РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 1380/2013 НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 11 декември 2013 година
относно общата политика в областта на рибарството, за изменение на регламенти (ЕО) № 1954/2003 и (ЕО) № 1224/2009 на Съвета и за отмяна на регламенти (ЕО) № 2371/2002 и (ЕО) № 639/2004 на Съвета и Решение 2004/585/ЕО на Съвета
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 43, параграф 2 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта за законодателния акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
като взеха предвид становището на Комитета на регионите (2),
в съответствие с обикновената законодателна процедура (3),
като имат предвид, че:
(1)
С Регламент (ЕО) № 2371/2002 на Съвета (4) беше създадена общностна система за опазването и устойчивата експлоатация на рибните ресурси в рамките на общата политика в областта на рибарството (ОПР).
(2)
Обхватът на ОПР включва опазването на морските биологични ресурси и управлението на рибарството, чийто обект са те. Освен това, що се отнася до пазарните и финансовите мерки в подкрепа на целите на общата политика в областта на рибарството, този обхват включва и дейности, свързани със сладководните биологични ресурси и аквакултурите, както и преработката и предлагането на пазара на продукти от риболов и аквакултури, когато тези дейности се осъществяват на територията на държавите-членки или във водите на Съюза, включително от риболовни кораби, плаващи под знамето на трети държави или регистрирани в тях, от риболовни кораби на Съюза или от граждани на държавите-членки, без да се засяга основната отговорност на държавата на знамето и като се вземат предвид разпоредбите на член 117 от Конвенцията на Организацията на обединените нации по морско право от 10 декември 1982 г. (5) (по-долу "Конвенцията на ООН по морско право").
(3)
Любителският риболов също може да окаже сериозно въздействие върху рибните ресурси, поради което държавите-членки следва да гарантират, че той се практикува по начин, съвместим с целите на ОПР.
(4)
Чрез ОПР следва да се гарантира, че дейностите, свързани с риболова и аквакултурите, допринасят за постигане на екологична, икономическа и социална устойчивост в дългосрочен план. Освен това ОПР следва да включва правила, които целят да се осигури проследимост, сигурност и качество на продуктите, които се предлагат на пазара в Съюза, и следва да допринесе за увеличаване на производителността, за достоен стандарт на живот в сектора на рибарството, включително за малките по мащаб риболовни стопанства, и за стабилност на пазарите, и следва да осигури продоволственото снабдяване, както и че доставяните продукти достигат до потребителите на разумни цени. ОПР следва да допринася за стратегията „Европа 2020“ за интелигентен, устойчив и приобщаващ растеж и да съдейства за постигане на целите на тази стратегия.
(5)
Съюзът е договаряща страна по Конвенцията на ООН по морско право (6) и съгласно Решение 98/414/ЕО (7) - по Споразумението на Организацията на обединените нации за прилагане на разпоредбите на Конвенцията на Организацията на обединените нации по морско право от 10 декември 1982 г. относно опазването и управлението на трансгранично преминаващите и далекомигриращите рибни запаси от 4 декември 1995 г. (8) (наричано по-долу "Споразумение на ООН за рибните запаси"), и съгласно Решение 96/428/ЕО (9) - по Споразумението за насърчаване спазването на международните мерки за опазване и управление от риболовните кораби в открито море на Организацията по прехрана и земеделие към Организацията на обединените нации от 24 ноември 1993 г. (10).
(6)
В тези международни инструменти се предвиждат най-вече задължения за опазване, включително задължения за предприемане на мерки за опазване и управление, които целят поддържане или възстановяване на морските ресурси на нива, позволяващи максимален устойчив улов както в морските зони под национална юрисдикция, така и в открито море, както и задължения за сътрудничество с други държави със същата цел, задължения за широко прилагане на подхода на предпазливост към опазването, управлението и експлоатацията на рибните запаси, задължения за осигуряване на съвместимост между мерките за опазване и управление, в случаите когато морските ресурси са в морски зони под различна юрисдикция, и задължението да се отчитат надлежно други форми на законно използване на моретата. Следователно ОПР следва да подпомага Съюза да изпълнява международните си задължения по тези международни инструменти. Когато държавите-членки приемат мерки за опазване и управление, за които са оправомощени в рамките на ОПР, действията им следва да бъдат напълно съгласувани и с международните задължения за опазване и сътрудничество, предвидени в посочените международни актове.
(7)
На Световната среща на високо равнище по въпросите на устойчивото развитие в Йоханесбург през 2002 г. Съюзът и неговите държави-членки се ангажираха да предприемат действия срещу непрекъснатото намаляване на редица рибни запаси. Ето защо Съюзът следва да подобри ОПР, за да гарантира, че експлоатацията на морските биологични ресурси в рамките на разумни срокове възстановява и запазва популациите на запасите, които са обект на улов, над нивата, позволяващи максимален устойчив улов. Нивата на експлоатация следва да бъдат постигнати до 2015 г. Постигането на тези нива на по-късна дата следва да бъде допуснато само ако постигането им до 2015 г. би изложило на сериозна опасност социалната и икономическата устойчивост на засегнатите риболовни флотове. След 2015 г. тези нива следва да бъдат постигнати възможно най-скоро и при никакви обстоятелства по-късно от 2020 г. Когато наличната научна информация не е достатъчна за определяне на тези нива, може да се вземат предвид приблизителни параметри.
(8)
Управленските решения, свързани с максималния устойчив улов при смесен риболов, следва да отчитат трудността при смесен риболов максималният устойчив улов да бъде спазен едновременно за всички видове запаси, по-специално в случаите когато научните становища сочат, че е много трудно да се избегне явлението „блокиращи“ видове чрез увеличаване на селективността на използваните риболовни уреди. При такива обстоятелства следва да бъде поискано от съответните научни органи да предоставят становище относно подходящите нива на смъртност от риболов.
(9)
ОПР следва да осигури съгласуваност с целите за рибарството, определени в Решението на Конференцията на страните по Конвенцията за биологичното разнообразие относно стратегическия план за биологично разнообразие за периода 2011-2020 г., както и с целите за биологичното разнообразие, приети от Европейския съвет на 25 и 26 март 2010 г.
(10)
Устойчивата експлоатация на морските биологични ресурси следва да се основава на подхода на предпазливост, произтичащ от принципа на предпазните мерки, посочен в член 191, параграф 2, първа алинея от Договора, като се вземат под внимание наличните научни данни.
(11)
ОПР следва да допринася за защитата на морската среда, за устойчивото управление на всички видове, експлоатирани с търговска цел, и по-специално за постигането на добро екологично състояние до 2020 г., както е предвидено в член 1, параграф 1 от Директива 2008/56/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (11).
(12)
ОПР следва също така да допринася за снабдяване на пазара на Съюза с храни с висока хранителна стойност и за намаляване на зависимостта на пазара на Съюза от внос на храни, както и за пряко и непряко създаване на работни места и икономическо развитие в крайбрежните райони.
(13)
Необходимо е да се приложи екосистемен подход към управлението на рибарството, като следва да се ограничи въздействието на риболовните дейности върху околната среда, а нежеланият улов следва да се избягва и намали, доколкото е възможно.
(14)
Важно е управлението на ОПР да се ръководи от принципите на доброто управление. Тези принципи включват вземане на решения въз основа на най-добрите налични научни становища, широко участие на заинтересованите страни и дългосрочна перспектива. Успешното управление на ОПР зависи и от ясното определяне на отговорностите на равнището на Съюза, на регионално, национално и местно равнище, както и от взаимната съвместимост на предприетите мерки и съгласуваността им с други политики на Съюза.
(15)
ОПР следва да допринесе за повишаване на безопасността и подобряване на условията на работа на операторите в сектора на рибарството.
(16)
ОПР следва изцяло да е съобразена, когато е приложимо, със здравето на животните, хуманното отношение към тях и безопасността на храните и фуражите.
(17)
ОПР следва да се изпълнява така, че да е съгласувана с останалите политики на Съюза и по-специално да е съобразена с взаимовръзките с действията на Съюза в другите области на морската политика. Следва да се осигури съгласуваност при управлението на различните секторни политики в басейните на Балтийско море, Северно море, Келтско море, Бискайския залив и иберийското крайбрежие, Средиземно море и Черно море.
(18)
Риболовните кораби на Съюза следва да разполагат с равнопоставен достъп до водите на Съюза и ресурсите, за които се прилагат правилата на ОПР.
(19)
Съществуващите правила, ограничаващи достъпа до ресурси в 12-милните зони на държавите-членки, действат задоволително в полза на опазването на ресурсите, като ограничават риболовното усилие в най-уязвимата част от водите на Съюза. Тези правила спомагат и за съхраняване на традиционните риболовни дейности, от които е силно зависимо социално-икономическото развитие на някои крайбрежни общности. Поради това тези правила следва да продължат да се прилагат. Държавите-членки следва да се стремят да осигурят преференциален достъп на заетите в дребномащабния, непромишления и крайбрежния риболов.
(20)
Малките острови в открито море, които зависят от риболова, следва, когато е целесъобразно, да бъдат специално признати и подпомагани, за да се направи възможно тяхното бъдещо оцеляване и благосъстояние.
(21)
Морските биологични ресурси около най-отдалечените региони на Съюза, посочени в член 349, първа алинея от Договора, следва да се ползват със специална защита, тъй като те допринасят за съхраняване на местната икономика на тези територии предвид тяхната структура и социално-икономическото състояние. Поради това някои риболовни дейности в тези води следва да бъдат ограничени до риболовните кораби, регистрирани в пристанищата на тези територии.
(22)
За да се подпомогне опазването на живите водни ресурси и морските екосистеми, Съюзът следва да се опита да защити биологично чувствителните зони, като ги определи за защитени зони. В тези зони следва да могат да бъдат ограничени или забранени риболовните дейности. При решението за това кои зони да бъдат определени като защитени следва да се обърне специално внимание на онези зони, за които са налице ясни доказателства, че съдържат голяма концентрация на риба под минималния референтен размер на опазване и на риба, която хвърля хайвер, както и на зоните, които се смятат за биологично и географски чувствителни. Следва да се вземат предвид и съществуващите зони в режим на опазване. За да улеснят процеса на определяне, държавите-членки следва да набележат подходящите зони, включително зони, които са част от свързана мрежа, и когато е целесъобразно - да си сътрудничат в изготвянето и изпращането на съвместни препоръки до Комисията. За да се установят по-ефективно защитените зони, Комисията следва да бъде оправомощена да ги установи като част от многогодишен план. За да се гарантира подходящо ниво на демократична отчетност и контрол, Комисията следва редовно да докладва на Европейския парламент и на Съвета относно функционирането на тези защитени зони.
(23)
Целта за устойчива експлоатация на морските биологични ресурси се постига по-ефективно чрез многогодишен подход към управлението на рибарството, като се дава приоритет на многогодишните планове, отразяващи особеностите на различните видове риболов.
(24)
Когато е възможно, многогодишните планове следва да обхващат групи от запаси в случаите, когато тези запаси се експлоатират заедно. В многогодишните планове следва да се установи рамката за устойчива експлоатация на съответните запаси и морски екосистеми, като се определят ясни срокове и защитни механизми в случай на непредвидени събития. Многогодишните планове също така следва да се ръководят от ясно определени цели на управление, за да допринасят за устойчивата експлоатация на съответните запаси и за защитата на съответните морски екосистеми. Тези планове следва да се приемат след консултация с консултативните съвети, с операторите в сектора на рибарството, с учените и с другите заинтересовани страни, които имат отношение към управлението на рибарството.
(25)
Директива 2009/147/ЕО на Европейския парламенти и на Съвета (12), Директива 92/43/ЕИО на Съвета (13) и Директива 2008/56/ЕО налагат някои задължения на държавите-членки по отношение съответно на специалните защитени зони и морските защитени територии. Тези мерки може да наложат приемането на мерки в рамките на ОПР. Следователно е уместно да се разреши на държавите-членки да приемат по отношение на водите под техен суверенитет или юрисдикция мерки за опазване, които са необходими, за да спазят задълженията си съгласно посочените актове на Съюза, когато такива мерки не засягат риболовните интереси на други държави-членки. Когато тези мерки могат да засегнат риболовните интереси на други държави-членки, правомощието за приемане на такива мерки следва да се предостави на Комисията и следва да се използва регионалното сътрудничество между заинтересованите държави-членки.
(26)
Необходими са мерки за намаляване на сегашните високи нива на нежелан улов и за постепенно премахване на изхвърления улов. Нежеланият и изхвърляният улов действително представляват съществена загуба и се отразяват неблагоприятно на устойчивата експлоатация на морските биологични ресурси и морските екосистеми, както и на финансовата жизнеспособност на различните видове риболов. Следва да се установи и постепенно да се въведе задължение за разтоварване на сушата на целия улов („задължение за разтоварване“) от видове, за които се прилагат квоти за улов и - в Средиземно море - също и на целия улов от видове, за които се прилагат правила за минималния размер, и които са получени при риболовни дейности във води на Съюза или от риболовни кораби на Съюза, като и следва да се отменят правилата, които до момента задължаваха рибарите да изхвърлят улов.
(27)
Задължението за разтоварване следва да се въведе на равнището на отделните видове риболов. На рибарите следва да се позволи да продължат да изхвърлят видовете, за които най-добрите налични научни становища показват висок процент на оцеляване при обратното им връщане в морето.
(28)
С цел задължението за разтоварване да бъде практически приложимо и с цел смекчаване на въздействието на променливия състав на годишния улов на държавите-членки следва да се разрешава да прехвърлят между годините определен процент квоти.
(29)
В рамките на управлението на задължението за разтоварване държавите-членки трябва да положат максимални усилия за намаляване на нежелания улов. За тази цел трябва да се ползват с висок приоритет подобренията на техниките за селективен риболов, предназначени за избягване и намаляване, доколкото е възможно, на нежелания улов. Важно е държавите-членки да разпределят квотите между риболовните кораби по начин, който да отразява във възможно най-голяма степен очаквания състав на видовете при различните видове риболов. При несъответствие между наличните квоти и реалната структура на риболова държавите-членки следва да обмислят коригиране чрез размяна на квоти с други държави-членки, включително на трайна основа. Държавите-членки могат също така да обмислят да улеснят собствениците на кораби да обединяват своите индивидуални квоти, например в организации на производителите или в групи на собствениците на кораби. Като краен вариант държавите-членки следва да обмислят проверка на съотношението между видовете от прилова и квотата на целевите видове, в зависимост от консервационния статус на видовете от прилова.
(30)
Приложението на разтоварения улов на риба с размер под минималния референтен размер следва да бъде ограничено и да се изключи продажбата му с цел консумация от човека.
(31)
За да бъде оползотворен нежеланият улов, който е неизбежен дори след прилагане на всички мерки за неговото намаляване, следва да бъдат установени някои минимални изключения от задължението за разтоварване за онези видове риболов, за които задължението за разтоварване се прилага, основно посредством многогодишните планове.
(32)
При съобразяване с научните становища и без да се излагат на опасност целите за максимален устойчив улов и да се увеличава смъртността от риболов, когато се прилага задължение за разтоварване, включващо задължението за документиране на улова, следва да може да се предвиди увеличение на съответните възможности за риболов с цел да се отчете фактът, че на сушата ще бъде разтоварвана риба, която преди е била изхвърляна.
(33)
Достъпът до определен вид риболов следва да се основава на прозрачни и обективни критерии, включително екологични, социални и икономически. Държавите-членки следва да насърчават отговорния риболов, като предоставят стимули на операторите, които осъществяват риболов, който най-малко уврежда околната среда и който осигурява най-много ползи за обществото.
(34)
За запасите, за които не е изготвен многогодишен план, следва да се гарантират нива на експлоатация, при които се постига максимален устойчив улов, чрез въвеждане на ограничения за улова или риболовното усилие. В случай че наличните данни са недостатъчни, рибарството следва да се управлява, като се използват приблизителни параметри.
(35)
Предвид несигурното икономическо положение на риболовната промишленост и обстоятелството, че някои крайбрежни общности са зависими от риболова, е необходимо да се гарантира относителна стабилност на риболовните дейности посредством разпределяне на възможностите за риболов между държавите-членки, което се основава на предвидим дял от запасите за всяка държава-членка.
(36)
Тази относителна стабилност на риболовните дейности, предвид временното биологично състояние на запасите, следва да гарантира и да бъде изцяло съобразена с конкретните нужди на регионите, в които местните общности са особено зависими от рибарството и свързаните с него дейности, съгласно посоченото от Съвета в Резолюцията му от 3 ноември 1976 г. (14), и по-специално в приложение VII към нея.
(37)
Ето защо идеята за търсена относителна стабилност следва да се разбира точно в този смисъл.
(38)
На Комисията следва да се разреши да приема временни мерки в случай на сериозна заплаха за опазването на морските биологични ресурси или морските екосистеми, произтичаща от риболовните дейности и изискваща незабавна намеса. Тези мерки следва да бъдат установени в рамките на определени срокове и следва да действат за определен период от време.
(39)
Държавите-членки следва да си сътрудничат на регионално равнище с цел приемане на съвместни препоръки и други инструменти за разработване и прилагане на мерки за опазване и мерки, засягащи риболовната дейност в териториите, защитени съгласно екологичното право. В рамките на регионалното сътрудничество Комисията следва да приема мерки за опазване чрез актове за изпълнение или делегирани актове само ако всички заинтересовани държави-членки в региона постигнат съгласие по съвместна препоръка. При липса на съвместна препоръка Комисията следва да представи предложение за съответните мерки съгласно приложимата процедура съгласно Договора.
(40)
Държавите-членки следва да имат право да приемат мерки за опазване и управление на запасите във водите на Съюза, приложими единствено за риболовните кораби на Съюза, плаващи под тяхно знаме.
(41)
Държавите-членки следва да имат право да приемат мерки за опазване и управление в 12-милните си зони, приложими към всички риболовни кораби на Съюза, при условие че когато се прилагат към риболовни кораби на други държави-членки, тези мерки не са дискриминационни, че са проведени предварителни консултации с другите заинтересовани държави-членки и че Съюзът не е приел конкретни мерки за опазване и управление в рамките на съответната 12-милна зона.
(42)
Държавите-членки следва да могат да въведат система за прехвърляеми риболовни концесии.
(43)
Държавите-членки следва да предприемат конкретни мерки за съобразяване на броя на корабите на Съюза с наличните ресурси въз основа на оценките им за баланса между риболовния капацитет на техните флоти и възможностите за риболов, с които разполагат. Оценките следва да бъдат изготвени в съответствие с насоките на Комисията и представени в годишен доклад, който да бъде предаден на Комисията. Тези доклади следва да бъдат оповестени публично. Всяка държава-членка следва да може да избира мерките и инструментите, които желае да въведе за намаляване на прекомерния риболовен капацитет.
(44)
Освен това задължителните пределни граници за капацитета на риболовния флот и националните системи за вписване/отписване във връзка с финансирането на извеждане от експлоатация на кораби следва да се запазят за целите на управлението и адаптирането на риболовния капацитет.
(45)
Държавите-членки следва да регистрират основната информация за характеристиките и дейностите на риболовните кораби на Съюза, плаващи под тяхно знаме. Тези данни следва да бъдат предоставени на разположение на Комисията за целите на контрола върху размера на флотовете на държавите-членки.
(46)
Управлението на рибарството въз основа на най-добрите налични научни становища изисква хармонизирани, надеждни и точни данни. Поради това държавите-членки следва да събират данни за флотовете и тяхната риболовна дейност, по-специално биологични данни за улова, включително изхвърления улов, както и информация от проучвания на рибните запаси и на възможното екологично въздействие на риболовните дейности върху морската екосистема. Държавите-членки следва да управляват събраните данни и да ги предоставят на крайните потребители, както и на други заинтересовани страни. Държавите-членки следва да сътрудничат помежду си и с Комисията с цел координиране на дейностите по събиране на данни. Когато е целесъобразно, държавите-членки следва да си сътрудничат и с трети държави по отношение на събирането на данни. Държавите-членки следва да представят за оценка на Комисията годишен доклад относно дейностите си по събиране на данни, като този доклад се оповестява публично.
(47)
Събираните данни следва да включват и данни, които улесняват икономическата оценка на предприятията, осъществяващи дейност в секторите на рибарството, аквакултурите и преработката на продукти от риболов и аквакултури, и на тенденциите в областта на заетостта в тези отрасли.
