorištene kreditne linije, koje se mogu bezuvjetno opozvati u bilo kojem trenutku bez prethodne obavijesti, iz točke 4. (a) i (b) Priloga I., iznosi 10 %;
(b)
konverzijski faktor za izvanbilančne stavke srednjeg/niskog rizika s osnove financiranja trgovine iz točke 3. (a) Priloga I. i za izvanbilančne stavke povezane sa službeno podupiranim izvoznim kreditima iz točke 3. (b) podtočke i. Priloga I., iznosi 20 %;
(c)
konverzijski faktor za izvanbilančne stavke srednjeg rizika s osnove financiranja trgovine iz točaka 2. (a) i 2. (b) podtočke i. Priloga I., i za izvanbilančne stavke povezane sa službeno podupiranim izvoznim kreditima iz točke 2. (b) podtočke ii. Priloga I., iznosi 50 %;
(d)
konverzijski faktor za sve druge izvanbilančne stavke iz Priloga I. iznosi 100 %.
11. Kada se fiducijarna imovina prema općeprihvaćenim računovodstvenim načelima u skladu s člankom 10. Direktive 86/635/EEZ priznaje u bilanci, može se pri izračunu omjera financijske poluge isključiti iz mjere ukupne izloženosti, pod uvjetom da ispunjava kriterije za prestanak priznavanja iz Međunarodnog računovodstvenog standarda (MRS) 39, koji se primjenjuje u skladu s Uredbom (EZ) br. 1606/2002, i, ako je to primjenjivo, kriterije za neuključivanje u konsolidaciju iz Međunarodnog standarda financijskog izvješćivanja (MSFI) 10 koji se primjenjuje u skladu s Uredbom (EZ) br. 1606/2002.
Članak 430.
Izvještajni zahtjev
1. Institucije su dužne dostaviti nadležnim tijelima sve potrebne informacije o omjeru financijske poluge i njegovim sastavnim dijelovima u skladu s člankom 429. Nadležna tijela uzimaju u obzir navedene informacije pri nadzornoj provjeri iz članka 97. Direktive 2013/36/EU.
Institucije su dužne također dostaviti nadležnim tijelima informacije potrebne za pripremu izvješća iz članka 511.
Nadležna tijela dužna su dostaviti EBA-i na njezin zahtjev sve informacije dobivene od institucija kako bi omogućile preispitivanje iz članka 511.
2. EBA sastavlja provedbene tehničke standarde kako bi odredila jedinstveni obrazac za izvješćivanje, upute za upotrebu navedenih obrazaca, učestalost i datume izvješćivanja i rješenja informacijske tehnologije, za potrebe izvještajnog zahtjeva iz stavka 1.
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt provedbenih tehničkih standarda do 28. srpnja 2013.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje provedbenih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člankom 15. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
DIO OSMI
OBJAVA INSTITUCIJA
GLAVA I.
OPĆA NAČELA
Članak 431.
Obuhvat zahtjeva za objavu
1. Institucije javno objavljuju informacije određene u glavi II., u skladu s odredbama iz članka 432.
2. Institucije su dužne javno objaviti informacije navedene u odobrenju nadležnih tijela iz trećeg dijela u vezi s instrumentima i metodologijama iz glave III.
3. Institucije su dužne donijeti formalnu politiku za usklađivanje sa zahtjevima za objavu, određenima u ovom dijelu, te imati politike za procjenu prikladnosti objavljenih informacija, uključujući provjeru njihove valjanosti i učestalost objavljivanja. Institucije su dužne također imati politike za procjenu prikazuju li njezine objavljene informacije sudionicima na tržištu cjelovit profil rizičnosti.
Ako objavljene informacije sudionicima na tržištu ne prikazuju cjelovit profil rizičnosti, institucije su dužne javno objaviti dodatne potrebne informacije uz informacije zatražene u skladu sa stavkom 1. Međutim, od njih se zahtijeva da u skladu s člankom 432. objavljuju samo informacije koje su materijalno značajne, a koje nisu zaštićene ili povjerljive.
4. Institucije su dužne na zahtjev objasniti svoje odluke o dodjeli rejtinga malim i srednjim poduzetnicima i drugim korporativnim podnositeljima zahtjeva za kredit, ako je potrebno i pisanim putem. Administrativni troškovi objašnjenja moraju biti razmjerni veličini kredita.
Članak 432.
Informacije koje nisu materijalno značajne, zaštićene ili povjerljive informacije
1. Institucije mogu izostaviti objavu jedne ili više informacija iz glave II., ako se informacije iz tih objava ne smatraju materijalno značajnima, osim u vezi s objavom iz članka 435. stavka 2. točke (c), članka 437. i članka 450.
Informacije se smatraju materijalno značajnima ako bi njihovo izostavljanje ili pogrešno navođenje moglo promijeniti ili utjecati na procjenu ili odluku osobe koja se oslanja na navedene informacije pri donošenju poslovnih odluka.
U skladu s člankom 16. Uredbe (EU) br. 1093/2010 EBA izdaje smjernice do 31. prosinca 2014. o načinu na koji institucije trebaju primijeniti materijalnu značajnost u vezi s zahtjevom za objavu iz glave II.
2. Institucije mogu izostaviti jednu ili više informacija uključenih u objave iz glave II. i III. ako te informacije uključuju informacije koje se smatraju zaštićenima ili povjerljivima u skladu s drugim i trećim podstavkom, osim u slučaju objave iz članka 437. i 450.
Informacije se smatraju zaštićenima ako bi njihova javna objava ugrozila konkurentski položaj institucije. One mogu uključivati informacije o proizvodima ili sustavima čija bi objava konkurentima umanjila vrijednost s njima povezanih ulaganja institucije.
Informacije se smatraju povjerljivima ako postoje obveze prema klijentima ili drugi odnosi s drugim ugovornim stranama koji instituciju obvezuju na zaštitu povjerljivosti.
U skladu s člankom 16. Uredbe (EU) br. 1093/2010 EBA izdaje smjernice do 31. prosinca 2014. o načinu na koji institucije trebaju primjenjivati zaštićene i povjerljive informacije u odnosu na zahtjeve za objavu iz glava II. i III.
3. U iznimnim slučajevima iz stavka 2., relevantna institucija je dužna u svojim objavama navesti da određene informacije nisu objavljene, razlog njihovog neobjavljivanja te objaviti općenitije informacije o predmetu zahtjeva za objavu, osim ako one nisu klasificirane kao zaštićene ili povjerljive.
4. Stavci 1., 2. i 3. ne dovode u pitanje opseg odgovornosti za neobjavljivanje materijalno značajnih informacija.
Članak 433.
Učestalost objave
Institucije provode objave zahtijevane u skladu s ovim dijelom najmanje jednom godišnje.
Godišnje objave provode se prema datumu objave financijskih izvješća.
Institucije ocjenjuju potrebu provođenja nekih ili svih objava češće od jednom godišnje s obzirom na relevantne značajke njihovog poslovanja kao što su opseg poslovanja, opseg djelatnosti, prisutnost u drugim državama, uključenost u druge financijske sektore i sudjelovanje na međunarodnim financijskim tržištima i platnim sustavima, sustavima namire i poravnanja. U navedenoj ocjeni posebna pozornost pridaje se mogućoj potrebi za češćom objavom informacija iz članka 437. i članka 438. točaka od (c) do (f) te informacija o izloženosti riziku i drugih informacija podložnima brzoj promjeni.
U skladu s člankom 16. Uredbe (EU) br. 1093/2010 EBA izdaje smjernice do 31. prosinca 2014. o institucijama koje ocjenjuju potrebu provođenja češćih objava iz glava II. i III.
Članak 434.
Način objave
1. Institucije mogu odrediti primjeran medij, lokaciju i način provjere radi učinkovitog ispunjavanja zahtjeva za objavu iz ovog dijela. U opsegu u kojem je to izvedivo, sve objave se provode na jednom mediju ili lokaciji. Ako se slične informacije objave u dva ili više medija, u svakom se mediju navodi uputa na istovjetnu informaciju u drugom mediju.
2. Istovrsne objave institucija u vezi s računovodstvenim zahtjevima, zahtjevima povezanima s kotiranjem na burzi ili drugim zahtjevima mogu se smatrati poštovanjem ovog dijela. Ako objave nisu uključene u financijska izvješća, institucije su obvezne nedvosmisleno navesti u financijskim izvješćima gdje ih je moguće pronaći.
GLAVA II.
TEHNIČKI KRITERIJI TRANSPARENTNOSTI I OBJAVE
Članak 435.
Ciljevi i politike upravljanja rizikom
1. Institucije su dužne objaviti svoje ciljeve i politike upravljanja rizikom za svaku pojedinu kategoriju rizika, uključujući rizike iz ove glave. Spomenute objave uključuju:
(a)
strategije i postupke upravljanja rizicima;
(b)
strukturu i ustroj relevantne funkcije upravljanja rizikom, uključujući informacije o njezinoj ovlasti i statutu ili drugim primjerenim odredbama;
(c)
opseg i vrstu sustava izvješćivanja i mjerenja rizika;
(d)
politike zaštite od rizika i smanjenja rizika te strategije i postupke za praćenje stalne učinkovitosti zaštite od rizika i smanjenja rizika;
(e)
izjavu koju je odobrilo upravljačko tijelo o primjerenosti rješenja institucije za upravljanje rizikom kojom se jamči da su sustavi upravljanja rizikom na snazi primjereni s obzirom na profil i strategiju institucije;
(f)
kratku izjavu o riziku koju je odobrilo upravljačko tijelo kojom se sažeto opisuje ukupni profil rizičnosti institucije povezan s poslovnom strategijom. Navedena izjava uključuje ključne udjele i brojčane podatke koje vanjskim interesnim skupinama pružaju cjelovit pregled načina na koji institucija upravlja rizikom kao i načina na koji je profil rizičnosti institucije povezan s tolerancijom rizika koju odredi upravljačko tijelo.
2. Institucije su dužne objaviti i redovito, a najmanje jednom godišnje, ažurirati, sljedeće informacije u vezi sa sustavom upravljanja:
(a)
broj direktorskih mjesta na kojima se nalaze članovi upravljačkoga tijela;
(b)
politiku zapošljavanja za odabir članova upravljačkog tijela te njihovo stvarno znanje, sposobnosti i stručnost;
(c)
politiku raznovrsnosti pri odabiru članova upravljačkog tijela, njezinu svrhu i sve relevantne ciljeve spomenute politike te mjeru u kojoj su svrha i ciljevi ostvareni;
(d)
je li institucija uspostavila zaseban odbor za rizik te koliko je puta odbor za rizik zasjedao;
(e)
opis toka informacija o riziku do upravljačkog tijela.
Članak 436.
Opseg primjene
Institucije su dužne objaviti sljedeće informacije u vezi s opsegom primjene zahtjeva ove Uredbe u skladu s Direktivom 2013/36/EU:
(a)
ime institucije na koju se primjenjuju zahtjevi ove Uredbe;
(b)
opis razlika u konsolidacijskoj osnovi za računovodstvene i bonitetne potrebe, s kratkim opisom uključenih subjekata, u kojem se objašnjava jesu li oni:
i.
u potpunosti konsolidirani;
ii.
razmjerno konsolidirani;
iii.
odbijeni od regulatornog kapitala;
iv.
nisu konsolidirani niti odbijeni;
(c)
sve trenutačne ili predviđene značajne praktične ili pravne prepreke u vezi s promptnim prijenosom regulatornog kapitala ili podmirenja obveza između matičnog društva i njegovih društava kćeri;
(d)
ukupni iznos za koji je stvarni regulatorni kapital niži od zahtijevanog u svim društvima kćerima koja nisu uključena u konsolidaciju te ime ili imena navedenih društava kćeri;
(e)
prema potrebi, okolnosti primjene odredbi iz članaka 7. i 9.
Članak 437.
Regulatorni kapital
1. Institucije su dužne objaviti sljedeće informacije u vezi sa svojim regulatornim kapitalom:
(a)
potpuno usklađenje stavki redovnoga osnovnoga kapitala, dodatnoga osnovnoga kapitala, dopunskoga kapitala te filtara i odbitaka koji se primjenjuju u skladu s člancima od 32. do 35., 36., 56., 66. i 79. na regulatorni kapital institucije i bilance u revidiranim financijskim izvješćima institucije;
(b)
opis glavnih značajki instrumenata redovnoga osnovnoga kapitala, dodatnoga osnovnoga kapitala i dopunskog kapitala koje je izdala institucija;
(c)
sve uvjete instrumenata redovnoga osnovnoga kapitala, dodatnoga osnovnoga kapitala i dopunskoga kapitala;
(d)
posebno objavljivanje vrste i iznosa sljedećeg:
i.
svakog bonitetnog filtra koji se primjenjuje u skladu s člancima od 32. do 35.;
ii.
svakog odbitka u skladu s člancima 36., 56. i 66.;
iii.
stavki koje nisu odbijene u skladu s člancima 47., 48., 56., 66. i 79.;
(e)
opis svih ograničenja koja se primjenjuju na izračun regulatornog kapitala u skladu s ovom Uredbom te instrumenata, bonitetnih filtara i odbitaka na koje se ta ograničenja primjenjuju;
(f)
kada institucije objave stope kapitala izračunate primjenom elemenata regulatornog kapitala koji su utvrđeni na osnovi koja nije određena ovom Uredbom, sveobuhvatno objašnjenje osnove na kojoj su izračunate te stope kapitala.
2. EBA sastavlja nacrt provedbenih tehničkih standarda kojima se pobliže određuju jedinstveni obrasci za objavu u skladu sa stavkom 1. točkama (a), (b), (d) i (e).
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt provedbenih tehničkih standarda do 28. srpnja 2013.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje provedbenih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člankom 15. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
Članak 438.
Kapitalni zahtjevi
Institucije su dužne objaviti sljedeće informacije u vezi s njihovim poštovanjem zahtjeva iz članka 92. ove Uredbe i članka 73. Direktive 2013/36/EU:
(a)
sažetak pristupa institucije ocjeni adekvatnosti njezinog internog kapitala za potporu tekućim i budućim aktivnostima;
(b)
na zahtjev relevantnog nadležnog tijela, rezultat postupka procjenjivanja adekvatnosti internoga kapitala uključujući sastav dodatnih kapitalnih zahtjeva na temelju postupka nadzorne provjere iz članka 104. stavka 1. točke (a) Direktive 2013/36/EU;
(c)
za institucije koje izračunavaju iznose izloženosti ponderirane rizikom u skladu s dijelom trećim, glavom II., poglavljem 2., 8 % iznosa izloženosti ponderirane rizikom za svaku od kategorija izloženosti iz članka 112.;
(d)
za institucije koje izračunavaju iznose izloženosti ponderirane rizikom u skladu s dijelom trećim, glavom II., poglavljem 3., 8 % iznosa izloženosti ponderirane rizikom za svaku od kategorija izloženosti iz članka 147. Za kategoriju izloženosti prema fizičkim osobama i malim i srednjim poduzetnicima, ovaj zahtjev primjenjuje se na svaku od kategorija izloženosti kojoj odgovaraju različite korelacije iz članka 154. stavaka od 1. do 4. Za kategoriju izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja, ovaj zahtjev primjenjuje se na:
i.
svaki od pristupa iz članka 155.;
ii.
izloženosti kojima se trguje na burzi, izloženosti po vlasničkim ulaganjima koja ne kotiraju na burzama u dostatno diversificiranim portfeljima i druge izloženosti;
iii.
izloženosti koje podliježu regulatornim prijelaznim odredbama u vezi s kapitalnim zahtjevima;
iv.
izloženosti koje podliježu nastavku priznavanja odredbi o kapitalnim zahtjevima;
(e)
kapitalne zahtjeve izračunate u skladu s člankom 92. stavkom 3. točkama (b) i (c);
(f)
kapitalne zahtjeve izračunate u skladu s dijelom trećim, glavom III., poglavljima 2., 3. i 4. te objavljene zasebno.
Institucije koje izračunavaju iznose izloženosti ponderirane rizikom u skladu s člankom 153. stavkom 5. ili člankom 155. stavkom 2. dužne su objaviti izloženosti dodijeljene svakoj kategoriji iz tablice 1. članka 153. stavka 5. ili svakom ponderu rizika iz članka 155. stavka 2.
Članak 439.
Izloženosti kreditnom riziku druge ugovorne strane
Institucije su dužne objaviti sljedeće informacije u vezi s izloženošću institucije kreditnom riziku druge ugovorne strane kao što je određeno u dijelu trećem, glavi II., poglavlju 6.:
(a)
opis metodologije primijenjene za raspoređivanje internog kapitala i dodjeljivanje kreditnih limita izloženostima riziku druge ugovorne strane;
(b)
opis politika za osiguravanje kolaterala i uspostavljanje kreditnih rezervi;
(c)
opis politika povezanih s izloženosti povratnom riziku;
(d)
opis učinka iznosa kolaterala koji bi institucija morala osigurati u slučaju smanjenja njezinoga kreditnog rejtinga;
(e)
bruto pozitivnu fer vrijednost ugovora, pozitivne učinke netiranja, netirane sadašnje kreditne izloženosti i neto kreditne izloženosti izvedenica. Neto kreditna izloženost izvedenica jest izloženost na osnovi transakcija koje se odnose na izvedene financijske instrumente nakon uzimanja u obzir pozitivnih učinaka pravno provedivih sporazuma o netiranju i ugovora o kolateralu;
(f)
mjere za vrijednost izloženosti riziku druge ugovorne strane u skladu s metodama iz dijela trećeg, glave II., poglavlja 6. odjeljaka od 3. do 6. ovisno o metodi koja se primjenjuje;
(g)
zamišljenu vrijednost kreditnih izvedenica koje se koriste kao instrument zaštite i podjela sadašnje kreditne izloženosti prema vrstama izloženosti riziku druge ugovorne strane;
(h)
zamišljene iznose transakcija kreditnim izvedenicama, podijeljene prema primjeni za vlastiti kreditni portfelj institucije kao i za aktivnosti posredovanja, uključujući daljnju razradu prema grupama proizvoda u sklopu pojedine vrste kreditnih izvedenica s obzirom na to je li kreditna institucija primatelj ili pružatelj kreditne zaštite;
(i)
procjenu α ako je institucija dobila odobrenje nadležnih tijela za procjenu α.
Članak 440.
Zaštitni slojevi kapitala
1. Institucija je dužna objaviti sljedeće informacije u vezi sa svojim poštovanjem zahtjeva za protuciklički zaštitni sloj kapitala iz glave VII., poglavlja 4. Direktive 2013/36/EU:
(a)
geografsku distribuciju svojih kreditnih izloženosti koja je važna za izračun protucikličkog zaštitnog sloja kapitala;
(b)
iznos specifičnog protucikličkog zaštitnog sloja kapitala institucije.
2. EBA sastavlja nacrt regulatornih tehničkih standarda kojima se pobliže određuju zahtjevi za objavu iz stavka 1.
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt regulatornih tehničkih standarda do 31. prosinca 2014.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
Članak 441.
Pokazatelji globalne sistemske značajnosti
1. Institucije koje se smatraju institucijama od globalne sistemske značajnosti u skladu s člankom 131. Direktive 2013/36/EU dužne su objaviti jednom godišnje vrijednosti pokazatelja primijenjenih za utvrđivanje rezultata institucija u skladu s metodologijom određivanja iz tog članka.
2. EBA sastavlja nacrt provedbenih tehničkih standarda kojima se pobliže određuju jedinstveni formati i datum za potrebe objave iz stavka 1. Pri izradi tih tehničkih standarda EBA uzima u obzir međunarodne standarde.
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt provedbenih tehničkih standarda do 1. srpnja 2014.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje provedbenih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člankom 15. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
Članak 442.
Ispravci vrijednosti za kreditni rizik
Institucije su dužne objaviti sljedeće informacije u vezi s izloženosti institucije kreditnom riziku i razrjeđivačkom riziku:
(a)
definicije za računovodstvene potrebe pojmova „dospio”i „umanjen”;
(b)
opis pristupa i metoda donesenih radi utvrđivanja specifičnih i općih ispravaka vrijednosti za kreditni rizik;
(c)
ukupni iznos izloženosti nakon računovodstvenog prebijanja te bez uzimanja u obzir učinaka tehnika smanjenja kreditnog rizika te prosječni iznos izloženosti tijekom razdoblja razvrstani prema različitim vrstama kategorija izloženosti;
(d)
geografsku distribuciju izloženosti podijeljenu u značajnim područjima prema značajnim kategorijama izloženosti uz dodatnu detaljniju razradu prema potrebi;
(e)
podjela izloženosti prema vrsti djelatnosti ili vrsti druge ugovorne strane, razvrstanih prema kategorijama izloženosti, uključujući naznaku izloženosti prema malim i srednjim poduzetnicima, uz dodatnu detaljniju razradu prema potrebi;
(f)
preostali rok do dospijeća za sve izloženosti, podijeljeno prema kategoriji izloženosti uz dodatnu detaljniju razradu prema potrebi;
(g)
prema značajnoj gospodarskoj grani ili vrsti druge ugovorne strane, iznos:
i.
izloženosti kod kojih su izvršeno umanjenje (ispravak) vrijednosti i dospjela nenaplaćena potraživanja odvojeno iskazani;
ii.
specifičnih i općih ispravaka vrijednosti za kreditni rizik;
iii.
zahtjeva za specifičnim i općim ispravcima vrijednosti za kreditni rizik tijekom izvještajnog razdoblja;
(h)
iznos umanjenih i dospjelih izloženosti, iskazanih zasebno, podijeljeno prema značajnim geografskim područjima uključujući, ako je to moguće, iznose specifičnih i općih ispravaka vrijednosti za kreditni rizik, koje se odnose na svako pojedino geografsko područje;
i.
usklađivanje promjena prilagodbe specifičnih i općih ispravaka vrijednosti za kreditni rizik za umanjene izloženosti, prikazane zasebno. Spomenute informacije obuhvaćaju:
i.
opis vrste specifičnih i općih ispravaka vrijednosti za kreditni rizik;
ii.
početna stanja;
iii.
iznose povezane s ispravcima vrijednosti za kreditni rizik tijekom izvještajnog razdoblja;
iv.
iznose rezervirane ili ukinute rezervacije za procijenjene vjerojatne gubitke na osnovi izloženosti tijekom izvještajnog razdoblja, sve ostale ispravke vrijednosti, uključujući one određene tečajnim razlikama, poslovnim kombinacijama, preuzimanjima ili prodajom društava kćeri i transferima između ispravaka vrijednosti za kreditni rizik;
v.
završno stanje.
Specifični ispravci vrijednosti za kreditni rizik i naplata plasmana evidentirani neposredno u računu dobiti i gubitka objavljuju se odvojeno.
Članak 443.
Neopterećena imovina
EBA do 30. lipnja 2014. izdaje smjernice kojima određuje objavu neopterećene imovine, uzimajući u obzir Preporuku ESRB/2012/2 Europskog odbora za sistemske rizike od 20. prosinca 2012. o financiranju kreditnih institucija (31), a posebno Preporuku D o transparentnosti tržišta pri opterećenju imovine. Te se smjernice donose u skladu s člankom 16. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
EBA sastavlja nacrt regulatornih tehničkih standarda kojima se pobliže određuju objave vrijednosti bilance po kategoriji izloženosti podijeljene prema kvaliteti imovine i ukupnom iznosu neopterećene vrijednosti bilance, uzimajući u obzir Preporuku ESRB/2012/2 i pod uvjetom da EBA navede u svom izvješću da takva dodatna objava nudi pouzdane i smislene informacije.
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt regulatornih tehničkih standarda do 1. siječnja 2016.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
Članak 444.
Primjena VIPKR-a
Za institucije koje izračunavaju iznose izloženosti ponderirane rizikom u skladu s trećim dijelom, glavom II., poglavljem 2. sljedeće informacije objavljuju se za svaku od kategorija izloženosti iz članka 112.:
(a)
imena odabranih VIPKR-a i AKI-ja te razlozi za bilo kakve promjene;
(b)
kategorije izloženosti za koje se upotrebljava VIPKR ili AKI;
(c)
opis postupka koji se upotrebljava za transfer kreditnih procjena izdavatelja i izdanja na stavke koje nisu uključene u knjigu trgovanja;
(d)
povezivanje vanjskog kreditnog rejtinga odabranih VIPKR-a ili AKI-ja sa stupnjevima kreditne kvalitete iz dijela trećeg, glave II., poglavlja 2., uzimajući u obzir da navedene informacije nije potrebno objaviti ako institucija poštuje standard povezivanja koji je objavila EBA;
(e)
vrijednosti izloženosti i vrijednosti izloženosti nakon smanjenja kreditnog rizika povezano sa svakim stupnjem kreditne kvalitete iz dijela trećeg, glave II., poglavlja 2. kao i iznosi oduzeti od regulatornog kapitala.