(48)
По въпросите, свързани с опазването и управлението на морските биологични ресурси, може да бъдат провеждани консултации с Научния, технически и икономически комитет по рибарство (НТИКР), създаден с Решение 2005/629/ЕО на Комисията (15), с цел да се гарантира необходимата помощ от страна на високо квалифицирани научни работници, по-специално в областта на практическото приложение на биологични, икономически, екологични, социални и технически дисциплини.
(49)
Научните познания, на които се основава политиката в областта на рибарството, следва да бъдат подобрени с помощта на национални програми за събиране на научни данни в областта на рибарството, програми за научни изследвания и иновации, изпълнявани съгласувано с други държави-членки, както и в съответствие с рамките на Съюза за научни изследвания и иновации, като следва да се насърчи по-доброто сътрудничество между промишлеността и науката.
(50)
Съюзът следва да утвърждава в международен план целите на ОПР, като гарантира, че неговите риболовни дейности извън водите на Съюза се основават на същите принципи и стандарти като тези в приложимото право на Съюза, и същевременно насърчава равнопоставеност между операторите от Съюза и операторите от трети държави. За тази цел Съюзът следва да се стреми към ръководна роля в процеса на подобряване на резултатите от дейността на регионалните и международните организации с цел да им предостави по-добра възможност за опазване и управление на живите морски ресурси, попадащи в тяхната компетентност, включително борбата с незаконния, недекларирания и нерегулирания (ННН) риболов. Съюзът следва да си сътрудничи с трети държави и международни организации с цел по-добро спазване на международните мерки, включително борба с ННН риболов. Позициите на Съюза следва да се основават на най-добрите налични научни становища.
(51)
Споразуменията за партньорство в областта на устойчивото рибарство с трети държави следва да гарантират, че риболовната дейност на Съюза във водите на трети държави се основава на най-добрите налични научни становища и на обмена на информация от значение, като същевременно осигуряват устойчивата експлоатация на морските биологични ресурси, прозрачност при определянето на излишъка, а оттук и съгласуваност на управлението на ресурсите с целите на ОПР. Споразуменията, в които се предвижда достъп до ресурси, съизмерим с интересите на флота на Съюза, в замяна на финансово участие от страна на Съюза, следва да допринесат за създаване на висококачествена рамка за управление, която да гарантира по-специално ефикасност на мерките за събиране на данни, наблюдение, контрол и надзор.
(52)
Зачитането на демократичните принципи и правата на човека, залегнали във Всеобщата декларация за правата на човека и други международни инструменти по правата на човека, и на принципите на правовата държава следва да бъде основен елемент от споразуменията за партньорство в областта на устойчивото рибарство, които следва да съдържат специална разпоредба за правата на човека. Включването на разпоредба за правата на човека в споразуменията за партньорство в областта на устойчивото рибарство следва да бъде напълно съгласувано с общите цели на политиката за развитие на Съюза.
(53)
Секторът на аквакултурите следва да допринесе за опазването на потенциала за устойчиво производство на хранителни продукти на цялата територия на Съюза, така че да се гарантира дългосрочна продоволствена сигурност, включително по отношение на хранителните доставки, както и растеж и заетост за гражданите на Съюза, и да допринесе за справяне с нарастващото търсене на морски храни в света.
(54)
В приетата през 2009 г. стратегия на Комисията за устойчиво развитие на европейската аквакултура, която беше приветствана и одобрена от Съвета и приветствана от Европейския парламент, се отбелязва необходимостта от създаване и насърчаване на условия на равнопоставеност в сектора на аквакултурите като основа за неговото устойчиво развитие.
(55)
Дейностите, свързани с аквакултурите в Съюза, са повлияни от разнообразни условия в международен план, включително по отношение на разрешенията за оператори. Поради това следва да се разработят стратегически насоки на Съюза за националните стратегически планове с цел да се подобри конкурентоспособността на сектора на аквакултурите, като се подкрепи развитието му и иновациите и се насърчи икономическата дейност, диверсификацията и подобряването на качеството на живот в крайбрежните и вътрешните райони. Освен това между държавите-членки следва да бъдат въведени механизми за обмен на информация и най-добри практики чрез отворен метод да координация на националните мерки в областта на стопанската сигурност, достъпа до водите и пространството на Съюза и опростяване на процедурите за лицензиране.
(56)
Особеният характер на сектора на аквакултурите изисква създаването на консултативен съвет, в рамките на който заинтересованите страни да могат да се консултират относно елементи на политиките на Съюза, които биха могли да окажат въздействие върху аквакултурите.
(57)
Необходимо е да се засили конкурентоспособността в сектора на рибарството и аквакултурите в Съюза и да се предприемат стъпки за опростяване в подкрепа на по-доброто управление на дейностите по производство и предлагане на пазара в този сектор. Общата организация на пазарите на продукти от риболов и аквакултури следва да осигури условия на равнопоставеност за всички продукти от риболов и аквакултури, предлагани на пазара на Съюза, независимо от техния произход, да позволи на потребителите да избират въз основа на по-добра информация, да подкрепя отговорното потребление и да подобри икономическите знания и познаването на пазарите на Съюза по цялата верига на доставка.
(58)
Общата организация на пазарите следва да бъде въведена в съответствие с международните ангажименти на Съюза, по-специално по отношение на разпоредбите на Международната търговска организация.
(59)
За да се осигури спазването на правилата на ОПР, следва да се създаде ефективна система за контрол, инспекции и изпълнение, която да включва борбата с ННН риболовни дейности.
(60)
Следва да се насърчава използването на модерни и ефективни технологии в рамките на системата на Съюза за контрол, инспекции и изпълнение. Държавите-членки и Комисията следва да имат възможност да провеждат пилотни проекти за нови технологии за контрол и системи за управление на данни.
(61)
За да се осигурят съпоставими условия при прилагането на правилата за контрол и изпълнение в различните държави-членки, следва да се насърчава сътрудничеството между държавите-членки по отношение на набелязването на ефективни, пропорционални и възпиращи наказания.
(62)
За да се гарантира участието на операторите при събирането на данни в Съюза, както и в системата на Съюза за контрол, инспекции и изпълнение, държавите-членки следва да могат да изискат от своите оператори да участват пропорционално в покриването на съответните оперативни разходи.
(63)
Целите на ОПР не могат да бъдат постигнати в достатъчна степен самостоятелно от държавите-членки поради проблемите в развитието на риболовната промишленост и нейното управление, както и поради ограничените финансови ресурси на държавите-членки. Следователно за постигането на тези цели следва да бъде отпусната многогодишна финансова помощ от Съюза, насочена към приоритетите на ОПР и приспособена към конкретните особености на риболовната промишленост в отделните държави-членки.
(64)
Финансовата помощ от Съюза следва да се отпуска при условието държавите-членки и операторите, включително собствениците на кораби, да спазват правилата на ОПР. При спазване на специалните правила, които бъдат приети, финансовата помощ от Съюза следва да бъде прекъсната, спряна или коригирана в случай на неизпълнение на конкретно задължение съгласно ОПР от дадена държава-членка или в случай на тежко нарушение на тези правила от даден оператор.
(65)
Диалогът със заинтересованите страни се оказа от съществено значение за постигане на целите на ОПР. Предвид разнообразните условия във водите на Съюза и засилената регионализация на ОПР, консултативните съвети следва да създадат условия знанията и опитът на всички заинтересовани страни да се използват при изпълнението на ОПР.
(66)
С оглед особените характеристики на най-отдалечените региони, на аквакултурите, на пазарите и на Черно море е целесъобразно да се създадат нови консултативни съвети за всяка от тези области.
(67)
На Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема актове в съответствие с член 290 от Договора във връзка с приемането на мерки за опазване, съпътстващи някои екологични задължения на държавите-членки, адаптирането на задължението за разтоварване за целите на спазването на международните задължения на Съюза, разширяването на приложното поле на задължението за разтоварване по отношение на други видове посредством процеса на регионализация, приемането на специални планове за премахване на изхвърления улов посредством процеса на регионализация, приемането на минимални изключения от задължението за разтоварване, ако не са приети други мерки за изпълнение във връзка с това задължение, и установяването на подробни правила относно функционирането на консултативните съвети. От особена важност е по време на подготвителната си работа Комисията да проведе подходящи консултации, включително на експертно равнище. При подготовката и изготвянето на делегираните актове Комисията следва да осигури едновременното и своевременно предаване на съответните документи по подходящ начин на Европейския парламент и на Съвета.(
(68)
За да се гарантират еднакви условия на прилагане на разпоредбите на настоящия регламент, на Комисията следва да бъдат предоставени изпълнителни правомощия по отношение на временните мерки за намаляване на сериозни заплахи за опазването на морските биологични ресурси, системата за вписване и отписване в управлението на флота, както и записването, оформянето и предаването на данни за регистъра на риболовния флот на Съюза. Тези правомощия следва да бъдат упражнявани в съответствие с Регламент (ЕС) № 182/2011 на Европейския парламент и на Съвета (16).
(69)
В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в член 5 от Договора за Европейския съюз, настоящият регламент не надхвърля необходимото за постигане на своите цели.
(70)
С влизането в сила на съответните правила съгласно настоящия регламент следва да бъде отменено Решение 2004/585/ЕО на Съвета (17).
(71)
Поради значението и броя на измененията, които трябва да бъдат внесени, Регламент (ЕО) № 2371/2002 следва да бъде отменен,
ПРИЕХА НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ЧАСТ I
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
Член 1
Приложно поле
1. Общата политика в областта на рибарството (ОПР) обхваща:
a)
опазването на морските биологични ресурси и управлението на рибарството и на флотовете, които експлоатират тези ресурси;
б)
по отношение на мерките за пазарите и финансовите мерки в подкрепа на изпълнението на ОПР: сладководните биологични ресурси, аквакултурите и преработката и предлагането на пазара на продукти от риболов и аквакултури.
2. ОПР обхваща дейностите, посочени в параграф 1, когато те се извършват:
a)
на територията на държави-членки, към които се прилага Договорът;
б)
във водите на Съюза, включително от риболовни кораби, плаващи под знамето на трети държави или регистрирани в такива държави;
в)
от риболовни кораби на Съюза извън неговите води; или
г)
от граждани на държавите-членки, без да се засяга основната отговорност на държавата на знамето.
Член 2
Цели
1. ОПР гарантира, че дейностите, свързани с риболова и аквакултурите, са екологично устойчиви в дългосрочен план и се управляват по начин, който съответства на целите за постигане на икономически и социални ползи и ползи за заетостта, както и за осигуряване на продоволственото снабдяване.
2. ОПР прилага подхода на предпазливост към управлението на рибарството и има за цел да гарантира, че експлоатацията на живите морски биологични ресурси осигурява възстановяването и поддържането на популациите на улавяните видове над нивата, позволяващи максимален устойчив улов. За да бъде постигната тази цел за постепенно възстановяване и поддържане на популациите от рибни запаси над нивата на биомаса, които позволяват максимален устойчив улов.
За да бъде постигната целта за постепенно възстановяване и поддържане на популациите от рибни запаси над нивата на биомаса, които позволяват максимален устойчив улов, като когато е възможно, нивото на максимален устойчив улов трябва да бъде постигнато до 2015 г., като за всички запаси трябва да бъде постигнато най-късно до 2020 г. чрез постепенно постъпателно нарастване.
3. ОПР прилага екосистемен подход към управлението на рибарството и аквакултурите, за да гарантира, че отрицателното въздействие на риболовните дейности върху морската екосистема се свежда до минимум и че при свързаните с рибарството дейности е избегнато влошаването на състоянието на морската среда.
4. ОПР допринася за събирането на научни данни.
5. ОПР цели по-специално:
a)
постепенно премахване на изхвърлянето на улов съобразно особеностите на всеки отделен случай и като се отчитат най-добрите налични научни становища, посредством избягване и намаляване, доколкото е възможно, на нежелания улов и постепенно осигуряване на разтоварването на сушата на улова;
б)
когато е необходимо, използване по най-добрия начин на нежелания улов, без да се създава пазар за този улов, който е под минималния референтен размер за опазване;
в)
осигуряване на условия за икономическа жизнеспособност и конкурентоспособност на риболовната и рибопреработвателната промишленост, както и на свързаните с риболова дейности на сушата;
г)
осигуряване на мерки за адаптиране на риболовния капацитет на флотовете към нивата на възможностите за риболов съгласно параграф 2 с цел поддържането на икономически жизнеспособни флотове без прекомерна експлоатация на морските биологични ресурси;
д)
насърчаване на развитието на устойчиви дейности в областта на аквакултурите в Съюза с цел да се допринесе за продоволственото снабдяване, продоволствената сигурност и заетостта;
е)
принос за осигуряването на приемлив жизнен стандарт на лицата, които зависят от риболовните дейности, като се вземат предвид крайбрежният риболов и социално-икономическите аспекти;
ж)
принос за осигуряването на ефективен и прозрачен вътрешен пазар за продуктите от риболов и аквакултури и принос за осигуряването на условия на равнопоставеност за продуктите от риболов и аквакултури, предлагани на пазара в Съюза;
з)
отчитане на интересите както на потребителите, така и на производителите;
и)
насърчаване на дейностите, свързани с крайбрежния риболов, като се отчитат социално-икономическите аспекти;
й)
съответствие със законодателството на Съюза в областта на околната среда, и по-специално с целта за постигане на добро състояние на околната среда до 2020 г. съгласно с член 1, параграф 1 от Директива 2008/56/ЕО, както и с други политики на Съюза.
Член 3
Принципи на доброто управление
ОПР се основава на следните принципи на доброто управление:
а)
ясно определяне на отговорностите на равнището на Съюза, както и на регионално, национално и местно равнище;
б)
отчитане на регионалните особености посредством регионален подход;
в)
определяне на мерки в съответствие с най-добрите налични научни препоръки;
г)
дългосрочна перспектива;
д)
ефективност на административните разходи;
е)
подходящо участие на заинтересованите страни, по-специално на консултативните съвети, на всички етапи от планирането до прилагането на мерките;
ж)
държавата на знамето носи основната отговорност;
з)
съгласуваност с други политики на Съюза;
и)
използване на оценки на въздействието при необходимост;
й)
съгласуваност между вътрешното и външното измерение на общата политика в областта на рибарството;
к)
прозрачно обработване на данните в съответствие със съществуващите правни изисквания при надлежно зачитане на личния живот, на правилата за защита на личните данни и за поверителност; осигуряване на данни за съответните научни органи, други органи с научен или управленски интерес и други определени крайни потребители.
Член 4
Определения
1. За целите на настоящия регламент се прилагат следните определения:
1)
„води на Съюза“ означава водите под суверенитета или юрисдикцията на държавите-членки с изключение на водите, граничещи с териториите, посочени в приложение II към Договора;
2)
„морски биологични ресурси“ означава наличните и достъпни живи морски видове, включително анадромните и катадромните видове, по време на живота им в морската среда;
3)
„сладководни биологични ресурси“ означава наличните и достъпни живи сладководни видове;
4)
„риболовен кораб“ означава всеки кораб, оборудван за търговска експлоатация на морски биологични ресурси, или съоръжение за улов на червен тон;
5)
„риболовен кораб на Съюза“ означава риболовен кораб, плаващ под знамето на държава-членка и регистриран в Съюза;
6)
„вписване в риболовния флот“ означава регистрацията на даден риболовен кораб в регистъра на риболовни кораби на държава-членка;
7)
„максимален устойчив улов“ означава най-големият теоретичен улов при запазване на равновесието, който може да се лови постоянно като средна величина от даден запас при съществуващите средни екологични условия, без това да влияе значително на процеса на възпроизводство;
8)
„подход на предпазливост при управлението на рибарството“, посочен в член 6 от Споразумението на ООН за рибните запаси, означава подход, съгласно който липсата на подходяща научна информация не следва да оправдава отлагането или невземането на мерки за управление, целящи опазването на видовете, които са обект на риболов, на свързаните или зависещи от тях видове, на останалите видове и на тяхната околна среда;
9)
„екосистемен подход при управление на рибарството“ означава интегриран подход за управление на рибарството в екологично значими граници, който има за цел управление на използването на природните ресурси, като се вземат предвид риболовните и другите човешки дейности и се опазва биологичното богатство и биологичните процеси, необходими за запазване на състава, структурата и функционирането на местообитанията на съответната екосистема, при отчитане на познанията и колебанията, свързани с биотичните, абиотичните и човешките компоненти на екосистемите;
10)
„изхвърлен улов“ е уловът, който се връща обратно в морето;
11)
„риболов със слабо въздействие“ означава използването на селективни техники за риболов, които имат слабо вредно въздействие върху морските екосистеми или които могат да доведат до ниски горивни емисии, или и двете;
12)
„селективен риболов“ означава риболов с риболовни методи или риболовни уреди, който има за цел и улавя организми по размер или видове по време на риболовната операция, с което се позволява да се избегнат нецелевите екземпляри или те да бъдат освободени без да им се навреди;
13)
„процент на смъртност от риболов“ означава скоростта, с която биомаса или отделни екземпляри се отстраняват от даден запас посредством свързани с рибарството дейности за определен период;
14)
„запас“ означава морски биологичен ресурс, който се среща в определена зона на управление;
15)
„ограничение на улова“ означава съответно количествено ограничение върху улова на рибен запас или група рибни запаси за определен период, когато за тези рибни запаси или група рибни запаси има задължение за разтоварване на сушата, или количествено ограничение за разтоварване на сушата на рибен запас или група рибни запаси за определен период, за който задължението за разтоварване на сушата не се прилага;
16)
„референтни равнища на опазване“ означава стойности на параметрите, отнасящи се за популацията на рибни запаси (като биомасата или процент на смъртност от риболов), които се използват за управление на рибарството, например във връзка с допустимото равнище на биологичен риск или на желаното равнище на улов;
17)
„минимален референтен размер за опазване“ означава размерът на живите морски видове, при отчитане на зрелостта, определен от правото на Съюза, под който се прилагат ограничения или стимули с цел избягване на улова при риболовни дейности; този размер замества, когато е приложимо, минималния размер за разтоварване на сушата;
18)
„запас в безопасни биологични граници“ означава запас, при който има голяма вероятност прогнозираната биомаса на репродуктивния запас в края на предходната година да бъде по-висока от пределните референтни равнища на биомасата (Blim), а очакваният процент на смъртност от риболов за предходната година да бъде по-нисък от референтните равнища на ограничение на процента на смъртност от риболов (Flim).
19)
„защитна мярка“ означава предохранителна мярка, предназначена да предотврати настъпването на нежелани събития;
20)
„техническа мярка“ означава мярка, която чрез въвеждането на условия за използването и структурата на риболовните уреди и ограничаването на достъпа до риболовни зони регулира състава на улова по видове и размер, и въздействието върху компонентите на екосистемите, произтичащо от риболовните дейности;
21)
„риболовно усилие“ означава резултатът от капацитета и дейността на даден риболовен кораб; за група риболовни кораби това е сумата от риболовното усилие на всички кораби в групата;
22)
„държава-членка с пряк управленски интерес“ означава държава-членка, която има интерес, изразяващ се в риболовни възможности или в рибарство в изключителната икономическа зона на съответната държава-членка, или - в Средиземно море - в традиционен риболов в открито море;
23)
„прехвърляема риболовна концесия“ означава отменимото право за използване на конкретна част от възможностите за риболов, разпределени на държава-членка или установени в плановете за управление, приети от държава-членка в съответствие с член 19 от Регламент (ЕО) № 1967/2006 на Съвета (18), което носителят може да прехвърля;
24)
„риболовен капацитет“ означава тонажът на кораб, изразен в БТ (брутен тонаж), и мощността му, изразена в kW (киловати) съгласно определението в членове 4 и 5 от Регламент (ЕИО) № 2930/86 на Съвета (19);
25)
„аквакултури“ означава развъждането или отглеждането на водни организми с помощта на технологии за повишаване на производството на въпросните организми над естествения капацитет на околната среда, при което организмите остават собственост на физическо или юридическо лице през целия етап на развъждането и отглеждането, включително до улова;
26)
„лицензия за риболов“ означава лицензия по смисъла на член 4, точка 9 от Регламент (ЕО) № 1224/2009 на Съвета (20);
27)
„разрешение за риболов“ означава разрешение по смисъла на член 4, точка 10 от Регламент (ЕО) № 1224/2009;
28)
„риболовна дейност“ означава търсене на риба, хвърляне, поставяне, теглене и влачене на риболовен уред, качване на улова на борда, трансбордиране, задържане на борда, преработка на борда, прехвърляне, поставяне в клетки, угояване и разтоварване на сушата на риба и продукти от риболов;
29)
„продукти от риболов“ означава водни организми, получени в резултат на риболовна дейност, или продукти, получени от тях;
30)
„оператор“ означава физическо или юридическо лице, което експлоатира или притежава предприятие, извършващо която и да е от дейностите, свързани с който и да е етап от веригите за производство, преработка, предлагане на пазара, дистрибуция и търговия на дребно на продукти от риболов и аквакултури;
31)
„тежко нарушение“ означава нарушение, определено като такова в приложимото право на Съюза, включително в член 42, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1005/2008 на Съвета (21) и в член 90, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1224/2009;
32)
„краен потребител на научните данни“ означава орган, който има научноизследователски или управленски интерес от научен анализ на данни в сектора на рибарството;
33)
„излишък от допустим улов“ означава частта от допустимия улов, която дадена крайбрежна държава не добива, като общото ниво на експлоатация за отделните запаси остава под нивата, на които запасите са способни да се възстановят сами, и популациите на подлаганите на улов видове се поддържат над желаното ниво въз основа на най-добрите научни становища;
34)
„продукти от аквакултури“ означава водните организми на всеки етап от техния жизнен цикъл, добити в резултат на всяка дейност, свързана с аквакултурите, или продукти, получени от тях;
35)
„биомаса на репродуктивния запас“ означава прогнозна оценка за масата на рибата от конкретен запас, която се възпроизвежда в определен момент, включително мъжки и женски екземпляри, както и риби, размножаващи се чрез живородство;
36)
„смесен риболов“ означава риболов, при който присъства повече от един вид, и който има вероятност да бъде уловен заедно с други видове при една и съща риболовна операция;
37)
„споразумение за партньорство в областта на устойчивото рибарство“ означава международно споразумение, сключено с трета държава с цел получаване на достъп до води и ресурси за устойчива експлоатация на част от излишъка на морски биологични ресурси, в замяна на финансова компенсация от Съюза, която може да включва подпомагане на сектора.
2. За целите на настоящия регламент се прилагат следните географски определения на географски зони:
a)
„Северно море“ означава зони IV и IIIа на ICES (22);
б)
„Балтийско море“ означава зони IIIb, IIIc и IIId на ICES;
в)
„северозападни води“ означава зони V (с изключение на Vа и само водите на Съюза от Vб), VI и VII на ICES;
г)
„югозападни води“ означава зони VIII, IX и X (водите около Азорските острови) на ICES и зони 34.1.1, 34.1.2 и 34.2.0 (водите около Мадейра и Канарските острови) на CECAF (23);
д)
„Средиземно море“ означава водите на Средиземно море на изток от 5°36′ з.д.;
е)
„Черно море“ означава географската подзона на GFCM, както е определена в Резолюция GFCM/33/2009/2;
ЧАСТ II
ДОСТЪП ДО ВОДИ
Член 5
Общи правила за достъп до води
1. Риболовните кораби на Съюза имат равен достъп до водите и ресурсите във всички води на Съюза, освен тези, посочени в параграфи 2 и 3, при спазване на мерките, приети съгласно част III.
2. Във водите, простиращи се до 12 морски мили от изходните линии, които попадат под суверенитета или юрисдикцията на държавите-членки, до 31 декември 2022 г., държавите-членки имат право да ограничат риболова до риболовните кораби, които традиционно извършват риболов в тези води с достъп от близките пристанища, без да се засягат режимите, приложими за риболовните кораби на Съюза, плаващи под знамето на други държави-членки в рамките на съседски отношения, съществуващи между тези държави-членки, и редът и условията, предвидени в приложение I, което определя за всяка държава-членка географските зони на крайбрежните води на други държави-членки, в които се извършват тези риболовни дейности, както и рибните видове, за които те се отнасят. Държавите-членки информират Комисията за ограниченията, въведени съгласно настоящия параграф.
3. Във водите до 100 морски мили от изходните линии на най-отдалечените региони на Съюза, посочени в член 349, първа алинея от Договора, съответните държави-членки имат право до 31 декември 2022 г. да ограничат риболова до кораби, които са регистрирани в пристанищата на тези територии. Ограниченията не се прилагат за кораби на Съюза, които традиционно извършват риболов в посочените води, доколкото тези кораби не надвишават традиционно упражняваното риболовно усилие. Държавите-членки информират Комисията за ограниченията, въведени съгласно настоящия параграф.
4. Мерките, които ще се прилагат след изтичане на договореностите, посочени в параграфи 2 и 3, се приемат до 31 декември 2022 г.
ЧАСТ III
МЕРКИ ЗА ОПАЗВАНЕ И УСТОЙЧИВА ЕКСПЛОАТАЦИЯ НА МОРСКИТЕ БИОЛОГИЧНИ РЕСУРСИ
ДЯЛ I
Мерки за опазване
Член 6
Общи разпоредби
1. За постигането на целите на ОПР за опазване и устойчива експлоатация на морските билогични ресурси, установени в член 2, Съюзът приема мерките за опазване, изложени в член 7.
2. При прилагането на настоящия регламент Комисията се консултира със съответните консултативни съвети и съответните научни органи. Мерките за опазване се приемат, като се отчитат наличните научни, технически и икономически становища, включително, когато е приложимо, докладите, изготвени от НТИКР и други консултативни органи, становищата на консултативните съвети и съвместните препоръки на държавите-членки съгласно член 18.
3. Държавите-членки могат да си сътрудничат за целите на приемането на мерки съгласно членове 11, 15 и 18.
4. Държавите-членки се координират помежду си преди приемането на национални мерки съгласно член 20, параграф 2.
5. В особени случаи, по-специално по отношение на Средиземноморския регион, държавите-членки може да бъдат оправомощени да приемат правно обвързващи актове в сферата на ОПР, включително мерки за опазване. Член 18 се прилага в зависимост от случая.
Член 7
Видове мерки за опазване
1. Мерките за опазване и устойчива експлоатация на морските биологични ресурси могат да включват наред с останалото:
а)
многогодишни планове съгласно членове 9 и 10;
б)
измерими цели за опазването и устойчивата експлоатация на запасите и свързани с това мерки за намаляване на въздействието на риболова върху морската среда;
в)
мерки за адаптиране на риболовния капацитет на риболовните кораби към съществуващите възможности за риболов;
г)
стимули, включително от икономически характер, като възможности за риболов, за насърчаване на методи за риболов, които допринасят за по-селективен риболов, за избягване и, доколкото е възможно, за намаляване на нежелания улов, както и за риболов, който има слабо въздействие върху морската екосистема и рибните ресурси;
д)
мерки за определянето и разпределянето на възможностите за риболов;
е)
мерки за постигане на целите на член 15;
ж)
минимални референтни размери за опазване;
з)
пилотни проекти, отнасящи се за други видове техники на управление на риболова и риболовни уреди, които увеличават селективността или намаляват отрицателното въздействие на риболовните дейности върху морската среда;
и)
мерки, необходими за спазване на задълженията, произтичащи от екологичното законодателство на Съюза, приети съгласно член 11;
й)
технически мерки по параграф 2.
2. Техническите мерки могат да включват наред с останалото:
а)
характеристики на риболовните уреди и правила за тяхното използване;
б)
спецификации на конструкцията на риболовните уреди, включително:
i)
изменения или допълнителни устройства за подобряване на селективността или за намаляване на отрицателното въздействие върху екосистемата;
ii)
изменения или допълнителни устройства за намаляване на случайния улов на застрашени, изчезващи и защитените видове, както и на друг нежелан улов;
в)
ограничения или забрана на употребата на някои риболовни уреди и на риболовните дейности в определени райони или периоди;
г)
изисквания риболовните кораби да спрат операциите в определена зона в продължение на определен минимален период, за да се защитят временните струпвания на застрашени видове, на риба, която хвърля хайвер, на риба под минималния референтен размер за опазване и на други уязвими морски ресурси;
д)
конкретни мерки за намаляване на отрицателното въздействие на риболовните дейности върху морското биологично разнообразие и морските екосистеми, включително мерки за избягване и намаляване, доколкото е възможно, на нежелания улов.
Член 8
Установяване на зони за възстановяване на рибните запаси
1. Съюзът, като отчита надлежно съществуващите защитени зони, се стреми да установи защитени зони въз основа на тяхната биологическа чувствителност, включително зони, за които са налице ясни доказателства, че съдържат голяма концентрация на риба под минималния размер на опазване и на риба, която хвърля хайвер. В тези зони риболовните дейности може да бъдат ограничени или забранени, за да се допринесе за опазването на живите водни ресурси и на морските екосистеми. Съюзът също така продължава да защитава допълнително съществуващите биологично чувствителни зони.
2. За тези цели държавите-членки набелязват, когато е възможно, подходящи зони, които може да съставляват част от свързана мрежа, и подготвят, когато е целесъобразно, съвместни препоръки в съответствие с член 18, параграф 7, за да може Комисията да представи предложение в съответствие с Договора.
3. В рамките на многогодишен план на Комисията може да бъде предоставено правомощието да установи такива защитени биологично чувствителни зони. Прилага се член 18, параграфи 1-6. Комисията докладва редовно на Европейския парламент и на Съвета относно защитените зони.
ДЯЛ II
Специфични мерки
Член 9
Принципи и цели на многогодишните планове
1. Приоритетно се приемат многогодишни планове, които се основават на научни, технически и икономически становища и които съдържат мерки за опазване с цел възстановяване и поддържане на рибните запаси над нивата, позволяващи максимален устойчив улов в съответствие с член 2, параграф 2.
2. Когато поради недостатъчно данни не могат да бъдат определени измеримите цели, свързани с максималния устойчив улов по член 2, параграф 2, в многогодишните планове се предвиждат мерки, основани на подхода на предпазливост, които да осигуряват най-малкото сравнима степен на опазване на съответните запаси.
3. Многогодишните планове обхващат:
a)
единични видове; или
б)
при смесен риболов или когато запасите са свързани по своята динамика - видове риболов, които експлоатират няколко запаса в определена географска зона, като се отчитат познанията за взаимодействието между рибните запаси, риболова и морските екосистеми.
4. Мерките, които се включват в многогодишните планове, и графикът за тяхното изпълнение са пропорционални на преследваните измерими и общи цели, както и на предвижданите срокове. Преди мерките да бъдат включени в многогодишните планове се отчита също вероятното им икономическо и социално въздействие.
5. Многогодишните планове може да съдържат конкретни цели за опазване и мерки, основани на екосистемен подход, за преодоляване на конкретни проблеми на смесения риболов във връзка с постигането на целите, установени в член 2, параграф 2 за смесените запаси, които се обхващат от плановете, когато съгласно научни становища не е възможно да се постигне по-голяма селективност. При необходимост многогодишният план включва специфични алтернативни мерки, основани на екосистемния подход, за опазване на други запаси, обхванати от него.
Член 10
Съдържание на многогодишните планове
1. Когато е целесъобразно и без да се засягат съответните области на компетентност съгласно Договора, многогодишните планове включват:
а)
обхвата, изразен в рибни запаси, вид риболов и зона, за които се прилага многогодишният план;
б)
целите, които съответстват на посочените в член 2 и на съответните разпоредби на членове 6 и 9;
в)
количествено измерими цели като процент на смъртност от риболов и/или биомаса на репродуктивния запас;
г)
ясни срокове за постигане на количествено измерими цели;
д)
референтни равнища на опазване, съобразени с целите, установени в член 2;
е)
цели за опазване и технически мерки, които трябва да бъдат предприети за постигането на измеримите цели, определени в член 15, и мерки, предназначени за избягване или за намаляване, доколкото е възможно, на нежелания улов;
ж)
предпазни мерки за осигуряване на спазването на количествено измеримите цели и корективни мерки, когато са необходими, включително когато намаляването на наличните данни или влошаването на тяхното качество излага на опасност устойчивостта на запаса.
2. Многогодишните планове могат да включват освен това:
a)
други мерки за опазване, по-специално мерки за постепенно премахване на изхвърления улов, като се вземат предвид най-добрите налични научни становища, или за намаляване на отрицателното въздействие на риболова върху екосистемата, които се описват подробно, когато това е целесъобразно, в съответствие с член 18;
б)
количествено измерими показатели за периодично наблюдение и оценка на напредъка във връзка с постигането на измерими цели на многогодишния план;
в)
когато е целесъобразно, конкретни цели за сладководния етап от жизнения цикъл на анадромните и катадромните видове.
3. В многогодишните планове се предвижда тяхното преразглеждане след първоначална последваща оценка, по-специално с цел да бъдат взети предвид промените в научните становища.
Член 11
Мерки за опазване, необходими за спазване на задълженията, произтичащи от екологичното законодателство на Съюза
1. Държавите-членки имат право да приемат мерки за опазване, незасягащи риболовните кораби на други държави-членки, които са приложими във водите под техен суверенитет или юрисдикция и които са необходими за изпълнение на задълженията им съгласно член 13, параграф 4 от Директива 2008/56/ЕО, член 4 от Директива 2009/147/ЕО или член 6 от Директива 92/43/ЕИО, при условие че тези мерки са съвместими с целите, определени в член 2 от настоящия регламент, отговарят на целите на съответното законодателство на Съюза, което са предназначени да прилагат; и са не по-малко строги от мерките, предвидени в законодателството на Съюза.
2. Когато дадена държава-членка (наричана по-долу "държава-членка инициатор") счита, че е необходимо да бъдат приети мерки за спазване на задълженията по параграф 1, а други държави-членки имат пряк управленски интерес в риболова, който ще бъде засегнат от такива мерки, Комисията има право при поискване да приеме такива мерки чрез делегирани актове в съответствие с член 46. За тази цел член 18, параграфи 1-4 и параграф 6 се прилага mutatis mutandis.
3. Държавата-членка инициатор предоставя на Комисията и на другите държави-членки, които имат пряк управленски интерес, съответната информация за изискваните мерки, включително обосновката им, научните доказателства и подробностите за практическото им прилагане и изпълнение. Държавата-членка инициатор и другите държави-членки, които имат пряк управленски интерес, могат да представят съвместна препоръка по член 18, параграф 1 в рамките на шест месеца от момента, в който бъде представена достатъчно информация. Комисията приема мерките, като взема предвид всички налични научни становища, в рамките на три месеца от получаването на пълното искане.
Ако всички държави-членки не дадат съгласието си за представяне на съвместна препоръка на Комисията в съответствие с първа алинея и в рамките на определените в нея срокове, или ако съвместната препоръка не е в съответствие с изискванията по параграф 1, Комисията може да представи законодателно предложение в съответствие с Договора.
4. Чрез дерогация от параграф 3, при липса на съвместна препоръка, посочена в параграф 3, в спешни случаи, Комисията приема мерките. Мерките, които се приемат в спешни случаи, се ограничават до мерки, без които би било застрашено постигането на целите, свързани с установяването на мерките за опазване в съответствие с директивите, посочени в параграф 1, и намеренията на държавата-членка.
5. Мерките, посочени в параграф 4 се прилагат за максимален период от 12 месеца, който може да бъде удължен с не повече от 12 месеца, когато условията предвидени в посочения параграф продължават да са налице.
6. Комисията улеснява сътрудничеството между заинтересованата държава-членка и държавите-членки, които имат пряк управленски интерес в съответната риболовна дейност, в процеса на прилагане и изпълнение на мерките, приети съгласно параграфи 2, 3 и 4.
Член 12
Мерки на Комисията в случай на сериозна заплаха за морските биологични ресурси
1. По надлежно обосновани наложителни причини за спешност, свързани с наличието на сериозна заплаха за опазването на морските биологични ресурси или за морската екосистема, Комисията - по мотивирано искане на държава-членка или по своя собствена инициатива - с цел облекчаване на заплахата, може да приеме актове за изпълнение с незабавно приложение за максимален срок от шест месеца в съответствие с процедурата, посочена в член 47, параграф 3.
2. Държавата-членка представя искането по параграф 1 едновременно до Комисията, до останалите държави-членки и до съответните консултативни съвети. Останалите държави-членки и консултативните съвети могат да представят своите писмени бележки в рамките на седем работни дни от датата на получаване на уведомлението. Комисията взема решение в срок от 15 работни дни от датата на получаване на искането по параграф 1.
3. Преди изтичане на първоначалния срок на прилагане на актове за изпълнение с незабавно приложение, посочени в параграф 1, и при спазване на условията по параграф 1, Комисията може да приеме актове за изпълнение с незабавно приложение за удължаване на срока на прилагане на тази спешна мярка с не повече от 6 месеца. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 47, параграф 3.
Член 13
Спешни мерки на държавите-членки
1. Въз основа на доказателства за наличието на сериозна заплаха за опазването на морските биологични ресурси или за морската екосистема, свързана с риболовни дейности във води, които попадат под суверенитета или юрисдикцията на държава-членка, изискваща незабавно действие, държавата-членка може да приеме спешни мерки за смекчаване на заплахата. Тези мерки трябва да са съвместими с целите, определени в член 2, и да не са по-малко строги от предвидените в действащото право на Съюза. Тези мерки се прилагат не повече от три месеца.
2. Когато спешните мерки, които трябва да бъдат приети от държава-членка, могат да засегнат риболовните кораби на други държави-членки, те се приемат само след като с Комисията, съответните държави-членки и съответните консултативни съвети бъдат проведени консултации относно проекта на мерките, придружен от обяснителен меморандум. Държавата-членка, която е поискала консултациите, може да определи разумен срок за консултации, който обаче не е по-малък от един месец.
3. Когато Комисията прецени, че някоя мярка, приета съгласно настоящия член, не отговаря на условията по параграф 1, тя може, след излагане на съответните мотиви, да поиска отсъответната държава-членка да измени или отмени мярката.
Член 14
Избягване и намаляване на нежелания улов
1 За да улеснят въвеждането на задължението за разтоварване на сушата на целия улов при съответния вид риболов в съответствие с член 15 („задължение за разтоварване“), въз основа на най-добрите налични научни становища и като се вземат предвид становищата на съответните консултативни съвети, държавите-членки може дапровеждат пилотни проекти с цел пълно проучване на всички приложими методи за избягване, намаляване и премахване на нежелания улов при даден вид риболов.
2. Държавите-членки може да изготвят „атлас на изхвърляния улов“, показващ нивото на изхвърлен улов при всеки от видовете риболов, за които се прилага член 15, параграф 1.
Член 15
Задължение за разтоварване
1. Целият улов на видове за които се прилагат ограничения за улов, а в Средиземно море и уловът на видове, за които се прилага минимален размер за разтоварване на сушата съгласно приложение III към Регламент (ЕО) № 1967/2006, който е получен при риболовни дейности във водите на Съюза или дейност на риболовни кораби на Съюза извън неговите води, във води, които не са под суверенитета или юрисдикцията на трети държави, при видовете риболов и географските зони, изброени по-долу, се качва и задържа на борда на риболовните кораби, записва се, разтоварва се на сушата и когато е приложимо - се проверява спрямо квотите, освен когато се използва като жива стръв, в съответствие със следния график:
а)
най-късно от 1 януари 2015 г.:
-
риболовът на дребни пелагични видове (например скумрия, херинга, сафрид, син меджид, капрова риба, хамсия, атлантическа аргентина, средиземноморска сардина, цаца);
-
риболовът на едри пелагични видове (например червен тон, риба меч, бял тон, дебел тон, син и бял марлин);
-
риболовът за промишлени цели (inter alia например на мойва, пясъчна змиорка и норвежки паут);
-
риболовът на сьомга в Балтийско море;
б)
най-късно от 1 януари 2015 г. - за видовете, определящи за съответния вид риболов, и не по-късно от 1 януари 2017 г. - за всички останали видове по отношение на риболова във водите на Съюза в Балтийско море за видовете, към които се прилагат ограничения за улова, различни от обхванатите от буква а);
в)
най-късно от 1 януари 2016 г. - за видовете, определящи за съответния вид риболов, и не по-късно от 1 януари 2019 г. - за всички останали видове в:
i)
Северно море
-
риболовът на треска, пикша, меджид и сайда;
-
ловът на норвежки омар;
-
риболовът на обикновен морски език и писия;
-
риболовът на мерлуза;
-
ловът на северна скарида;
ii)
северозападните води
-
риболовът на треска, пикша, меджид и сайда;
-
ловът на норвежки омар;
-
риболовът на обикновен морски език и писия;
-
риболовът на мерлуза;
iii)
югозападните води
-
ловът на норвежки омар;
-
риболовът на обикновен морски език и писия;
-
риболовът на мерлуза;
iv)
друг вид риболов за видовете, към които се прилагат ограничения за улов;
г)
най-късно от 1 януари 2017 г. - за видовете, определящи за съответния вид риболов, и не по-късно от 1 януари 2019 г. - за всички останали видове по отношение на риболова, който не е обхванат от буква а), в Средиземно море, Черно море и във всички останали води на Съюза, както и във водите извън водите на Съюза, които не са под суверенитета или юрисдикцията на трети държави.