Članak 445.
Izloženost tržišnom riziku
Institucije koje izračunavaju svoj kapitalni zahtjev u skladu s člankom 92. stavkom 3. točkama (b) i (c) dužne su objaviti te zahtjeve odvojeno za svaki rizik iz navedenih odredbi. K tome, kapitalni zahtjev za specifični kamatni rizik sekuritizacijskih pozicija objavljuje se odvojeno.
Članak 446.
Operativni rizik
Institucije su dužne objaviti odabir pristupa za ocjenu kapitalnih zahtjeva za operativni rizik za koji institucija ispunjava uvjete,te opis metodologije iz članka 312. stavka 2, ako ju institucija primjenjuje, uključujući opis relevantnih internih i vanjskih činitelja koji su uzeti u obzir u mjernom pristupu institucije, te u slučaju djelomične primjene, opseg i obuhvat različitih primijenjenih metodologija.
Članak 447.
Izloženosti na osnovi vlasničkih ulaganja koja nisu uključena u knjigu trgovanja
Institucije su dužne objaviti sljedeće informacije u vezi s izloženosti vlasničkim ulaganjima koje nisu uključene u knjigu trgovanja:
(a)
podjela izloženosti s obzirom na namjeru ulaganja, uključujući namjeru ostvarivanja kapitalne dobiti i strateške razloge i pregled korištenih računovodstvenih postupaka i metoda vrednovanja, uključujući osnovne pretpostavke i postupke koji utječu na vrednovanje te svaku značajnu promjenu u tim postupcima;
(b)
bilančni iznos, fer vrijednost i, za ona vlasnička ulaganja koja kotiraju na burzi, usporedba s tržišnom cijenom kada se značajno razlikuje od fer vrijednosti;
(c)
vrste, prirodu i iznose izloženosti kojima se trguje na burzi, izloženosti po vlasničkim ulaganjima u društva koja ne kotiraju na burzi, a u dostatno su diversificiranim portfeljima i druge izloženosti;
(d)
kumulativno realizirani dobici ili gubici od prodaje i likvidacije u navedenom razdoblju; i
(e)
ukupni iznos nerealiziranih dobitaka ili gubitaka, ukupan iznos dobitaka ili gubitaka na temelju prikrivenih ispravaka vrijednosti, te sve navedene iznose uključene u redovni osnovni kapital.
Članak 448.
Izloženost kamatnom riziku za pozicije koje nisu uključene u knjigu trgovanja
Institucije su dužne objaviti sljedeće informacije vezano uz izloženosti institucije kamatnom riziku za pozicije koje nisu uključene u knjigu trgovanja:
(a)
vrstu kamatnog rizika te ključne pretpostavke (uključujući ključne pretpostavke vezano uz unaprijed plaćene kredite te ponašanje depozita bez ugovorenog roka dospijeća) i učestalost mjerenja kamatnog rizika;
(b)
promjene dobiti, ekonomske vrijednosti ili druge relevantne mjere kojima se koristi uprava za pozitivni ili negativni kamatni šok prema metodama kojima se koristi uprava za mjerenje kamatne stope, po valutama.
Članak 449.
Izloženost sekuritizacijskim pozicijama
Institucije koje izračunavaju rizikom ponderirane iznose izloženosti u skladu s dijelom trećim, glavom II., poglavljem 5. ili kapitalne zahtjeve u skladu s člankom 337. ili 338. dužne su objaviti sljedeće informacije, prema potrebi, odvojeno za knjigu trgovanja i knjigu pozicija kojima se ne trguje:
(a)
opis ciljeva institucije povezano s aktivnostima sekuritizacije;
(b)
vrstu drugih rizika uključujući likvidnosni rizik koji je povezan sa sekuritiziranom imovinom;
(c)
vrstu rizika u smislu nadređenosti naplate odnosnih sekuritizacijskih pozicija i u smislu odnosne imovine tih potonjih sekuritizacijskih pozicija koje su preuzete i zadržane obavljanjem resekuritizacijske aktivnosti;
(d)
različite uloge institucije u sekuritizacijskom postupku;
(e)
prikaz opsega uključenosti institucije u uloge iz točke (d);
(f)
opis uspostavljenih procesa za praćenje promjene kreditnog i tržišnog rizika sekuritiziranih izloženosti, kao i opis načina na koji kretanje odnosne imovine utječe na sekuritizirane izloženosti te opis kako se ti postupci razlikuju za resekuritizacijske izloženosti;
(g)
opis politike institucije koja uređuje primjenu zaštite i nematerijalne zaštite za smanjenje rizika zadržanih sekuritizacijskih izloženosti i resekuritizacijskih izloženosti, uključujući određivanje materijalno značajnih drugih ugovornih strana s kojima su sklopljeni poslovi zaštite prema vrsti izloženosti riziku;
(h)
pristupe izračuna iznosa rizikom ponderiranih izloženosti koje institucija primjenjuje za svoje sekuritizacijske aktivnosti, uključujući vrste sekuritizacijskih izloženosti na koje se svaki pristup primjenjuje;
(i)
vrste SSPN-a koje institucija kao sponzor primjenjuje za sekuritizaciju izloženosti trećih strana, uključujući i informaciju o tome ima li institucija i u kojem obliku i u kojem opsegu izloženosti prema navedenim SSPN-ovima, odvojeno za bilančne i izvanbilančne izloženosti, kao i popis subjekata kojima institucija upravlja ili ih savjetuje i koji ulažu u sekuritizacijske pozicije koje je institucija sekuritizirala ili u SSPN-ove koje institucija sponzorira;
(j)
sažetak računovodstvenih politika institucije kojima se institucija koristi za sekuritizacijske aktivnosti, što uključuje:
i.
tretiraju li se transakcije kao prodaje ili financiranja;
ii.
priznavanje dobiti od prodaje;
iii.
metode, ključne pretpostavke, podatke za vrednovanje sekuritizacijskih pozicija kao i promjene u odnosu na prethodno razdoblje;
iv.
tretman sintetskih sekuritizacija ako nisu obuhvaćene drugim računovodstvenim politikama;
v.
način vrednovanja imovine koja će se sekuritizirati i naznaka evidentira li se ta imovina u knjizi pozicija kojima se ne trguje ili knjizi trgovanja institucije;
vi.
politike za priznavanje obveza u bilanci za ugovorne odredbe na temelju kojih bi institucija mogla biti dužna osigurati financijsku potporu za sekuritiziranu imovinu;
(k)
nazivi vanjskih institucija za procjenu kreditnog rizika kojima se koristi za sekuritizacije i vrstu izloženosti za koju se rabi svaki pojedinačni VIPKR;
(l)
ako je primjenjivo, opis pristupa interne procjene iz dijela trećeg, glave II., poglavlja 5. odjeljka 3., uključujući strukturu procesa interne procjene te odnos između interne procjene i vanjskog rejtinga, primjenu interne procjene osim one za potrebe interne procjene kapitala, nadzorne mehanizme za postupak interne procjene, uključujući opis neovisnosti, odgovornosti i provjeru postupka interne procjene, vrsti izloženosti na koju se primjenjuje postupak interne procjene te čimbenike stresa koji se upotrebljavaju za određivanje razine kreditnog poboljšanja, prema vrsti izloženosti;
(m)
objašnjenje značajnih promjena svih kvantitativnih informacija iz točaka od (n) do (q) od posljednjeg izvještajnog razdoblja;
(n)
odvojeno za knjigu trgovanja i knjigu pozicija kojima se ne trguje, sljedeće informacije podijeljene prema vrsti izloženosti:
i.
ukupan preostali iznos izloženosti koje je sekuritizirala institucija, odvojeno za tradicionalne i sintetske sekuritizacije te sekuritizacije u kojima institucija djeluje samo kao sponzor;
ii.
ukupan iznos bilančnih sekuritizacijskih pozicija zadržanih ili kupljenih te izvanbilančnih sekuritizacijskih izloženosti;
iii.
ukupan iznos imovine koja će se sekuritizirati;
iv.
za sekuritizirane izloženosti koje podliježu odredbi o prijevremenoj isplati, ukupan iznos iskorištene izloženosti koje se pripisuju zasebno udjelu inicijatora odnosno udjelu ulagatelja, ukupan iznos kapitalnih zahtjeva institucije na osnovi udjela inicijatora te ukupan iznos kapitalnih zahtjeva institucije na osnovi udjela ulagatelja u iskorištenim iznosima i neiskorištenim kreditnim linijama;
v.
iznos sekuritizacijskih pozicija koje čine odbitnu stavku pri izračunu regulatornoga kapitala ili na koje se primjenjuje ponder rizika 1 250 %;
vi.
sažet prikaz sekuritizacijskih aktivnosti tijekom tekućeg razdoblja, uključujući iznos sekuritiziranih izloženosti te iznos priznate dobiti ili gubitka od prodaje;
(o)
zasebno za knjigu trgovanja i knjigu pozicija kojima se ne trguje, sljedeće informacije:
i.
ukupan iznos zadržanih ili kupljenih sekuritizacijskih pozicija te povezanih kapitalnih zahtjeva, raščlanjen na sekuritizacijske i resekuritizacijske izloženosti te dalje raščlanjen na prikladan broj razreda primijenjenih pondera rizika ili raspona kapitalnog zahtjeva za svaki od pristupa primijenjenih za izračun kapitalnih zahtjeva;
ii.
ukupan iznos zadržanih ili kupljenih resekuritizacijskih izloženosti raščlanjen prema izloženosti prije i nakon zaštite/osiguranja te izloženosti prema pružatelju nematerijalne kreditne zaštite, raščlanjen s obzirom na kategorije kreditne sposobnosti pružatelja nematerijalne kreditne zaštite ili naziv pružatelja nematerijalne kreditne zaštite;
(p)
za knjigu pozicija kojima se ne trguje te povezano s izloženostima koje je sekuritizirala institucija, iznos sekuritizirane imovine kod koje je izvršeno umanjenje (ispravak vrijednosti) ili koja je dospjela nenaplaćena te iznos gubitaka koje je institucija priznala u tekućem izvještajnom razdoblju, oboje raščlanjeno prema vrsti izloženosti;
(q)
za knjigu trgovanja, ukupan preostali iznos izloženosti koje je sekuritizirala institucija i koji podliježe izračunu kapitalnih zahtjeva za tržišni rizik, raščlanjen na tradicionalnu/sintetsku sekuritizaciju te prema vrsti izloženosti;
(r)
prema potrebi, je li institucija osigurala potporu u smislu članka 248. stavka 1. te učinak na regulatorni kapital.
Članak 450.
Politika primitaka
1. Institucije su dužne objaviti barem sljedeće informacije povezano sa svojom politikom primitaka te praksama za one kategorije zaposlenika institucije čije profesionalne aktivnosti imaju značajan utjecaj na njezin profil rizičnosti:
(a)
informacije o postupku odlučivanja koji se primjenjuje pri određivanju politike primitaka kao i o broju sastanaka koje je održalo glavno tijelo koje nadzire primitke tijekom financijske godine, uključujući prema potrebi, informacije o sastavu i mandatu odbora za primitke, vanjskom konzultantu čije su usluge korištene pri određivanju politike primitaka te ulozi relevantnih zainteresiranih strana;
(b)
informacije o vezi između plaće i uspješnosti;
(c)
najvažnije značajke sustava primitaka, uključujući informacije o kriterijima koji se primjenjuju za mjerenje uspješnosti i prilagodbu rizicima, politici odgode i kriterijima za prijenos prava iz primitaka;
(d)
omjere između fiksnih i varijabilnih primitaka određene u skladu s člankom 94. stavkom 1. točkom (g) Direktive 2013/36/EU;
(e)
informacije o kriterijima uspješnosti na kojima se temelje prava na dionice, opcije ili varijabilne komponente primitaka;
(f)
glavne parametre i obrazloženje svih shema varijabilnih komponenti primitaka te drugih negotovinskih pogodnosti;
(g)
ukupne kvantitativne informacije o primicima, podijeljene prema području poslovanja;
(h)
ukupne kvantitativne informacije o primicima podijeljene na više rukovodstvo i zaposlenike čiji postupci imaju značajan utjecaj na profil rizičnosti institucije, navodeći sljedeće:
i.
iznose primitaka za financijsku godinu, podijeljeno na fiksne i varijabilne primitke te broj korisnika;
ii.
iznose i oblike varijabilnih primitaka, podijeljeno na gotovinu, dionice, instrumente povezane s dionicama i ostalo;
iii.
preostale iznose odgođenih primitaka, podijeljenih na dio primitaka za koje je pravo iz primitaka preneseno i dio primitaka za koje pravo iz primitaka još nije preneseno;
iv.
iznose odgođenih primitaka dodijeljenih tijekom financijske godine, isplaćenih te umanjenih na temelju usklađivanja s uspješnošću;
v.
isplate pri zapošljavanju novih radnika i otpremnine isplaćene tijekom financijske godine te broj korisnika navedenih isplata;
vi.
iznos otpremnina dodijeljenih tijekom financijske godine, broj korisnika te najveći iznos dodijeljen jednoj osobi;
(i)
broj pojedinaca čiji primici iznose milijun eura ili više po financijskoj godini, pri čemu se primici između 1 milijun eura i 5 milijuna eura dijele u platne razrede od po 500 000 eura, a primici od 5 milijuna eura ili više dijele se u platne razrede po 1 milijun eura;
(j)
na zahtjev države članice ili nadležnog tijela, ukupni primici svakog pojedinog člana upravljačkog tijela ili višeg rukovodstva.
2. Za institucije koje su značajne zbog svoje veličine, unutarnje organizacije, vrste, opsega i složenosti njihovih aktivnosti, kvantitativne informacije iz ovog članka stavljaju se također na raspolaganje javnosti na razini članova upravljačkog tijela institucije.
Institucije ispunjavaju zahtjeve iz ovog članka na način koji je primjeren njihovoj veličini, unutarnjoj organizaciji te vrsti, opsegu i složenosti njihovih aktivnosti ne dovodeći u pitanje Direktivu 95/46/EZ.
Članak 451.
Financijska poluga
1. Institucije su dužne objaviti sljedeće informacije o svom omjeru financijske poluge izračunatom u skladu s člankom 429. i upravljanju rizikom prekomjerne financijske poluge:
(a)
omjer financijske poluge i način na koji institucija primjenjuje članak 499. stavke 2. i 3.;
(b)
raščlambu mjere ukupne izloženosti kao i usklađenost ukupne mjere izloženosti s relevantnim informacijama objavljenima u objavljenim financijskim izvješćima;
(c)
ako je primjenjivo, iznos fiducijarnih stavki koje su se prestale priznavati u skladu s člankom 429. stavkom 11.;
(d)
opis postupaka koji se primjenjuju za upravljanje rizikom prekomjerne financijske poluge;
(e)
opis čimbenika koji su utjecali na omjer financijske poluge tijekom razdoblja na koje se odnosi objavljeni omjer financijske poluge.
2. EBA sastavlja nacrt provedbenih tehničkih standarda kako bi odredila jedinstveni obrazac za objave iz stavka 1. te upute za primjenu navedenog obrasca.
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt provedbenih tehničkih standarda do 30. lipnja 2014.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje provedbenih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člankom 15. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
GLAVA III.
KVALIFIKACIJSKI ZAHTJEVI ZA PRIMJENU POSEBNIH INSTRUMENATA ILI METODOLOGIJA
Članak 452.
Primjena IRB pristupa na kreditni rizik
Institucije koje izračunavaju iznose izloženosti ponderiranih kreditnim rizikom u skladu s IRB pristupom dužne su objavljivati sljedeće informacije:
(a)
dopuštenje nadležnog tijela za pristup ili odobrenje za postupno uvođenje pristupa;
(b)
objašnjenje i pregled:
i.
strukture internih rejting-sustava te veze između internih i vanjskih rejtinga;
ii.
primjene internih procjena u druge svrhe osim za izračun izloženosti ponderiranih rizikom u skladu s dijelom trećim, glavom II., poglavljem 3.;
iii.
postupka upravljanja i priznavanja tehnika smanjenja kreditnog rizika;
iv.
kontrolnih mehanizama rejting-sustava, uključujući opis neovisnosti, odgovornosti i provjere rejting-sustava;
(c)
opis internog rejting-procesa, zasebno za sljedeće kategorije izloženosti:
i.
središnje države i središnje banke;
ii.
institucije;
iii.
trgovačka društva, uključujući male i srednje poduzetnike, specijalizirano financiranje i otkupljena potraživanja od trgovačkih društava;
iv.
stanovništvo, za svaku od kategorija izloženosti kojoj odgovaraju različite korelacije iz članka 154. stavaka od 1. do 4.;
v.
vlasnička ulaganja;
(d)
vrijednosti izloženosti za svaku od kategorija izloženosti iz članka 147. Ako se institucija koristi vlastitim procjenama LGD-a ili konverzijskih faktora za izračun iznosa izloženosti ponderiranoga kreditnim rizikom, iznosi izloženosti prema središnjim državama i središnjim bankama, institucijama i trgovačkim društvima bit će objavljeni odvojeno od iznosa izloženosti za koje se institucija ne koristi takvim procjenama;
(e)
za svaku od kategorija izloženosti prema središnjoj državi i središnjim bankama, institucijama, trgovačkim društvima i vlasničkim ulaganjima raščlanjene na dostatan broj rejting-kategorija dužnika (uključujući rejting-kategorije za dužnike u statusu nastanka neispunjavanja obveza) kako bi se omogućilo smisleno razlikovanje kreditnog rizika, institucije su obvezne objaviti sljedeće:
i.
ukupne izloženosti, uključujući za kategorije izloženosti prema središnjim državama i središnjim bankama, institucijama i trgovačkim društvima, zbroj nepodmirenih kredita i vrijednosti izloženosti za neiskorištene obveze, a za vlasnička ulaganja iznos izloženosti);
ii.
prosječni ponder rizika ponderiran izloženošću;
iii.
za institucije koje se koriste vlastitim procjenama konverzijskih faktora za izračun iznosa izloženosti ponderiranih kreditnim rizikom, iznos neiskorištenih obveza i prosječnih vrijednosti izloženosti ponderiranih izloženošću za svaku kategoriju izloženosti;
(f)
Za kategoriju izloženosti prema stanovništvu te za svaku od kategorija iz točke (c) podtočke iv., ili objave opisane u točki (e) (prema potrebi na skupnoj osnovi), ili analizu izloženosti (nepodmireni krediti i vrijednosti izloženosti za neiskorištene obveze) na temelju dostatnog broja EL kategorija kako bi se omogućilo smisleno razlikovanje kreditnog rizika (prema potrebi na skupnoj osnovi);
(g)
evidentirani specifični ispravci vrijednosti za kreditni rizik tijekom prethodnog razdoblja za svaku kategoriju izloženosti (za stanovništvo, za svaku od kategorija iz točke (c) podtočke iv. i usporedba s prethodnim razdobljem;
(h)
opis faktora koji su utjecali na ostvarene gubitke tijekom prethodnog razdoblja (primjerice, je li institucija ostvarila natprosječno visoke stope nastanka statusa neispunjavanja obveza ili natprosječno visok LGD i konverzijske faktore);
(i)
procjene institucije u usporedbi s ostvarenim vrijednostima tijekom dužeg razdoblja. Navedeno mora uključivati barem informacije o procjenama gubitaka u usporedbi sa stvarnim gubicima u svakoj kategoriji izloženosti (za stanovništvo, za svaku od kategorija kako je utvrđeno točkom (c) podtočkom iv. tijekom dovoljno dugog razdoblja kako bi se omogućila smislena procjena uspješnosti procesa dodjele internog rejtinga za svaku kategoriju izloženosti (za stanovništvo, za svaku od kategorija iz točke (c) podtočke iv. Prema potrebi, institucije to dalje raščlanjuju kako bi omogućile analizu ostvarenih vrijednosti PD-a, za institucije koje upotrebljavaju vlastite procjene LGD-a i/ili konverzijske faktore, LGD-a i konverzijskih faktora u usporedbi s procijenjenim vrijednostima na temelju objava kvantitativne ocjene rizika iz ovog članka;
(j)
za sve kategorije izloženosti iz članka 147. te za sve kategorije izloženosti kojima odgovaraju različite korelacije iz članka 154. stavaka od 1. do 4.:
i.
za institucije koje upotrebljavaju vlastite procjene LGD-a za izračun iznosa izloženosti ponderiranih rizikom, izloženošću ponderirani prosječni LGD i PD u postocima za sva relevantna zemljopisna područja kreditnih izloženosti;
ii.
za institucije koje ne upotrebljavaju vlastite procjene LGD-a, izloženošću ponderirani prosječni PD u postocima za sva relevantna zemljopisna područja kreditnih izloženosti.
Za potrebe točke (c), opis uključuje vrste izloženosti uključene u kategoriju izloženosti, definicije, metode i podatke za procjenu i validaciju PD-a te prema potrebi LGD-a i konverzijskih faktora, uključujući pretpostavke korištene pri procjeni navedenih parametara te opise značajnih odstupanja od definicije statusa neispunjavanja obveza iz članka 178., uključujući široke segmente na koje utječu navedena odstupanja.
Za potrebe točke (j), relevantna zemljopisna područja kreditnih izloženosti znače izloženosti u državama članicama u kojima je institucija dobila odobrenje za rad i državama članicama ili trećim zemljama u kojima institucije obavljaju aktivnosti putem podružnica ili društava kćeri.
Članak 453.
Upotreba tehnika smanjenja kreditnog rizika
Institucije koje primjenjuju tehnike smanjenja kreditnog rizika dužne su objaviti sljedeće informacije:
(a)
politike i postupke za bilančno i izvanbilančno netiranje te prikaz opsega u kojem ga subjekt upotrebljava;
(b)
politike i postupke za vrednovanje i upravljanje kolateralom;
(c)
opis glavnih vrsta kolaterala koje je institucija primila;
(d)
glavne vrste davatelja jamstava i drugih ugovornih strana u kreditnim izvedenicama te njihova kreditna sposobnost;
(e)
informacije o koncentracijama tržišnih ili kreditnih rizika u okviru primijenjenih tehnika smanjenja kreditnog rizika;
(f)
za institucije koje izračunavaju iznose izloženosti ponderirane rizikom u skladu sa standardiziranim pristupom ili IRB pristupom, ali bez korištenja vlastitih procjena LGD-a ili konverzijskih faktora u odnosu na kategoriju izloženosti, zasebno za svaku kategoriju izloženosti, ukupnu vrijednost izloženosti (nakon, ako je primjenjivo, bilančnog ili izvanbilančnog netiranja) koja je pokrivena, nakon primjene korektivnih faktora, priznatim financijskim kolateralom i drugim priznatim kolateralom;
(g)
za institucije koje izračunavaju iznose izloženosti ponderirane rizikom u skladu sa standardiziranim pristupom ili IRB pristupom, zasebno za svaku kategoriju izloženosti, ukupnu izloženost (nakon, ako je primjenjivo, bilančnog ili izvanbilančnog netiranja) koja je pokrivena jamstvima ili kreditnim izvedenicama. Za izloženosti po vlasničkim ulaganjima ovaj zahtjev primjenjuje se na svaki od pristupa iz članka 155.
Članak 454.
Primjena naprednih pristupa za operativni rizik
Institucije koje primjenjuju napredne pristupe iz članaka od 321. do 324. za izračun kapitalnog zahtjeva za operativni rizik dužne su objaviti opis korištenja polica osiguranja i drugih mehanizama za prijenos rizika u svrhu smanjenja izloženosti operativnom riziku.
Članak 455.
Primjena internih modela za tržišni rizik
Institucije koje izračunavaju kapitalne zahtjeve u skladu s člankom 363. dužne su objaviti sljedeće informacije:
(a)
za svaki obuhvaćeni portfelj:
i.
značajke korištenih modela;
ii.
prema potrebi, korištene metodologije i rizici izmjereni primjenom internog modela, uključujući opis pristupa koji je kreditna institucija primijenila za utvrđivanje razdoblja likvidnosti, metodologije koje je kreditna institucija primjenjivala za postizanje procjene kapitala koja je u skladu sa zahtijevanim standardom stabilnosti te pristupi koji su primijenjeni pri validaciji internog modela;
iii.
opis testiranja otpornosti na stres primijenjenih na potportfelj;
iv.
opis pristupa koji se primjenjuju za retroaktivno testiranje i validaciju točnosti i dosljednosti internih modela i procesa modeliranja;
(b)
obuhvat primjene odobrenja dobivenog od nadležnog tijela;
(c)
opis opsega i metodologije za usklađivanje sa zahtjevima iz članaka 104. i 105.
(d)
najviši, najniži i srednji iznos:
i.
dnevnih mjera vrijednosti adherentne riziku tijekom izvještajnog razdoblja te na kraju razdoblja;
ii.
mjere vrijednosti adherentne riziku u stresnim uvjetima tijekom izvještajnog razdoblja te na kraju razdoblja;
iii.
vrijednosti rizika za dodatni rizik nastanka statusa neispunjavanja obveza i migracijski rizik i za specifični rizik korelacijskog portfelja namijenjenog trgovanju tijekom izvještajnog razdoblja te na kraju razdoblja;
(e)
elemente kapitalnog zahtjeva kako je utvrđeno člankom 364.;
(f)
ponderirano prosječno razdoblje likvidnosti za svaki potportfelj pokriven internim modelima za dodatni rizik nastanka statusa neispunjavanja obveza i migracijski rizik te za trgovanje korelacijama;
(g)
usporedba dnevnih mjera vrijednosti adherentne riziku na kraju dana s jednodnevnim promjenama vrijednosti portfelja na kraju sljedećeg radnog dana zajedno s analizom svih važnih prekoračenja tijekom izvještajnog razdoblja.
DIO DEVETI
DELEGIRANI I PROVEDBENI AKTI
Članak 456.
Delegirani akti
1. Komisija je ovlaštena donijeti delegirane akte u skladu s člankom 462. povezano sa sljedećim:
(a)
pojašnjenjem definicija iz članaka 4., 5., 142., 153., 192., 242., 272., 300., 381. i 411. kako bi osigurala jedinstvenu primjenu ove Uredbe;
(b)
pojašnjenjem definicija iz članaka 4., 5., 142., 153., 192., 242., 272., 300., 381. i 411. kako bi se pri primjeni ove Uredbe uzela u obzir kretanja na financijskim tržištima;
(c)
izmjenama popisa kategorija izloženosti iz članaka 112. i 147. kako bi se uzela u obzir kretanja na financijskim tržištima;
(d)
iznosom navedenim u članku 123. točki (c), članku 147. stavku 5. točki (a), članku 153. stavku 4. i članku 162. stavku 4. kako bi se uzeli u obzir učinci inflacije;
(e)
popisom i klasifikacijom izvanbilančnih stavki u prilozima I. i II., kako bi se uzela u obzir kretanja na financijskim tržištima;
(f)
prilagodbom kategorija investicijskih društava iz članka 95. stavka 1. i članka 96. stavka 1., kako bi se uzela u obzir kretanja na financijskim tržištima;
(g)
pojašnjenjem zahtjeva iz članka 97. kako bi se osigurala jedinstvena primjena ove Uredbe;
(h)
izmjenom kapitalnih zahtjeva iz članaka od 301. do 311. ove Uredbe i članaka od 50.a do 50.d Uredbe (EU) br. 648/2012 kako bi se uzela u obzir kretanja ili izmjene međunarodnih standarda za izloženosti središnjoj drugoj ugovornoj strani;
(i)
pojašnjenjem pojmova iz izuzeća iz članka 400.;
(j)
izmjenom mjere kapitala i mjere ukupne izloženosti omjera financijske poluge iz članka 429. stavka 2. kako bi se ispravili svi nedostaci otkriveni na temelju izvješćivanja iz članka 430. stavka 1. prije nego što institucije moraju objaviti omjer financijske poluge kako je određeno u članku 451. stavku 1. točki (a).
2. EBA prati kapitalne zahtjeve za rizik prilagodbe kreditnom vrednovanju i do 1. siječnja 2015. dostavlja izvješće Komisiji. Tim se izvješćem posebno ocjenjuje sljedeće:
(a)
tretman CVA rizika kao samostalnoga kapitalnog zahtjeva u odnosu na njegov tretman kao sastavni dio okvira za tržišni rizik;
(b)
obuhvat primjene kapitalnog zahtjeva za CVA rizik uključujući izuzeće iz članka 482.;
(c)
priznate zaštite;
(d)
izračun kapitalnih zahtjeva za CVA rizik.
Na temelju tog izvješća i kada je zaključeno da su takve mjere potrebne, Komisija je također ovlaštena donijeti delegirani akt u skladu s člankom 462. radi izmjene članka 381., članka 382. stavaka od 1. do 3. i članaka od 383. do 386. vezano uz te stavke.
Članak 457.
Tehničke prilagodbe i korekcije
Komisija je ovlaštena donijeti delegirane akte u skladu s člankom 462. kako bi provela tehničke prilagodbe i korekcije elemenata koji nisu ključni u sljedećim odredbama, kako bi se uzela u obzir kretanja vezano uz nove financijske proizvode ili aktivnosti, kako bi provela prilagodbe, u skladu s kretanjima nakon donošenja ove Uredbe, u drugim zakonskim aktima Unije o financijskim uslugama i računovodstvu, uključujući računovodstvenim standardima koji se temelje na Uredbi (EZ) br. 1606/2002:
(a)
kapitalni zahtjevi za kreditni rizik iz članaka od 111. do 134. i članaka od 143. do 191.;
(b)
učinke smanjenja kreditnog rizika u skladu s člancima od 193. do 241.;
(c)
kapitalni zahtjev za sekuritizaciju iz članaka od 243. do 266.;
(d)
kapitalni zahtjev za kreditni rizik druge ugovorne strane u skladu s člancima od 272. do 311.;
(e)
kapitalni zahtjev za operativni rizik iz članaka od 315. do 324.;
(f)
kapitalni zahtjev za tržišni rizik iz članaka od 325. do 377.;
(g)
kapitalni zahtjev za rizik namire iz članaka 378. i 379.;
(h)
kapitalni zahtjev za rizik prilagodbe kreditnom vrednovanju iz članaka 383., 384. i 386.;
(i)
dio drugi i članak 99. samo kao rezultat razvoja računovodstvenih standarda ili zahtjeva koji uzimaju u obzir zakonodavstvo Unije.
Članak 458.
Makrobonitetni ili sistemski rizik utvrđen na razini države članice
1. Države članice imenuju tijelo koje je odgovorno za primjenu ovog članka. To tijelo treba biti nadležno tijelo ili imenovano tijelo.
2. Kada tijelo koje je određeno u skladu sa stavkom 1. utvrdi promjene u intenzitetu makrobonitetnog ili sistemskog rizika u financijskom sustavu koje bi mogle imati ozbiljne negativne posljedice za financijski sustav i realno gospodarstvo u određenoj državi članici i za koje to tijelo smatra da bi na njih trebalo reagirati strožim nacionalnim mjerama, ono obavješćuje Europski parlament, Vijeće, Komisiju, ESRB i EBA-u o toj činjenici i podnosi odgovarajuće kvantitativne ili kvalitativne dokaze o sljedećem:
(a)
promjenama u intenzitetu makrobonitetnog ili sistemskog rizika;
(b)
razlozima zbog kojih bi te promjene mogle predstavljati prijetnju financijskoj stabilnosti na nacionalnoj razini;
(c)
obrazloženjima zašto se člancima 124. i 164. ove Uredbe i člancima 101., 103., 104., 105., 133. i 136. Direktive 2013/36/EU ne može na odgovarajući način riješiti pitanje utvrđenih makrobonitetnih ili sistemskih rizika, uzimajući u obzir relativnu učinkovitost tih mjera;
(d)
nacrtu nacionalnih mjera za ublažavanje promjena u intenzitetu rizika za institucije koje su dobile odobrenje za rad u toj matičnoj državi ili za podskup tih institucija, a koje se odnose na:
i.
razinu regulatornoga kapitala iz članka 92.;
ii.
zahtjeve za velike izloženosti iz članka 392. i članaka od 395. do 403.;
iii.
zahtjeve za javnu objavu iz članaka od 431. do 455.;
iv.
razinu zaštitnog sloja za očuvanje kapitala iz članka 129. Direktive 2013/36/EU;
v.
likvidnosne zahtjeve iz dijela šestog;
vi.
pondere rizika za nekretninske balone u sektoru stambenih i poslovnih nekretnina; ili
vii.
izloženosti unutar financijskog sektora;
(e)
objašnjenju razloga zbog kojih tijelo određeno u skladu sa stavkom 1. smatra nacrt mjera prikladnim, učinkovitim i razmjernim za rješavanje tog pitanja; i
(f)
procjeni vjerojatnog pozitivnog ili negativnog utjecaja nacrta mjera na unutarnje tržište na temelju informacija koje su dostupne toj državi članici.
3. Kada su ovlaštena za primjenu nacionalnih mjera u skladu s ovim člankom, tijela određena u skladu sa stavkom 1. dužna su pružiti relevantnim nadležnim tijelima ili imenovanim tijelima u drugim državama članicama sve relevantne informacije.
4. Vijeće je ovlašteno, na prijedlog Komisije i odlučujući kvalificiranom većinom, donijeti provedbeni akt za odbacivanje nacrta nacionalnih mjera iz točke (d) stavka 2.
U roku od mjesec dana od primitka obavijesti iz stavka 2., ESRB i EBA dostavljaju svoja mišljenja o točkama navedenima u tom stavku Vijeću, Komisiji i toj državi članici.
Posebno uzimajući u obzir mišljenja iz drugog podstavka i ako postoje robusni, čvrsti i detaljni dokazi da će ta mjera imati negativan utjecaj na unutarnje tržište koji je veći od koristi za financijsku stabilnost u smislu smanjenja utvrđenog makrobonitetnog ili sistemskog rizika, Komisija može, u roku od mjesec dana, predložiti Vijeću provedbeni akt kojim se odbacuje nacrt nacionalnih mjera.
U nedostatku prijedloga Komisije tijekom tog razdoblja od mjesec dana, ta država članica može odmah donijeti nacrt nacionalnih mjera za razdoblje do dvije godine ili dok makrobonitetni ili sistemski rizik prestane postojati, ako se to dogodi ranije.
Vijeće odlučuje o prijedlogu Komisije u roku od mjesec dana nakon primitka prijedloga i navodi svoje razloge za odbijanje ili neodbijanje nacrta nacionalnih mjera.
Vijeće može odbaciti nacrt nacionalnih mjera samo ako smatra da nije ispunjen jedan ili više sljedećih uvjeta:
(a)
promjene u intenzitetu makrobonitetnog ili sistemskog rizika takve su prirode da čine rizik za financijsku stabilnost na nacionalnoj razini;
(b)
članci 124. i 164. ove Uredbe i članci 101., 103., 104.,105., 133., i 136. Direktive 2013/36/EU nisu adekvatni za rješavanje pitanja utvrđenog makrobonitetnog ili sistemskog rizika, uzimajući u obzir relativnu učinkovitost tih mjera;
(c)
nacionalne mjere iz nacrta prikladnije su za rješavanje pitanja utvrđenog makrobonitetnog ili sistemskog rizika i ne dovode do nerazmjernih negativnih učinaka na cijeli financijski sustav ili na dijelove financijskog sustava u drugim državama članicama ili u Uniji kao cjelini koji stvaraju zapreku funkcioniranju unutarnjeg tržišta;
(d)
navedeno se pitanje odnosi samo na jednu državu članicu; i
(e)
druge mjere iz ove Uredbe ili iz Direktive 2013/36/EU za rješavanje pitanja tih rizika nisu se još primjenjivale.
Pri donošenju svoje ocjene, koju temelji na dokazima koje je tijelo određeno u skladu sa stavkom 1. predočilo u skladu sa stavkom 2., Vijeće uzima u obzir mišljenje ESRB-a i EBA-e.
Ako u roku od mjesec dana nakon primitka prijedloga Komisije Vijeće ne donese provedbeni akt kojim se odbacuje nacrt nacionalnih mjera, država članica može donijeti mjere i primijeniti ih za razdoblje od do dvije godine ili dok makrobonitetni ili sistemski rizik prestane postojati, ako se to dogodi ranije.
5. Druge države članice mogu priznati mjere utvrđene u skladu s ovim člankom i primjenjivati ih na podružnice kojima su dale odobrenje za rad u matičnoj državi, ali koje se nalaze u državi članici koja je dobila odobrenje za primjenu tih mjera.
6. Kada države članice priznaju mjere utvrđene u skladu s ovim člankom, one o tome obavješćuju Vijeće, Komisiju, EBA-u, ESRB i državu članicu koja je dobila odobrenje za primjenu tih mjera.
7. Pri odlučivanju treba li priznati mjere utvrđene u skladu s ovim člankom, država članica uzima u obzir uvjete iz stavka 4.
8. Država članica koja je dobila odobrenje za primjenu mjera može zatražiti od ESRB-a da jednoj ili više država članica koje ne priznaju te mjere izda preporuku iz članka 16. Uredbe (EU) br. 1092/2010.
9. Prije isteka odobrenja izdanog u skladu sa stavkom 4., država članica je dužna, uz savjetovanje s ESRB-om i EBA-om, preispitati stanje i svaki put može, u skladu s postupkom iz stavka 4., donijeti novu odluku o produživanju razdoblja primjene nacionalnih mjera za jednu dodatnu godinu. Nakon prvog produživanja, Komisija najmanje jednom godišnje, uz savjetovanje s ESRB-om i EBA-om, preispituje stanje.
10. Neovisno o postupku iz stavaka od 3. do 9., države članice imaju pravo povećati pondere rizika u odnosu na pondere određene ovom Uredbom za do 25 % za izloženosti utvrđene u podtočkama vi. i vii. stavka 2. točke (d) ovog članka i donijeti stroža ograničenja velike izloženosti iz članka 395. za do 15 % za razdoblje od najviše dvije godine ili dok makrobonitetni ili sistemski rizik prestane postojati, ako se to dogodi ranije, pod uvjetom da su ispunjeni uvjeti i zahtjevi za obavješćivanje iz stavka 2. ovog članka.
Članak 459.
Bonitetni zahtjevi
Komisija je ovlaštena donijeti delegirane akte u skladu s člankom 462., kojima će se za razdoblje od godinu dana naložiti stroži bonitetni zahtjevi za izloženosti kada je to potrebno za reagiranje na promjene u intenzitetu mikrobonitetnih i makrobonitetnih rizika koji proizlaze iz tržišnih kretanja u Uniji ili izvan Unije i utječu na sve države članice, i kada instrumenti iz ove Uredbe i Direktive 2013/36/EU nisu dovoljni za rješavanje pitanja tih rizika, a posebno na temelju preporuke ili mišljenja ESRB-a ili EBA-e vezano uz:
(a)
razinu regulatornoga kapitala iz članka 92.;
(b)
zahtjeve za velike izloženosti utvrđene u članku 392. i člancima od 395. do 403.;
(c)
zahtjeve za javnu objavu utvrđene u člancima od 431. do 455.
Komisija, uz pomoć ESRB-a, najmanje jednom godišnje podnosi Europskom parlamentu i Vijeću izvješće o tržišnim kretanjima koja bi mogla zahtijevati primjenu ovog članka.
Članak 460.
Likvidnost
1. Komisija je ovlaštena donijeti delegirani akt u skladu s člankom 462. kako bi detaljnije odredila opće zahtjeve iz članka 412. stavka 1. Delegirani akt donesen u skladu s ovim stavkom temelji se na stavkama koje se izvješćuju u skladu s dijelom šestim, glavom II. i Prilogom III., određuje u kojim okolnostima nadležna tijela moraju nametnuti kreditnim institucijama određene razine priljeva i odljeva kako bi obuhvatile specifične rizike kojima su izložene i poštuje pragove iz stavka 2.
2. Zahtjev za likvidnosnu pokrivenost iz članka 412. uvodi se postupno kako slijedi:
(a)
60 % zahtjeva za likvidnosnu pokrivenost u 2015.;
(b)
70 % od 1. siječnja 2016.;
(c)
80 % od 1. siječnja 2017.;
(d)
100 % od 1. siječnja 2018.
Za potrebu toga, Komisija uzima u obzir izvješća iz članka 509. stavaka 1., 2. i 3. i međunarodne standarde koje donose međunarodni forumi kao i posebnosti Unije.
Komisija donosi delegirani akt iz stavka 1. do 30. lipnja 2014. On stupa na snagu do 31. prosinca 2014., ali se ne primjenjuje prije 1. siječnja 2015.
Članak 461.
Preispitivanje postupnog uvođenja zahtjeva za likvidnosnu pokrivenost
1. Nakon savjetovanja s ESRB-om, EBA do 30. lipnja 2016. podnosi izvješće Komisiji o potrebi izmjene postupnog uvođenja zahtjeva za likvidnosnu pokrivenost kako je navedeno u članku 460. stavku 2. U toj analizi treba voditi računa o tržišnom razvoju i razvoju međunarodnih pravila kao i posebnostima Unije.
EBA u svojem izvješću posebno ocjenjuje odgođeno uvođenje 100 %-tnog minimalnog obvezujućeg standarda do 1. siječnja 2019. To izvješće uzima u obzir godišnja izvješća iz članka 509. stavka 1., relevantne tržišne podatke i preporuke svih nadležnih tijela.
2. Kada je to potrebno radi rješavanja pitanja tržišnih i ostalih kretanja, Komisija je ovlaštena donijeti delegirani akt u skladu s člankom 462. radi izmjene postupnog uvođenja iz članka 460. i odgode 100 %-tnog minimalnog obvezujućeg standarda za zahtjev za likvidnosnu pokrivenost iz članka 412. stavka 1. do 2019. i primjene 90 %-tnog obvezujućeg minimalnog standarda za zahtjev za likvidnosnu pokrivenost u 2018.
Za potrebe ocjene nužnosti odgode, Komisija uzima u obzir izvješće i ocjenu iz stavka 1.
Delegirani akt donesen u skladu s ovim člankom ne primjenjuje se prije 1. siječnja 2018. i stupa na snagu do 30. lipnja 2017.
Članak 462.
Izvršavanje ovlaštenja
1. Ovlast za donošenje delegiranih akata dodijeljena je Komisiji podložno uvjetima iz ovog članka.
2. Ovlast za donošenje delegiranih akata iz članaka od 456. do 460. prenosi se na neodređeno vrijeme od 28. lipnja 2013.
3. Europski parlament ili Vijeće mogu u bilo kojem trenutku opozvati delegirane ovlasti iz članaka od 456. do 460. Odluka o opozivu prekida delegiranje ovlasti određeno spomenutom odlukom. Ona proizvodi učinke sljedećeg dana od dana objave odluke u Službenom listu Europske unije ili na neki kasniji datum koji je naveden u odluci. Odluka nema utjecaja na valjanost delegiranih akata koji su već stupili na snagu.
4. Čim donese delegirani akt, Komisija istodobno o tome obavješćuje Europski parlament i Vijeće.
5. Delegirani akt donesen u skladu s člancima od 456. do 460. stupa na snagu samo ako Europski parlament ili Vijeće nisu izrazili svoje protivljenje tijekom razdoblja od tri mjeseca od dostavljanja obavijesti o tom aktu Europskom parlamentu i Vijeću ili ako su, prije isteka navedenog razdoblja, Europski parlament i Vijeće obavijestili Komisiju da neće dati prigovor. Spomenuto razdoblje na inicijativu Europskog parlamenta ili Vijeća produžuje se za tri mjeseca.
Članak 463.
Prigovori na regulatorne tehničke standarde
Kada Komisija donese regulatorni tehnički standard u skladu s ovom Uredbom koji je jednak nacrtu regulatornog tehničkog standarda koji je podnijela EBA, razdoblje tijekom kojega Europski parlament i Vijeće mogu izraziti svoje prigovore tom regulatornom tehničkom standardu jest mjesec dana od datuma obavijesti. Na inicijativu Europskog parlamenta ili Vijeća, to se razdoblje produžuje za mjesec dana. Odstupajući od drugog podstavka članka 13. stavka 1. Uredbe (EU) br. 1093/2010, razdoblje tijekom kojeg Europski parlament ili Vijeće mogu izraziti prigovor tom regulatornom tehničkom standardu može se, prema potrebi, produžiti za daljnjih mjesec dana.
Članak 464.
Europski odbor za bankarstvo
1. Komisiji pomaže Europski odbor za bankarstvo, koji je osnovan na temelju Odluke Komisije 2004/10/EZ (32). Spomenuti odbor je odbor u smislu Uredbe (EU) br. 182/2011.
2. Pri upućivanju na ovaj stavak primjenjuje se članak 5. Uredbe (EU) br. 182/2011.
DIO DESETI
PRIJELAZNE ODREDBE, IZVJEŠĆA, PREISPITIVANJA I IZMJENE
GLAVA I.
PRIJELAZNE ODREDBE
POGLAVLJE 1.
Kapitalni zahtjevi, nerealizirani dobici i gubici koji se mjere po fer vrijednosti te odbici
Odjeljak 1.
Kapitalni zahtjevi
Članak 465.
Kapitalni zahtjevi
1. Odstupajući od članka 92. stavka 1. točaka (a) i (b), u razdoblju od 1. siječnja 2014. do 31. prosinca 2014., primjenjuju se sljedeći kapitalni zahtjevi:
(a)
stopa redovnoga osnovnoga kapitala u razini koja pripada rasponu između 4 % i 4,5 %;
(b)
stopa osnovnoga kapitala u razini koja pripada rasponu između 5,5 % i 6 %.
2. Nadležna tijela određuju i objavljuju razine stopa redovnoga osnovnoga kapitala i stopa osnovnoga kapitala u rasponima određenima u stavku 1. koje su institucije dužne poštovati ili nadmašiti.
Članak 466.
Prva primjena Međunarodnih standarda financijskog izvješćivanja
Odstupajući od članka 24. stavka 2., nadležna tijela odobravaju institucijama od kojih se zahtijeva da prvi put provode vrednovanje imovine i izvanbilančnih stavki i određuju regulatorni kapital u skladu s međunarodnim računovodstvenim standardima koji se primjenjuju u skladu s Uredbom (EZ) br. 1606/2002, razdoblje od 24 mjeseca za provedbu potrebnih internih postupaka i tehničkih zahtjeva.
Odjeljak 2.
Nerealizirani dobici i gubici mjereni po fer vrijednosti
Članak 467.
Nerealizirani gubici mjereni po fer vrijednosti
1. Odstupajući od članka 35., tijekom razdoblja od 1. siječnja 2014. do 31. prosinca 2017. institucije u izračun stavki redovnoga osnovnoga kapitala uključuju samo primjenjiv postotak nerealiziranih gubitaka povezanih s imovinom ili obvezama mjerenima po fer vrijednosti i iskazanima u bilanci, isključujući one iz članka 33. i sve ostale nerealizirane gubitke iskazane u računu dobiti i gubitka.
2. Primjenjivi postotak za potrebe stavka 1. raspoređuje se kako slijedi:
(a)
od 20 % do 100 % tijekom razdoblja od 1. siječnja 2014. do 31. prosinca 2014.;
(b)
od 40 % do 100 % tijekom razdoblja od 1. siječnja 2015. do 31. prosinca 2015.;
(c)
od 60 % do 100 % tijekom razdoblja od 1. siječnja 2016. do 31. prosinca 2016.; i
(d)
od 80 % do 100 % tijekom razdoblja od 1. siječnja 2017. do 31. prosinca 2017.
Odstupajući od stavka 1., nadležna tijela mogu, u slučajevima kada je takav tretman primijenjen prije 1. siječnja 2014., dopustiti institucijama neuključivanje u bilo koji element regulatornoga kapitala nerealiziranih dobitaka ili gubitaka na osnovi izloženosti prema središnjim državama koje su raspoređene u kategoriju „raspoloživo za prodaju” MRS-a 39 koji je potvrdio EU.
Tretman naveden u drugom podstavku primjenjuje se dok Komisija ne donese uredbu na temelju Uredbe (EZ) br. 1606/2002 kojom se potvrđuje Međunarodni standard financijskog izvješćivanja koji zamjenjuje MRS 39.
3. Nadležna tijela određuju i objavljuju primjenjiv postotak u rasponima navedenim u točkama od (a) do (d) stavka 2.
Članak 468.
Nerealizirani dobici mjereni po fer vrijednosti
1. Odstupajući od članka 35., tijekom razdoblja od 1. siječnja 2014. do 31. prosinca 2017. institucije isključuju iz stavki redovnoga osnovnoga kapitala primjenjiv postotak nerealiziranih dobitaka povezanih s imovinom ili obvezama mjerenima po fer vrijednosti i iskazanima u bilanci, isključujući one iz članka 33. i sve ostale nerealizirane dobitke osim onih povezanih s ulaganjima u nekretnine koji se iskazuju u računu dobiti i gubitka. Dobiveni preostali iznos ne isključuje se iz stavki redovnoga osnovnoga kapitala.
2. Za potrebe stavka 1., primjenjivi postotak iznosi 100 % tijekom razdoblja od 1. siječnja 2014. do 31. prosinca 2014., a nakon toga raspoređuje se kako slijedi:
(a)
od 60 % do 100 % tijekom razdoblja od 1. siječnja 2015. do 31. prosinca 2015.;
(b)
od 40 % do 100 % tijekom razdoblja od 1. siječnja 2016. do 31. prosinca 2016.;
(c)
od 20 % do 100 % tijekom razdoblja od 1. siječnja 2017. do 31. prosinca 2017.