2. Параграф 1 не засяга международните задължения на Съюза. На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 46 за целите на въвеждането на тези международни задължения в правото на Съюза, включително по-специално на дерогации от задължението за разтоварване на сушата на улова съгласно настоящия член.
3. Когато всички държави-членки, които имат пряк управленски интерес в конкретен вид, се споразумеят задължението за разтоварване на сушата да се прилага по отношение на видове, различни от посочените в параграф 1, те могат да представят съвместна препоръка с цел разширяване на обхвата на задължението за разтоварване към тези други видове. За тази цел член 18, параграфи 1-6 се прилага mutatis mutandis. При представянето на такава съвместна препоръка на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове, съдържащи тези мерки, в съответствие с член 46.
4. Задължението за разтоварване по параграф 1 не се прилага по отношение на:
a)
видове, чийто улов е забранен и които са посочени като такива в правен акт на Съюза, приет в рамките на ОПР;
б)
видове, които според научните данни са с висок процент на оцеляване, като се вземат предвид характеристиките на риболовния уред, риболовните практики и екосистемата;
в)
улов, за който се прилагат минимални изключения.
5. Подробностите за изпълнението на задължението за разтоварване по параграф 1 се определят в многогодишните планове, посочени в членове 9 и 10, а когато е приложимо, по-детайлно се определят в съответствие с член 18, включително:
a)
специални разпоредби по отношение на риболова или видове, за които се прилага задължението за разтоварване, посочено в параграф 1;
б)
конкретизиране на изключенията от задължението за разтоварване на видовете, посочени в параграф 2, буква б);
в)
разпоредби за минимални изключения до не повече от 5 % от общия годишен улов на всички видове, за които се прилага задължението за разтоварване, посочено в параграф 1. Минималното изключение се прилага в следните случаи:
i)
когато има научни данни, че повишаването на селективността е много трудно постижимо; или
ii)
за да се избегнат прекомерни разходи за обработка на нежелан улов при онези риболовни уреди, при които нежеланият улов за риболовен уред не е повече от определен процент, който се установява в план, от общия годишен улов с тези риболовни уреди.
Уловът по разпоредбите, посочени в буква в), не се отчита спрямо съответните квоти, но въпреки това се записва в пълен размер.
За преходен период от четири години процентът от общия годишен улов по буква в) се увеличава със:
i)
два процентни пункта през първите две години от прилагането на задължението за разтоварване; и
ii)
един процентен пункт през следващите две години;
г)
разпоредби относно документирането на улова;
д)
определяне на минимални референтни размери за опазване, когато е целесъобразно, в съответствие с параграф 10.
6. Ако не е приет многогодишен план или план за управление на съответния вид риболов в съответствие с член 18 от Регламент (ЕО) № 1967/2006, в съответствие с член 18 от настоящия регламент на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 46 от настоящия регламент, които временно и за срок от не повече от три години определят специален план, съдържащ спецификациите, посочени в параграф 5, букви а)-д) от настоящия член. Държавите-членки могат да си сътрудничат в съответствие с член 18 от настоящия регламент за изготвянето на такъв план с цел Комисията да приеме тези актове или да представи предложение в съответствие с обикновената законодателна процедура.
7. Ако не са приети мерки за определянето на минималното изключение нито посредством многогодишен план съгласно параграф 5, нито посредством специален план за задължението за разтоварване на сушата на улова в съответствие с параграф 6, Комисията приема делегирани актове в съответствие с член 46, определящи минималното изключение, посочено в параграф 4, буква в), което при спазване на условията по параграф 5, буква в), подточка i) или ii) се прилага за не повече от 5 % от общия годишен улов на всички видове, за които се прилага задължението за разтоварване по параграф 1. Това минимално изключение се приема, така че да започне да се прилага от началната дата на прилагане на съответното задължение за разтоварване.
8. Като дерогация от задължението за отчитане на улова спрямо съответната квота в съответствие с параграф 1, уловът, за който се прилага задължение за разтоварване и който превишава квотите за въпросните запаси, или уловът на запаси, за които държавите-членки нямат квота, може да се отчете спрямо квотата за целевите видове, при условие че не превишава 9 % от квотата за целевите видове. Настоящата разпоредба се прилага единствено ако запасите на нецелевия вид се намират в безопасни биологични граници.
9. За рибните запаси, за които се прилага задължение за разтоварване, държавите-членки могат да проявяват гъвкавост по отношение на квотите в две последователни години в размер до 10 % от разрешените им разтоварвания на сушата. За тази цел всяка държава-членка може да разреши разтоварването на допълнителни количества от запасите, за които се прилага задължението за разтоварване, при условие че тези количества не надхвърлят 10 % от квотата, разпределена на въпросната държава-членка. Прилага се член 105 от Регламент (ЕО) № 1224/2009.
10. С цел да се осигури защитата на младите екземпляри от морски организми може да се определят минимални референтни размери за опазване.
11 За видовете, за които се прилага задължение за разтоварване по параграф 1, употребата на улова от видовете под минималния референтен размер за опазване се ограничава за цели, различни от пряката консумация от човека, включително рибни брашна, рибно масло, храна за домашни любимци, добавки в храните, лекарства и козметични препарати.
12. За видовете, за които не се прилага задължението за разтоварване по параграф 1, уловът на видове под минималния референтен размер за опазване не се задържа на борда, а незабавно се връща в морето.
13. Държавите-членки осигуряват подробното и точно документиране на всички риболовни рейсове, както и адекватен капацитет и средства за целите на наблюдението на спазването на задължението за разтоварване, като наблюдатели, вътрешна система за видеонаблюдение (CCTV) и други. При това държавите-членки спазват принципа на ефективност и пропорционалност.
Член 16
Възможности за риболов
1. Възможностите за риболов, разпределени на държавите-членки, осигуряват относителна стабилност на риболовните дейности на всяка държава-членка за всеки рибен запас или вид риболов. При разпределянето на нови възможности за риболов се вземат предвид интересите на всяка държава-членка.
2. Когато се въвежда задължение за разтоварване от даден рибен запас, възможностите за риболов се определят, като се отчита промяната на подхода - от определяне на възможностите за риболов, така че да отразяват разтоварванията на сушата, към определяне на възможностите за риболов, така че да отразяват улова, въз основа на разбирането, че през първата и последващите години изхвърлянето на улов от този запас вече няма да е разрешено.
3. При наличието на нови научни данни за значително несъответствие между възможностите за риболов, които са определени за конкретен запас, и действителното състояние на този запас, държавите-членки с пряк управленски интерес може да отправят обосновано искане до Комисията да представи предложение за намаляване на това несъответствие, като същевременно се спазват целите по член 2, параграф 2.
4. Възможностите за риболов се определят в съответствие с целите, установени в член 2, параграф 2, и при спазване на количествено измеримите цели, сроковете и границите, определени в съответствие с член 9, параграф 2 и член 10, параграф 1, букви б) и в).
5. Мерките относно определянето и разпределянето на възможностите за риболов на трети държави във води на Съюза се установяват в съответствие с Договора.
6. Всяка държава-членка решава как разпределените ѝ възможности за риболов, за които не се прилага система за прехвърляеми риболовни концесии, може да бъдат разпределяни на кораби, които плават под нейно знаме, например като създаде индивидуални възможности за риболов. Държавата-членка уведомява Комисията за метода на разпределение.
7. За целите на разпределянето на възможностите за риболов, свързани със смесен риболов, държавите-членки отчитат вероятния състав на улова на корабите, които извършват такъв риболов.
8. След уведомяване на Комисията държавите-членки могат да разменят изцяло или частично разпределените им възможности за риболов.
Член 17
Критерии за разпределяне на възможностите за риболов на държавите-членки
При разпределянето на възможностите за риболов, на които те имат право по член 16, държавите-членки използват прозрачни и обективни критерии, включително от екологичен, социален и икономически характер. Критериите, които се използват, може да включват например въздействието на риболова върху околната среда, минали данни относно спазването на изискванията, приноса към местната икономика и историческите нива на улов. В рамките на разпределените им възможности за риболов държавите-членки се стремят да осигурят стимули на риболовните кораби, които използват селективен риболовен уред или техники за риболов с намалено въздействие върху околната среда, като намалено енергийно потребление или намалено увреждане на местообитанията.
ДЯЛ III
Регионализация
Член 18
Регионално сътрудничество относно мерките за опазване
1. Когато по отношение на мерките за опазване, приложими към определена географска зона, включително в многогодишен план, изготвен съгласно членове 9 и 10, както и в случаите, предвидени в член 11 и член 15, параграф 6, на Комисията е предоставено правомощието да приема мерки чрез делегирани актове или актове за изпълнение, държавите-членки с пряк управленски интерес, засегнати от тези мерки, могат в рамките на срок, който се посочва в съответната мярка за опазване и/или многогодишния план, да постигнат съгласие да представят съвместни препоръки, предназначени за постигане на целите на съответните мерки на Съюза за опазване, на многогодишните планове или на специалните планове за разтоварване. Комисията не приема такива делегирани актове или актове за изпълнение преди изтичането на срока за представяне на съвместни препоръки от държавите-членки.
2. За целите на параграф 1 държави-членки с пряк управленски интерес, засегнати от мерките по параграф 1, си сътрудничат при формулирането на съвместни препоръки. Те се консултират и със съответните консултативен(ни) съвет(и). Комисията улеснява сътрудничеството между държавите-членки, включително при необходимост като осигурява получаването на научни становища от съответните научни органи.
3. Когато е представена съвместна препоръка съгласно параграф 1, на Комисията се предоставя правомощието да приеме тези мерки чрез делегирани актове или актове за изпълнение, при условие че тази препоръка е съвместима със съответните мерки за опазване и/или многогодишен план.
4. Когато мярката за опазване се прилага за конкретен рибен запас, споделян с трети държави и управляван от многостранни организации в областта на рибарството или съгласно двустранни или многостранни споразумения, Съюзът се стреми да постигне съгласие със съответните партньори по мерките, необходими за постигане на целите, определени в член 2.
5. Държавите-членки гарантират, че съвместните препоръки относно мерките за опазване, които се приемат съгласно параграф 1, се основават на най-добрите налични научни становища и да отговарят на всички изисквания по-долу:
a)
са съвместими с целите, определени в член 2;
б)
са съвместими с обхвата и целите на съответните мерки за опазване;
в)
са съвместими с обхвата и водят до ефективно постигане на общите и количествено измеримите цели, определени в съответния многогодишен план;
г)
са не по-малко строги от мерките, предвидени в правото на Съюза.
6. Ако не всички държави-членки успеят да постигнат съгласие по съвместните препоръки, които се представят на Комисията в съответствие с параграф 1 в рамките на определения срок, или ако съвместните препоръки относно мерките за опазване не се считат за съвместими с общите и количествено измеримите цели на въпросните мерки за опазване, Комисията може да представи предложение за подходящи мерки в съответствие с Договора.
7. В допълнение към случаите, посочени в параграф 1, държавите-членки с пряк управленски интерес по отношение на риболов в географски определена зона също могат да изготвят съвместни препоръки до Комисията за мерки, които Комисията да предложи или да приеме.
8. Като допълнителен или алтернативен метод за регионално сътрудничество на държавите-членки ще се предоставя правомощието във връзка с мярка на Съюза за опазване, която се прилага към съответна географска зона, включително многогодишен план по членове 9 и 10, да приемат в определен срок мерки, с които тази мярка за опазване се конкретизира допълнително. Засегнатите държави-членки си сътрудничат тясно при приемането на такива мерки. Параграфи 2, 4 и 5 от настоящия член се прилагат mutatis mutandis. Комисията се включва в процеса и нейните бележки се вземат под внимание. Държавите-членки приемат своите съответни национални мерки единствено ако всички засегнати държави-членки са постигнали съгласие относно съдържанието на мерките. Когато Комисията прецени, че мярката на държавата-членка не отговаря на условията, свързани със съответната мярка за опазване, тя може, след излагане на съответните мотиви, да поиска от съответната държава членка да измени или да отмени мярката.
ДЯЛ IV
Национални мерки
Член 19
Мерки на държавите-членки, приложими за риболовните кораби, плаващи под тяхно знаме, или за лицата, установени на тяхна територия
1. Държава-членка може да предприеме мерки за опазване на рибните запаси във водите на Съюза, при условие че тези мерки отговарят на всички изисквания по-долу:
а)
се прилагат единствено за риболовните кораби, плаващи под знамето на тази държава-членка, или, в случай на риболовни дейности, които не се извършват от риболовен кораб, за лица, установени на тази част от нейната територията, по отношение на която се прилага Договорът;
б)
са съвместими с целите, определени в член 2; и
в)
са не по-малко строги от мерките, предвидени в правото на Съюза.
2. За целите на контрола държавите-членки информират другите засегнати държави-членки за разпоредбите, приети съгласно параграф 1.
3. Държавите-членки оповестяват публично подходяща информация във връзка с мерките, приети в съответствие с настоящия член.
Член 20
Мерки на държавите-членки в 12-милната зона
1. Държава-членка може да предприеме недискриминационни мерки за опазването и управлението на рибните запаси и за поддържане или подобрение на природозащитния статус на морските екосистеми в зоната от 12 морски мили, измерени от нейните изходни линии, при условие че Съюзът не е приел мерки за опазване и управление конкретно за тази зона или конкретно за разрешаване на проблема, установен от съответната държава-членка. Мерките на държавата-членка трябва да са съвместими с целите, определени в член 2, и да не са по-малко строги от мерките, предвидени в правото на Съюза.
2. Когато мерките за опазване и управление, които трябва да бъдат приети от държава-членка, могат да засегнат риболовните кораби на други държави-членки, те се приемат само след провеждане на консултации с Комисията, съответните държави-членки и съответните консултативни съвети по проекта на мерките, придружен от обяснителен меморандум, в който също така се указва, че те са недискриминационни. За целите на тези консултации държавата-членка, която ги провежда, може да определи разумен срок, който обаче не е по-малък от два месеца.
3. Държавите-членки оповестяват публично подходяща информация във връзка с мерките, приети в съответствие с настоящия член.
4. Когато Комисията прецени, че някоя мярка, приета по настоящия член, не отговаря на условията по параграф 1, тя може, след излагане на съответните мотиви, да поиска от съответната държава-членка да измени или отмени мярката.
ЧАСТ IV
УПРАВЛЕНИЕ НА РИБОЛОВНИЯ КАПАЦИТЕТ
Член 21
Въвеждане на системи за прехвърляеми риболовни концесии
Държавите-членки могат да въведат система за прехвърляеми риболовни концесии. Държавите-членки, които са въвели такава система, създават и поддържат регистър на прехвърляемите риболовни концесии.
Член 22
Адаптиране и управление на риболовния капацитет
1. Държавите-членки въвеждат постепенно мерки за адаптиране на риболовния капацитет на своя флот към своите възможности за риболов с цел постигане на стабилен и траен баланс между тях, като отчитат тенденциите и се основават на най-добрите научни становища.
2. За постигане на целта, посочена в параграф 1, до 31 май всяка година държавите-членки изпращат на Комисията доклад относно баланса между риболовния капацитет на своя флот и своите риболовни възможности. За по-лесното постигане на общ подход в рамките на Съюза този доклад се изготвя в съответствие с общите насоки, които Комисията може да разработи, като укаже съответните технически, социални и икономически параметри.
Докладът съдържа годишна оценка на капацитета на националния флот и на всички сегменти на флота на всяка държава членка. Стремежът е в доклада да бъдат набелязани евентуалните структурни излишъци на капацитет по сегменти и да се направи оценка на дългосрочната рентабилност по сегменти. Докладите се оповестяват публично.
3. По отношение на оценките по параграф 2, втора алинея държавите-членки основават анализа си на баланса между риболовния капацитет на своя флот и своите възможности за риболов. За корабите, осъществяващи дейност в най-отдалечените региони, и за корабите, осъществяващи дейност само извън водите на Съюза, се изготвят отделни оценки.
4. Ако оценката докаже ясно, че няма реален баланс между риболовния капацитет и възможностите за риболов, държавата-членка изготвя и включва в доклада си план за действие за сегментите на флота, при които е установен структурен излишък на капацитет. В плана за действие се определят измерими цели при адаптирането и средства за постигане на баланс, както и ясен график за изпълнението му.
Всяка година Комисията изготвя за Европейския парламент и Съвета доклад относно баланса между риболовния капацитет на флотовете на държавите-членки и техните възможности за риболов, в съответствие с насоките по параграф 2, първа алинея. Докладът включва плановете за действие, посочени в първа алинея на настоящия параграф. Първият доклад се представя до 31 март 2015 г.
В случай че не бъде изготвен докладът по параграф 2 и/или не бъде изпълнен планът за действие по първа алинея от настоящия параграф, може да бъде наложено пропорционално спиране или прекъсване на изплащането на съответната финансова помощ от Съюза за съответната държава-членка за инвестиции в съответния(ите) сегмент(и) на флота в съответствие с бъдещ правен акт на Съюза за определяне на условията за финансовото подпомагане за политиката в областта на морското дело и рибарството за периода 2014-2020 г.
5. Не се разрешава отписване от риболовния флот, подпомогнато с публична помощ, освен когато то е предшествано от отнемането на лицензията за риболов и на разрешенията за риболов.
6. Риболовният капацитет, съответстващ на риболовните кораби, изтеглени с публична помощ, не се заменя.
7. Държавите-членки гарантират, че считано от 1 януари 2014 г. риболовният капацитет на флота им в нито един момент не надвишава пределните граници за риболовния капацитет, определени в приложение II.
Член 23
Системи за вписване/отписване
1. Държавите-членки организират вписването и отписването на кораби от своя флот по такъв начин, че вписването на нов капацитет без публична помощ, да бъде компенсирано от предшестващо отписване на капацитет без публична помощ, най-малкото равен на новозаписания.
2. Комисията може да приеме актове за изпълнение, определящи правилата за прилагането на настоящия член. Тези правила за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 47, параграф 2.
3. Не по-късно от 30 декември 2018 г.. Комисията прави оценка на системата за вписване/отписване с оглед развитието на съотношението между капацитета на флотовете и прогнозните възможности за риболов и, когато е целесъобразно, предлага изменение на тази система.
Член 24
Регистри на риболовните флотове
1. Държавите-членки записват информацията за характеристиките на собствеността, за кораба и уредите и за дейността на риболовните кораби на Съюза, плаващи под тяхно знаме, която е необходима за управлението на мерките, установени съгласно настоящия регламент.
2. Държавите-членки предават на Комисията информацията по параграф 1.
3. Комисията поддържа регистър на риболовния флот на Съюза, съдържащ получената съгласно параграф 2 информация. Тя осигурява публичен достъп до регистъра на риболовния флот на Съюза, като същевременно осигурява подходяща защита на личните данни.
4. Комисията приема актове за изпълнение, с които установява технически оперативни изисквания за записването, формата и условията за предаване на информацията по параграфи 1-3. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 47, параграф 2.
ЧАСТ V
НАУЧНА ОСНОВА ЗА УПРАВЛЕНИЕ НА РИБАРСТВОТО
Член 25
Изисквания по отношение на данните за управление на рибарството
1. Държавите-членки събират в съответствие с приетите правила в областта на събирането на данни биологични, екологични, технически и социално-икономически данни, необходими за управлението на рибарството, управляват тези данни и ги предоставят на крайните потребители на научни данни, включително на органите, определени от Комисията. За събирането и управлението на такива данни е допустимо финансиране от Европейския фонд за морско дело и рибарство в съответствие с бъдещ правен акт на Съюза за определяне на условията за финансовото подпомагане за политиката в областта на морското дело и рибарството за периода 2014-2020 г. Тези данни по-специално трябва да дават възможност за оценка на:
а)
състоянието на експлоатираните морски биологични ресурси;
б)
нивото на риболов и въздействието, което риболовните дейности оказват върху морските биологични ресурси и морските екосистеми; и
в)
социално-икономическите резултати на сектора на рибарството, сектора на аквакултурите и преработвателния сектор във водите на Съюза и извън тях.