Od 1. siječnja 2015., kada u skladu s člankom 467. nadležno tijelo zahtijeva od institucija da uključuju u izračun redovnoga osnovnoga kapitala 100 % njihovih nerealiziranih gubitaka mjerenih po fer vrijednosti, to nadležno tijelo može također dopustiti institucijama da uključe u taj izračun 100 % njihovih nerealiziranih dobitaka po fer vrijednosti.
Od 1. siječnja 2015., kada u skladu s člankom 467. nadležno tijelo zahtijeva od institucija da u izračun redovnoga osnovnoga kapitala uključuju postotak nerealiziranih gubitaka mjerenih po fer vrijednosti, to nadležno tijelo ne smije odrediti primjenjiv postotak nerealiziranih dobitaka u skladu sa stavkom 2. ovog članka koji ima za posljedicu postotak nerealiziranih dobitaka koji je uključen u izračun redovnoga osnovnoga kapitala koji premašuje primjenjiv postotak nerealiziranih gubitaka određen u skladu s člankom 467.
3. Nadležna tijela određuju i objavljuju primjenjiv postotak nerealiziranih dobitaka u rasponima navedenima u točkama od (a) do (c) stavka 2. koji je uklonjen iz redovnoga osnovnoga kapitala.
4. Odstupajući od članka 33. stavka 1. točke (c), tijekom razdoblja od 1. siječnja 2013. do 31. prosinca 2017. institucije nisu dužne uključiti u svoj regulatorni kapital primjenjiv postotak, kako je naveden u članku 478., dobitaka i gubitaka, nastalih vrednovanjem obveza po izvedenicama po fer vrijednosti, koji proizlaze iz promjena kreditne sposobnosti same institucije. Postotak primijenjen na gubitke vrednovane po fer vrijednosti koji proizlaze iz promjena kreditne sposobnosti same institucije ne smije biti veći od postotka primijenjenog na dobitke vrednovane po fer vrijednosti koji proizlaze iz promjena kreditne sposobnosti same institucije.
Odjeljak 3.
Odbici
Pododjeljak 1.
Odbici od stavki redovnoga osnovnoga kapitala
Članak 469.
Odbici od stavki redovnoga osnovnoga kapitala
1. Odstupajući od članka 36. stavka 1., tijekom razdoblja od 1. siječnja 2014. do 31. prosinca 2017. primjenjuje se sljedeće:
(a)
institucije su dužne odbiti od stavki redovnoga osnovnoga kapitala primjenjiv postotak iz članka 478. iznosa koje se mora odbiti u skladu s člankom 36. stavkom 1. točkama (a) do (h), isključujući odgođenu poreznu imovinu koja ovisi o budućoj profitabilnosti i proizlazi iz privremenih razlika;
(b)
institucije su dužne primjenjivati relevantne odredbe članka 472. na preostale iznose stavki koje se mora odbiti u skladu s člankom 36. stavkom 1. točkama od (a) do (h), isključujući odgođenu poreznu imovinu koja ovisi o budućoj profitabilnosti i proizlazi iz privremenih razlika;
(c)
institucije su dužne odbiti od stavki redovnoga osnovnoga kapitala primjenjiv postotak iz članka 478. ukupnog iznosa koji se mora odbiti u skladu s člankom 36. stavkom 1. točkama (c) i (i) nakon primjene članka 470.;
(d)
institucije su dužne primjenjivati zahtjeve iz članka 472. stavka 5. ili stavka 11., prema potrebi, na ukupni preostali iznos stavki koji se mora odbiti u skladu s člankom 36. stavkom 1. točkama (c) i (i) nakon primjene članka 470.
2. Institucije su dužne odrediti dio ukupnog preostalog iznosa iz stavka 1. točke (d) koji podliježe članku 472. stavku 5. tako da iznos iz točke (a) ovog stavka podijele s iznosom iz točke (b) ovog stavka:
(a)
iznos odgođene porezne imovine koja ovisi o budućoj profitabilnosti i proizlazi iz privremenih razlika iz članka 470. stavka 2. točke (a);
(b)
zbroj iznosa iz članka 470. stavka 2. točaka (a) i (b).
3. Institucije su dužne odrediti dio ukupnog preostalog iznosa iz stavka 1. točke (d), koji podliježe članku 472. stavku 11. tako da iznos iz točke (a) ovog stavka podijele s iznosom iz točke (b) ovog stavka:
(a)
iznos izravnih i neizravnih ulaganja u instrumente redovnoga osnovnoga kapitala iz članka 470. stavka 2. točke (b);
(b)
zbroj iznosa iz članka 470. stavka 2. točaka (a) i (b).
Članak 470.
Izuzeće od obveze odbijanja od stavki redovnoga osnovnoga kapitala
1. Za potrebe ovog članka, relevantne stavke redovnoga osnovnoga kapitala obuhvaćaju stavke redovnoga osnovnoga kapitala institucije izračunate nakon primjene odredbi od članaka 32. do 35. i odbitaka u skladu s člankom 36. stavkom 1. točkama od (a) do (h), točkom (k) podtočkama od ii. do v. i točkom (l), isključujući odgođenu poreznu imovinu koja ovisi o budućoj profitabilnosti i proizlazi iz privremenih razlika.
2. Odstupajući od članka 48. stavka 1. tijekom razdoblja od 1. siječnja 2014. do 31. prosinca 2017., institucije ne smiju odbijati stavke iz točaka (a) i (b) ovog stavka koje ukupno iznose jednako ili manje od 15 % relevantnih stavki redovnoga osnovnoga kapitala institucije:
(a)
odgođenu poreznu imovinu koja je ovisna o budućoj profitabilnosti i proizlazi iz privremenih razlika te koja je ukupno jednaka ili manja od 10 % relevantnih stavki redovnoga osnovnoga kapitala;
(b)
ako institucija ima značajno ulaganje u subjekt financijskog sektora, izravna, neizravna i sintetska ulaganja institucije u instrumente redovnoga osnovnoga kapitala tog subjekta koje je ukupno jednako ili manje od 10 % relevantnih stavki redovnoga osnovnoga kapitala.
3. Odstupajući od članka 48. stavka 4. stavkama izuzetima od odbitaka u skladu sa stavkom 2. ovog članka dodjeljuje se ponder od 250 %. Stavke iz stavka 2. točke (b) ovog članka podliježu zahtjevima dijela trećeg, glave IV. prema potrebi.
Članak 471.
Izuzeće od odbitka ulaganja u kapital društava za osiguranje od stavki redovnoga osnovnoga kapitala
1. Odstupajući od članka 49. stavka 1., tijekom razdoblja od 1. siječnja 2014. do 31. prosinca 2022., nadležna tijela mogu dopustiti institucijama da ne odbijaju ulaganja u kapital društava za osiguranje, društava za reosiguranje i osigurateljnih holdinga ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
uvjeti utvrđeni u članku 49. stavku 1. točkama (a), (c) i (e);
(b)
nadležna tijela zadovoljna su s razinom kontrole rizika i postupcima financijske analize koje je institucija posebno donijela radi nadzora ulaganja u dotično društvo ili holding;
(c)
ulaganja institucije u kapital društva za osiguranje, društva za reosiguranje ili osigurateljnog holdinga ne prelaze 15 % instrumenata redovnoga osnovnoga kapitala koji je izdao taj osigurateljni subjekt 31. prosinca 2012. i tijekom razdoblja od 1. siječnja 2013. do 31. prosinca 2022.;
(d)
iznos ulaganja u kapital koji nije odbijen ne prelazi iznos koji se drži u instrumentima redovnoga osnovnoga kapitala društva za osiguranje, društva za reosiguranje ili osigurateljnog holdinga 31. prosinca 2012.
2. Ulaganja u kapital koja nisu odbijena u skladu sa stavkom 1. tretiraju se kao izloženosti i dodjeljuje im se ponder rizika od 370 %.
Članak 472.
Stavke koje se ne odbijaju od redovnoga osnovnoga kapitala
1. Odstupajući od članka 33. stavka 1. točke (c) i članka 36. stavka 1. točaka (a) do (i), tijekom razdoblja od 1. siječnja 2014. do 31. prosinca 2017. institucije primjenjuju ovaj članak na preostale iznose stavki iz članka 468. stavka 4. i članka 469. stavka 1. točaka (b) i (d), prema potrebi.
2. Preostali iznos prilagodbi vrednovanja obveza po izvedenicama koje proizlaze iz vlastitoga kreditnog rizika institucije ne odbija se.
3. Institucije su dužne primijeniti sljedeće na preostale iznose gubitaka tekuće financijske godine iz članka 36. stavka 1. točke (a):
(a)
gubici koji su značajni odbijaju se od stavki osnovnoga kapitala;
(b)
gubici koji nisu značajni ne odbijaju se.
4. Institucije su dužne odbiti preostali iznos nematerijalne imovine iz članka 36. stavka 1. točke (b) od stavki osnovnoga kapitala.
5. Preostali iznos odgođene porezne imovine iz članka 36. stavka 1. točke (c) ne odbija se te podliježe ponderu rizika od 0 %.
6. Pola preostalog iznosa stavki iz članka 36. stavka 1. točke (d) odbija se od stavki osnovnoga kapitala, a pola od stavki dopunskoga kapitala.
7. Preostali iznos imovine mirovinskog fonda pod pokroviteljstvom poslodavca iz članka 36. stavka 1. točke (e) ne odbija se ni od kojeg elementa regulatornoga kapitala te se uključuje u stavke redovnoga osnovnoga kapitala u opsegu u kojem bi taj iznos bio priznat kao osnovni kapital u skladu s nacionalnim mjerama za prijenos članka 57. za točke od (a) do (ca) Direktive 2006/48/EZ.
8. Institucije su dužne primijeniti sljedeće na preostale iznose ulaganja u vlastite instrumente redovnoga osnovnoga kapitala iz članka 36. stavka 1. točke (f):
(a)
iznos izravnih ulaganja odbija se od stavki osnovnoga kapitala;
(b)
iznos neizravnih i sintetskih ulaganja, uključujući vlastite instrumente redovnoga osnovnoga kapitala koje bi institucija mogla biti obvezna kupiti na temelju postojeće ili potencijalne ugovorne obveze ne odbija se te je podložan ponderu rizika u skladu s dijelom trećim, glavom II., poglavljem 2. ili 3. i zahtjevima iz dijela trećeg, glave IV., prema potrebi.
9. Institucije su dužne primjenjivati sljedeće na preostali iznos ulaganja u instrumente redovnoga osnovnoga kapitala subjekta financijskog sektora ako institucija ima recipročna međusobna ulaganja s tim društvom iz članka 36. stavka 1. točke (g):
(a)
ako institucija nema značajno ulaganje u tom subjektu financijskog sektora, iznos njezinog ulaganja u instrumente redovnoga osnovnoga kapitala tog subjekta tretira se u skladu s člankom 36. stavkom 1. točkom (h);
(b)
ako institucija ima značajno ulaganje u tom subjektu financijskog sektora, iznos njezinih ulaganja u instrumente redovnoga osnovnoga kapitala tog subjekta tretira se u skladu s člankom 36. stavkom 1. točkom (i).
10. Institucije su dužne primjenjivati sljedeće na preostale iznose stavki iz članka 36. stavka 1. točke (h):
(a)
pola iznosa koje se mora odbiti a koji se odnose na izravna ulaganja odbija se od stavki osnovnoga kapitala, a pola od stavki dopunskoga kapitala;
(b)
iznosi koji se odnose na neizravna i sintetska ulaganja ne odbijaju se te podliježu ponderima rizika u skladu s dijelom trećim, glavom II., poglavljem 2. ili 3. te zahtjevima iz dijela trećeg, glave IV., prema potrebi.
11. Institucije su dužne primjenjivati sljedeće na preostale iznose stavki iz članka 36. stavka 1. točke (i):
(a)
pola iznosa koji se moraju odbiti, a koji se odnose na izravna ulaganja odbija se od stavki osnovnoga kapitala, a pola od stavki dopunskoga kapitala;
(b)
iznosi koji se odnose na neizravna i sintetska ulaganja ne odbijaju se te podliježu ponderima rizika u skladu s dijelom trećim, glavom II., poglavljem 2. ili 3. te zahtjevima iz dijela trećeg, glave IV., prema potrebi.
Članak 473.
Uvođenje izmjena MRS-a 19
1. Odstupajući od članka 481. tijekom razdoblja od 1. siječnja 2014. do 31. prosinca 2018., nadležna tijela mogu dopustiti institucijama koje pripremaju svoja financijska izvješća u skladu s međunarodnim računovodstvenim standardima donesenim u skladu s postupkom iz članka 6. stavka 2. Uredbe (EZ) br. 1606/2002 da dodaju svom redovnom osnovnom kapitalu primjenjivi iznos u skladu sa stavkom 2. ili stavkom 3. ovog članka, prema potrebi, pomnožen s faktorom primijenjenim u skladu sa stavkom 4.
2. Primjenjivi iznos izračunava se odbijanjem zbroja dobivenog u skladu s točkom (b) od zbroja dobivenog u skladu s točkom (a):
(a)
institucije utvrđuju vrijednosti imovine svojih mirovinskih fondova ili planova, ovisno o slučaju, pod pokroviteljstvom poslodavca, u skladu s Uredbom (EZ) br. 1126/2008 (33) kako je izmijenjena Uredbom (EU) br. 1205/2011 (34). Institucije zatim odbijaju od vrijednosti te imovine vrijednosti obveza koje proizlaze iz istih fondova ili planova utvrđene u skladu s istim računovodstvenim pravilima;
(b)
institucije utvrđuju vrijednosti imovine svojih mirovinskih fondova ili planova, ovisno o slučaju, u skladu s pravilima iz Uredbe (EZ) br. 1126/2008. Institucije zatim odbijaju od vrijednosti te imovine, vrijednosti obveza koje proizlaze iz istih fondova ili planova utvrđene u skladu s istim računovodstvenim pravilima.
3. Iznos utvrđen u skladu sa stavkom 2. ograničen je na iznos koji se ne treba odbijati od regulatornoga kapitala, prije 1. siječnja 2014., u skladu s nacionalnim mjerama za prenošenje Direktive 2006/48/EZ, u mjeri u kojoj bi te nacionalne mjere za prenošenje bile priznate za tretman iz članka 481. ove Uredbe u dotičnoj državi članici.
4. Primjenjuju se sljedeći faktori:
(a)
1 tijekom razdoblja od 1. siječnja 2014. do 31. prosinca 2014.;
(b)
0,8 tijekom razdoblja od 1. siječnja 2015. do 31. prosinca 2015.;
(c)
0,6 tijekom razdoblja od 1. siječnja 2016. do 31. prosinca 2016.;
(d)
0,4 tijekom razdoblja od 1. siječnja 2017. do 31. prosinca 2017.;
(e)
0,2 tijekom razdoblja od 1. siječnja 2018. do 31. prosinca 2018.
5. Institucije su dužne objaviti vrijednosti imovine i obveza u skladu sa stavkom 2. u svojim objavljenim financijskim izvješćima.
Pododjeljak 2.
Odbici od stavki dodatnoga osnovnoga kapitala
Članak 474.
Odbici od stavki dodatnoga osnovnoga kapitala
Odstupajući od članka 56. tijekom razdoblja od 1. siječnja 2014. do 31. prosinca 2017., primjenjuje se sljedeće:
(a)
institucije su dužne odbiti od stavki dodatnoga osnovnoga kapitala primjenjivi postotak iz članka 478. iznosa koji se moraju odbiti u skladu s člankom 56.;
(b)
institucije su dužne primjenjivati zahtjeve iz članka 475. na preostale iznose stavki koji se moraju odbiti u skladu s člankom 56.
Članak 475.
Stavke koje se ne odbijaju od stavki dodatnoga osnovnoga kapitala
1. Odstupajući od članka 56. tijekom razdoblja od 1. siječnja 2014. do 31. prosinca 2017., zahtjevi iz ovog članka primjenjuju se na preostale iznose iz članka 474. točke (b).
2. Institucije su dužne primjenjivati sljedeće na preostale iznose stavki iz članka 56. točke (a):
(a)
izravna ulaganja u vlastite instrumente dodatnoga osnovnoga kapitala odbijaju se po knjigovodstvenoj vrijednosti od stavki osnovnoga kapitala;
(b)
neizravna i sintetska ulaganja u vlastite instrumente dodatnoga osnovnoga kapitala, uključujući vlastite instrumente dodatnoga osnovnoga kapitala koje bi institucija mogla biti obvezna kupiti na temelju postojeće ili potencijalne ugovorne obveze, ne odbijaju se i dodjeljuje im se ponder rizika u skladu s dijelom trećim, glavom II., poglavljem 2. ili 3. i podliježu zahtjevima dijela trećeg, glave IV., prema potrebi.
3. Institucije su dužne primjenjivati sljedeće na preostali iznos stavki iz članka 56. točke (b):
(a)
ako institucija nema značajno ulaganje u subjekt financijskog sektora s kojim ima recipročna međusobna ulaganja, iznos njezinih izravnih, neizravnih i sintetskih ulaganja u te instrumente dodatnoga osnovnoga kapitala tog subjekta tretira se u skladu s člankom 56. točkom (c);
(b)
ako institucija ima značajno ulaganje u subjekt financijskog sektora s kojim ima recipročna međusobna ulaganja, iznos njezinih izravnih, neizravnih i sintetskih ulaganja u te instrumente dodatnoga osnovnoga kapitala tog subjekta tretira se u skladu s člankom 56. točkom (d).
4. Institucije su dužne primjenjivati sljedeće na preostali iznos stavki iz članka 56. točaka (c) i (d):
(a)
pola iznosa koji se odnosi na izravna ulaganja koji se mora odbiti u skladu s člankom 56. točkama (c) i (d) odbija se od stavki osnovnoga kapitala, a pola od stavki dopunskoga kapitala;
(b)
iznos koji se odnosi na neizravna i sintetska ulaganja koji se mora odbiti u skladu s člankom 56. točkama (c) i (d) ne odbija se te podliježe ponderu rizika u skladu s dijelom trećim, glavom II., poglavljem 2. ili 3. te zahtjevima iz dijela trećeg, glave IV., prema potrebi.
Pododjeljak 3.
Odbici od stavki dopunskoga kapitala
Članak 476.
Odbici od stavki dopunskoga kapitala
Odstupajući od članka 66. tijekom razdoblja od 1. siječnja 2014. do 31. prosinca 2017. primjenjuje se sljedeće:
(a)
institucije su dužne odbiti od stavki dopunskoga kapitala primjenjivi postotak iz članka 478. iznosa koji se moraju odbiti u skladu s člankom 66.;
(b)
institucije su dužne primjenjivati zahtjeve iz članka 477. na preostale iznose koji se moraju odbiti u skladu s člankom 66.
Članak 477.
Odbici od stavki dopunskoga kapitala
1. Odstupajući od članka 66. tijekom razdoblja od 1. siječnja 2014. do 31. prosinca 2017., zahtjevi iz ovog članka primjenjuju se na preostale iznose iz članka 476. točke (b).
2. Institucije su dužne primjenjivati sljedeće na preostali iznos stavki iz članka 66. točke (a):
(a)
izravna ulaganja u vlastite instrumente dopunskoga kapitala odbijaju se po knjigovodstvenoj vrijednosti od stavki dopunskoga kapitala;
(b)
neizravna i sintetska ulaganja u vlastite instrumente dopunskoga kapitala, uključujući vlastite instrumente dopunskoga kapitala koje bi institucija mogla biti obvezna kupiti na temelju postojeće ili potencijalne ugovorne obveze, ne odbijaju se i dodjeljuje im se ponder rizika u skladu s dijelom trećim, glave II., poglavlja 2. ili 3. i podliježu zahtjevima iz dijela trećeg, glave IV., prema potrebi.
3. Institucije su dužne primjenjivati sljedeće na preostali iznos stavki iz članka 66. točke (b):
(a)
ako institucija nema značajno ulaganje u subjekt financijskog sektora s kojim ima recipročna međusobna ulaganja, iznos njezinih izravnih, neizravnih i sintetskih ulaganja u instrumente dopunskoga kapitala tog subjekta tretira se u skladu s člankom 66. točkom (c);
(b)
ako institucija ima značajno ulaganje u subjekt financijskog sektora s kojim ima recipročna međusobna ulaganja, iznos izravnih, neizravnih i sintetskih ulaganja u instrumente dopunskoga kapitala tog subjekta financijskog sektora tretira se u skladu s člankom 66. točkom (d).
4. Institucije su dužne primjenjivati sljedeće na preostali iznos stavki iz članka 66. točaka (c) i (d):
(a)
pola iznosa koji se odnosi na izravna ulaganja koji se mora odbiti u skladu s člankom 66. točkama (c) i (d) odbija se od stavki osnovnoga kapitala, a pola od stavki dopunskoga kapitala;
(b)
iznos koji se odnosi na neizravna i sintetska ulaganja koji se mora odbiti u skladu s člankom 66. točkama (c) i (d) ne odbija se te podliježe ponderu rizika u skladu s dijelom trećim, glavom II., poglavljem 2. ili 3. te zahtjevima iz dijela trećega, glave IV., prema potrebi.
Pododjeljak 4.
Primjenjivi postoci za odbitak
Članak 478.
Primjenjivi postoci za odbitak od stavki redovnoga osnovnoga kapitala, dodatnoga osnovnoga kapitala i dopunskoga kapitala
1. Primjenjivi postotak za potrebe članka 468. stavka 4., točaka (a) i (c) članka 469. stavka 1., točke (a) članka 474. i točke (a) članka 476. raspoređuje se kako slijedi:
(a)
od 20 % do 100 % tijekom razdoblja od 1. siječnja 2014. do 31. prosinca 2014.;
(b)
od 40 % do 100 % tijekom razdoblja od 1. siječnja 2015. do 31. prosinca 2015.;
(c)
od 60 % do 100 % tijekom razdoblja od 1. siječnja 2016. do 31. prosinca 2016.;
(d)
od 80 % do 100 % tijekom razdoblja od 1. siječnja 2017. do 31. prosinca 2017.
2. Odstupajući od stavka 1., za stavke iz članka 36. stavka 1. točke (c) koje su postojale prije 1. siječnja 2014., primjenjiv postotak za potrebe članka 469. stavka 1. točke (c) raspoređuje se kako slijedi:
(a)
od 0 % do 100 % tijekom razdoblja od 1. siječnja 2014. do 31. prosinca 2014.;
(b)
od 10 % do 100 % tijekom razdoblja od 1. siječnja 2015. do 31. prosinca 2015.;
(c)
od 20 % do 100 % tijekom razdoblja od 1. siječnja 2016. do 31. prosinca 2016.;
(d)
od 30 % do 100 % tijekom razdoblja od 1. siječnja 2017. do 31. prosinca 2017.;
(e)
od 40 % do 100 % tijekom razdoblja od 1. siječnja 2018. do 31. prosinca 2018.;
(f)
od 50 % do 100 % tijekom razdoblja od 1. siječnja 2019. do 31. prosinca 2019.;
(g)
od 60 % do 100 % tijekom razdoblja od 1. siječnja 2020. do 31. prosinca 2020.;
(h)
od 70 % do 100 % tijekom razdoblja od 1. siječnja 2021. do 31. prosinca 2021.;
(i)
od 80 % do 100 % tijekom razdoblja od 1. siječnja 2022. do 31. prosinca 2022.;
(j)
od 90 % do 100 % tijekom razdoblja od 1. siječnja 2023. do 31. prosinca 2023.
3. Nadležna tijela određuju i objavljuju primjenjivi postotak u rasponima koji su određeni u stavcima 1. i 2. za svaki od sljedećih odbitaka:
(a)
za pojedinačne odbitke koji se zahtijevaju u skladu s člankom 36. stavkom 1. točkama (a) do (h), isključujući odgođenu poreznu imovinu koja ovisi o budućoj profitabilnosti te proizlazi iz privremenih razlika;
(b)
za ukupan iznos odgođene porezne imovine koji ovisi o budućoj profitabilnosti te proizlazi iz privremenih razlika i stavki iz članka 36. stavka 1. točke (i) koji se treba odbijati u skladu s člankom 48.;
(c)
za svaki odbitak koji se zahtijeva u skladu s člankom 56. točkama od (b) do (d);
(d)
za svaki odbitak koji se zahtijeva u skladu s člankom 66. točkama od (b) do (d).
Odjeljak 4.
Manjinski udio i instrumenti dodatnog osnovnog kapitala i dopunskoga kapitala koje su izdala društva kćeri
Članak 479.
Priznavanje instrumenata i stavki u konsolidiranom redovnom osnovnom kapitalu koji ne ispunjavaju uvjete za manjinske udjele
1. Odstupajući od dijela drugoga, glave II. tijekom razdoblja od 1. siječnja 2014. do 31. prosinca 2017. priznavanje u konsolidiranom regulatornom kapitalu stavki koje bi ispunjavale uvjete za konsolidirane rezerve u skladu s nacionalnim mjerama za prijenos članka 65. Direktive 2006/48/EZ koje ne ispunjavaju uvjete za konsolidirani redovni osnovni kapital iz bilo kojeg od sljedećih razloga određuju nadležna tijela u skladu sa stavcima 2. i 3. ovog članka:
(a)
instrument ne ispunjava uvjete za instrument redovnoga osnovnoga kapitala te s njim povezana zadržana dobit i računi premija na dionice stoga ne ispunjavaju uvjete za stavke konsolidiranoga redovnoga osnovnoga kapitala;
(b)
stavke ne ispunjavaju uvjete zbog članka 81. stavka 2.;
(c)
stavke ne ispunjavaju uvjete jer društvo kći nije institucija ili subjekt koji na temelju mjerodavnog nacionalnog prava podliježe zahtjevima ove Uredbe i Direktive 2013/36/EU;
(d)
stavke ne ispunjavaju uvjete jer društvo kći nije u cijelosti uključeno u konsolidaciju u skladu s dijelom prvim, glavom II., poglavljem 2.
2. Primjenjivi postotak stavki iz stavka 1. koje bi ispunjavale uvjete za konsolidirane rezerve u skladu s nacionalnim mjerama za prenošenje članka 65. Direktive 2006/48/EZ ispunjava uvjete za konsolidirani redovni osnovni kapital.
3. Za potrebe stavka 2. primjenjivi postoci raspoređuju se kako slijedi:
(a)
od 0 % do 80 % tijekom razdoblja od 1. siječnja 2014. do 31. prosinca 2014.;
(b)
od 0 % do 60 % tijekom razdoblja od 1. siječnja 2015. do 31. prosinca 2015.;
(c)
od 0 % do 40 % tijekom razdoblja od 1. siječnja 2016. do 31. prosinca 2016.;
(d)
od 0 % do 20 % tijekom razdoblja od 1. siječnja 2017. do 31. prosinca 2017.
4. Nadležna tijela određuju i objavljuju primjenjiv postotak u rasponima navedenima u stavku 3.
Članak 480.
Priznavanje u konsolidiranom regulatornom kapitalu manjinskih udjela i kvalificiranoga dodatnoga osnovnoga kapitala i dopunskoga kapitala
1. Odstupajući od članka 84. stavka 1. točke (b), članka 85. stavka 1. točke (b) i članka 87. stavka 1. točke (b), tijekom razdoblja od 1. siječnja 2014. do 31. prosinca 2017. postoci iz navedenih članaka množe se primjenjivim faktorom.
2. Za potrebe stavka 1. primjenjivi faktor raspoređuje se kako slijedi:
(a)
od 0,2 do 1 tijekom razdoblja od 1. siječnja 2014. do 31. prosinca 2014.;
(b)
od 0,4 do 1 tijekom razdoblja od 1. siječnja 2015. do 31. prosinca 2015.;
(c)
od 0,6 do 1 tijekom razdoblja od 1. siječnja 2016. do 31. prosinca 2016.; i
(d)
od 0,8 do 1 tijekom razdoblja od 1. siječnja 2017. do 31. prosinca 2017.
3. Nadležna tijela određuju i objavljuju vrijednost primjenjivog faktora u rasponima navedenima u stavku 2.
Odjeljak 5.
Dodatni filtri i odbici
Članak 481.
Dodatni filtri i odbici
1. Odstupajući od članaka od 32. do 36., 56. i 66., tijekom razdoblja od 1. siječnja 2014. do 31. prosinca 2017. institucije su dužne provesti prilagodbe kako bi u stavke redovnoga osnovnoga kapitala, stavke osnovnoga kapitala, stavke dopunskoga kapitala ili stavke regulatornoga kapitala uključile, ili od njih odbile primjenjivi postotak filtara ili odbitaka zahtijevanih u skladu s nacionalnim mjerama za prenošenje članaka 57., 61., 63., 63.a, 64. i 66. Direktive 2006/48/EZ te članaka 13. i 16. Direktive 2006/49/EZ te koji nisu zahtijevani u skladu s dijelom drugim ove Uredbe.
2. Odstupajući od članka 36. stavka 1. točke i. i članka 49. stavka 1., tijekom razdoblja od 1. siječnja 2014. do 31. prosinca 2014., nadležna tijela mogu zahtijevati ili dopustiti institucijama primjenu metoda iz članka 49. stavka 1. ako zahtjevi iz članka 49. stavka 1. točke (b) nisu ispunjeni, umjesto odbitka zahtijevanog u skladu s člankom 36. stavkom 1. U takvim slučajevima, udio ulaganja u instrumente regulatornoga kapitala subjekta financijskog sektora u kojem matično društvo ima značajno ulaganje koje se ne mora odbiti u skladu s člankom 49. stavkom 1. određuje se primjenjivim postotkom iz stavka 4. ovog članka. Iznos koji se ne odbija podliježe zahtjevima iz članka 49. stavka 4., prema potrebi.
3. Za potrebe stavka 1. primjenjivi postotak raspoređuje se kako slijedi:
(a)
od 0 % do 80 % tijekom razdoblja od 1. siječnja 2014. do 31. prosinca 2014.;
(b)
od 0 % do 60 % tijekom razdoblja od 1. siječnja 2015. do 31. prosinca 2015.;
(c)
od 0 % do 40 % tijekom razdoblja od 1. siječnja 2016. do 31. prosinca 2016.;
(d)
od 0 % do 20 % tijekom razdoblja od 1. siječnja 2017. do 31. prosinca 2017.
4. Za potrebe stavka 2. primjenjivi postotak raspoređuje se u raspon od 0 % do 50 % tijekom razdoblja od 1. siječnja 2014. do 31. prosinca 2014.
5. Za svaki filtar ili odbitak iz stavaka 1. i 2. nadležna tijela određuju i objavljuju primjenjive postotke u rasponima navedenima u stavcima 3. i 4.
6. EBA sastavlja nacrt regulatornih tehničkih standarda kojima se pobliže određuju uvjeti u skladu s kojima nadležna tijela određuju trebaju li prilagodbe regulatornoga kapitala ili njegovih elemenata, u skladu s nacionalnim mjerama za prenošenje Direktive 2006/48/EZ ili Direktive 2006/49/EZ koje nisu uključene u dio drugi ove Uredbe, za potrebe ovog članka biti izvršene u stavkama redovnoga osnovnoga kapitala, stavkama dodatnoga osnovnoga kapitala, stavkama osnovnoga kapitala, stavkama dopunskoga kapitala ili regulatornoga kapitala.
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt regulatornih tehničkih standarda do 28. srpnja 2013.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
Članak 482.
Područje primjene za transakcije izvedenicama s mirovinskim fondovima
Vezano uz transakcije iz članka 89. Uredbe (EU) br. 648/2012 koje su sklopljene s mirovinskim planom kako je definiran u članku 2. te Uredbe, institucije ne izračunavaju kapitalne zahtjeve za CVA rizik kako je predviđeno člankom 382. stavkom 4. točkom (c) ove Uredbe.
POGLAVLJE 2.
Nastavak priznavanja instrumenata kapitala
Odjeljak 1.
Instrumenti državne potpore
Članak 483.
Nastavak priznavanja instrumenata državne potpore
1. Odstupajući od članaka od 26. do 29., 51., 52., 62. i 63., tijekom razdoblja od 1. siječnja 2014. do 31. prosinca 2017. ovaj članak primjenjuje se na instrumente kapitala i stavke ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
instrumenti su izdani prije 1. siječnja 2014.;
(b)
instrumenti su izdani u sklopu mjera dokapitalizacije u skladu s pravilima o državnoj potpori. U mjeri u kojoj je dio instrumenata privatno upisan, oni moraju biti izdani prije 30. lipnja 2012. i povezani s onim dijelovima koje je upisala država članica;
(c)
Komisija smatra instrumente usklađenima s unutarnjim tržištem u skladu s člankom 107. UFEU-a;
(d)
Kada instrumente upisuju i država članica i privatni ulagatelji te ako postoji djelomična otplata instrumenata koje je upisala država članica, odgovarajući dio privatno upisanog dijela instrumenata nastavit će se priznavati u skladu s člankom 484. Kada su otplaćeni svi instrumenti koje je upisala država članica, preostali instrumenti koje su upisali privatni ulagatelji nastavljaju se priznavati u skladu s člankom 484.
2. Instrumenti koji su ispunili uvjete u skladu s nacionalnim mjerama za prenošenje za članak 57. točku (a) Direktive 2006/48/EZ ispunjavaju uvjete za instrumente redovnoga osnovnoga kapitala neovisno o sljedećem:
(a)
uvjeti određeni člankom 28. ove Uredbe nisu ispunjeni;
(b)
instrumente je izdalo društvo iz članka 27. ove Uredbe, a uvjeti određeni člankom 28. ove Uredbe ili ovisno o slučaju, člankom 29. ove Uredbe nisu ispunjeni.
3. Instrumenti iz točke (c) stavka 1. ovog članka koji ne ispunjavaju uvjete u skladu s nacionalnim mjerama za prenošenje za točku (a) članka 57. Direktive 2006/48/EZ ispunjavaju uvjete za instrumente redovnoga osnovnoga kapitala neovisno o neispunjavanju zahtjeva iz točke (a) ili točke (b) stavka 2. ovog članka, pod uvjetom da su ispunjeni zahtjevi iz stavka 8. ovog članka.
Instrumenti koji ispunjavaju uvjete za redovni osnovni kapital u skladu s prvim podstavkom ne ispunjavaju uvjete za instrumente dodatnog osnovnog kapitala ili instrumente dopunskog kapitala u skladu sa stavkom 5. ili 7.
4. Instrumenti koji ispunjavaju uvjete u skladu s nacionalnim mjerama za prenošenje za točku (ca) članka 57. i za članak 66. stavak 1. Direktive 2006/48/EZ ispunjavaju uvjete za instrumente dodatnog osnovnog kapitala neovisno o tome što uvjeti određeni člankom 52. stavkom 1. ove Uredbe nisu ispunjeni.
5. Instrumenti iz točke (c) stavka 1. ovog članka koji ne ispunjavaju uvjete u skladu s nacionalnim mjerama za prenošenje za točku (ca) članka 57. Direktive 2006/48/EZ ispunjavaju uvjete za instrumente dodatnoga osnovnoga kapitala neovisno o neispunjavanju uvjeta iz članka 52. stavka 1. ove Uredbe, pod uvjetom da su ispunjeni zahtjevi iz stavka 8. ovog članka.
Instrumenti koji ispunjavaju uvjete za instrumente dodatnoga osnovnoga kapitala u skladu s prvim podstavkom ne ispunjavaju uvjete za instrumente redovnoga osnovnoga kapitala ili instrumente dopunskoga kapitala u skladu sa stavcima 3. ili 7.
6. Stavke koje ispunjavaju uvjete u skladu s nacionalnim mjerama za prenošenje za točke (f), (g) ili (h) članka 57. i za članak 66. stavak 1. Direktive 2006/48/EZ ispunjavaju uvjete za instrumente dopunskoga kapitala neovisno o tome što te stavke nisu spomenute u članku 62. ove Uredbe ili nisu ispunjeni uvjeti određeni člankom 63. ove Uredbe.
7. Instrumenti iz točke (c) stavka 1. ovog članka koji ne ispunjavaju uvjete u skladu s nacionalnim mjerama za prenošenje za točke (f), (g) ili (h) članka 57. i za članak 66. stavak 1. Direktive 2006/48/EZ ispunjavaju uvjete za instrumente dopunskoga kapitala neovisno o tome što stavke nisu spomenute u članku 62. ove Uredbe ili što nisu ispunjeni uvjeti određeni člankom 63. ove Uredbe, pod uvjetom da su ispunjeni uvjeti iz stavka 8. ovog članka.
Instrumenti koji ispunjavaju uvjete za instrumente dopunskoga kapitala u skladu s prvim podstavkom ne mogu ispunjavati uvjete za instrumente redovnoga osnovnoga kapitala ili instrumente dodatnoga osnovnoga kapitala u skladu sa stavcima 3. ili 5.
8. Instrumenti iz stavaka 3., 5. i 7. mogu ispunjavati uvjete za instrumente regulatornoga kapitala iz tih stavaka samo ako je ispunjen uvjet iz stavka 1. točke (a) i ako ih izdaju institucije koje su osnovane u državi članici koja podliježe Programu ekonomske prilagodbe, a izdavanje tih instrumenata dogovoreno je ili prihvatljivo u okviru tog programa.
Odjeljak 2.
Instrumenti koji nisu instrumenti državne potpore
Pododjeljak 1.
Uvjeti za nastavak priznavanja i ograničenja
Članak 484.
Uvjeti za nastavak priznavanja stavki koje ispunjavaju uvjete za regulatorni kapital u skladu s nacionalnim mjerama za prenošenje Direktive 2006/48/EZ
1. Ovaj članak primjenjuje se samo na instrumente i stavke koji su izdani na ili prije 31. prosinca 2011. i koji su udovoljavali zahtjevima za regulatorni kapital 31. prosinca 2011., a nije riječ o instrumentima i stavkama iz članka 483. stavka 1.
2. Odstupajući od članaka od 26. do 29., 51., 52., 62. i 63., ovaj se članak primjenjuje od 1. siječnja 2014. do 31. prosinca 2021.
3. Podložno članku 485. ove Uredbe i ograničenju iz članka 486. stavka 2. ove Uredbe, kapital u smislu članka 22. Direktive 86/635/EEZ, i povezani računi premija na dionice koji su ispunili uvjete za osnovni kapital u skladu s nacionalnim mjerama za prenošenje za članak 57. točku (a) Direktive 2006/48/EZ ispunjavaju uvjete za stavke redovnoga osnovnoga kapitala neovisno o tome što on ne ispunjava uvjete iz članka 28. ili, prema potrebi, članka 29. ove Uredbe.
4. Podložno ograničenju iz članka 486. stavka 3., instrumenti i povezani računi premija na dionice koji su ispunili uvjete za osnovni kapital u skladu s nacionalnim mjerama za prenošenje za članak 57. točku (ca) i članak 154. stavak 8. i 9. Direktive 2006/48/EZ ispunjavaju uvjete za stavke dodatnoga osnovnoga kapitala, neovisno o tome što uvjeti iz članka 52. ove Uredbe nisu ispunjeni.
5. Podložno ograničenjima iz članka 486. stavka 4. ove Uredbe, stavke i povezani računi premija na dionice koji su ispunili uvjete u skladu s nacionalnim mjerama za prenošenje za članak 57. točke (e), (f), (g) ili (h) Direktive 2006/48/EZ ispunjavaju uvjete za stavke dopunskoga kapitala neovisno o tome što te stavke nisu uključene u članak 62. ove Uredbe ili što uvjeti iz članka 63. ove Uredbe nisu ispunjeni.
Članak 485.
Uvjeti za uključivanje u redovni osnovni kapital računa premija na dionice povezanih sa stavkama koje su ispunile uvjete za regulatorni kapital u skladu s nacionalnim mjerama za prenošenje Direktive 2006/48/EZ
1. Ovaj se članak primjenjuje samo na instrumente koji su izdani prije 31. prosinca 2010. osim onih iz članka 483. stavka 1.
2. Računi premija na dionice povezani s kapitalom u smislu članka 22. Direktive 86/635/EEZ koji su ispunili uvjete za osnovni kapital u skladu s nacionalnim mjerama za prenošenje za točku (a) članka 57. Direktive 2006/48/EZ, ispunjavaju uvjete za stavke redovnoga osnovnoga kapitala ako ispunjavaju uvjete iz članka 28. točaka (i) i (j) ove Uredbe.
Članak 486.
Ograničenja nastavka priznavanja za stavke redovnoga osnovnoga kapitala, dodatnoga osnovnoga kapitala i dopunskoga kapitala
1. Od 1. siječnja 2014. do 31. prosinca 2021. opseg u kojem instrumenti i stavke iz članka 484. ispunjavaju uvjete za regulatorni kapital ograničava se u skladu s ovim člankom.
2. Iznos stavki iz članka 484. stavka 3. koji ispunjavaju uvjete za stavke redovnoga osnovnoga kapitala ograničava se na primjenjiv postotak zbroja iznosa iz točaka (a) i (b) ovog stavka:
(a)
nominalni iznos kapitala iz članka 484. stavka 3. sa stanjem na dan 31. prosinca 2012.;
(b)
računi premija na dionice povezani sa stavkama iz točke (a).
3. Iznos stavki iz članka 484. stavka 4. koje ispunjavaju uvjete za stavke dodatnoga osnovnoga kapitala ograničen je na primjenjivi postotak pomnožen s rezultatom koji se dobije oduzimanjem od zbroja iznosa iz točaka od (a) i (b) ovog stavka zbroja iznosa iz točaka od (c) do (f) ovog stavka:
(a)
nominalni iznos izdanih instrumenata iz članka 484. stavka 4., sa stanjem na 31. prosinca 2012.;
(b)
računi premija na dionice povezani s instrumentima iz točke (a);
(c)
iznos instrumenata iz članka 484. stavka 4. koji je 31. prosinca 2012. premašio ograničenja iz nacionalnih mjera za prenošenje za članak 66. stavak 1. točku (a) i članak 66. stavak 1.a Direktive 2006/48/EZ;
(d)
računi premija na dionice povezani s instrumentima iz točke (c);
(e)
nominalni iznos izdanih instrumenata iz članka 484. stavka 4. sa stanjem na 31. prosinca 2012. koji ne ispunjavaju uvjete za instrumente dodatnoga osnovnoga kapitala u skladu s člankom 489. stavkom 4.;
(f)
računi premija na dionice povezani s instrumentima iz točke (e).
4. Iznos stavki iz članka 484. stavka 5. koje ispunjavaju uvjete za stavke dopunskoga kapitala ograničen je na primjenjivi postotak rezultata oduzimanja zbroja iznosa iz točaka od (e) do (h) ovog stavka od zbroja iznosa iz točaka od (a) do (d) ovog stavka:
(a)
nominalni iznos izdanih instrumenata iz članka 484. stavka 5. sa stanjem na 31. prosinca 2012.;
(b)
računi premija na dionice povezani s instrumentima iz točke (a);
(c)
nominalni iznos kapitala na osnovi podređenih kredita sa stanjem na 31. prosinca 2012., umanjen za iznos zahtijevan u skladu s nacionalnim mjerama za prenošenje za članak 64. stavak 3. točku (c) Direktive 2006/48/EZ;
(d)
nominalni iznos stavki iz članka 484. stavka 5., osim instrumenata i kapitala na osnovi podređenih kredita iz točaka (a) i (c) ovog stavka sa stanjem na 31. prosinca 2012.;
(e)
nominalni iznos instrumenata i stavki iz članka 484. stavka 5. sa stanjem na 31. prosinca 2012. koji je premašio ograničenja iz nacionalnih mjera za prenošenje za članak 66. stavak 1. točku (a) Direktive 2006/48/EZ;
(f)
računi premija na dionice povezani s instrumentima iz točke (e);
(g)
nominalni iznos izdanih instrumenata iz članka 484. stavka 5. sa stanjem na 31. prosinca 2012. koji ne ispunjavaju uvjete za stavke dopunskoga kapitala u skladu s člankom 490. stavkom 4.;
(h)
računi premija na dionice povezani s instrumentima iz točke (g).
5. Za potrebe ovog članka primjenjivi postoci iz stavaka od 2. do 4. raspoređuju se kako slijedi:
(a)
od 60 % do 80 % tijekom razdoblja od 1. siječnja 2014. do 31. prosinca 2014.;
(b)
od 40 % do 70 % tijekom razdoblja od 1. siječnja 2015. do 31. prosinca 2015.;
(c)
od 20 % do 60 % tijekom razdoblja od 1. siječnja 2016. do 31. prosinca 2016.;
(d)
od 0 % do 50 % tijekom razdoblja od 1. siječnja 2017. do 31. prosinca 2017.;
(e)
od 0 % do 40 % tijekom razdoblja od 1. siječnja 2018. do 31. prosinca 2018.;
(f)
od 0 % do 30 % tijekom razdoblja od 1. siječnja 2019. do 31. prosinca 2019.;
(g)
od 0 % do 20 % tijekom razdoblja od 1. siječnja 2020. do 31. prosinca 2020.;
(h)
od 0 % do 10 % tijekom razdoblja od 1. siječnja 2021. do 31. prosinca 2021.
6. Nadležna tijela određuju i objavljuju primjenjive postotke u rasponima koji su određeni u stavku 5.
Članak 487.
Stavke isključene iz nastavka priznavanja kao stavki redovnoga osnovnoga kapitala ili stavki dodatnoga osnovnoga kapitala u drugim elementima regulatornoga kapitala
1. Odstupajući od članaka 51., 52., 62. i 63., od 1. siječnja 2014. do 31. prosinca 2021. institucije mogu tretirati kao stavke iz članka 484. stavka 4., kapital i povezane račune premija na dionice iz članka 484. stavka 3. koji su isključeni iz stavki redovnoga osnovnoga kapitala jer prelaze primjenjivi postotak iz članka 486. stavka 2., u onoj mjeri u kojoj uključivanje toga kapitala i povezanih računa premija na dionice ne prelazi primjenjivi postotak iz članka 486. stavka 3.
2. Odstupajući od članaka 51., 52., 62. i 63., od 1. siječnja 2014. do 31. prosinca 2021. institucije mogu tretirati kao stavke iz članka 484. stavka 5., u onoj mjeri u kojoj njihovo uključivanje ne premašuje primjenjivi postotak iz članka 486. stavka 4.:
(a)
kapital i povezane račune premija na dionice iz članka 484. stavka 3. koji su isključeni iz stavki redovnoga osnovnoga kapitala jer premašuju primjenjivi postotak iz članka 486. stavka 2.;
(b)
instrumente i povezane račune premija na dionice iz članka 484. stavka 4. koji premašuju primjenjivi postotak iz članka 486. stavka 3.
3. EBA sastavlja nacrt regulatornih tehničkih standarda kojima se pobliže određuju uvjeti za tretiranje instrumenata regulatornoga kapitala iz stavaka 1. i 2. kao da pripadaju članku 486. stavku 4. ili stavku 5. tijekom razdoblja od 1. siječnja 2014. do 31. prosinca 2021.
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt regulatornih tehničkih standarda do 28. srpnja 2013.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
Članak 488.
Amortizacija stavki koje se nastavljaju priznavati kao stavke dopunskoga kapitala
Stavke iz članka 484. stavka 5. koje ispunjavaju uvjete za stavke dopunskoga kapitala iz članka 484. stavka 5. ili članka 486. stavka 4. podliježu zahtjevima iz članka 64.
Pododjeljak 2.
Uključivanje instrumenata s opcijom kupnje i poticajem na otkup u stavke dodatnoga osnovnoga kapitala i dopunskoga kapitala
Članak 489.
Hibridni instrumenti s opcijom kupnje i poticajem na otkup
1. Odstupajući od članaka 51. i 52., od 1. siječnja 2014. do 31. prosinca 2021., instrumenti iz članka 484. stavka 4. koji u svojim uvjetima uključuju opciju kupnje i poticaj instituciji na njihov otkup, podliježu ovom članku.
2. Instrumenti ispunjavaju uvjete za instrumente dodatnoga osnovnoga kapitala ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
institucija je bila u mogućnosti izvršiti opciju kupnje s poticajem na otkup samo prije 1. siječnja 2013.;
(b)
institucija nije izvršila opciju kupnje;
(c)
uvjeti iz članka 52. ispunjeni su od 1. siječnja 2013.
3. Instrumenti ispunjavaju uvjete za instrumente dodatnoga osnovnoga kapitala s nižom priznatom vrijednošću u skladu s člankom 484. stavkom 4. do datuma njihovog efektivnog dospijeća te nakon toga ispunjavaju uvjete kao stavke dodatnoga osnovnoga kapitala bez ograničenja, pod uvjetom da:
(a)
institucija je bila u mogućnosti izvršiti opciju kupnje s poticajem na otkup samo na dan 1. siječnja 2013. ili nakon toga;
(b)
institucija nije izvršila opciju kupnje na datum efektivnog dospijeća instrumenata;
(c)
uvjeti iz članka 52. ispunjeni su od datuma efektivnog dospijeća instrumenata.
4. Instrumenti ne ispunjavaju uvjete za instrumente dodatnoga osnovnoga kapitala te ne podliježu članku 484. stavku 4. od 1. siječnja 2014. ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
institucija je bila u mogućnosti izvršiti opciju kupnje s poticajem na otkup samo između 31. prosinca 2011. i 1. siječnja 2013.;
(b)
institucija nije izvršila opciju kupnje na datum efektivnog dospijeća instrumenata;
(c)
uvjeti iz članka 52. nisu ispunjeni od datuma efektivnog dospijeća instrumenata.