2. Събирането, управлението и използването на данните се основава на следните принципи:
а)
точност и надеждност и своевременно събиране;
б)
използване на механизми за координация с цел избягване на дублирането на събирането на данни за различни цели;
в)
безопасно съхраняване и защита на събраните данни в компютърни бази данни, както и публичното им оповестяване, когато е целесъобразно, включително в обобщен вид с цел осигуряване на поверителност;
г)
достъп на Комисията или на определените от нея органи до националните бази данни и системи, използвани за обработката на събраните данни, с цел проверка на наличието и качеството на данните;
д)
своевременното предоставяне на относими данни и съответните методологии, по които са получени, на органите с научен или управленски интерес в научния анализ на данни в сектора на рибарството, както и на други заинтересовани страни, освен в случаите, когато се изисква защита и поверителност на данните съгласно приложимото право на Съюза.
3. Всяка година държавите-членки представят на Комисията доклад относно изпълнението на националните си програми за събиране на данни и го оповестяват публично.
Комисията прави оценка на годишния доклад относно събирането на данни, след като проведе консултации със своя научен консултативен орган и, когато е целесъобразно, с регионалните организации за управление на рибарството (РОУР), в които Съюзът е договаряща страна или наблюдател, както и със съответните международни научни органи.
4. Държавите-членки осигуряват националното координиране на събирането и управлението на научните данни, свързани с управлението на рибарството, включително на социално-икономическите данни. За тази цел те определят национален кореспондент и организират годишна национална координационна среща. Комисията се уведомява за националните координационни дейности и се кани на координационните срещи.
5. В тясно сътрудничество с Комисията държавите-членки координират своите дейности за събиране на данни с другите държави-членки в същия регион и полагат всички усилия да координират действията си с трети държави, които имат суверенитет или юрисдикция върху водите в същия регион.
6. Събирането, управлението и използването на данните се извършва по икономически ефективен начин.
7. В случай че държава-членка не събере и/или не предостави своевременно данни на крайните потребители, може да бъде наложено пропорционално спиране или прекъсване на изплащането на съответната финансова помощ от Съюза за тази държава-членка в съответствие с бъдещ правен акт на Съюза за определяне на условията за финансовото подпомагане за политиката в областта на морското дело и рибарството за периода 2014-2020 г.
Член 26
Провеждане на консултации с научни органи
Комисията провежда консултации с подходящи научни органи. Когато е целесъобразно, се провеждат консултации с НТИКР по въпросите, свързани с опазването и управлението на живите морски ресурси, включително биологичните, икономическите, екологичните, социалните и техническите аспекти. При консултациите с научни органи се отчита доброто управление на публичните средства с цел избягване на дублирането на работата на такива органи.
Член 27
Научни изследвания и научни становища
1. Държавите-членки изпълняват програми за научни изследвания и за иновации в областта на рибарството и аквакултурите. Те координират своите програми за научни изследвания и иновации и програми за научни становища в областта на рибарството с други държави-членки в тясно сътрудничество с Комисията в контекста на рамката за научни изследвания и иновации на Съюза, като включват и съответните консултативни съвети, когато е целесъобразно. За тези дейности е допустимо финансиране от бюджета на Съюза съгласно съответните правни актове на Съюза.
2. Държавите-членки осигуряват наличността на съответната компетентност и човешки ресурси, необходими за научния консултативен процес, посредством участието на съответните заинтересовани страни, като използват наред с другото наличните финансови ресурси на Съюза и като се координират помежду си.
ЧАСТ VI
ВЪНШНА ПОЛИТИКА
Член 28
Цели
1. За да осигури устойчивата експлоатация, управление и опазване на морските биологични ресурси и на морската среда, Съюзът осъществява своите външни отношения в областта на рибарството в съответствие със своите международни задължения и цели на политиката, както и с целите и принципите, определени в членове 2 и 3.
2. По-специално Съюзът:
a)
оказва активна подкрепа и принос за развитието на научните познания и становища;
б)
подобрява съгласуваността на политиките в инициативите на Съюза, като се обръща особено внимание на дейностите в областта на околната среда, търговията и развитието, и засилва последователността на действията, които се предприемат в рамките на сътрудничеството за развитие и научното, техническото и икономическото сътрудничество;
в)
допринася за устойчивите риболовни дейности, които са икономически жизнеспособни и насърчават заетостта в Съюза;
г)
гарантира, че неговите риболовни дейности извън водите на Съюза се основават на същите принципи и стандарти като тези, предвидени в приложимото право на Съюза относно ОПР, и същевременно насърчава условията на равнопоставеност между операторите от Съюза и операторите от трети държави;
д)
насърчава и подкрепя във всички международни сфери необходимите действия за премахване на ННН риболова;
е)
насърчава създаването и укрепването на комитети по въпросите на спазването на задълженията на РОУР, провеждането на периодични независими прегледи на резултатите и приемането на подходящи коригиращи действия, включително налагането на ефективни и възпиращи наказания, които трябва да се прилагат по прозрачен и недискриминационен начин.
3. Разпоредбите на настоящата част не засягат специалните разпоредби, приети съгласно член 218 от Договора.
ДЯЛ I
Международни организации в областта на рибарството
Член 29
Дейности на Съюза в международните организации в областта на рибарството
1. Съветът подкрепя активно и допринася за дейността на международните организации в областта на рибарството, включително РОУР.
2. Позициите на Съюза в международните организации в областта на рибарството и РОУР се основават на най-добрите налични научни становища, за да се гарантира, че рибните ресурси се управляват в съответствие с целите, определени в член 2, по-специално в параграф 2 и параграф 5, точка 4, буква в) от него. Съюзът се стреми към ръководна роля в процеса на подобряване на резултатите от дейността на РОУР с цел да им предостави по-добра възможност за опазване и управление на живите морски ресурси, попадащи в тяхната компетентност.
3. Съюзът активно подкрепя разработването на подходящи и прозрачни механизми за разпределяне на възможностите за риболов.
4. Съюзът насърчава сътрудничеството между РОУР и съгласуваността на съответните им регулаторни рамки и подкрепя натрупването на научни познания и становища, за да се гарантира, че техните препоръки се основават на такива научни становища.
Член 30
Спазване на международните разпоредби
Съюзът, включително с помощта на Европейска агенция за контрол на рибарството („Агенцията“), си сътрудничи с трети държави и международни организации в областта на рибарството, включително РОУР, за да засили спазването на мерките, и по-специално на тези за борба с ННН риболов, с цел да се гарантира стриктното спазване на мерките, приети от тези международни организации.
ДЯЛ II
Споразумения за партньорство в областта на устойчивото рибарство
Член 31
Принципи и цели на споразуменията за партньорство в областта на устойчивото рибарство
1. Споразуменията за партньорство в областта на устойчивото рибарство с трети държави осигуряват правна, екологична, икономическа и социална рамка за риболовните дейности, извършвани от риболовни кораби на Съюза във води на трети държави.
Тази рамка може да включва:
a)
развитие и подкрепа за необходимите научни и изследователски институции;
б)
способности за наблюдение, контрол и надзор;
в)
други елементи за изграждане на капацитет, които са свързани с развитието на устойчива политика в областта на рибарството на третата държава.
2. С цел устойчива експлоатация на излишъците от морски биологични ресурси Съюзът се стреми да осигури споразуменията за партньорство в областта на устойчивото рибарство с трети държави да са изгодни както за Съюза, така и за съответната трета държава, включително за нейното местно население и риболовна промишленост, и да допринасят за продължаване на дейността на флотовете на Съюза, както и да целят получаването на подходящ дял от наличния излишък, който да е съизмерим с интереса на флотовете на Съюза.
3. С цел корабите на Съюза, извършващи риболов съгласно споразумения за партньорство в областта на устойчивото рибарство, когато е целесъобразно, да извършват дейността си при спазване на стандарти, подобни на приложимите за риболовните кораби на Съюза, извършващи риболов във води на Съюза, Съюзът се стреми да включи в споразуменията за партньорство в областта на устойчивото рибарство подходящи разпоредби относно задълженията за разтоварване на сушата на риба и продукти от риболов.
4. Риболовните кораби на Съюза улавят единствено излишъка от допустимия улов, посочен в член 62, параграфи 2 и 3 от Конвенцията на ООН по морско право, и определен по ясен и прозрачен начин въз основа на най-добрите налични научни становища и обменената между Съюза и съответната трета държава относима информация относно общото риболовно усилие, упражнявано от всички флотове върху засегнатите запаси. По отношение на трансгранично преминаващите и далекомигриращите рибни запаси при определянето на ресурсите, които са налични за достъп, следва да се отчитат надлежно извършваните на регионално равнище оценки, както и мерките за опазване и управление, приети от съответните РОУР.
5. Риболовните кораби на Съюза не могат да извършват дейност във водите на третата държава, с която е сключено споразумение за партньорство в областта на устойчивото рибарство, ако не притежават разрешение за риболов, издадено в съответствие със споразумението.
6. Съюзът гарантира, че споразуменията за партньорство в областта на устойчивото рибарство съдържат разпоредба относно спазването на демократичните принципи и правата на човека, която съставлява съществен елемент от такива споразумения.
Доколкото е възможно, споразуменията съдържат и:
a)
разпоредба за забрана на предоставянето на по-благоприятни условия на различните флотове, извършващи риболов в тези води, в сравнение с условията, предоставени на икономическите участници от Съюза, включително по отношение на опазването, развитието и управлението на ресурсите, финансовите условия, таксите и другите права, свързани с издаването на разрешения за риболов;
б)
разпоредба за изключителност, свързана с правилото по параграф 5.
7. На равнището на Съюза се полагат усилия за наблюдение на дейностите на риболовните кораби на Съюза, извършващи дейност във води извън водите на Съюза извън рамките на споразуменията за партньорство в областта на устойчивото рибарство.
8. Държавите-членки гарантират, че риболовните кораби на Съюза, които плават под тяхно знаме и извършват дейност извън водите на Съюза, са в състояние да представят подробна и точна документация за всички свои риболовни и преработвателни дейности.
9. Посоченото в параграф 5 разрешение за риболов се предоставя на кораб, който е отписан от регистъра на риболовния флот на Съюза и впоследствие е вписан отново в него след по-малко от 24 месеца, само ако собственикът на кораба, не представи на компетентните органи на държавата на знамето всички данни, необходими за да докаже, че през този период корабът е извършвал дейност при пълно спазване на стандартите, приложими за корабите, плаващи под знаме на Съюза.
Ако през периода, в който корабът е бил отписан от регистъра на флота на Съюза, държавата, която го е приела под свое знаме, е била призната от правото на Съюза за държава, която не оказва сътрудничество в борбата с ННН риболов, неговото възпиране и премахване, или за държава, която допуска неустойчива експлоатация на живите морски ресурси, такова разрешение за риболов се предоставя, само ако бъде установено, че корабът е спрял своите риболовни дейности и собственикът е предприел незабавни действия за заличаването му от регистъра на тази държава.
10. Комисията организира независими предварителни и последващи оценки на всеки протокол към споразуменията за партньорство в областта на устойчивото рибарство и ги предоставя своевременно на Европейския парламент и Съвета, преди да представи на Съвета препоръка за даване на разрешение за започване на преговори за последващ протокол. Обобщението на тези оценки се оповестява публично.
Член 32
Финансова помощ
1. Със споразуменията за партньорство в областта на устойчивото рибарство Съюзът предоставя финансова помощ на трети държави, с цел:
а)
да окаже подкрепа за част от разходите, свързани с достъпа до рибните ресурси във водите на трети държави; частта от разходите, свързани с достъпа до рибните ресурси, която се плаща от собствениците на кораби от Съюза, трябва да бъде подложена на оценка за всяко споразумение за партньорство в областта на устойчивото рибарство или протокол към него и трябва да е справедлива, несдискриминационна и съразмерна на ползите, получени чрез условията за достъп;
б)
да създаде рамката за управление, включително разработването и поддържането на необходимите научни и изследователски институции, да насърчи процесите на консултация със заинтересованите групи и способностите за наблюдение, контрол и надзор и другите елементи за изграждане на капацитет, свързани с развитието на политика за устойчиво рибарство, провеждана от третата държава. Тази финансова помощ трябва да бъде обвързана с постигането на конкретни резултати, тя допълва проектите и програмите за развитие, изпълнявани във въпросната трета държава, и е съгласувана с тях.
2. В никое споразумение за партньорство в областта на устойчивото рибарство финансовата помощ за подкрепа на сектора не е обвързана с плащанията за достъп до рибните ресурси. Съюзът изисква постигането на конкретни резултати като условие за плащанията по линия на финансовата помощ и следи отблизо постигнатия напредък.
ДЯЛ III
Управление на запаси от общ интерес
Член 33
Принципи и цели на управлението на запаси от общ интерес за Съюза и за трети държави и споразуменията за обмен и съвместно управление
1. Когато запаси от общ интерес се експлоатират съвместно с трети държави, Съюзът поддържа отношения с тези трети държави, за да гарантира, че тези запаси се управляват устойчиво в съответствие с настоящия регламент, по-специално в съответствие с целта, определена в член 2, параграф 2. В случай че няма постигнато официално споразумение, Съюзът полага всички усилия за постигането на общи договорености за риболова на тези запаси, което да позволи устойчивото им управление, по-специално по отношение на целта по член 2, параграф 2, като по този начин насърчава установяването на условия на равнопоставеност за операторите от Съюза.
2. С цел да гарантира устойчива експлоатация на запасите, които се споделят с трети държави и да гарантира стабилността на риболовните операции на своите флотове, Съюзът се стреми, в съответствие с Конвенцията на ООН по морско право, да установи двустранни или многостранни споразумения с трети държави, насочени към съвместно управление на запасите, включително установяването, когато е целесъобразно, на достъп до водите и ресурсите и условията за такъв достъп, хармонизирането на мерките за опазване и обмена на възможности за риболов.
ЧАСТ VII
АКВАКУЛТУРИ
Член 34
Насърчаване на устойчиви аквакултури
1. С оглед на насърчаване на устойчивостта и допринасяне за продоволствената сигурност и снабдяване, растежа и заетостта Комисията утвърждава необвързващи стратегически насоки на Съюза по отношение на общите приоритети и измерими цели за развитието на устойчивите дейности, свързани с аквакултурите. Тези стратегически насоки отчитат относителните изходни позиции и различните обстоятелства в рамките на Съюза и представляват основата за многогодишни национални стратегически планове, и имат за цел:
a)
подобряване на конкурентоспособността на отрасъла на аквакултурите и подкрепа за неговото развитие и иновациите;
б)
намаляване на административната тежест и осигуряване на по-голяма ефективност и отчитане на потребностите на заинтересованите страни при прилагането на правото на Съюза;
в)
насърчаване на икономическата активност;
г)
диверсификация и подобряване на качеството на живот в крайбрежните и вътрешните райони;
д)
включване на дейностите, свързани с аквакултурите, в морското, крайбрежното и вътрешното пространствено планиране.
2. До 30 юни 2014 г. държавите-членки утвърждават многогодишни национални стратегически планове за развитието на дейностите, свързани с аквакултурите, на своя територия.
3. Многогодишните национални стратегически планове съдържат целите на съответната държава-членка и мерките и срокове, необходими за тяхното постигане.
4. Многогодишните национални стратегически планове имат следните конкретни цели:
а)
административно опростяване, по-специално по отношение на оценките, проучванията за въздействието и лицензиите;
б)
разумна сигурност за операторите на аквакултури във връзка с достъпа до води и пространство;
в)
показатели за екологична, икономическа и социална устойчивост;
г)
оценка на други възможни трансгранични последици, особено за морските биологични ресурси и морските екосистеми на съседните държави-членки;
д)
установяване на полезни взаимодействия между националните програми за научни изследвания и на сътрудничество между отрасъла и научната общност;
е)
насърчаване на конкурентните предимства на устойчивата висококачествена храна;
ж)
насърчаване на практики и изследвания в областта на аквакултурите с цел засилване на положителните последици за околната среда, както и за рибните ресурси, и на намаляване на отрицателното въздействие, включително намаляване на натиска върху рибните запаси, които се използват за производството на фуражи, и по-ефикасно използване на ресурсите.
5. Държавите-членки обменят информация и най-добри практики чрез отворен метод на координация на националните мерки, включени в многогодишните национални стратегически планове.
6. Комисията насърчава обмена на информация и на най-добри практики между държавите-членки и улеснява координацията на националните мерки, предвидени в многогодишните национални стратегически планове.
ЧАСТ XIII
ОБЩА ОРГАНИЗАЦИЯ НА ПАЗАРИТЕ
Член 35
Цели
1. Създава се обща организация на пазарите на продукти от риболов и аквакултури (наричана по-долу "общата организация на пазарите") с цел:
a)
да се допринесе за постигането на целите, определени в член 2, и по-специално за устойчивата експлоатация на живите морски биологични ресурси;
б)
да се даде възможност на отрасъла на рибарството и аквакултурите да прилага ОПР на подходящо равнище;
в)
да се укрепи конкурентоспособността на отрасъла на рибарството и аквакултурите в Съюза, по-специално на производителите;
г)
да се повиши прозрачността и да се засили стабилността на пазарите, особено що се отнася до икономическите познания и разбиране на пазарите на Съюза за продукти от риболов и аквакултури по цялата верига на доставка, да се подобри балансът в разпределението на добавената стойност по веригата на доставка в сектора, да се подобри информацията за потребителите и да се повиши осведомеността на потребителите чрез уведомяване и етикетиране, предоставящо разбираема информация;
д)
да се допринесе за осигуряването на условия на равнопоставеност за всички продукти, които се предлагат на пазара в Съюза, като се насърчи устойчивата експлоатация на рибните ресурси;
е)
да се допринесе за осигуряването на потребителите на разнообразно предлагане на продукти от риболов и аквакултури;
ж)
да се предоставя на потребителите проверима и точна информация по отношение на произхода на продуктите и начина на тяхното производство, по-специално посредством маркировка и етикетиране.
2. Общата организация на пазарите се прилага по отношение на продуктите от риболов и аквакултури, изброени в приложение I към Регламент (ЕС) № 1379/2013 г. на Европейския парламент и на Съвета (24), които се предлагат на пазара в Съюза.
3. Общата организация на пазарите включва по-специално:
a)
организацията на отрасъла, включително мерките за стабилизиране на пазара;
б)
плановете за производство и предлагане на пазара на организациите на производителите на продукти от риболов и аквакултури;
в)
общи стандарти за предлагане на пазара;
г)
информация за потребителите.
ЧАСТ IX
КОНТРОЛ И ИЗПЪЛНЕНИЕ
Член 36
Цели
1. Спазването на правилата на ОПР се осигурява посредством ефективна система на Съюза за контрол в областта на рибарството, включително за борба с ННН риболов.
2. По-конкретно контролът и изпълнението по отношение на ОПР включват и се основават на:
a)
всеобхватен, единен и общ подход;
б)
сътрудничество и координация между държавите-членки, Комисията и Агенцията;
в)
икономическа ефективност и пропорционалност;
г)
използване на ефективни технологии за контрол за наличността и качеството на данните относно рибарството;
д)
рамка на Съюза за контрол, инспекции и изпълнение;
е)
основана на рисковете стратегия, насочена към системни и автоматизирани кръстосани проверки на цялата налична информация от значение;
ж)
изграждане на култура на спазване на правилата и сътрудничество между всички оператори и рибари.
Съюзът приема подходящи мерки по отношение на третите държави, които допускат неустойчив риболов.
3. Държавите-членки приемат подходящи мерки, за да осигурят дейностите по контрол, инспекции и изпълнение, които се провеждат в рамките на ОПР, включително като установяват ефективни, пропорционални и възпиращи наказания.
Член 37
Експертна група по въпросите на спазването на задълженията
1. Комисията създава експертна група по въпросите на спазването на задълженията, която да прави оценки, да подпомага и укрепва изпълнението и спазването на задълженията, произтичащи от системата на Съюза за контрол в областта на рибарството.
2. Експертната група по въпросите на спазването на задълженията се състои от представители на Комисията и на държавите-членки. При поискване от страна на Европейския парламент Комисията може да покани Европейския парламент да изпрати експерти, които да присъстват на заседанията на експертната група. Агенцията може да присъства на заседанията на експертната група по въпросите на спазване на задълженията в качеството на наблюдател.
3. Експертната група по-специално:
a)
прави редовен преглед на въпросите на спазването и изпълнението на задълженията в рамките на системата на Съюза за контрол в областта на рибарството и набелязва възможните трудности от общ интерес при изпълнението на правилата на ОПР;
б)
формулира препоръки във връзка с изпълнението на правилата от ОПР, включително за набелязване на приоритетите за финансовата помощ на Съюза; и
в)
обменя информация относно дейностите по контрол и инспекция, включително относно борбата с ННН риболов.