5. Instrumenti ispunjavaju uvjete za instrumente dodatnoga osnovnoga kapitala s nižom priznatom vrijednošću u skladu s člankom 484. stavkom 4. do datuma njihovog efektivnog dospijeća, te nakon toga ne ispunjavaju uvjete za instrumente dodatnoga osnovnoga kapitala ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
institucija je bila u mogućnosti izvršiti opciju kupnje s poticajem na otkup na dan 1. siječnja 2013. ili nakon toga;
(b)
institucija nije izvršila opciju kupnje na datum efektivnog dospijeća instrumenata;
(c)
uvjeti iz članka 52. nisu ispunjeni od datuma efektivnog dospijeća instrumenata.
6. Instrumenti ispunjavaju uvjete za instrumente dodatnoga osnovnoga kapitala u skladu s člankom 484. stavkom 4. ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
institucija je bila u mogućnosti izvršiti opciju kupnje s poticajem na otkup samo prije 31. prosinca 2011. ili na taj dan;
(b)
institucija nije izvršila opciju kupnje na datum efektivnog dospijeća instrumenata;
(c)
uvjeti iz članka 52. nisu ispunjeni od datuma efektivnog dospijeća instrumenata.
Članak 490.
Stavke dopunskoga kapitala s poticajem na otkup
1. Odstupajući od članaka 62. i 63., tijekom razdoblja od 1. siječnja 2014. do 31. prosinca 2021., stavke iz članka 484. stavka 5. koje su ispunjavale uvjete iz nacionalnih mjera prenošenja za članak 57. točku (f) ili (h) Direktive 2006/48/EZ i koje u svojim uvjetima uključuju opciju kupnje i poticaj instituciji na njihov otkup podliježu ovom članku.
2. Stavke ispunjavaju uvjete za instrumente dopunskoga kapitala pod uvjetom da:
(a)
institucija je bila u mogućnosti izvršiti opciju kupnje s poticajem na otkup samo prije 1. siječnja 2013.;
(b)
institucija nije izvršila opciju kupnje;
(c)
uvjeti iz članka 63. ispunjeni su od 1. siječnja 2013.
3. Stavke ispunjavaju uvjete za stavke dopunskoga kapitala u skladu s člankom 484. stavkom 5. do datuma njihovog efektivnog dospijeća te nakon toga ispunjavaju uvjete za stavke dopunskoga kapitala bez ograničenja, ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
institucija je bila u mogućnosti izvršiti opciju kupnje s poticajem na otkup samo na dan 1. siječnja 2013. ili nakon toga;
(b)
institucija nije izvršila opciju kupnje na datum efektivnog dospijeća stavki;
(c)
uvjeti iz članka 63. ispunjeni su od datuma efektivnog dospijeća stavki.
4. Stavke ne ispunjavaju uvjete za stavke dopunskoga kapitala od 1. siječnja 2014. ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
institucija je bila u mogućnosti izvršiti opciju kupnje s poticajem na otkup samo između 31. prosinca 2011. i 1. siječnja 2013.;
(b)
institucija nije izvršila opciju kupnje na datum efektivnog dospijeća stavki;
(c)
uvjeti iz članka 63. nisu ispunjeni od datuma efektivnog dospijeća stavki.
5. Stavke ispunjavaju uvjete za stavke dopunskoga kapitala s nižom priznatom vrijednošću u skladu s člankom 484. stavkom 5. do datuma njihovog efektivnog dospijeća te nakon toga ne ispunjavaju uvjete za stavke dopunskoga kapitala, ako:
(a)
institucija je bila u mogućnosti izvršiti opciju kupnje s poticajem na otkup na dan 1. siječnja 2013. ili nakon toga;
(b)
institucija nije izvršila opciju kupnje na datum njihovog efektivnog dospijeća;
(c)
uvjeti iz članka 63. nisu ispunjeni od datuma efektivnog dospijeća stavki.
6. Stavke ispunjavaju uvjete za stavke dopunskoga kapitala u skladu s člankom 484. stavkom 5. ako:
(a)
institucija je bila u mogućnosti izvršiti opciju kupnje s poticajem na otkup samo do i uključujući 31. prosinca 2011.;
(b)
institucija nije izvršila opciju kupnje na datum efektivnog dospijeća stavki;
(c)
uvjeti iz članka 63. nisu ispunjeni od datuma efektivnog dospijeća stavki.
Članak 491.
Efektivno dospijeće
Za potrebe članaka 489. i 490. efektivno dospijeće određuje se:
(a)
za stavke iz stavaka 3. i 5. tih članaka, kao datum prve mogućnosti izvršenja opcije kupnje s poticajem na otkup na ili nakon 1. siječnja 2013.;
(b)
za stavke iz stavka 4. tih članaka, kao datum prve mogućnosti izvršenja opcije kupnje s poticajem na otkup između 31. prosinca 2011. i 1. siječnja 2013.;
(c)
za stavke iz stavka 6. tih članaka, kao datum prve mogućnosti izvršenja opcije kupnje s poticajem na otkup prije 31. prosinca 2011.
POGLAVLJE 3.
Prijelazne odredbe za objavu regulatornoga kapitala
Članak 492.
Objava regulatornoga kapitala
1. Institucije su dužne primjenjivati ovaj članak od 1. siječnja 2014. do 31. prosinca 2021.
2. Od 1. siječnja 2014. do 31. prosinca 2015., institucije objavljuju opseg u kojem razina redovnoga osnovnoga kapitala i osnovnoga kapitala premašuje zahtjeve iz članka 465.
3. Od 1. siječnja 2014. do 31. prosinca 2017., institucije objavljuju sljedeće dodatne informacije o svom regulatornom kapitalu:
(a)
prirodu i učinak pojedinačnih filtara i odbitaka na redovni osnovni kapital, dodatni osnovni kapital, dopunski kapital te regulatorni kapital primijenjenih u skladu s člancima od 467. do 470., 474., 476. i 479.;
(b)
iznose manjinskih udjela i instrumenata dodatnoga osnovnoga i dopunskoga kapitala i povezane zadržane dobiti i računa premija na dionice, koje su izdala društva kćeri koja su uključena u konsolidirani redovni osnovni kapital, dodatni osnovni kapital, dopunski kapital i regulatorni kapital u skladu s poglavljem 1., odjeljkom 4.;
(c)
učinak pojedinih filtara i odbitaka na redovni osnovni kapital, dodatni osnovni kapital i dopunski kapital te regulatorni kapital primijenjenih u skladu s člankom 481.;
(d)
prirodu i iznos stavki koje ispunjavaju uvjete za stavke redovnoga osnovnoga kapitala, osnovnoga kapitala i dopunskoga kapitala primjenom odstupanja iz poglavlja 2., odjeljka 2.
4. Od 1. siječnja 2014. do 31. prosinca 2021. institucije objavljuju iznos instrumenata koji ispunjavaju uvjete za instrumente redovnoga osnovnoga kapitala, dodatnoga osnovnoga kapitala i dopunskoga kapitala primjenom članka 484.
5. EBA sastavlja nacrt provedbenih tehničkih standarda kojima se pobliže određuju jedinstveni obrasci za objavu koja se provodi u skladu s ovim člankom. Ti obrasci uključuju stavke navedene u članku 437. stavku 1. točkama (a), (b), (d) i (e), u skladu s izmjenama iz poglavlja 1. i 2. ove glave.
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt provedbenih tehničkih standarda do 28. srpnja 2013.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje provedbenih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člankom 15. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
POGLAVLJE 4.
Velike izloženosti, kapitalni zahtjevi, financijska poluga i prag iz Basela I
Članak 493.
Prijelazne odredbe za velike izloženosti
1. Odredbe o velikim izloženostima iz članaka od 387. do 403. ne primjenjuju se na investicijska društva čija je osnovna djelatnost isključivo pružanje investicijskih usluga ili obavljanje aktivnosti povezanih s financijskim instrumentima iz odjeljka C, Priloga I., točaka 5., 6.,7., 9. i 10. Direktive 2004/39/EZ te na koje se Direktiva Vijeća 93/22/EEZ od 10. svibnja 1993. o investicijskim uslugama u području vrijednosnih papira (35) nije primjenjivala 31. prosinca 2006. Ovo se izuzeće može primijeniti do 31. prosinca 2017. ili do datuma stupanja na snagu svih izmjena u skladu sa stavkom 2. ovog članka, ako se to dogodi ranije.
2. Do 31. prosinca 2015. Komisija će na osnovi javnih konzultacija te u svjetlu rasprava s nadležnim tijelima izvijestiti Parlament i Vijeće o sljedećem:
(a)
odgovarajućem režimu bonitetnog nadzora investicijskih društava čija je osnovna djelatnost isključivo pružanje investicijskih usluga ili obavljanje aktivnosti povezanih s robnim izvedenicama ili s ugovorima o izvedenicama iz odjeljka C, Priloga I., točaka 5., 6.,7., 9. i 10. Direktive 2004/39/EZ;
(b)
poželjnosti izmjene Direktive 2004/39/EZ radi određivanja nove kategorije investicijskih društava čija je osnovna djelatnost isključivo pružanje investicijskih usluga ili obavljanje aktivnosti povezanih s financijskim instrumentima iz odjeljka C, Priloga I., točaka 5., 6., 7., 9. i 10. Direktive 2004/39/EZ o opskrbi energijom.
Na osnovi tog izvješća Komisija može podnijeti prijedloge za izmjenu ove Uredbe.
3. Odstupajući od članka 400. stavaka 2. i 3., države članice mogu, tijekom prijelaznog razdoblja do stupanja na snagu pravnog akta nakon preispitivanja u skladu s člankom 507., ali najkasnije do 31. prosinca 2028., u potpunosti ili djelomično izuzeti sljedeće izloženosti iz primjene članka 395. stavka 1.:
(a)
pokrivene obveznice iz članka 129. stavaka 1., 3. i 6.;
(b)
stavke imovine koje predstavljaju potraživanja od područne (regionalne) ili lokalne samouprave država članica ako bi se tim potraživanjima u skladu s dijelom trećim, glavom II., poglavljem 2. dodijelio ponder rizika 20 % i ostale izloženosti prema ili za koja jamče te područne (regionalne) ili lokalne samouprave, ako bi se potraživanjima prema njima, u skladu s dijelom trećim, glavom II., poglavljem 2. dodijelio ponder rizika 20 %;
(c)
izloženosti, uključujući sudjelujuće udjele ili druge vrste ulaganja institucije prema njenom matičnom društvu, ostalim društvima kćerima tog matičnog društva ili vlastitim društvima kćerima, pod uvjetom da su ta društva obuhvaćena nadzorom na konsolidiranoj osnovi kojoj podliježe i sama institucija, u skladu s ovom Uredbom, Direktivom 2002/87/EZ ili istovjetnim standardima na snazi u trećoj zemlji. Izloženosti koje ne ispunjavaju te kriterije, neovisno o tome jesu li izuzete od primjene članka 395. stavka 1. ove Uredbe, tretiraju se kao izloženosti prema trećoj strani;
(d)
stavke imovine koje predstavljaju potraživanja i ostale izloženosti, uključujući sudjelujuće udjele ili druge vrste ulaganja, prema regionalnim ili središnjim kreditnim institucijama koje zajedno s kreditnom institucijom pripadaju mreži u skladu s pravnim ili statutarnim odredbama i koji su odgovorni, u skladu s tim odredbama, za poslove poravnanja gotovinskih transakcija unutar te mreže;
(e)
stavke imovine koje predstavljaju potraživanja i ostale izloženosti kreditnih institucija prema kreditnim institucijama, od kojih jedna posluje na nekonkurentnoj osnovi i pruža ili jamči za kredite na temelju programa utvrđenih zakonom ili njenim statutima radi promicanja određenih sektora gospodarstva uz neki oblik državnog nadzora i ograničenja vezano uz upotrebu tih kredita, pod uvjetom da te izloženosti proizlaze iz kredita koji su plasirani korisnicima posredstvom kreditnih institucija ili iz jamstava za te kredite;
(f)
stavke imovine koje predstavljaju potraživanja i ostale izloženosti prema institucijama, pod uvjetom da te izloženosti nisu dio regulatornoga kapitala navedenih institucija, ne traju duže od sljedećeg radnog dana te nisu iskazane u nekoj od važnijih valuta trgovanja;
(g)
stavke imovine koje predstavljaju potraživanja od središnjih banaka u obliku minimalnih obveznih pričuva koje se drže kod tih središnjih banaka i koje su nominirane u njihovim nacionalnim valutama;
(h)
stavke imovine koje predstavljaju potraživanja od središnjih država u obliku zakonski propisanih likvidnosnih zahtjeva koje se drže u državnim vrijednosnim papirima koji su nominirani i s izvorima sredstava u njihovim nacionalnim valutama, pod uvjetom da prema prosudbi nadležnog tijela kreditna procjena koju je tim središnjim državama dodijelio odabrani VIPKR predstavlja investicijski rejting;
(i)
50 % izvanbilančnih stavki iz Priloga I. u obliku dokumentarnih akreditiva i neiskorištenih kreditnih linija srednjeg/niskog rizika i izvanbilančnih neiskorištenih kreditnih linija srednjeg/niskog rizika, te uz suglasnost nadležnih tijela, 80 % jamstava, osim kreditnih jamstava, koja su izdana za njihove članove na osnovi zakonskih ili podzakonskih propisa na temelju zajedničkog sustava osiguranja sa statusom kreditnih institucija;
(j)
zakonski zahtijevana jamstva koja se upotrebljavaju kada se hipotekarni krediti financirani izdavanjem hipotekarnih obveznica isplaćuju hipotekarnom dužniku prije konačnog upisa hipoteke u zemljišne knjige pod uvjetom da se jamstvo ne rabi za smanjenje rizika pri izračunu iznosa izloženosti ponderiranog rizikom;
(k)
stavke imovine koje predstavljaju potraživanja i ostale izloženosti prema priznatim burzama.
Članak 494.
Prijelazne odredbe za priznati kapital
Odstupajući od članka 4. stavka 1. točke 71. podtočaka (a) ii. i (b) ii., priznati kapital može uključiti dopunski kapital do sljedećih iznosa:
(a)
100 % osnovnoga kapitala tijekom razdoblja od 1. siječnja 2014. do 31. prosinca 2014.;
(b)
75 % osnovnoga kapitala tijekom razdoblja od 1. siječnja 2015. do 31. prosinca 2015.;
(c)
50 % osnovnoga kapitala tijekom razdoblja od 1. siječnja 2016. do 31. prosinca 2016.
Članak 495.
Tretman izloženosti po vlasničkim ulaganjima u skladu s IRB pristupom
1. Odstupajući od dijela trećeg, poglavlja 3., do 31. prosinca 2017. nadležna tijela mogu izuzeti od IRB tretmana određene kategorije vlasničkih ulaganja institucija i EU društava kćeri institucija iz te države članice na dan 31. prosinca 2007. Nadležno tijelo objavljuje kategorije izloženosti po vlasničkim ulaganjima koje imaju takav tretman u skladu s člankom 143. Direktive 2013/36/EU.
Izuzeta pozicija mjeri se kao broj dionica na dan 31. prosinca 2007. i sve dodatne dionice koje proizlaze izravno zbog posjedovanja tih udjela, pod uvjetom da ne povećavaju razmjerni udio vlasništva u portfeljnom društvu.
Ako stjecanje povećava razmjerni udio vlasništva u određenom društvu, dio udjela koji je višak nije moguće izuzeti. Izuzeće se isto tako ne primjenjuje na udjele na koje je prvobitno bilo primijenjeno izuzeće, no ti su udjeli prodani i ponovo kupljeni.
Izloženosti po vlasničkim ulaganjima na koje se primjenjuje ta odredba podliježu kapitalnim zahtjevima izračunatima u skladu sa standardiziranim pristupom u skladu s dijelom trećim, glavom II., poglavljem 2. i zahtjevima iz dijela trećeg, glave IV., prema potrebi.
Nadležna tijela dužna su obavijestiti Komisiju i EBA-u o provedbi ovog stavka.
2. Pri izračunu iznosa izloženosti ponderiranih rizikom za potrebe članka 114. stavka 4., do 31. prosinca 2017. isti se ponder rizika dodjeljuje u odnosu na izloženosti prema središnjim državama ili središnjim bankama država članica, nominirane i financirane u domaćoj valuti bilo koje države članice, koji bi se primjenjivao na takve izloženosti nominirane i financirane u njihovoj domaćoj valuti.
3. EBA sastavlja nacrt regulatornih tehničkih standarda kako bi odredila uvjete prema kojima su nadležna tijela dužna dopustiti izuzeće iz stavka 1.
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt regulatornih tehničkih standarda do 30. lipnja 2014.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
Članak 496.
Kapitalni zahtjevi za pokrivene obveznice
1. Do 31. prosinca 2017. nadležna tijela mogu u cijelosti ili djelomično izuzeti od primjene ograničenje od 10 % za nadređene tranše koje su izdali francuski fondovi Fonds Communs de Créances ili sekuritizacijski subjekti koji su jednaki francuskom fondu Communs de Créances iz članka 129. stavka 1. točaka (d) i (f), ako su ispunjena oba sljedeća uvjeta:
(a)
sekuritizirane izloženosti na osnovi stambene ili poslovne nekretnine inicirao je član iste konsolidirane grupe čiji je član izdavatelj pokrivenih obveznica ili subjekt povezan s istim središnjim tijelom s kojim je povezan i izdavatelj pokrivenih obveznica, pri čemu se članstvo u istoj grupi ili povezanost treba odrediti u trenutku kada nadređene tranše postaju kolateral za pokrivene obveznice;
(b)
član iste konsolidirane grupe čiji je član izdavatelj pokrivenih obveznica ili subjekt povezan s istim središnjim tijelom s kojim je povezan i izdavatelj pokrivenih obveznica, zadržava cjelokupnu tranšu prvoga gubitka koja podupire te nadređene tranše.
2. Do 31. prosinca 2014., za potrebe članka 129. stavka 1., smatra se da nadređene neosigurane izloženosti institucija koje prema nacionalnom pravu ispunjavaju uvjete za ponder rizika od 20 % prije 28. lipnja 2013. ispunjavaju uvjete za stupanj kreditne kvalitete 1.
3. Do 31. prosinca 2014., za potrebe članka 129. stavka 5., smatra se da nadređene neosigurane izloženosti institucija koje prema nacionalnom pravu ispunjavaju uvjete za ponder rizika od 20 % prije 28. lipnja 2013. ispunjavaju uvjete za ponder rizika od 20 %.
Članak 497.
Kapitalni zahtjevi za izloženosti prema središnjim drugim ugovornim stranama
1. Do 15 mjeseci nakon stupanja na snagu posljednjeg od regulatornih tehničkih standarda navedenih u člancima 16., 25., 26., 29., 34., 41., 42., 44., 45., 47. i 49. Uredbe (EU) br. 648/2012, ili dok se ne donese odluka u skladu s člankom 14. te Uredbe o izdavanju odobrenja središnjoj drugoj ugovornoj strani, ovisno o tome što se dogodi ranije, institucija može središnju drugu ugovornu stranu smatrati kvalificiranom središnjom drugom ugovornom stranom, pod uvjetom da je središnja druga ugovorna strana u svojoj državi članici u kojoj ima poslovni nastan imala odobrenje za rad za pružanje klirinških usluga u skladu s nacionalnim pravom te države članice prije nego što su doneseni svi regulatorni teknički standardi iz članaka 5., od 8. do 11., 16., 18., 25., 26., 29., 34., 41., 42., 44., 45., 46., 47., 49., 56. i 81. te Uredbe.
2. Do 15 mjeseci nakon datuma stupanja na snagu posljednjeg od regulatornih tehničkih standarda navedenih u člancima 16., 26., 29., 34., 41., 42., 44., 45., 47. i 49. Uredbe (EU) br. 648/2012, ili dok se ne donese odluka u skladu s člankom 25. te Uredbe o priznavanju središnje druge ugovorne strane s poslovnim nastanom u trećoj zemlji, ovisno o tome što se dogodi ranije, institucija može smatrati središnju drugu ugovornu stranu kvalificiranom središnjom drugom ugovornom stranom.
3. Komisija može donijeti provedbeni akt u skladu s člankom 5. Uredbe (EU) br. 182/2011 o produženju prijelaznih odredbi iz stavaka 1. i 2. ovog članka za daljnjih šest mjeseci u iznimnim situacijama kada je to potrebno i primjereno radi izbjegavanja narušavanja međunarodnih financijskih tržišta.
4. Do rokova navedenih u stavcima 1. i 2., odnosno produžetaka u skladu sa stavkom 3., gdje je primjenjivo, kada središnja druga ugovorna strana nema jemstveni fond i nema uspostavljen obvezujući aranžman s njezinim klirinškim članovima koji joj omogućava upotrebu cijele ili dijela inicijalne marže primljene od njezinih klirinških članova kao da je riječ o preduplatama, institucija zamjenjuje pravu formulu za izračun kapitalnih zahtjeva (Ki) iz članka 308. stavka 2. sa sljedećom:
pri čemu je:
IM1
=
inicijalna marža koju klirinški član i daje središnjoj drugoj ugovornoj strani
IM
=
ukupan iznos inicijalne marže o kojoj je središnja druga ugovorna strana obavijestila instituciju.
Članak 498.
Izuzeća za trgovce robom
1. Odredbe o kapitalnim zahtjevima iz ove Uredbe ne primjenjuju se na investicijska društva čija se osnovna djelatnost isključivo sastoji od pružanja investicijskih usluga ili obavljanja aktivnosti povezanih s financijskim instrumentima iz odjeljka C Priloga I., točaka 5, 6.,7., 9. i 10. Direktivi 2004/39/EZ te na koje se Direktiva 93/22/EEZ nije primjenjivala 31. prosinca 2006.
Ova se iznimka primjenjuje do 31. prosinca 2017. ili datuma stupanja na snagu svih izmjena u skladu sa stavcima 2. i 3., što nastupi ranije.
2. Do 31. prosinca 2015. Komisija će na osnovi javnih savjetovanja te u svjetlu rasprava s nadležnim tijelima izvijestiti Parlament i Vijeće o sljedećem:
(a)
odgovarajućem režimu bonitetnog nadzora investicijskih društava čija je osnovna djelatnost isključivo pružanje investicijskih usluga ili obavljanje aktivnosti povezanih s robnim izvedenicama ili izvedenicama iz odjeljka C, Priloga I., točaka 5., 6., 7., 9. i 10. Direktivi 2004/39/EZ;
(b)
poželjnosti izmjene Direktive 2004/39/EZ radi određivanja nove kategorije investicijskih društava čija je osnovna djelatnost isključivo pružanje investicijskih usluga ili obavljanje aktivnosti povezanih s financijskim instrumentima iz odjeljka C Priloga I. točke 5., 6., 7., 9. i 10. Direktivi 2004/39/EZ povezanih s opskrbom energijom uključujući električnu energiju, ugljen, plin i naftu.
3. Na osnovi izvješća iz stavka 2. Komisija može podnijeti prijedlog za izmjenu ove Uredbe.
Članak 499.
Financijska poluga
1. Odstupajući od članaka 429. i 430., tijekom razdoblja od 1. siječnja 2014. do 31. prosinca 2021., institucije su dužne izračunavati i izvješćivati omjer financijske poluge upotrebom obje niže navedene mjere kapitala:
(a)
osnovnoga kapitala:
(b)
osnovnoga kapitala, u skladu s odstupanjima iz poglavlja 1. i 2. ove glave.
2. Odstupajući od članka 451. stavka 1., institucije mogu odabrati hoće li objaviti informacije o omjeru financijske poluge na temelju jedne ili obaju definicija mjere kapitala iz točaka (a) i (b) stavka 1. ovog članka. Kada institucije promijene svoju odluku o tome koji omjer financijske poluge objaviti, u prvoj objavi nakon navedene promjene potrebno je uskladiti informacije o svim omjerima financijske poluge objavljenima do trenutka promjene.
3. Odstupajući od članka 429. stavka 2., tijekom razdoblja od 1. siječnja 2014. do 31. prosinca 2017., nadležna tijela mogu odobriti institucijama izračunavanje omjera financijske poluge na kraju tromjesečja ako smatraju da institucije možda nemaju podatke dostatne kvalitete za izračun omjera financijske poluge koja je aritmetička sredina mjesečnih omjera financijske poluge za tromjesečje.
Članak 500.
Prijelazne odredbe - prag iz Basela I
1. Do 31. prosinca 2017. institucije koje izračunavaju iznose izloženosti ponderirane rizikom u skladu s dijelom trećim, glavom II., poglavljem 3. i institucije koje primjenjuju napredne pristupe iz dijela trećeg, glave III., poglavlja 4. za izračun kapitalnih zahtjeva za operativni rizik, dužne su ispunjavati oba sljedeća zahtjeva:
(a)
imati regulatorni kapital u skladu s člankom 92.;
(b)
imati regulatorni kapital koji je u svakom trenutku jednak ili veći od 80 % ukupnog minimalnog iznosa regulatornoga kapitala koji bi institucija trebala imati u skladu s člankom 4. Direktive 93/6/EEZ kako su ta Direktiva i Direktiva 2000/12/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 20. ožujka 2000. o osnivanju i obavljanju djelatnosti kreditnih institucija (36) glasile prije 1. siječnja 2007.
2. Ovisno o odobrenju nadležnih tijela, iznos iz točke (b) stavka 1. može se zamijeniti zahtjevom za regulatorni kapital koji u svakom trenutku mora biti jednak ili veći od 80 % regulatornoga kapitala koji bi institucija trebala imati u skladu s člankom 92., pri čemu se iznosi izloženosti ponderirani rizikom izračunavaju u skladu s dijelom trećim, glavom II., poglavljem 2. i dijelom trećim, glavom III., poglavljem 2. ili 3., ovisno o slučaju, umjesto u skladu s dijelom trećim, glavom II., poglavljem 3. ili dijelom trećim, glavom III., poglavljem 4., ovisno o slučaju.
3. Kreditna institucija može primijeniti stavak 2. samo ako je za izračun kapitalnih zahtjeva počela primjenjivati IRB pristup ili napredne pristupe na dan 1. siječnja 2010. ili nakon toga.
4. Usklađenost sa zahtjevima iz točke (b) stavka 1. temelji se na iznosima regulatornoga kapitala koji su u potpunosti usklađeni kako bi odrazili razlike između izračuna regulatornoga kapitala u skladu s Direktivom 93/6/EEZ i Direktivom 2000/12/EZ kako su te direktive glasile prije 1. siječnja 2007. i izračuna regulatornoga kapitala u skladu s ovom Uredbom, koje proizlaze iz različitih tretmana očekivanoga gubitka i neočekivanoga gubitka u skladu s dijelom trećim, glavom II., poglavljem 3. ove Uredbe.
5. Nadležna tijela mogu, nakon savjetovanja s EBA-om, izuzeti institucije od primjene stavka 1. točke (b) na institucije pod uvjetom da su ispunjeni svi zahtjevi za primjenu IRB pristupa iz dijela trećega glave II., poglavlja 3., odjeljka 6. ili kvalificirajući kriteriji za primjenu naprednog pristupa iz dijela trećega, glave III., poglavlja 4., prema potrebi.
6. Komisija podnosi izvješće Europskom parlamentu i Vijeću do 1. siječnja 2017. o primjerenosti produljenja primjene praga iz Basela I nakon 31. prosinca 2017. kako bi se osigurala potpora internim modelima, uzimajući u obzir međunarodna kretanja i međunarodno dogovorene standarde. Prema potrebi, uz to se izvješće prilaže prijedlog zakonodavnog akta.
Članak 501.
Smanjenje kapitalnih zahtjeva za kreditni rizik izloženosti prema malim i srednjim poduzetnicima
1. Kapitalni zahtjevi za kreditni rizik izloženosti prema malim i srednjim poduzetnicima množe se s faktorom 0,7619.
2. Za potrebe ovog članka:
(a)
izloženost je uključena ili u kategoriju stanovništva ili u kategoriju trgovačkih društava ili u kategoriju osiguranu nekretninom. Izloženosti u statusu neispunjavanja obveza isključuju se;
(b)
mali i srednji poduzetnik definiran je u skladu s Preporukom Komisije 2003/361/EZ od 6. svibnja 2003. o definiciji mikropoduzetnika, malih i srednjih poduzetnika (37). Od kriterija navedenih u članku 2. Priloga toj Preporuci, u obzir se uzima samo godišnji promet;
(c)
ukupan iznos koji instituciji i njenim matičnim društvima i društvima kćerima, uključujući izloženosti u statusu neispunjavanja obveza, duguje dužnik ili grupa povezanih osoba, ali isključujući potraživanja ili potencijalne obveze osigurane stambenim nekretninama, ne smije, prema saznanju institucije, prelaziti iznos od 1,5 milijuna eura. Institucija mora poduzeti razumne mjere da bi došla do takvih saznanja.
3. Institucije su dužne tromjesečno izvješćivati nadležna tijela o ukupnom iznosu izloženosti prema malim i srednjim poduzetnicima izračunatom u skladu sa stavkom 2.
4. Komisija do 28. lipnja 2016. podnosi izvješće o učinku kapitalnih zahtjeva iz ove Uredbe na kreditiranje malih i srednjih poduzetnika i fizičkih osoba i podnosi ga Europskom parlamentu i Vijeću, prema potrebi zajedno s prijedlogom zakonodavnog akta.
5. Za potrebe stavka 4. EBA podnosi izvješće Komisiji o sljedećem:
(a)
analizi razvoja trendova i uvjeta kreditiranja malih i srednjih poduzetnika tijekom razdoblja iz stavka 4.;
(b)
analizi efektivne rizičnosti malih i srednjih poduzetnika Unije tijekom cijeloga gospodarskog ciklusa;
(c)
usklađenosti kapitalnih zahtjeva iz ove Uredbe za kreditni rizik izloženosti prema malim i srednjim poduzetnicima s rezultatima analize iz točaka (a) i (b).
GLAVA II.
IZVJEŠĆA I PREISPITIVANJA
Članak 502.
Ciklička priroda kapitalnih zahtjeva
Komisija, u suradnji s EBA-om, ESRB-om i državama članicama te uzimajući u obzir mišljenje ESB-a, periodično prati ima li ova Uredba, kao cjelina, zajedno s Direktivom 2013/36/EU, značajne utjecaje na gospodarski ciklus te, u svjetlu tog ispitivanja, razmatra jesu li opravdane neke korektivne mjere.
Do 31. prosinca 2013. EBA izvješćuje Komisiju trebaju li se i kako metodologije institucija koje primjenjuju IRB pristup uskladiti s ciljem stvaranja bolje usporedivih kapitalnih zahtjeva uz istodobno smanjivanje procikličnosti.
Na temelju te analize, te uzimajući u obzir mišljenje ESB-a, Komisija sastavlja dvogodišnje izvješće i dostavlja ga zajedno s odgovarajućim prijedlozima Europskome parlamentu i Vijeću. Pri sastavljanju izvješća na odgovarajući se način uzimaju u obzir doprinosi od strana koje uzimaju i odobravaju kredite.
Do 31. prosinca 2014. Komisija preispituje i sastavlja izvješće o primjeni članka 33. stavka 1. točke (c) koji podnosi Europskom parlamentu i Vijeću, prema potrebi zajedno s prijedlogom zakonodavnog akta.
Što se tiče mogućeg brisanja članka 33. stavka 1. točke (c) i njegove moguće primjene na razini Unije, preispitivanjem se treba posebno osigurati postojanje dovoljnih zaštitnih mehanizama kojima se osigurava financijska stabilnost u svim državama članicama.
Članak 503.
Kapitalni zahtjevi za izloženosti u obliku pokrivenih obveznica
1. Komisija do 31. prosinca 2014., nakon savjetovanja s EBA-om, izvješćuje Parlament i Vijeće zajedno sa svim odgovarajućim prijedlozima, o primjerenosti pondera iz članka 129. i kapitalnih zahtjeva za specifični rizik iz članka 336. stavka 3. za sve instrumente koji ispunjavaju uvjete za navedene tretmane te o primjerenosti kriterija iz članka 129.
2. Izvješće i prijedlozi iz stavka 1. uzimaju u obzir:
(a)
opseg u kojem postojeći regulatorni kapitalni zahtjevi koji se primjenjuju na pokrivene obveznice na odgovarajući način omogućuju razlikovanje između odstupanja u kreditnoj kvaliteti pokrivenih obveznica i kolaterala kojim su osigurane, uključujući i opseg odstupanja u svim državama članicama;
(b)
transparentnost tržišta pokrivenih obveznica i opseg u kojem to omogućuje ulagateljima sveobuhvatnu internu analizu kreditnog rizika pokrivenih obveznica i kolaterala kojim su one osigurane i podjelu imovine u slučaju insolventnosti izdavatelja, uključujući ublažavajuće učinke temeljnog strogog nacionalnog pravnog okvira u skladu s člankom 129. ove Uredbe i člankom 52. stavkom 4. Direktive 2009/65/EZ o ukupnoj kreditnoj kvaliteti pokrivene obveznice i njezinom značaju za razinu transparentnosti koja je potrebna ulagateljima; i
(c)
opseg u kojem izdavanje pokrivenih obveznica od strane kreditne institucije utječe na kreditni rizik kojem su izloženi ostali vjerovnici institucije izdavatelja.
3. Komisija do 31. prosinca 2014., i nakon savjetovanja s EBA-om, izvješćuje Europski parlament i Vijeće o tome treba li pod određenim uvjetima kredite osigurane zrakoplovima (založnim pravom na zrakoplovu) i stambene kredite osigurane jamstvima, ali koji nisu osigurani hipotekom koja je upisana u zemljišne knjige smatrati priznatom imovinom u skladu s člankom 129.
4. Komisija do 31. prosinca 2016. preispituje primjerenost izuzeća iz članka 496. i prema potrebi, primjerenost primjene sličnog tretmana na neki drugi oblik pokrivene obveznice. U svjetlu tog preispitivanja, Komisija može prema potrebi donijeti delegirane akte u skladu s člankom 462. kako bi to izuzeće učinila trajnim ili donijeti prijedloge zakonodavnih akata kojima se njegova primjena proteže na ostale oblike pokrivenih obveznica.
Članak 504.
Instrumenti kapitala koje upisuju tijela javne vlasti u izvanrednim situacijama
Komisija do 31. prosinca 2016., nakon savjetovanja s EBA-om, izvješćuje Europski parlament i Vijeće, zajedno sa svim primjerenim prijedlozima, o potrebi izmjene ili brisanja tretmana iz članka 31.
Članak 505.
Preispitivanje dugoročnog financiranja
Do 31. prosinca 2014. Komisija izvješćuje Europski parlament i Vijeće, zajedno sa svim primjerenim prijedlozima, o primjerenosti zahtjeva iz ove Uredbe u svjetlu potrebe osiguranja odgovarajućih razina izvora sredstava za sve oblike dugoročnog financiranja gospodarstva, uključujući važne infrastrukturne projekte Unije u području transporta, energetike i komunikacija.
Članak 506.
Kreditni rizik - definicija nastanka statusa neispunjavanja obveza
EBA do 31. prosinca 2017. izvješćuje Komisiju o učinku zamjene 90-dnevnoga kašnjenja u podmirivanju obveza s 180-dnevnim kašnjenjem u podmirivanju obveza, kako je predviđeno člankom 178. stavkom 1. točkom (b), na iznose izloženosti ponderirane rizikom i o primjerenosti kontinuirane primjene te odredbe nakon 31. prosinca 2019.
Komisija može na temelju tog izvješća podnijeti prijedlog zakonodavnog akta za izmjenu ove Uredbe.
Članak 507.
Velike izloženosti
Do 31. prosinca 2015., Komisija preispituje i sastavlja izvješće o primjeni članka 400. stavka 1. točke (j) i članka 400. stavka 2., kao i o pitanju bi li izuzeci iz članka 400. stavka 2. trebali biti diskrecijsko pravo, te to izvješće dostavlja Europskom parlamentu i Vijeću, prema potrebi zajedno s prijedlogom zakonodavnog akta.
Povezano s potencijalnim ukidanjem nacionalnog diskrecijskog prava iz članka 400. stavka 2. točke (c) te njegovom mogućom primjenom na razini Unije, preispitivanje posebno uzima u obzir učinkovitost upravljanja rizikom grupe, pri čemu osigurava postojanje dostatnih zaštita kako bi se osigurala financijska stabilnost u svim državama članicama u kojima subjekt ili grupa ima poslovni nastan.
Članak 508.
Razina primjene
1. Do 31. prosinca 2014. Komisija preispituje i sastavlja izvješće o primjeni dijela prvog, glave II. i članka 113. stavaka 6. i 7. kojeg dostavlja Europskom parlamentu i Vijeću, prema potrebi zajedno s prijedlogom zakonodavnog akta.
2. Do 31. prosinca 2015., Komisija sastavlja izvješće o potrebi i načinu primjene zahtjeva za likvidnosnu pokrivenost iz dijela šestog na investicijska društva te, nakon savjetovanja s EBA-om, dostavlja to izvješće Europskom parlamentu i Vijeću, prema potrebi zajedno s prijedlogom zakonodavnog akta.
3. Do 31. prosinca 2015., nakon savjetovanja s EBA-om i ESMA-om i u svjetlu rasprava s nadležnim tijelima, Komisija izvješćuje Europski parlament i Vijeće o primjerenom režimu bonitetnog nadzora investicijskih društava i društava iz članka 4. stavka 1. točaka 2. (b) i (c). Prema potrebi nakon tog izvješća podnosi se i prijedlog zakonodavnog akta.
Članak 509.
Likvidnosni zahtjevi
1. EBA nadzire i ocjenjuje izvješća sastavljena u skladu s člankom 415. stavkom 1., za različite valute i poslovne modele. EBA, nakon savjetovanja s ESRB-om, nefinancijskim krajnjim korisnicima, bankarskim sektorom, nadležnim tijelima i središnjim bankama ESSB-a, svake godine, a prvi put do 31. prosinca 2013. izvješćuje Komisiju postoji li vjerojatnost da će specifikacija općeg zahtjeva za likvidnosnu pokrivenost iz dijela šestog na temelju stavki koje se izvješćuju u skladu s dijelom šestim, glavom II. i Prilogom III. gledano bilo pojedinačno ili zajedno, imati značajan negativan učinak na poslovanje i profil rizičnosti institucija s poslovnim nastanom u Uniji ili na stabilnost i uredno funkcioniranje financijskih tržišta ili na gospodarstvo i stabilnost ponude kredita banaka, posebno vodeći računa o kreditiranju malih i srednjih poduzetnika i financiranju trgovine te kreditiranju u okviru službenih aranžmana za osiguravanje kredita za izvoz.
Izvješće iz prvog podstavka uzima u obzir tržišni razvoj i razvoj međunarodnih pravila kao i međudjelovanje zahtjeva za likvidnosnu pokrivenost i ostalih bonitetnih zahtjeva u okviru ove Uredbe poput omjera kapitala zasnovanog na riziku iz članka 92. i omjera financijske poluge.
Europskom parlamentu i Vijeću daje se mogućnost da izraze svoja stajališta o izvješću iz prvog podstavka.
2. EBA u izvješću iz stavka 1. posebno ocjenjuje sljedeće:
(a)
postojanje mehanizama koji ograničavaju vrijednost likvidnosnih priljeva, posebno radi utvrđivanja primjerene gornje granice priljeva i uvjeta za njezinu primjenu, uzimajući u obzir različite poslovne modele uključujući prolazno financiranje, faktoring, najam, pokrivene obveznice, hipoteke, izdavanje pokrivenih obveznica i mjeru u kojoj je tu gornju granicu potrebno izmijeniti ili ukinuti radi uzimanja u obzir posebnosti specijaliziranog financiranja;
(b)
kalibraciju priljeva i odljeva iz dijela šestog, glave II., posebno u skladu s člankom 422. stavkom 7. i člankom 425. stavkom 2.;
(c)
postojanje mehanizama kojima se ograničava pokriće likvidnosnih zahtjeva pojedinim kategorijama likvidne imovine, a posebno procjenu primjerenog minimalnog postotka likvidne imovine iz članka 416. stavka 1. točaka (a), (b) i (c) u odnosu na ukupnu likvidnu imovinu, testiranje praga od 60 % i uzimanje u obzir razvoja međunarodnih pravila. Imovina koja je primljena u zalog i koja je dospjela ili je opoziva unutar 30 kalendarskih dana ne bi se trebala uračunavati u limit osim kada je imovina dobivena na temelju kolaterala koji također ispunjava uvjete u skladu s točkama (a), (b) i (c) članka 416. stavka 1.;
(d)
osiguranje posebnih nižih stopa odljeva i/ili viših stopa priljeva za unutargrupne tokove, pri čemu se navodi pod kojim bi uvjetima takve posebne stope priljeva ili odljeva bile opravdane s bonitetnog stajališta i u glavnim crtama opisuje metodologija koristeći se objektivnim kriterijima i parametrima za utvrđivanje posebnih razina priljeva i odljeva između institucije i druge ugovorne strane kada one nemaju poslovni nastan u istoj državi članici;
(e)
kalibraciju stopa povlačenja koje se primjenjuju na neiskorištene obvezujuće kreditne i likvidnosne linije koje su obuhvaćene člankom 424. stavcima 3. i 5. EBA je posebno dužna testirati stopu povlačenja od 100 %;
(f)
definiciju depozita stanovništva iz članka 411. točke 2., a posebno primjerenost uvođenja praga za depozite fizičkih osoba;
(g)
potrebu uvođenja nove kategorije depozita stanovništva s nižim odljevom u svjetlu posebnih karakteristika tih depozita koje bi mogle opravdati nižu stopu odljeva, pri čemu se uzimaju u obzir međunarodna kretanja;
(h)
odstupanja od zahtjeva o sastavu likvidne imovine koju će institucije biti dužne imati, kada zajedničke opravdane potrebe za likvidnom imovinom institucije u određenoj valuti prelaze raspoloživost te likvidne imovine i uvjeti kojima podliježu ta odstupanja;
(i)
definiciju financijskih proizvoda u skladu sa šerijatskim pravom, za banke koje posluju u skladu s tim pravom, kao alternative za imovinu koja bi ispunjavala zahtjeve za priznavanje kao likvidna imovina za potrebe članka 416.;
(j)
definiciju okolnosti stresa, uključujući načela za upotrebu rezerve likvidne imovine i potrebne reakcije nadzora, pod kojima bi institucije mogle upotrijebiti svoju likvidnu imovinu za ispunjavanje potreba likvidnosnih odljeva i načina rješavanja pitanja neusklađenosti;
(k)
definiciju postojanog operativnog odnosa za nefinancijskog klijenta iz članka 422. stavka 3. točke (c);
(l)
kalibraciju stope odljeva koja se primjenjuje na korespondentno bankarstvo i usluge glavnog brokera iz prvog podstavka članka 422. stavka 4.;
(m)
mehanizme za nastavak priznavanja obveznica za koje jamči država, izdanih kreditnim institucijama u okviru vladinih mjera za potporu u okviru odobrenja za državnu potporu Unije, poput obveznica koje su izdale National Asset Management Agency, NAMA u Irskoj i španjolsko društvo za upravljanje imovinom, koje su namijenjene uklanjanju problematične imovine iz bilanci kreditnih institucija te se barem do prosinca 2023. mogu smatrati izuzetno likvidnom imovinom i imovinom visoke kreditne kvalitete.
3. Nakon savjetovanja s ESMA-om i ESB-om, EBA do 31. prosinca 2013. izvješćuje Komisiju o primjerenim jedinstvenim definicijama prenosive imovine visoke i vrlo visoke likvidnosti i kreditne kvalitete za potrebe članka 416. i o primjerenim korektivnim faktorima za imovinu koja se smatra likvidnom imovinom za potrebe članka 416., uz iznimku imovine iz članka 416. stavka 1. točaka (a), (b) i (c).
Europskom parlamentu i Vijeću daje se mogućnost da izraze svoja stajališta o tom izvješću.
U izvješću iz prvog podstavka također se razmatraju:
(a)
ostale kategorije imovine, a posebno vrijednosni papiri visoke likvidnosti i kreditne kvalitete osigurani stambenim hipotekama;
(b)
ostale kategorije vrijednosnih papira ili kredita prihvatljivih za središnje banke, poput na primjer obveznica lokalne države i komercijalni zapisi; i
(c)
ostala imovina koja nije prihvatljiva za središnju banku, ali kojom se trguje, poput na primjer vlasničkih instrumenata koji su uvršteni na priznatoj burzi, zlata, instrumenata vlasničkoga kapitala povezanih s glavnim indeksima, obveznica s jamstvima, pokrivenih obveznica, obveznica poduzeća i novčanih sredstava koja se temelje na toj imovini.
4. U izvješću iz stavka 3. razmatra se treba li i u kojem opsegu uključiti rezervne kreditne linije iz članka 416. stavka 1. točke (e) u likvidnu imovinu u svjetlu međunarodnih kretanja i uzimajući u obzir europske posebnosti, uključujući i način provedbe monetarne politike u Uniji.
EBA posebno ispituje adekvatnost sljedećih kriterija i prikladne razine za navedene definicije:
(a)
minimalni opseg trgovanja s imovinom;
(b)
minimalni preostali obujam imovine;
(c)
transparentno određivanje cijena i informiranje nakon trgovanja;
(d)
stupnjevi kreditne kvalitete iz dijela trećeg, glave II., poglavlja 2.;
(e)
dokazi o stabilnosti cijena;
(f)
prosječni obujam trgovanja i prosječnu veličinu trgovanja;
(g)
maksimalna razlika između kupovne i prodajne cijene;
(h)
preostalo vrijeme do dospijeća;
(i)
minimalna stopa obrtaja.
5. Do 31. siječnja 2014., EBA također izvješćuje i o:
(a)
jedinstvenim definicijama visoke i vrlo visoke likvidnosti i kreditne kvalitete;
(b)
mogućim neplaniranim posljedicama definicije likvidne imovine za provođenje operacija monetarne politike i razmjera u kojem:
i.
popis likvidne imovine koja je isključena iz popisa imovine prihvatljive za središnju banku može potaknuti institucije da podnose prihvatljivu imovinu koja nije uključena u definiciju likvidne imovine u operacijama refinanciranja;
ii.
likvidnosna regulativa može odvratiti institucije od kreditiranja ili posuđivanja na neosiguranom tržištu novca i to može dovesti u pitanje ulogu indeksa EONIA u provođenju monetarne politike;
iii.
uvođenje zahtjeva za likvidnosnu pokrivenost može središnjim bankama otežati očuvanje stabilnosti cijena primjenom postojećeg okvira i instrumenata monetarne politike;
(c)
operativnim zahtjevima za držanje likvidne imovine, kako je navedeno u članku 417., točkama od (b) do (f), u skladu s međunarodnim regulatornim kretanjima.
Članak 510.
Zahtjevi za neto stabilne izvore financiranja
1. Do 31. prosinca 2015., EBA izvješćuje Komisiju na temelju stavki koje se izvješćuju u skladu s dijelom šestim, glavom III., o primjerenosti i načinu na koji bi bilo primjereno osigurati da se institucije koriste stabilnim izvorima financiranja, uključujući procjenu učinka na poslovanje i profil rizičnosti institucija s poslovnim nastanom u Uniji ili na financijska tržišta ili gospodarstvo i kredite banaka, s posebnim osvrtom na kreditiranje malih i srednjih poduzetnika i na financiranje trgovine, uključujući kreditiranje u okviru službenih aranžmana za osiguravanje kredita za izvoz i prolaznih modela financiranja, uključujući kredite osigurane nekretninama s usklađenim novčanim tokovima. EBA posebno analizira učinak stabilnih izvora financiranja na strukture refinanciranja različitih bankovnih modela u Uniji.
2. Do 31. prosinca 2015., EBA također izvješćuje Komisiju, na temelju stavki koje se iskazuju u skladu s dijelom šestim, glavom III. i, u skladu s jedinstvenim izvještajnim formatima iz članka 415. stavka 3. točke (a) i nakon savjetovanja s ESRB-om, o metodologijama za određivanje iznosa stabilnih izvora financiranja koji stoje na raspolaganju institucijama i koje institucije trebaju i o primjerenim jedinstvenim definicijama za izračun takvog zahtjeva za neto stabilne izvore financiranja, pri čemu posebno ispituje sljedeće:
(a)
kategorije i pondere primijenjene na izvore stabilnog financiranja u članku 427. stavku 1.;
(b)
kategorije i pondere primijenjene za određivanje zahtjeva za izvore stabilnog financiranja u članku 428. stavku 1.;
(c)
metodologije potiču i destimuliraju, ovisno o slučaju radi poticanja stabilnijeg dugoročnog financiranja imovine, poslovnih aktivnosti, ulaganja i financiranja institucija;
(d)
potrebu razvijanja različitih metodologija za različite vrste institucija.
3. Do 31. prosinca 2016., Komisija, prema potrebi, i uzimajući u obzir izvješća iz stavaka 1. i 2. i uzimajući u potpunosti u obzir različitost bankarskog sektora u Uniji, podnosi prijedlog zakonodavnog akta Europskom parlamentu i Vijeću o načinu kojim se osigurava da se institucije koriste stabilnim izvorima financiranja.
Članak 511.