4. Експертната група информира изчерпателно и редовно Европейския парламент и Съвета относно дейностите, свързани със спазване на задълженията, посочени в параграф 3.
Член 38
Пилотни проекти за нови технологии за контрол и системи за управление на данни
Комисията и държавите-членки могат да осъществяват пилотни проекти за нови технологии за контрол и системи за управление на данни.
Член 39
Участие в разходите за контрол, инспекции, изпълнение и събиране на данни
Държавите-членки могат да изискват от своите оператори да участват пропорционално в оперативните разходи за въвеждане на системата на Съюза за контрол в областта на рибарството и за събирането на данни.
ЧАСТ X
ФИНАНСОВИ ИНСТРУМЕНТИ
Член 40
Цели
Финансовата помощ от Съюза може да бъде отпусната с цел да се подпомогне постигането на целите, определени в член 2.
Член 41
Условия за финансова помощ за държавите-членки
1. При спазване на условията, конкретизирани в приложимите правни актове на Съюза, финансовата помощ от Съюза за държавите-членки зависи от спазването на правилата на ОПР.
2. Нарушението на правилата на ОПР от страна на държавите-членки може да доведе до прекъсване или спиране на плащанията или до финансова корекция на финансовата помощ от Съюза в рамките на ОПР. Тези мерки трябва да са пропорционални на естеството, тежестта, продължителността и системността на нарушението.
Член 42
Условия за финансова помощ за операторите
1. При спазване на условията, конкретизирани в приложимите правни актове на Съюза, финансовата помощ от Съюза за операторите зависи от спазването на правилата на ОПР.
2. При спазването на конкретни правила, които ще бъдат приети, тежките нарушения на правилата на общата политика в областта на рибарството от страна на операторите водят до временна или постоянна забрана за достъп до финансовата помощ от Съюза и/или до намаляване на нейния размер. Тези мерки, предприети от държава-членка, трябва да са възпиращи, ефективни и пропорционални на естеството, тежестта, продължителността и системността на тежките нарушения.
3. Държавите-членки гарантират, че финансовата помощ от Съюза се отпуска единствено ако на съответния оператор не са били налагани наказания за тежки нарушения в рамките на период от една година преди датата на заявлението за финансова помощ от Съюза.
ЧАСТ ХI
КОНСУЛТАТИВНИ СЪВЕТИ
Член 43
Създаване на консултативни съвети
1. За всяка от географските зони или области на компетентност, посочени в приложение III, се създават консултативни съвети с цел насърчаване на балансираното представителство на всички заинтересовани страни в съответствие с член 45, параграф 1 и допринасяне за постигането на целите, определени в член 2.
2. По-специално, в съответствие с приложение III се създават следните нови консултативни съвети:
a)
консултативен съвет за най-отдалечените региони, разделен на три части за всеки от следните морски басейни: западна част на Атлантическия океан, източна част на Атлантическия океан и Индийския океан;
б)
консултативен съвет за аквакултурите;
в)
консултативен съвет за пазарите;
г)
консултативен съвет за Черно море.
3. Всеки консултативен съвет приема своя процедурен правилник.
Член 44
Задачи на консултативните съвети
1. При прилагането на настоящия регламент Комисията провежда консултации със съответните консултативни съвети, когато това е целесъобразно.
2. Консултативните съвети могат:
а)
да отправят до Комисията и до съответната държава-членка препоръки и предложения по въпроси, свързани с управлението на рибарството и социално-икономическите и отнасящите си до опазването аспекти на рибарството и аквакултурите и по-специално препоръки за опростяване на правилата за управление на рибарството;
б)
да уведомяват Комисията и държавите-членки за проблеми, свързани с управлението и със социално-икономическите и отнасящите се до опазването аспекти на рибарството и когато е целесъобразно - на аквакултурите, в тяхната географска зона или област на компетентност, и да предлагат решения за преодоляване на тези проблеми;
в)
да подпомагат, в тясно сътрудничество с научните среди, събирането, доставянето и анализа на данните, необходими за разработването на мерки за опазване.
Когато даден въпрос е от общ интерес за два или повече консултативни съвета, те съгласуват своите позиции с цел приемането на съвместни препоръки по този въпрос.
3. С консултативните съвети се провеждат консултации във връзка със съвместните препоръки съгласно член 18. Комисията и държавите-членки могат да проведат с тях консултации и във връзка с други мерки. Тяхното становище се взема предвид. Тези консултации не засягат консултациите с НТИКР или с други научни органи. Становищата на консултативните съвети могат да бъдат представени на всички заинтересовани държави-членки и на Комисията.
4. В рамките на два месеца Комисията и, когато е приложимо, заинтересованата държава-членка дават отговор на всяка препоръка, предложение или информация, получени съгласно параграф 1. Когато приетите окончателни мерки се различават от становищата, препоръките и предложенията на консултативните съвети, получени съгласно параграф 1, Комисията или съответната държава-членка предоставя подробно обяснение за причините за това различие.
Член 45
Състав, функциониране и финансиране на консултативните съвети
1. В състава на консултативните съвети влизат:
a)
организации, представляващи риболовните оператори и, когато е уместно, операторите в сектора на аквакултурите, както и представители на секторите на преработване и предлагане на пазара;
б)
други заинтересовани групи, засегнати от ОПР, например екологични организации и групи на потребителите.
2. Всеки консултативен съвет се състои от общо събрание и изпълнителен комитет, включително, когато е целесъобразно, секретариат и работни групи по въпросите на регионалното сътрудничество, съгласно член 18, и приема необходимите мерки за своята организация.
3. Консултативните съвети функционират и получават финансиране съгласно предвиденото в приложение III.
4. На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 46 за определяна на подробни правила за функционирането на консултативните съвети.
ЧАСТ XII
ПРОЦЕДУРНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 46
Упражняване на делегирането
1. Правомощието да приема делегирани актове се предоставя на Комисията при спазване на предвидените в настоящия член условия.
2. Правомощието да приема делегирани актове, посочено в член 11, параграф 2, член 15, параграфи 2, 3, 6 и 7 и член 45, параграф 4, се предоставя на Комисията за срок от пет години, считано от 29 декември 2013 г. Комисията изготвя доклад относно делегирането на правомощия не по-късно от девет месеца преди изтичането на петгодишния срок. Делегирането на правомощия се продължава мълчаливо за срокове с еднаква продължителност, освен ако Европейският парламент или Съветът не възразят срещу подобно продължаване не по-късно от три месеца преди изтичането на всеки срок.
3. Делегирането на правомощия, посочено в член 11, параграф 2, член 15, параграфи 2, 3, 6 и 7 и член 45, параграф 4, може да бъде оттеглено по всяко време от Европейския парламент или от Съвета. С решението за оттегляне се прекратява посоченото в него делегиране на правомощия. То поражда действие в деня след публикуването на решението в Официален вестник на Европейския съюз или на по-късна, посочена в решението дата. То не засяга действителността на делегираните актове, които вече са в сила.
4. Веднага след като приеме делегиран акт, Комисията нотифицира акта едновременно на Европейския парламент и Съвета.
5. Делегиран акт, приет съгласно член 11, параграф 2, член 15, параграфи 2, 3, 6 и 7 и член 45, параграф 4, влиза в сила единствено ако нито Европейският парламент, нито Съветът не са представили възражения в срок от два месеца след нотифицирането на акта на Европейския парламент и Съвета или ако преди изтичането на този срок и Европейският парламент, и Съветът са уведомили Комисията, че няма да представят възражения. Този срок се удължава с два месеца по инициатива на Европейския парламент или на Съвета.
Член 47
Процедура на комитет
1. Комисията се подпомага от Комитет по рибарство и аквакултури. Този комитет е комитет по смисъла на Регламент (ЕС) № 182/2011.
2. При позоваване на настоящия параграф се прилага член 5 от Регламент (ЕС) № 182/2011.
Когато комитетът не даде становище по проекта на акт за изпълнение, който да бъде приет съгласно член 23, Комисията не приема проекта на акт за изпълнение и се прилага член 5, параграф 4, трета алинея от Регламент (ЕС) № 182/2011.
3. При позоваване на настоящия параграф се прилага член 8 от Регламент (ЕС) № 182/2011 във връзка с член 5 от него.
ЧАСТ XIII
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 48
Отмяна и изменения
1. Регламент (ЕО) № 2371/2002 се отменя.
Всяко позоваване на отменения регламент да се тълкува като позоваване на настоящия регламент.
2. Решение 2004/585/ЕО се отменя, считано от датата на влизане в сила на правилата, приети съгласно член 45, параграф 4 от настоящия регламент.
3. Член 5 от Регламент (ЕО) № 1954/2003 на Съвета (25) се заличава.
4 Регламент (ЕО) № 639/2004 на Съвета (26) се отменя.
5. В член 105 от Регламент (ЕО) № 1224/2009 се вмъква следният параграф:
„3а. Чрез дерогация от параграфи 2 и 3 не се прилага мултипликационен коефициент към улов, за който се прилага задължението за разтоварване на сушата по член 15 от Регламент (ЕО) № 1380/2013 на Европейския парламенти на Съвета (27), при условие че делът на свръхулова не надхвърля 10 % от разрешените количества за разтоварване на сушата.
Член 49
Преглед
До 31 декември 2022 г. Комисията докладва пред Европейския парламент и пред Съвета относно функционирането на ОПР.
Член 50
Годишен доклад
Комисията ежегодно докладва пред Европейския парламент и пред Съвета относно постигнатия напредък към максимален устойчив добив и относно състоянието на рибните запаси възможно най-скоро след приемането на ежегодния регламент на Съвета за определяне на възможностите за риболов за кораби на Съюза във водите на Съюза, както и в някои води извън водите на Съюза.
Член 51
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила в деня след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Прилага се от 1 януари 2014 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Страсбург на 11 декември 2013 година.
RÈGLEMENT (UE) No 1380/2013 DU PARLEMENT EUROPÉEN ET DU CONSEIL
du 11 décembre 2013
relatif à la politique commune de la pêche, modifiant les règlements (CE) no 1954/2003 et (CE) no 1224/2009 du Conseil et abrogeant les règlements (CE) no 2371/2002 et (CE) no 639/2004 du Conseil et la décision 2004/585/CE du Conseil
LE PARLEMENT EUROPÉEN ET LE CONSEIL DE L'UNION EUROPÉENNE,
vu le traité sur le fonctionnement de l'Union européenne, et notamment son article 43, paragraphe 2,
vu la proposition de la Commission européenne,
après transmission du projet d'acte législatif aux parlements nationaux,
vu l'avis du Comité économique et social européen (1),
vu l'avis du Comité des régions (2),
statuant conformément à la procédure législative ordinaire (3),
considérant ce qui suit:
(1)
Le règlement (CE) no 2371/2002 du Conseil (4) a institué un régime communautaire pour la conservation et l'exploitation durable des ressources halieutiques dans le cadre de la politique commune de la pêche (PCP).
(2)
La portée de la PCP inclut la conservation des ressources biologiques de la mer et la gestion des pêcheries qui exploitent ces ressources. En outre, elle inclut, en ce qui concerne les mesures de marché et les mesures financières destinées à soutenir la réalisation de ses objectifs, les ressources biologiques d'eau douce et les activités d'aquaculture, ainsi que la transformation et la commercialisation des produits de la pêche et de l'aquaculture, pour autant que ces activités soient exercées sur le territoire des États membres ou dans les eaux de l'Union, y compris par des navires de pêche battant pavillon de pays tiers et immatriculés dans ces pays, ou par des navires de pêche de l'Union, ou par des ressortissants des États membres, sans préjudice de la responsabilité première de l'État du pavillon, compte tenu des dispositions de l'article 117 de la convention des Nations unies sur le droit de la mer du 10 décembre 1982 (5) (CNUDM).
(3)
Les activités de pêche récréative peuvent avoir une incidence significative sur les ressources de pêche et les États membres devraient donc veiller à ce qu'elles soient menées selon des modalités compatibles avec les objectifs de la PCP.
(4)
Il convient que la PCP garantisse que les activités de pêche et d'aquaculture contribuent à assurer la viabilité à long terme sur les plans environnemental, économique et social. Elle devrait comprendre des règles visant à assurer la traçabilité, la sécurité et la qualité des produits commercialisés dans l'Union. Par ailleurs, la PCP devrait contribuer à accroître la productivité, à garantir un niveau de vie équitable pour le secteur de la pêche, y compris pour les pêcheries à petite échelle, et la stabilité des marchés et elle devrait veiller à la sécurité de l'approvisionnement alimentaire et l'approvisionnement des consommateurs à des prix raisonnables. Il convient que la PCP contribue à la stratégie Europe 2020 pour une croissance intelligente, durable et inclusive et participe à la réalisation des objectifs qui y sont définis.
(5)
L'Union est partie contractante à la CNUDM (6), en vertu de la décision 98/414/CE du Conseil (7), à l'accord des Nations unies relatif à l'application des dispositions de la convention des Nations unies sur le droit de la mer du 10 décembre 1982 relatives à la conservation et à la gestion des stocks chevauchants et des stocks de poissons grands migrateurs, du 4 décembre 1995 (8) (accord des Nations unies sur les stocks de poissons), et en vertu de la décision 96/428/CE du Conseil (9), à l'accord de l'Organisation des Nations unies pour l'alimentation et l'agriculture (FAO) visant à favoriser le respect par les navires de pêche en haute mer des mesures internationales de conservation et de gestion, du 24 novembre 1993 (10).
(6)
Ces instruments internationaux définissent principalement des obligations en matière de conservation, notamment l'obligation de prendre des mesures de conservation et de gestion visant à maintenir ou à rétablir les ressources marines à des niveaux qui permettent d'obtenir le rendement maximal durable tant dans les zones marines relevant de la juridiction nationale qu'en haute mer, et de coopérer avec les autres États à cette fin, l'obligation d'appliquer largement l'approche de précaution en matière de conservation, de gestion et d'exploitation des stocks halieutiques, l'obligation de garantir la compatibilité des mesures de conservation et de gestion lorsque les ressources marines se trouvent dans des zones marines ayant un statut juridictionnel différent, et l'obligation de prendre dûment en considération les autres utilisations légitimes des mers et océans. Il convient dès lors que la PCP permette à l'Union de mettre en œuvre les obligations internationales qui lui incombent au titre de ces instruments internationaux. Il convient que les États membres, lorsqu'ils adoptent des mesures de conservation et de gestion, ainsi que le leur permettent les dispositions prévues dans le cadre de la PCP, agissent également en totale adéquation avec les obligations internationales en matière de conservation et de coopération définies par lesdits instruments internationaux.
(7)
Lors du sommet mondial sur le développement durable qui s'est tenu à Johannesburg en 2002, l'Union et ses États membres se sont engagés à lutter contre le déclin constant de nombreux stocks halieutiques. Il convient dès lors que l'Union améliore sa PCP en adaptant les taux d'exploitation afin d'assurer, dans un délai raisonnable, que l'exploitation des ressources biologiques de la mer rétablisse et maintienne les populations de stocks exploités au-dessus des niveaux qui permettent d'obtenir le rendement maximal durable. Ces taux d'exploitation devraient être atteints d'ici 2015. Il ne devrait être permis de les atteindre à une date ultérieure que si le fait de les atteindre d'ici 2015 mettrait gravement en péril la viabilité sociale et économique des flottes de pêche concernées. Après 2015, ces taux devraient être atteints le plus rapidement possible et en tout état de cause d'ici 2020 au plus tard. Lorsque les informations scientifiques sont insuffisantes pour déterminer ces niveaux, des paramètres approximatifs peuvent être envisagés.
(8)
Les décisions de gestion relatives au rendement maximal durable dans les pêcheries mixtes devraient tenir compte de la difficulté de pêcher toutes les espèces d'une pêcherie mixte en même temps en visant le rendement maximal durable, en particulier lorsque les avis scientifiques indiquent qu'il est très difficile d'éviter le phénomène des stocks à quotas limitants en renforçant la sélectivité des engins de pêche utilisés. Il convient de demander aux organismes scientifiques compétents d'émettre un avis sur les niveaux appropriés de mortalité par pêche dans de telles circonstances.
(9)
La PCP devrait assurer la cohérence avec les objectifs ciblés en matière de pêche fixés dans la décision relative au plan stratégique 2011-2020 pour la diversité biologique de la Conférence des Parties à la Convention sur la diversité biologique, ainsi qu'avec les objectifs ciblés relatifs à la biodiversité adoptés par le Conseil européen des 25 et 26 mars 2010.
(10)
Il convient que l'exploitation durable des ressources biologiques de la mer repose sur l'approche de précaution, issue du principe de précaution mentionné à l'article 191, paragraphe 2, premier alinéa, du traité, en tenant compte des données scientifiques disponibles.
(11)
Il convient que la PCP contribue à la protection du milieu marin, à la gestion durable de toutes les espèces exploitées commercialement et, notamment, à la réalisation du bon état écologique au plus tard en 2020, conformément à l'article 1er, paragraphe 1, de la directive 2008/56/CE du Parlement européen et du Conseil (11).
(12)
La PCP devrait également contribuer à approvisionner le marché de l'Union en denrées alimentaires à haute valeur nutritionnelle et à réduire la dépendance du marché de l'Union vis-à-vis des importations de denrées alimentaires. Elle devrait également encourager la création d'emplois directs et indirects et le développement économique des zones côtières.
(13)
Il est nécessaire de mettre en œuvre une approche écosystémique de la gestion des pêches, de limiter les incidences des activités de pêche sur l'environnement et d'éviter et de réduire autant que possible les captures indésirées.
(14)
Il importe que la gestion de la PCP repose sur les principes de bonne gouvernance. Ces principes prévoient que les décisions soient prises sur la base des meilleurs avis scientifiques disponibles, que les parties prenantes participent activement et qu'une approche à long terme soit adoptée. La bonne gestion de la PCP dépend également de la définition claire des responsabilités tant au niveau de l'Union qu'aux niveaux régional, national et local, ainsi que de la compatibilité des mesures adoptées et de leur cohérence avec les autres politiques de l'Union.
(15)
La PCP devrait contribuer à améliorer les conditions de travail et la sécurité des opérateurs du secteur de la pêche.
(16)
Il convient que la PCP tienne pleinement compte, le cas échéant, de la santé et du bien-être des animaux ainsi que de la sécurité des denrées alimentaires destinées à la consommation humaine et animale.
(17)
Étant donné que toutes les questions liées aux mers et aux océans en Europe sont interconnectées, la PCP devrait être mise en œuvre d'une manière qui soit cohérente avec les autres politiques de l'Union et qui prenne en particulier en considération les interactions avec les actions de l'Union dans d'autres domaines d'action maritimes. Il y a lieu, dans le cadre de la gestion des différentes politiques sectorielles dans les bassins maritimes de la mer Baltique, de la mer du Nord, des mers Celtiques, du golfe de Gascogne et de la côte ibérique, de la Méditerranée et de la mer Noire, de veiller à la cohérence.
(18)
Il convient que les navires de pêche de l'Union bénéficient d'une égalité d'accès aux eaux et aux ressources de l'Union soumises aux règles de la PCP.
(19)
Les règles en vigueur limitant l'accès aux ressources comprises dans la zone des douze milles marins des États membres ont fonctionné de manière satisfaisante et contribué à la conservation en restreignant l'effort de pêche dans la partie la plus sensible des eaux de l'Union. Ces règles ont également permis de préserver les activités de pêche traditionnelle dont le développement économique et social de certaines communautés côtières est largement tributaire. Il convient dès lors que ces règles demeurent applicables. Les États membres devraient s'efforcer d'accorder un accès préférentiel aux pêcheurs qui pratiquent la pêche à petite échelle, artisanale ou côtière.
(20)
Les petites îles côtières qui dépendent de la pêche devraient, le cas échéant, être particulièrement reconnues et aidées pour pouvoir survivre et prospérer.
(21)
Il y a lieu de protéger tout particulièrement les ressources biologiques de la mer autour des régions ultrapériphériques de l'Union visées à l'article 349, premier alinéa, du traité, car ces ressources contribuent à la préservation de l'économie locale de ces territoires compte tenu de leur situation structurelle, sociale et économique. Il convient en conséquence de limiter certaines activités de pêche dans ces eaux aux navires de pêche immatriculés dans les ports de ces territoires.
(22)
Afin de contribuer à la conservation des ressources aquatiques vivantes et à la protection des écosystèmes marins, l'Union devrait s'efforcer de protéger les zones qui sont sensibles du point de vue biologique en les déclarant zones protégées. Dans ces zones, il devrait être possible de restreindre ou d'interdire les activités de pêche. Au moment de décider quelles sont les zones qui seront déclarées protégées, il convient d'accorder une attention particulière à celles dans lesquelles il existe des preuves claires de concentrations élevées de poissons dont la taille est inférieure à la taille minimale de référence de conservation, ainsi que des zones de frai, ainsi qu'aux zones qui sont réputées bio-géographiquement sensibles. Il convient de tenir compte également des zones de conservation existantes. Afin de faciliter le processus de désignation, les États membres devraient répertorier les zones concernées, y compris celles qui font partie d'un réseau cohérent, et, le cas échéant, coopérer entre eux et établir et adresser à la Commission des recommandations communes. Afin de rendre plus efficace la création de zones protégées, il devrait être possible d'habiliter la Commission à les mettre en place dans le cadre d'un plan pluriannuel. En vue d'assurer un niveau approprié de responsabilité et de contrôle démocratiques, elle devrait rendre compte régulièrement au Parlement européen et au Conseil du fonctionnement de ces zones protégées.
(23)
Une approche pluriannuelle de la gestion des pêches, établissant en priorité des plans pluriannuels qui tiennent compte des spécificités des différentes pêcheries, permet d'atteindre plus efficacement l'objectif de l'exploitation durable des ressources biologiques de la mer.
(24)
Il convient que les plans pluriannuels couvrent, dans la mesure du possible, des stocks multiples lorsque ces stocks font l'objet d'une exploitation conjointe. Ces plans pluriannuels devraient établir le cadre aux fins de l'exploitation durable des stocks et des écosystèmes marins concernés, en définissant des calendriers précis et des mécanismes de sauvegarde pour faire face aux événements imprévus. Les plans pluriannuels devraient également être soumis à des objectifs de gestion clairement définis afin de contribuer à l'exploitation durable des stocks et à la protection des écosystèmes marins concernés. Ces plans devraient être adoptés en concertation avec les conseils consultatifs, les opérateurs du secteur de la pêche, les scientifiques et les autres parties prenantes ayant un intérêt dans la gestion de la pêche.
(25)
La directive 2009/147/CE du Parlement européen et du Conseil (12), la directive 92/43/CEE du Conseil (13) et la directive 2008/56/CE imposent aux États membres certaines obligations concernant, respectivement, les zones de protection spéciale, les zones spéciales de conservation et les zones marines protégées. Ces mesures pourraient nécessiter l'adoption de mesures relevant de la PCP. Il convient, par conséquent, d'autoriser les États membres à adopter, dans les eaux relevant de leur souveraineté ou de leur juridiction, ces mesures de conservation qui sont nécessaires pour se conformer aux obligations qui leur incombent en vertu de ces actes de l'Union, pour autant que ces mesures ne portent pas atteinte aux intérêts en matière de pêche d'autres États membres. Lorsque ces mesures sont susceptibles de porter atteinte aux intérêts en matière de pêche d'autres États membres, le pouvoir de les adopter devrait être conféré à la Commission et il y a lieu de recourir à la coopération régionale entre les États membres concernés.
(26)
Des mesures sont nécessaires pour réduire les volumes actuellement élevés de captures indésirées et éliminer progressivement les rejets. Les captures indésirées et les rejets constituent un gaspillage substantiel et ont une incidence négative sur l'exploitation durable des ressources biologiques de la mer et des écosystèmes marins, ainsi que sur la viabilité financière des pêcheries. Il y a lieu d'établir et de mettre en œuvre progressivement une obligation de débarquement de toutes les captures (ci-après dénommée "obligation de débarquement") d'espèces faisant l'objet de limites de captures ou étant soumises, dans la mer Méditerranée, à des règles relatives aux tailles minimales qui sont réalisées au cours d'activités de pêche menées dans les eaux de l'Union ou par des navires de pêche de l'Union et les règles qui, jusqu'ici, imposaient aux pêcheurs une obligation de rejet en mer devraient être abrogées.
(27)
L'obligation de débarquement devrait être introduite pêcherie par pêcherie. Les pêcheurs devraient être autorisés à continuer de rejeter les espèces pour lesquelles les meilleurs avis scientifiques disponibles indiquent de grandes chances de survie lorsqu'elles sont rejetées en mer.
(28)
Pour que l'obligation de débarquement soit réalisable et que les effets des variations annuelles des compositions des captures soient atténués, les États membres devraient être autorisés à transférer un certain pourcentage de leurs quotas d'une année sur l'autre.
(29)
Dans le cadre de la gestion de l'obligation de débarquement, les États membres devraient faire tout leur possible pour réduire les captures indésirées. À cette fin, il convient d'accorder une priorité élevée à l'amélioration des techniques de pêche sélective visant à éviter et à réduire, dans la mesure du possible, les captures indésirées. Il est important que les États membres répartissent les quotas entre les navires de pêche selon une formule tenant compte autant que possible de la composition prévue des espèces dans les pêcheries. Si un déséquilibre entre les quotas disponibles et la structure de pêche réelle apparaît, les États membres devraient envisager de le corriger par des échanges de quotas avec d'autres États membres, y compris à titre permanent. Les États membres devraient aussi envisager la possibilité de faciliter le regroupement par les propriétaires de navires de leurs quotas individuels, par exemple au niveau des organisations de producteurs ou des groupes de propriétaires de navires. En dernier recours, les États membres devraient envisager de comptabiliser les prises accessoires par rapport aux quotas prévus pour les espèces cibles, en fonction de l'état de conservation des espèces faisant l'objet de prises accessoires.
(30)
Pour ce qui est de l'utilisation des captures de poisson en dessous de la taille minimale de référence de conservation, il y a lieu de la limiter et d'exclure la vente de ces captures aux fins de l'alimentation humaine.
(31)
Afin de régler la situation des captures indésirées qui sont inévitables même lorsque toutes les mesures visant à les réduire sont appliquées, il convient d'établir certaines exemptions de minimis à l'obligation de débarquement pour les pêcheries auxquelles l'obligation de débarquement s'applique et ce, avant tout dans le cadre de plans pluriannuels.
(32)
Sous réserve d'un avis scientifique et sans remettre en cause les objectifs en matière de rendement maximal durable ni accroître la mortalité halieutique, lorsque l'obligation de débarquement, y compris l'obligation de documenter les captures, s'applique, une augmentation des possibilités de pêche correspondantes devrait être prévue, afin de tenir compte du fait que des captures de poisson qui étaient précédemment rejetées en mer seront débarquées.
(33)
L'accès à une pêcherie devrait être régi par des critères transparents et objectifs, notamment à caractère environnemental, social et économique. Les États membres devraient promouvoir une pêche responsable à l'aide de mesures d'encouragement bénéficiant aux opérateurs qui pêchent de la manière la moins dommageable pour l'environnement et apportent le plus d'avantages à la société.
(34)
Pour ce qui est des stocks pour lesquels aucun plan pluriannuel n'a été établi, il convient de garantir des taux d'exploitation permettant d'obtenir le rendement maximal durable en fixant des limites concernant les captures ou l'effort de pêche. Si les données disponibles ne sont pas suffisantes, des paramètres approximatifs devraient être utilisés pour la gestion des pêches.
(35)
Compte tenu de la situation économique précaire dans laquelle se trouve le secteur de la pêche et de la dépendance de certaines communautés côtières à l'égard de la pêche, il est nécessaire de garantir une stabilité relative des activités de pêche en répartissant les possibilités de pêche entre les États membres de manière à attribuer à chacun d'entre eux une part prévisible des stocks.
(36)
Il convient que cette stabilité relative des activités de pêche, vu la situation biologique temporaire des stocks, permette de préserver et de tenir pleinement compte des besoins particuliers des régions dont les communautés locales sont particulièrement tributaires de la pêche et des activités connexes, comme l'a décidé le Conseil dans sa résolution du 3 novembre 1976 (14), et notamment son annexe VII.
(37)
C'est donc dans ce sens qu'il convient de comprendre le concept de stabilité relative.
(38)
Il convient que la Commission soit autorisée à adopter des mesures temporaires au cas où les activités de pêche constitueraient une menace grave nécessitant une intervention immédiate pour la conservation des ressources biologiques de la mer ou pour l'écosystème marin. Ces mesures devraient être établies dans des délais bien précis et ne rester en vigueur que pendant une période déterminée.
(39)
Il convient que les États membres coopèrent au niveau régional en vue d'adopter des recommandations communes et d'autres instruments aux fins de l'élaboration et de la mise en œuvre de mesures de conservation et de mesures concernant les activités de pêche dans les zones protégées au titre du droit de l'environnement. Dans le cadre de la coopération régionale, la Commission ne devrait adopter des mesures de conservation par voie d'actes d'exécution ou d'actes délégués que lorsque tous les États membres concernés d'une région s'entendent sur une recommandation commune. En l'absence de recommandation commune, la Commission devrait présenter une proposition pour les mesures en question en vertu du traité.
(40)
Il y a lieu d'habiliter les États membres à adopter des mesures de conservation et de gestion des stocks des eaux de l'Union qui s'appliquent uniquement aux navires de pêche de l'Union battant leur pavillon.
(41)
Il y a lieu d'habiliter les États membres à adopter, dans leur zone respective des douze milles marins, des mesures de conservation et de gestion applicables à l'ensemble des navires de pêche de l'Union, à condition que les mesures adoptées, lorsqu'elles s'appliquent aux navires de pêche de l'Union des autres États membres, soient non discriminatoires, qu'il y ait eu une consultation préalable des autres États membres concernés et que l'Union n'ait pas adopté de mesures portant spécifiquement sur la conservation et la gestion dans la zone des douze milles concernée.
(42)
Les États membres devraient être en mesure d'introduire un système de concessions de pêche transférables.
(43)
Les États membres devraient adopter des mesures spécifiques afin d'adapter le nombre de navires de pêche de l'Union aux ressources disponibles, sur la base de leurs évaluations concernant l'équilibre entre les capacités de pêche de leurs flottes et les possibilités de pêche dont ils disposent. Les évaluations devraient être réalisées conformément aux lignes directrices de la Commission et être présentées dans un rapport annuel à transmettre à la Commission. Ces rapports devraient être rendus publics. Chaque État membre devrait pouvoir choisir les mesures et instruments qu'il souhaite adopter pour réduire la capacité de pêche excessive.
(44)
Par ailleurs, des plafonds contraignants pour la capacité de la flotte et des régimes nationaux d'entrée/sortie pour les aides au retrait devraient être maintenus aux fins de la gestion et de l'adaptation des capacités de pêche.
(45)
Les États membres devraient enregistrer les informations minimales relatives aux caractéristiques et aux activités des navires de pêche de l'Union battant leur pavillon. Il convient que ces informations soient mises à la disposition de la Commission afin qu'elle puisse assurer un suivi de la taille des flottes des États membres.
(46)
Il est nécessaire, pour assurer une gestion des pêches fondée sur les meilleurs avis scientifiques disponibles, de disposer de jeux de données harmonisées, fiables et précises. En conséquence, il convient que les États membres collectent des données sur les flottes et leurs activités de pêche, notamment des données biologiques relatives aux captures, y compris les rejets et des informations issues d'études sur l'état des stocks halieutiques et sur l'incidence environnementale que pourrait avoir la pêche sur l'écosystème marin. Il convient que les États membres gèrent et mettent les données qu'ils ont collectées à la disposition des utilisateurs finals et des autres parties intéressées. Il convient que les États membres coopèrent les uns avec les autres et avec la Commission aux fins de la coordination des activités de collecte de données. Le cas échéant, les États membres devraient coopérer aussi avec des pays tiers pour ce qui est de la collecte des données. Les États membres devraient fournir à la Commission, pour évaluation, un rapport annuel sur leurs activités de collecte de données, lequel doit être rendu public.
(47)
Il convient que la collecte des données inclue des données facilitant l'évaluation économique des entreprises actives dans les secteurs de la pêche, de l'aquaculture et de la transformation des produits de la pêche et de l'aquaculture, ainsi que l'évaluation des tendances en matière d'emploi dans ces secteurs.
(48)
Le comité scientifique, technique et économique de la pêche institué par la décision 2005/629/CE de la Commission (15) peut être consulté sur les questions se rapportant à la conservation et à la gestion des ressources biologiques de la mer afin de s'assurer le concours nécessaire de scientifiques hautement qualifiés, notamment en ce qui concerne les disciplines biologiques, économiques, environnementales, sociales et techniques.
(49)
Il y a lieu d'améliorer les connaissances scientifiques qui permettent d'élaborer la politique de la pêche grâce à des programmes de collecte de données scientifiques et des programmes de recherche et d'innovation dans le domaine de la pêche adoptés au niveau national et mis en oeuvre en coordination avec d'autres États membres ainsi qu'au sein des cadres de recherche et d'innovation de l'Union. Il convient également d'encourager une meilleure coopération entre le secteur et les scientifiques.
(50)
Il convient que l'Union promeuve sur le plan international les objectifs de la PCP, en veillant à ce que les activités de pêche qu'elle mène en dehors des eaux de l'Union reposent sur les mêmes principes et normes que ceux applicables en vertu du droit de l'Union et en favorisant des conditions de concurrence équitables pour les opérateurs de l'Union et des pays tiers. À cette fin, l'Union devrait s'efforcer de mener le processus visant à améliorer l'efficacité des organisations régionales et internationales afin de leur permettre de mieux conserver et gérer les ressources vivantes de la mer relevant de leur compétence, y compris en luttant contre la pêche illicite, non déclarée et non réglementée (INN). L'Union devrait coopérer avec les pays tiers et les organisations internationales en vue d'améliorer le respect des mesures internationales, y compris la lutte contre la pêche INN. La position de l'Union devrait être fondée sur les meilleurs avis scientifiques disponibles.
(51)
Il convient que les accords de partenariat dans le domaine de la pêche durable conclus avec des pays tiers garantissent que les activités de pêche de l'Union dans les eaux des pays tiers reposent sur les meilleurs avis scientifiques disponibles et des échanges d'informations pertinentes, afin de parvenir à une exploitation durable des ressources biologiques de la mer, à la transparence en ce qui concerne la détermination des reliquats et, partant, à une gestion des ressources qui soit compatible avec les objectifs de la PCP. Ces accords, qui octroient un accès aux ressources, proportionné aux intérêts de la flotte de l'Union, en échange d'une participation financière de l'Union, devraient contribuer à l'établissement d'un cadre de gouvernance de qualité afin d'assurer, notamment, la mise en œuvre de mesures efficaces de collecte de données, de suivi, de contrôle et de surveillance.
(52)
Il convient que le respect des principes démocratiques et des droits de l'homme, inscrits dans la Déclaration universelle des droits de l'homme et dans d'autres instruments internationaux pertinents en matière de droits de l'homme, ainsi que du principe de l'État de droit, constitue un élément essentiel des accords de partenariat dans le domaine de la pêche durable qui devraient contenir une clause spécifique relative aux droits de l'homme. L'introduction d'une clause relative aux droits de l'homme dans les accords de partenariat dans le domaine de la pêche durable devrait être pleinement compatible avec les objectifs généraux de la politique de développement de l'Union.
(53)
Il convient que l'aquaculture contribue à préserver le potentiel de production alimentaire sur une base durable dans toute l'Union afin de garantir la sécurité des denrées alimentaires à long terme, y compris l'approvisionnement alimentaire, ainsi que la croissance et l'emploi pour les citoyens de l'Union, et à satisfaire la demande mondiale en produits d'origine aquatique, qui ne cesse de croître.
(54)
La stratégie pour le développement durable de l'aquaculture européenne, qui a été adoptée par la Commission en 2009 et qui a été accueillie favorablement par le Conseil et le Parlement européen et entérinée par le Conseil, constatait la nécessité de mettre en place pour l'aquaculture des règles communes qui favoriseront son développement durable.
(55)
Les activités aquacoles dans l'Union sont soumises à des conditions différentes suivant le pays, notamment en ce qui concerne les autorisations des opérateurs. Par conséquent, il y a lieu d'élaborer des lignes directrices de l'Union pour les plans stratégiques nationaux afin d'améliorer la compétitivité du secteur de l'aquaculture, en soutenant son développement et sa capacité d'innovation, en stimulant l'activité économique et la diversification, et en améliorant la qualité de la vie dans les zones côtières et intérieures. Par ailleurs, des mécanismes devraient être mis en place entre les États membres pour procéder à un échange d'informations et de meilleures pratiques au moyen d'une méthode ouverte de coordination des mesures nationales relatives à la sécurité de l'activité économique, à l'accès aux eaux et à l'espace de l'Union, et à la simplification des procédures d'octroi de licences.
(56)
Compte tenu de la nature spécifique de l'aquaculture, il est nécessaire de créer un conseil consultatif afin de consulter les parties prenantes au sujet des éléments des politiques de l'Union qui pourraient avoir une incidence sur l'aquaculture.
(57)
Il est nécessaire de renforcer la compétitivité des secteurs de la pêche et de l'aquaculture dans l'Union et d'engager une simplification afin d'encourager une meilleure gestion de leurs activités de production et de commercialisation. Il convient que l'organisation commune des marchés des produits de la pêche et de l'aquaculture garantisse des conditions égales pour tous les produits de la pêche et de l'aquaculture commercialisés dans l'Union, quelle qu'en soit l'origine, qu'elle permette aux consommateurs d'opérer des choix plus éclairés et encourage une consommation responsable, et qu'elle améliore la compréhension des marchés de l'Union tout au long de la chaîne d'approvisionnement ainsi que les connaissances économiques à leur sujet.
(58)
Il y a lieu de mettre en œuvre l'organisation commune des marchés en conformité avec les engagements internationaux de l'Union, notamment en ce qui concerne les dispositions de l'Organisation mondiale du commerce.
(59)
Afin d'assurer le respect des règles de la PCP, il convient de mettre en place un régime efficace de contrôle, d'inspection et d'exécution, englobant également la lutte contre les activités de pêche INN.
(60)
Il y a lieu de promouvoir l'utilisation de technologies modernes et efficaces dans le cadre du régime de contrôle, d'inspection et d'exécution de l'Union. Il convient que les États membres et la Commission aient la possibilité de mener des projets pilotes portant sur de nouvelles technologies de contrôle et de nouveaux systèmes de gestion des données.
(61)
Afin d'assurer que l'application des mesures de contrôle et d'exécution dans les différents États membres se fasse dans des conditions comparables, il convient d'encourager ces derniers à coopérer pour déterminer des sanctions effectives, proportionnées et dissuasives.
(62)
Pour garantir la participation des opérateurs à la collecte de données dans l'Union et au régime de contrôle, d'inspection et d'exécution de l'Union, il convient que les États membres puissent exiger de leurs opérateurs qu'ils contribuent proportionnellement aux coûts opérationnels y afférents.
(63)
Les objectifs de la PCP ne peuvent être atteints de manière suffisante par les seuls États membres, compte tenu des problèmes de développement et de gestion rencontrés dans le secteur de la pêche et des ressources financières limitées des États membres. En conséquence, afin de contribuer à la réalisation des objectifs de cette politique, il y a lieu pour l'Union d'octroyer une aide financière pluriannuelle centrée sur les priorités de la PCP et adaptée aux spécificités du secteur de la pêche dans chaque État membre.
(64)
Il convient que l'aide financière de l'Union soit subordonnée au respect des règles de la PCP par les États membres et les opérateurs, y compris les propriétaires de navires. Sous réserve de règles spécifiques à adopter, l'aide financière de l'Union devrait être interrompue, suspendue ou corrigée dans le cas où un État membre ne respecterait pas une obligation spécifique au titre de la PCP ou dans le cas où un opérateur commettrait une infraction grave à ces règles.
(65)
Le dialogue avec les parties prenantes s'est révélé être essentiel pour la réalisation des objectifs de la PCP. Compte tenu de la diversité des situations existant dans l'ensemble des eaux de l'Union et de la régionalisation accrue de la PCP, il convient que les conseils consultatifs permettent, lors de la mise en oeuvre de la PCP, d'intégrer les connaissances et l'expérience de toutes les parties prenantes.
(66)
Étant donné la spécificité des régions ultrapériphériques, de l'aquaculture, des marchés et de la mer Noire, il convient d'établir un nouveau conseil consultatif pour chacun d'eux.