Financijska poluga
1. Na temelju rezultata izvješća iz stavka 3., Komisija do 31. prosinca 2016. dostavlja izvješće o učinku i učinkovitosti omjera financijske poluge Europskom parlamentu i Vijeću.
2. Prema potrebi, izvješću se prilaže prijedlog zakonodavnog akta o uvođenju primjerenog broja razina omjera financijske poluge koje bi institucije koje se koriste različitim poslovnim modelima morale održavati, pri čemu se predlaže prikladno kalibriranje navedenih razina i sve primjerene prilagodbe za mjeru kapitala i mjeru ukupne izloženosti iz članka 429., prema potrebi zajedno s eventualnim mjerama fleksibilnosti, uključujući primjerene izmjene članka 458. radi uvođenja omjera financijske poluge u opseg mjera obuhvaćenih tim člankom.
3. Za potrebe stavka 1. EBA izvješćuje Komisiju do 31. listopada 2016. najmanje o sljedećem:
(a)
je li okvir omjera financijske poluge određen ovom Uredbom i člancima 87. i 98. Direktive 2013/36/EU prikladan instrument kojim će se na zadovoljavajući način i u zadovoljavajućem stupnju ukloniti rizik prekomjerne financijske poluge u institucijama;
(b)
utvrđivanju poslovnih modela koji odražavaju cjelokupni profil rizičnosti institucija i o uvođenju različitih razina omjera financijske poluge za te poslovne modele;
(c)
jesu li zahtjevi iz članaka 76. i 87. Direktive 2013/36/EU u skladu s člancima 73. i 97. Direktive 2013/36/EU za postupanje s rizikom prekomjerne financijske poluge dovoljni kako bi osigurali dobro upravljanje tim rizikom od strane institucija, te ako ne, koja su daljnja poboljšanja potrebna kako bi se ostvarili navedeni ciljevi;
(d)
jesu li potrebne, i ako jesu, koje izmjene metodologije izračuna iz članka 429. kako bi se osiguralo da se omjer financijske poluge može upotrebljavati kao primjereni pokazatelj rizika prekomjerne financijske poluge za instituciju;
(e)
razlikuje li se, u kontekstu izračuna ukupne mjere izloženosti omjera financijske poluge, vrijednost izloženosti ugovora iz Priloga II. utvrđena primjenom metode originalne izloženosti, značajno od vrijednosti izloženosti utvrđene metodom tržišne vrijednosti;
(f)
bi li uporaba regulatornoga kapitala ili redovnoga osnovnoga kapitala kao mjera kapitala omjera financijske poluge mogla biti prikladnija za planirani cilj praćenja rizika prekomjerne financijske poluge, te ako da, kakva bi bila odgovarajuća kalibracija omjera financijske poluge;
(g)
je li konverzijski faktor iz članka 429. stavka 10. točke (a) za neiskorištene kreditne linije koje se mogu bezuvjetno otkazati u bilo kojem trenutku bez obavijesti, dovoljno konzervativan na temelju dokaza prikupljenih tijekom promatranog razdoblja;
(h)
jesu li učestalost i oblik objave stavki iz članka 451. odgovarajući;
(i)
odgovarajućoj razini omjera financijske poluge za svaki od poslovnih modela utvrđenih u točki (b);
(j)
potrebi uspostavljanja raspona za svaku razinu omjera financijske poluge;
(k)
bi li uvođenje omjera financijske poluge kao zahtjeva za institucije zahtijevalo bilo kakve promjene okvira omjera financijske poluge koji određuje ova Uredba, i ako da, koje;
(l)
bi li uvođenje omjera financijske poluge kao zahtjeva za institucije učinkovito ograničilo rizik prekomjerne financijske poluge tih institucija, te ako da, bi li razina omjera financijske poluge trebala biti ista za sve institucije ili bi je trebalo odrediti u skladu s profilom rizičnosti i poslovnim modelom i veličinom institucije, te s time u vezi, koje bi dodatne kalibracije ili prijelazna razdoblja bili potrebni.
4. Izvješće iz stavka 3. pokriva najmanje razdoblje od 1. siječnja 2014. do 30. lipnja 2016. i uzima u obzir najmanje sljedeće:
(a)
učinak uvođenja obvezujućeg omjera financijske poluge, određenog u skladu s člankom 429. na:
i.
financijska tržišta općenito i tržišta repo transakcijama, izvedenicama i posebno pokrivenim obveznicama;
ii.
robusnost institucija;
iii.
poslovne modele i bilančnu strukturu institucija, posebno što se tiče niskorizičnog područja poslovanja, poput promotivnih kredita javnih razvojnih banaka, kredita lokalnoj i područnoj (regionalnoj) samoupravi, financiranja stambenih nekretnina i ostalih niskorizičnih područja uređenih nacionalnim pravom;
iv.
prijenos izloženosti subjektima koji ne podliježu bonitetnom nadzoru;
v.
financijske inovacije, a posebno na razvoj instrumenata s ugrađenom financijskom polugom;
vi.
pristup institucije prema preuzimanju rizika;
vii.
aktivnosti poravnanja, namire i skrbništva i na poslovanje središnje druge ugovorne strane;
viii.
cikličnost mjere kapitala i mjere ukupne izloženosti omjera financijske poluge;
ix.
kreditiranje banaka, uz poseban osvrt na kreditiranje malih i srednjih poduzetnika, lokalne samouprave, područne (regionalne) samouprave i subjekata javnog sektora, te financiranje trgovine, uključujući kreditiranje u okviru službenih aranžmana za osiguravanje kredita za izvoz;
(b)
međusobno djelovanje omjera financijske poluge i kapitalnih zahtjeva koji se temelje na rizicima i likvidnosnih zahtjeva iz ove Uredbe;
(c)
učinak računovodstvenih razlika između računovodstvenih standarda koji se primjenjuju u skladu s Uredbom (EZ) br. 1606/2002, računovodstvenih standard koji se primjenjuju u skladu s Direktivom 86/635/EZ i drugih relevantnih računovodstvenih standarda na usporedivost omjera financijske poluge.
Članak 512.
Izloženosti prenesenom kreditnom riziku
Do 31. prosinca 2014. Komisija izvješćuje Europski parlament i Vijeće o primjeni i učinkovitosti odredbi dijela petog u svjetlu kretanja na međunarodnom tržištu.
Članak 513.
Makrobonitetna pravila
1. Komisija do 30. lipnja 2014., nakon savjetovanja s ESRB-om i EBA-om, preispituje jesu li makrobonitetna pravila iz ove Uredbe i Direktive 2013/36/EU dovoljna za smanjivanje sistemskih rizika u sektorima, regijama i državama članicama, pri čemu ocjenjuje:
(a)
učinkovitost, djelotvornost i transparentnost važećih makrobonitetnih instrumenata iz ove Uredbe i Direktive 2013/36/EU;
(b)
adekvatnost obuhvata i mogućih stupnjeva preklapanja između različitih makrobonitetnih instrumenata za ovladavanje sličnih rizika iz ove Uredbe i Direktive 2013/36/EU, te prema potrebi predlaže nova makrobonitetna pravila;
(c)
međusobnu interakciju međunarodno prihvaćenih standarda za sistemske institucije i odredbi ove Uredbe i Direktive 2013/36/EU, te, prema potrebi predlaže nova pravila uzimajući u obzir te međunarodno dogovorene standarde.
2. Do 31. prosinca 2014. Komisija na temelju savjetovanja s ESRB-om i EBA-om, izvješćuje Europski parlament i Vijeće o ocjeni iz stavka 1., te prema potrebi podnosi prijedlog zakonodavnog akta Europskom parlamentu i Vijeću.
Članak 514.
Kreditni rizik druge ugovorne strane i metoda originalne izloženosti
Do 31. prosinca 2016. Komisija preispituje i sastavlja izvješće o primjeni članka 275. kojeg dostavlja Europskom parlamentu i Vijeću, prema potrebi zajedno s prijedlogom zakonodavnog akta.
Članak 515.
Praćenje i ocjena
1. Do 28. lipnja 2014. EBA, zajedno s ESMA-om podnosi izvještaj o funkcioniranju ove Uredbe u odnosu na povezane obveze iz Uredbe (EU) br. 648/2012, a posebno u odnosu na institucije koje upravljaju središnjom drugom ugovornom stranom, radi izbjegavanja dvostrukih zahtjeva za transakcije izvedenicama, a time i povećanoga regulatornog rizika i povećanih troškova praćenja za nadležna tijela.
2. EBA prati i ocjenjuje provedbu odredaba o kapitalnim zahtjevima za izloženosti središnjoj drugoj ugovornoj strani iz odjeljka 9. poglavlja 6. glave II., dijela trećeg. EBA do 1. siječnja 2015. izvješćuje Komisiju o utjecaju i učinkovitosti tih odredaba.
3. Do 31. prosinca 2016. Komisija preispituje i izvješćuje o usklađivanju ove Uredbe s povezanim odredbama iz Uredbe (EU) 648/2012, kapitalnim zahtjevima iz odjeljka 9. poglavlja 6. glave II. dijela trećeg i dostavlja to izvješće Europskom parlamentu i Vijeću, prema potrebi zajedno s prijedlogom zakonodavnog akta.
Članak 516.
Dugoročno financiranje
Do 31. prosinca 2015. Komisija izvješćuje o utjecaju ove Uredbe na poticanje dugoročnih ulaganja u infrastrukturu koja potiče rast.
Članak 517.
Definicija priznatoga kapitala
Do 31. prosinca 2014. Komisija preispituje i izvješćuje o primjerenosti definicije priznatoga kapitala koji se upotrebljava za potrebe dijela drugoga glave III. i dijela četvrtog te dostavlja to izvješće Europskom parlamentu i Vijeću a, prema potrebi zajedno s prijedlogom zakonodavnog akta.
Članak 518.
Preispitivanje instrumenata kapitala čija se vrijednost može smanjiti ili konvertirati u trenutku neodrživosti redovnog poslovanja
Do 31. prosinca 2015. Komisija preispituje i izvješćuje o tome treba li ova Uredba sadržavati zahtjev prema kojem se vrijednost instrumenata dodatnoga osnovnoga kapitala ili dopunskoga kapitala smanjuje u slučaju utvrđivanja neodrživosti redovnog poslovanja institucije. Komisija dostavlja to izvješće Europskom parlamentu i Vijeću, prema potrebi zajedno sa zakonodavnim prijedlogom.
Članak 519.
Odbitak imovine mirovinskog fonda pod pokroviteljstvom poslodavca od stavki redovnoga osnovnoga kapitala
Do 30. lipnja 2014. EBA priprema izvješće o tome dovode li izmjene MRS-a 19 u vezi s odbitkom neto imovine mirovinskog fonda iz članka 36. stavka 1. točke (e) i promjene u neto obvezama mirovinskog fonda do pretjerane volatilnosti regulatornoga kapitala institucija.
Uzimajući u obzir izvješće EBA-e, Komisija do 31. prosinca 2014. priprema izvješće za Europski parlament i Vijeće o pitanju iz prvog stavka, prema potrebi zajedno s prijedlogom zakonodavnog akta, radi uvođenja tretmana za usklađivanje neto imovine ili obveza mirovinskog fonda pod pokroviteljstvom poslodavca za potrebe izračuna regulatornoga kapitala.
GLAVA III.
IZMJENE
Članak 520.
Izmjena Uredbe (EU) br. 648/2012
Uredba (EU) br. 648/2012 mijenja se kako slijedi:
1.
U glavi IV. dodaje se sljedeće poglavlje:
„POGLAVLJE 4.
Izračuni i izvješćivanje za potrebe Uredbe (EU) br. 575/2013
Članak 50.a
Izračun KCCP
1. Za potrebe članka 308. Uredbe (EU) br. 575/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o bonitetnim zahtjevima za kreditne institucije i investicijska društva (38), središnja druga ugovorna strana izračunava KCCP na način naveden u stavku 2. ovog članka za sve ugovore i transakcije čije poravnanje ona obavlja za sve svoje klirinške članove koji su obuhvaćeni danim jamstvenim fondom.
2. Središnja druga ugovorna strana izračunava hipotetski kapital (KCCP) kako slijedi:
pri čemu:
EBRMi= vrijednost izloženosti prije smanjenja rizika koja je jednaka vrijednosti izloženosti središnje druge ugovorne strane prema klirinškom članu i koja proizlazi iz svih ugovora i transakcija s tim klirinškim članom, izračunata bez uzimanja u obzir kolaterala kojeg je dao taj klirinški član;
IMi= inicijalna marža koju klirinški član i daje središnjoj drugoj ugovornoj strani;
DFi= preduplate klirinškog člana i;
RW= ponder rizika od 20 %;
stopa kapitala= 8 %.
Sve vrijednosti u formuli u prvom podstavku odnose se na vrednovanje na kraju dana prije nego što se uplate marže koje su pozvane za uplatu pri posljednjem pozivu za uplatu marže tog dana.
3. Središnja druga ugovorna strana provodi izračun koji se traži u skladu sa stavkom 2. najmanje jednom tromjesečno ili češće ako to zahtijevaju nadležna tijela onih klirinških članova koji su institucije.
4. Za potrebe stavka 3. EBA sastavlja nacrt provedbenih tehničkih standarda kojima se, pobliže određuje sljedeće:
(a)
učestalost i datum izračuna iz stavka 2.;
(b)
situacija u kojima nadležno tijelo institucije koja djeluje kao klirinški član može zahtijevati veće učestalosti izračuna i izvješćivanja od onih iz točke (a).
EBA dostavlja Komisiji navedeni nacrt provedbenih tehničkih standarda do 1. siječnja 2014.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje provedbenih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člankom 15. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
Članak 50.b
Opća pravila za izračun KCCP
Za potrebe izračuna iz članka 50.a stavka 2., primjenjuje se sljedeće:
(a)
središnja druga ugovorna strana izračunava vrijednost izloženosti prema svojim klirinškim članovima kako slijedi:
i.
za izloženosti koje proizlaze iz ugovora i transakcija navedenih u članku 301. stavku 1. točkama (a) i (d) Uredbe (EU) br. 575/2013, izračunava ih u skladu s metodom tržišne vrijednosti utvrđenom u članku 274.;
ii.
za izloženosti koje proizlaze iz ugovora i transakcija navedenih u članku 301. stavku 1. točkama (b), (c) i (e) Uredbe (EU) br. 575/2013, središnja druga ugovorna strana izračunava ih u skladu sa složenom metodom financijskoga kolaterala iz članka 223. te Uredbe s regulatornim korektivnim faktorima, navedenima u člancima 223. i 224. te Uredbe. Iznimka iz točke (a) članka 285. stavka 3. te Uredbe ne primjenjuje se;
iii.
za izloženosti koje proizlaze iz transakcija koje nisu navedene u članku 301. stavku 1. Uredbe (EU) br. 575/2013 i koje podrazumijevaju samo rizik namire, središnja druga ugovorna strana izračunava ih u skladu s dijelom trećim, glavom V. te Uredbe;
(b)
za institucije koje su obuhvaćene Uredbom (EU) br. 575/2013, skupovi za netiranje jednaki su onima definiranima u dijelu trećem, glavi II. te Uredbe;
(c)
pri izračunu vrijednosti iz točke (a), središnja druga ugovorna strana oduzima od svojih izloženosti kolateral koji su dali njezini klirinški članovi, primjereno umanjen za regulatorne korektivne faktore u skladu sa složenom metodom financijskoga kolaterala iz članka 224. Uredbe (EU) br. 575/2013;
(e)
kada središnja druga ugovorna strana ima izloženosti prema jednoj ili više središnjih drugih ugovornih strana, ona tretira te izloženosti kao da su izloženosti klirinškim članovima te u izračun KCCP uključuje sve marže ili preduplate u fond koje je primila od tih središnjih drugih ugovornih strana;
(f)
kada središnja druga ugovorna strana ima obvezujući ugovorni aranžman sa svojim klirinškim članovima koji joj omogućava da cijelu inicijalnu maržu ili dio inicijalne marže primljene od njezinih klirinških članova iskoristi kao preduplate u fond, za potrebe izračuna iz stavka 1. središnja druga ugovorna strana smatra tu inicijalnu maržu preduplatama u fond, a ne inicijalnim maržama;
(h)
pri primjeni metode tržišne vrijednosti u skladu s člankom 274. Uredbe (EU) br 575/2013, središnja druga ugovorna strana zamjenjuje formulu iz članka 298. stavka 1. točke (c) podtočke ii. te Uredbe sljedećim:
gdje se brojitelj NGR izračunava u skladu s člankom 274. stavkom 1. te Uredbe neposredno prije same razmjene varijacijskih marži na kraju razdoblja namire, a nazivnik je bruto trošak zamjene;
(i)
kada središnja druga ugovorna strana ne može izračunati vrijednost NGR-a iz članka 298. stavka 1. točke (c) podtočke ii. Uredbe (EU) br. 575/2013, ona:
i.
o tome obavješćuje njezine klirinške članove koji su institucije i njihova nadležna tijela o nemogućnosti izračuna NGR-a i razloga zbog kojih ona ne može napraviti taj izračun;
ii.
tijekom razdoblja od tri mjeseca, ona se može koristiti vrijednošću NGR-a od 0,3 za izračun PCEred iz točke (h) ovog članka;
(j)
kada, na kraju razdoblja iz točke i. podtočke ii., središnja druga ugovorna strana još uvijek nije u mogućnosti izračunati vrijednost NGR-a, ona čini sljedeće:
i.
prestaje izračunavati KCCP;
ii.
obavješćuje svoje klirinške članove koji su institucije i njihova nadležna tijela da je prestala izračunavati KCCP;
(k)
za potrebe izračuna potencijalne buduće izloženosti za opcije i opcije za ugovor o razmjeni u skladu s metodom tržišne vrijednosti iz članka 274. Uredbe (EU) br. 575/2013, središnja druga ugovorna strana množi zamišljeni iznos ugovora apsolutnom vrijednošću delta opcije (
) iz članka 280. stavka 1. točke (a) te Uredbe;
(l)
kada središnja druga ugovorna strana ima više jamstvenih fondova, izračun iz članka 50.a stavka 2. provodi za svaki jamstveni fond posebno.
Članak 50.c
Izvješćivanje informacija
1. Za potrebe članka 308. Uredbe (EU) br. 575/2013, središnja druga ugovorna strana izvješćuje sljedeće informacije svojim klirinškim članovima koji su institucije i njihovim nadležnim tijelima:
(a)
hipotetski kapital KCCP;
(b)
iznos preduplata (DFCM );
(c)
iznos njezinih financijskih sredstava koji se temelje na preduplatama, a koje je obvezna upotrijebiti, bilo u skladu sa zakonom ili u skladu s ugovornim sporazumom s njezinim klirinškim članovima za pokriće gubitaka nakon nastanka statusa neispunjavanja obveza jednog ili više njezinih klirinških članova prije nego što se počnu upotrebljavati doprinosi u jamstveni fond ostalih klirinških članova (DFCCP );
(d)
ukupan broj njezinih klirinških članova (N);
(e)
faktor koncentracije (β), kako je naveden u članku 50.d.
Kada središnja druga ugovorna strana ima više jamstvenih fondova, informacije iz prvog podstavka iskazuje za svaki jamstveni fond zasebno.
2. Središnja druga ugovorna strana izvješćuje svoje klirinške članove koji su institucije barem tromjesečno, ili češće na zahtjev nadležnih tijela tih klirinških članova.
3. EBA sastavlja nacrt provedbenih tehničkih standarda kojima se pobliže određuje sljedeće:
(a)
jedinstveni obrazac za potrebe izvješćivanja iz stavka 1.;
(b)
učestalost i datumi izvješćivanja iz stavka 2.;
(c)
situacije u kojima nadležna tijela institucije koja djeluje kao klirinški član može zahtijevati učestalije izvješćivanje od onog navedenog u točki (b).
EBA dostavlja Komisiji taj nacrt provedbenih tehničkih standarda do 1. siječnja 2014.
Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošenje regulatornih tehničkih standarda navedenih u prvom podstavku u skladu s člankom 15. Uredbe (EU) br. 1093/2010.
Članak 50.d
Izračun specifičnih stavki koje iskazuju središnje druge ugovorne strane
Za potrebe članka 50.c, primjenjuje se sljedeće:
(a)
kada je pravilima središnje druge ugovorne strane određeno da se ona u cijelosti ili djelomično koristi svojim financijskim sredstvima istodobno s preduplatama njezinih klirinških članova na način koji ta sredstva čini jednakima preduplatama klirinškog člana u smislu njihovog apsorbiranja gubitaka središnje druge ugovorne strane u slučaju nastanka statusa neispunjavanja obveza ili insolventnosti jednog ili više njezinih klirinških članova, središnja druga ugovorna strana dodaje odgovarajući iznos tih sredstava DFCM-u;
(b)
kada je pravilima središnje druge ugovorne strane određeno da se ona u cijelosti ili djelomično koristi svojim financijskim sredstvima za pokriće svojih gubitaka zbog nastanka statusa neispunjavanja obveza jednog ili više njezinih klirinških članova nakon što je iscrpila svoj jamstveni fond, ali prije njezinog pozivanja na ugovorene doprinose njezinih klirinških članova, središnja druga ugovorna strana dodaje odgovarajući iznos tih dodatnih financijskih sredstava (DFa CCP) ukupnom iznosu preduplata (DF) kako slijedi:
(c)
središnja druga ugovorna strana izračunava faktor koncentracije (β) u skladu sa sljedećom formulom:
pri čemu je:
PCEred,1
=
smanjeni iznos potencijalne buduće kreditne izloženosti svih ugovora i transakcije središnje druge ugovorne strane s klirinškim članom i;
PCEred,1
=
smanjeni iznos potencijalne buduće kreditne izloženosti svih ugovora i transakcije središnje druge ugovorne strane s klirinškim članom koji ima najvišu vrijednost PCEred-a;
PCEred,1
=
smanjeni iznos potencijalne buduće kreditne izloženosti svih ugovora i transakcije središnje druge ugovorne strane s klirinškim članom s drugom najvećom vrijednošću PCEred-a.
(38) SL L 176, 27.6.2013., str. 1.”" 						
2.
U članku 11. stavku 15., točka (b) briše se
3.
U članku 89. umeće se sljedeći stavak:
„5.a Do 15 mjeseci nakon datuma stupanja na snagu posljednjeg od regulatornih tehničkih standarda navedenih u člancima 16., 25., 26., 29., 34., 41., 42., 44., 45., 47. i 49., ili dok se ne donese odluka u skladu s člankom 14. o izdavanju odobrenja središnjoj drugoj ugovornoj strani, ovisno o tome što se prije dogodi, ta središnja druga ugovorna strana primjenjuje tretman naveden u trećem podstavku ovog stavka.
Do 15 mjeseci nakon datuma stupanja na snagu posljednjeg od regulatornih tehničkih standarda navedenih u člancima 16., 26., 29., 34., 41., 42., 44., 45., 47. and 49., ili dok se ne donese odluka u skladu s člankom 25. o priznavanju središnje druge ugovorne strane, ovisno o tome što se prije dogodi, ta središnja druga ugovorna strana primjenjuje tretman naveden u trećem podstavku ovog stavka.
Do rokova definiranih u prva dva podstavka ovog stavka te podložno četvrtom podstavku ovog stavka, kada središnja druga ugovorna strana nema jamstveni fond i nema obvezujući aranžman sa svojim klirinškim članovima koji joj omogućava da se koristi cijelom inicijalnom maržom ili dijelom inicijalne marže dobivene od njezinih klirinških članova kao da je riječ o preduplatama u fond, informacije o kojima izvješćuje u skladu s člankom 50.c stavkom 1. uključuju ukupan iznos inicijalne marže koju je primila od svojih klirinških članova (IM).
Rokovi iz prvog i drugog podstavka ovog stavka mogu se produžiti za šest mjeseci u skladu s provedbenim aktom Komisije donesenim u skladu s člankom 497. stavkom 3. Uredbe (EU) br. 575/2013.”.
DIO JEDANAESTI
ZAVRŠNE ODREDBE
Članak 521.
Stupanje na snagu i datum primjene
1. Ova Uredba stupa na snagu sljedećeg dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
2. Ova se Uredba primjenjuje od 1. siječnja 2014., osim:
(a)
članka 8. stavka 3., članka 21. i članka 451. stavka 1., koji se primjenjuju od 1. siječnja 2015.;
(b)
članka 413. stavka 1., koji se primjenjuje od 1. siječnja 2016.;
(c)
odredbi ove Uredbe koje zahtijevaju od europskih nadzornih tijela da podnesu Komisiji nacrt tehničkih standarda i odredbi ove Uredbe kojima se ovlašćuje Komisija za donošenje delegiranih ili provedbenih akata, koje se primjenjuju od 28. lipnja 2013.
Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u svim državama članicama.
Sastavljeno u Bruxellesu 26. lipnja 2013.