(67)
Il convient de déléguer à la Commission le pouvoir d'adopter des actes conformément à l'article 290 du traité en ce qui concerne l'adoption de mesures de conservation accompagnant certaines obligations environnementales incombant aux États membres, l'adaptation de l'obligation de débarquement en vue du respect des obligations internationales de l'Union, l'extension de l'obligation de débarquement à d'autres espèces par le biais du processus de régionalisation, l'adoption d'un plan concernant les rejets spécifiques par le biais du processus de régionalisation, l'adoption d'exemptions de minimis à l'obligation de débarquement lorsqu'aucune autre mesure d'exécution pour cette obligation n'a été adoptée, ainsi que la définition des modalités de fonctionnement des conseils consultatifs. Il importe particulièrement que la Commission procède aux consultations appropriées durant son travail préparatoire, y compris au niveau des experts. Il convient que, lorsqu'elle prépare et élabore des actes délégués, la Commission veille à ce que les documents pertinents soient transmis simultanément, en temps utile et de façon appropriée au Parlement européen et au Conseil.
(68)
Afin d'assurer des conditions uniformes d'exécution des dispositions du présent règlement, il convient de conférer à la Commission des compétences d'exécution en ce qui concerne les mesures temporaires destinées à atténuer une menace grave pour la conservation des ressources biologiques de la mer, le mécanisme d'entrée et de sortie aux fins de la gestion de la flotte, ainsi que l'enregistrement, le format et la transmission des données destinées au fichier de la flotte de pêche de l'Union. Ces compétences devraient être exercées en conformité avec le règlement (UE) no 182/2011 du Parlement européen et du Conseil (16).
(69)
Conformément au principe de proportionnalité tel qu'énoncé à l'article 5 du traité sur l'Union européenne, le présent règlement n'excède pas ce qui est nécessaire pour atteindre ses objectifs.
(70)
Il y a lieu d'abroger la décision 2004/585/CE du Conseil (17) lors de l'entrée en vigueur des règles correspondantes prévues par le présent règlement.
(71)
Compte tenu du nombre et de l'importance des modifications à apporter, il y a lieu d'abroger le règlement (CE) no 2371/2002,
ONT ADOPTÉ LE PRÉSENT RÈGLEMENT:
PARTIE I
DISPOSITIONS GÉNÉRALES
Article premier
Champ d'application
1. La politique commune de la pêche (PCP) couvre:
a)
la conservation des ressources biologiques de la mer, ainsi que la gestion des pêcheries et des flottes qui exploitent ces ressources;
b)
dans le cadre de mesures de marché et de mesures financières destinées à soutenir la mise en œuvre de la PCP: les ressources biologiques d'eau douce, l'aquaculture et la transformation et la commercialisation des produits de la pêche et de l'aquaculture.
2. La PCP couvre les activités visées au paragraphe 1 lorsqu'elles sont menées:
a)
sur le territoire des États membres auquel le traité s'applique;
b)
dans les eaux de l'Union, y compris par des navires de pêche battant pavillon de pays tiers et immatriculés dans ces pays;
c)
par des navires de pêche de l'Union en dehors des eaux de l'Union; ou
d)
par des ressortissants des États membres, sans préjudice de la responsabilité principale de l'État du pavillon.
Article 2
Objectifs
1. La PCP garantit que les activités de pêche et d'aquaculture soient durables à long terme sur le plan environnemental et gérées en cohérence avec les objectifs visant à obtenir des retombées positives économiques, sociales et en matière d'emploi et à contribuer à la sécurité de l'approvisionnement alimentaire.
2. La PCP applique l'approche de précaution en matière de gestion des pêches et vise à faire en sorte que l'exploitation des ressources biologiques vivantes de la mer rétablisse et maintienne les populations des espèces exploitées au-dessus des niveaux qui permettent d'obtenir le rendement maximal durable.
Afin de parvenir à l'objectif consistant à rétablir progressivement et à maintenir les populations des stocks halieutiques au-dessus des niveaux de biomasse qui permettent d'obtenir le rendement maximal durable, le taux d'exploitation permettant d'obtenir le rendement maximal durable sera, si cela est possible, atteint en 2015 et pour tous les stocks, progressivement et par paliers, en 2020 au plus tard.
3. La PCP met en œuvre l'approche écosystémique de la gestion des pêches afin de faire en sorte que les incidences négatives des activités de pêche sur l'écosystème marin soient réduites au minimum et vise à faire en sorte que les activités d'aquaculture et de pêche permettent d'éviter la dégradation du milieu marin.
4. La PCP contribue à la collecte de données scientifiques.
5. La PCP vise en particulier à:
a)
éliminer progressivement les rejets au cas par cas compte tenu des meilleurs avis scientifiques disponibles, en évitant et en réduisant autant que possible les captures indésirées et en faisant en sorte progressivement que les captures soient débarquées;
b)
au besoin, utiliser au mieux les captures indésirées sans pour autant créer un marché pour ces captures dont la taille est inférieure à la taille minimale de référence de conservation;
c)
créer les conditions pour que le secteur de la pêche et de la transformation et les activités à terre liées à la pêche soient économiquement viables et compétitifs;
d)
prendre des mesures pour adapter la capacité de pêche des flottes à leurs possibilités de pêche conformément au paragraphe 2, afin d'assurer la viabilité économique des flottes sans surexploiter les ressources biologiques de la mer;
e)
promouvoir le développement d'activités d'aquaculture durables dans l'Union afin de contribuer à l'approvisionnement et à la sécurité des denrées alimentaires et à l'emploi;
f)
contribuer à garantir un niveau de vie équitable aux personnes qui sont tributaires des activités de pêche, en tenant compte de la pêche côtière et des aspects socioéconomiques;
g)
contribuer à faire en sorte que le marché intérieur des produits de la pêche et de l'aquaculture soit efficace et transparent et contribuer à assurer des conditions de concurrence équitables pour les produits de la pêche et de l'aquaculture commercialisés dans l'Union;
h)
tenir compte des intérêts à la fois des consommateurs et des producteurs;
i)
promouvoir les activités de pêche côtière en tenant compte des aspects socioéconomiques;
j)
être cohérente avec la législation environnementale de l'Union, en particulier eu égard à l'objectif visant à réaliser un bon état écologique au plus tard en 2020, comme prévu à l'article 1er, paragraphe l, de la directive 2008/56/CE, ainsi qu'avec d'autres politiques de l'Union.
Article 3
Principes de bonne gouvernance
La PCP est sous-tendue par les principes de bonne gouvernance suivants:
a)
définition claire des responsabilités au niveau de l'Union, ainsi qu'aux niveaux régional, national et local;
b)
prise en compte des spécificités régionales dans le cadre d'une approche régionalisée;
c)
établissement de mesures conformément aux meilleurs avis scientifiques disponibles;
d)
adoption d'une perspective à long terme;
e)
efficacité des coûts sur le plan administratif;
f)
participation appropriée des parties prenantes, en particulier les conseils consultatifs, à toutes les étapes, de la conception à la mise en œuvre des mesures;
g)
responsabilité première de l'État du pavillon;
h)
cohérence avec les autres politiques de l'Union;
i)
utilisation d'analyses d'impact, le cas échéant;
j)
cohérence entre la dimension intérieure et la dimension extérieure de la PCP;
k)
transparence du traitement des données conformément aux dispositions juridiques existantes, eu égard au respect de la vie privée, à la protection des données à caractère personnel et aux dispositions en matière de confidentialité; accessibilité des données pour les organismes scientifiques compétents, les autres organismes intéressés par les données dans un but de recherche ou de gestion et d'autres utilisateurs finals déterminés.
Article 4
Définitions
1. Aux fins du présent règlement, on entend par:
1)
"eaux de l'Union", les eaux relevant de la souveraineté ou de la juridiction des États membres, à l'exception des eaux adjacentes aux territoires énumérés à l'annexe II du traité;
2)
"ressources biologiques de la mer", les espèces aquatiques marines vivantes disponibles et accessibles, y compris les espèces anadromes et catadromes pendant leur vie marine;
3)
"ressources biologiques d'eau douce", les espèces aquatiques d'eau douce vivantes disponibles et accessibles;
4)
"navire de pêche", tout navire équipé en vue de l'exploitation commerciale des ressources biologiques de la mer ou toute madrague pour la pêche au thon rouge;
5)
"navire de pêche de l'Union", un navire de pêche battant pavillon d'un État membre et immatriculé dans l'Union;
6)
"entrée dans la flotte de pêche", l'immatriculation d'un navire de pêche dans le fichier des navires de pêche d'un État membre;
7)
"rendement maximal durable", le rendement théorique d'équilibre le plus élevé pouvant être prélevé de manière continue en moyenne dans un stock, dans les conditions environnementales existantes moyennes sans affecter sensiblement le processus de reproduction;
8)
"approche de précaution en matière de gestion des pêches", telle que visée à l'article 6 de l'accord des Nations unies sur les stocks de poisson, une approche selon laquelle l'absence de données scientifiques pertinentes ne devrait pas servir de justification pour ne pas adopter ou pour reporter l'adoption de mesures de gestion visant à conserver les espèces cibles, les espèces associées ou dépendantes, les espèces non cibles et leur environnement;
9)
"approche écosystémique en matière de gestion des pêches", une approche intégrée de la gestion des pêches dans des limites écologiquement rationnelles visant à gérer l'utilisation des ressources naturelles, en tenant compte de la pêche et des autres activités humaines, tout en maintenant aussi bien la richesse biologique que les processus biologiques nécessaires pour garantir la composition, la structure et le fonctionnement des habitats de l'écosystème concerné, en tenant compte des connaissances et des incertitudes concernant les composantes biotiques, abiotiques et humaines des écosystèmes;
10)
"rejets", les captures qui sont rejetées à la mer;
11)
"pêche ayant une faible incidence", l'utilisation de techniques de pêche sélectives qui ont des répercussions négatives minimes sur les écosystèmes marins ou génèrent de faibles émissions de combustibles, ou les deux;
12)
"pêche sélective", une pêche utilisant des méthodes ou des engins de pêche permettant de cibler et de capturer des organismes en fonction de la taille ou de l'espèce lors de la pêche, de manière à éviter ou à libérer sans dommage les espèces non ciblées;
13)
"taux de mortalité par pêche", le taux auquel la biomasse ou les individus d'une espèce sont retirés du stock par des activités de pêche au cours d'une période donnée;
14)
"stock", une ressource biologique marine qui est présente dans une zone de gestion donnée;
15)
"limite de capture", selon le cas, soit la limite quantitative applicable, pendant une période donnée, aux captures d'un stock halieutique ou d'un groupe de stocks halieutiques, lorsque ce stock halieutique ou ce groupe de stocks halieutiques fait l'objet d'une obligation de débarquement, soit la limite quantitative applicable, pendant une période donnée, aux débarquements d'un stock halieutique ou d'un groupe de stocks halieutiques ne faisant pas l'objet de l'obligation de débarquement;
16)
"niveau de référence de conservation", les valeurs des paramètres relatifs aux populations des stocks halieutiques (comme la biomasse ou le taux de mortalité par pêche) utilisées dans la gestion des pêches, par exemple en ce qui concerne un niveau acceptable de risque biologique ou un niveau de rendement souhaité;
17)
"taille minimale de référence de conservation", la taille des espèces aquatiques marines vivantes, compte tenu de leur niveau de maturité, fixée par le droit de l'Union, au-dessous de laquelle s'appliquent des limitations ou des mesures d'encouragement visant à éviter la capture dans le cadre de la pêche; cette taille remplace, le cas échéant, la taille minimale de débarquement;
18)
"stock se situant dans des limites biologiques raisonnables", un stock pour lequel il existe une forte probabilité que la biomasse des reproducteurs estimée à la fin de l'année précédente est supérieure au niveau de référence de la biomasse limite (Blim) et que le taux de mortalité par pêche estimé pour l'année précédente est inférieur au niveau de référence de la limite de mortalité par pêche (Flim);
19)
"mesure de sauvegarde", une mesure de précaution prise pour éviter des événements indésirables;
20)
"mesures techniques", des mesures visant à réglementer la composition des captures par espèce et par taille, ainsi qu'à réguler les incidences des activités de pêche sur les composantes des écosystèmes, en instaurant des conditions pour l'utilisation et la structure des engins de pêche et des restrictions d'accès aux zones de pêche;
21)
"effort de pêche", pour un navire de pêche, le produit de sa capacité et de son activité; pour un groupe de navires de pêche, la somme de l'effort de pêche de l'ensemble des navires du groupe;
22)
"État membre ayant un intérêt direct dans la gestion", un État membre ayant un intérêt consistant soit en des possibilités de pêche soit en une activité de pêche intervenant dans la zone économique exclusive de l'État membre concerné ou, en mer Méditerranée, par une activité de pêche traditionnelle en haute mer;
23)
"concession de pêche transférable", le droit révocable permettant d'utiliser une partie spécifique des possibilités de pêche octroyées à un État membre ou établies dans les plans de gestion adoptés par un État membre conformément à l'article 19 du règlement (CE) no 1967/2006 du Conseil (18) et pouvant être transférés par leur détenteur;
24)
"capacité de pêche", la jauge d'un navire exprimée en tonnage brut (GT) et sa puissance exprimée en kilowatts (kW), telles que définies aux articles 4 et 5 du règlement (CEE) no 2930/86 du Conseil (19);
25)
"aquaculture", l'élevage ou la culture d'organismes aquatiques au moyen de techniques visant à augmenter, au-delà des capacités naturelles du milieu, la production des organismes en question, ceux-ci demeurant, tout au long de la phase d'élevage et de culture, et jusqu'à la récolte incluse, la propriété d'une personne physique ou morale;
26)
"licence de pêche", la licence définie à l'article 4, point 9), du règlement (CE) no 1224/2009 du Conseil (20);
27)
"autorisation de pêche", l'autorisation définie à l'article 4, point 10), du règlement (CE) no 1224/2009;
28)
"activité de pêche", le fait de localiser le poisson, de mettre à l'eau, de déployer, de traîner ou de remonter un engin de pêche, de ramener les captures à bord, de transborder, de conserver à bord, de transformer à bord, de transférer, de mettre en cage, d'engraisser et de débarquer des poissons et des produits de la pêche;
29)
"produits de la pêche", les organismes aquatiques résultant d'une activité de pêche ou les produits qui en sont issus;
30)
"opérateur", toute personne physique ou morale qui gère ou détient une entreprise exerçant une activité liée à n'importe quelle étape des chaînes de production, transformation, commercialisation, distribution et vente au détail des produits de la pêche et de l'aquaculture;
31)
"infraction grave", l'infraction qui est définie en tant que telle dans le droit pertinent de l'Union, y compris à l'article 42, paragraphe 1, du règlement (CE) no 1005/2008 du Conseil (21) et à l'article 90, paragraphe 1, du règlement (CE) no 1224/2009;
32)
"utilisateur final de données scientifiques", une instance intéressée, dans un but de recherche ou de gestion, par l'analyse scientifique des données dans le secteur de la pêche;
33)
"reliquat du volume admissible des captures", la partie du volume admissible des captures qu'un État côtier n'exploite pas, ce qui a pour résultat un maintien du taux global d'exploitation des stocks individuels en-deçà des niveaux susceptibles de les rétablir et un maintien des populations d'espèces exploitées au-delà des niveaux souhaités sur la base des meilleurs avis scientifiques disponibles;
34)
"produits de l'aquaculture", les organismes aquatiques résultant d'une activité d'aquaculture à n'importe quel stade de leur cycle de vie ou les produits qui en sont issus;
35)
"biomasse du stock reproducteur", une estimation de la masse de poisson d'un stock particulier qui se reproduit à un moment donné, comprenant les mâles et les femelles, ainsi que les poissons vivipares;
36)
"pêcheries mixtes", les pêcheries dans lesquelles plusieurs espèces sont présentes et sont susceptibles d'être capturées lors d'une même opération de pêche;
37)
"accord de partenariat dans le domaine de la pêche durable", un accord international conclu avec un État tiers visant à permettre d'accéder aux eaux et aux ressources de cet État pour exploiter de manière durable une part du surplus des ressources biologiques de la mer en échange d'une compensation financière de l'Union, laquelle peut comprendre un soutien sectoriel.
2. Aux fins du présent règlement, les définitions suivantes des zones géographiques s'appliquent:
a)
"mer du Nord", les zones CIEM (22) IIIa et IV;
b)
"mer Baltique", les zones CIEM IIIb, IIIc et IIId;
c)
"eaux occidentales septentrionales", les zones CIEM V (à l'exclusion de la zone Va et des seules eaux de l'Union de la zone Vb), VI et VII;
d)
"eaux occidentales australes", les zones CIEM VIII, IX et X (eaux autour des Açores) et les zones COPACE (23) 34.1.1, 34.1.2 et 34.2.0 (eaux autour de Madère et des îles Canaries);
e)
"mer Méditerranée", les eaux maritimes de la Méditerranée à l'est du méridien 5°36′ ouest;
f)
"mer Noire", la sous-zone géographique CGPM (commission générale des pêches pour la Méditerranée) définie dans la résolution CGPM/33/2009/2.
PARTIE II
ACCÈS AUX EAUX
Article 5
Règles générales en matière d'accès aux eaux
1. Les navires de pêche de l'Union jouissent d'une égalité d'accès aux eaux et aux ressources dans toutes les eaux de l'Union autres que celles visées aux paragraphes 2 et 3, sous réserve des mesures adoptées en vertu de la partie III.
2. Dans les eaux situées à moins de 12 milles marins des lignes de base relevant de leur souveraineté ou de leur juridiction, les États membres sont autorisés, jusqu'au 31 décembre 2022, à limiter la pêche aux navires de pêche opérant traditionnellement dans ces eaux à partir des ports de la côte adjacente, sans préjudice de régimes applicables aux navires de pêche de l'Union battant pavillon d'autres États membres au titre des relations de voisinage existant entre États membres et des modalités prévues à l'annexe I, qui fixe, pour chacun des États membres, les zones géographiques des bandes côtières des autres États membres où ces activités sont exercées ainsi que les espèces sur lesquelles elles portent. Les États membres informent la Commission des limitations mises en place en vertu du présent paragraphe.
3. Dans les eaux situées à moins de 100 milles marins des lignes de base des régions ultrapériphériques de l'Union visées à l'article 349, premier alinéa, du traité, les États membres concernés sont autorisés, jusqu'au 31 décembre 2022, à limiter la pêche aux navires immatriculés dans les ports de ces territoires. Ces limitations ne s'appliquent pas aux navires de l'Union pêchant traditionnellement dans ces eaux, pour autant que ces navires ne dépassent pas l'effort de pêche qui y est traditionnellement exercé. Les États membres informent la Commission des limitations mises en place au titre du présent paragraphe.
4. Les mesures qui s'appliqueront après l'expiration des arrangements énoncés aux paragraphes 2 et 3 sont adoptées avant le 31 décembre 2022.
PARTIE III
MESURES POUR LA CONSERVATION ET L'EXPLOITATION DURABLE DES RESSOURCES BIOLOGIQUES DE LA MER
TITRE I
Mesures de conservation
Article 6
Dispositions générales
1. Aux fins de la réalisation des objectifs de la PCP en matière de conservation et d'exploitation durable des ressources biologiques de la mer énoncés à l'article 2, l'Union adopte les mesures de conservation énoncées à l'article 7.
2. Dans le cadre de l'application du présent règlement, la Commission consulte les organismes consultatifs et les organismes scientifiques compétents. Les mesures de conservation sont adoptées en tenant compte des avis scientifiques, techniques et économiques disponibles, y compris, le cas échéant, des rapports établis par le CSTEP et d'autres organismes consultatifs, d'avis émanant des conseils consultatifs et des recommandations communes présentées par les États membres en vertu de l'article 18.
3. Les États membres peuvent collaborer entre eux aux fins d'adopter des mesures en vertu des articles 11, 15 et 18.
4. Les États membres se concertent avant d'adopter des mesures nationales en vertu de l'article 20, paragraphe 2.
5. Dans des cas particuliers, notamment en ce qui concerne la région méditerranéenne, les États membres peuvent être habilités à adopter des actes juridiquement contraignants dans le domaine de la PCP, y compris des mesures de conservation. L'article 18 s'applique, le cas échéant.
Article 7
Types de mesures de conservation
1. Les mesures pour la conservation et l'exploitation durable des ressources biologiques de la mer peuvent inclure, entre autres:
a)
des plans pluriannuels en vertu des articles 9 et 10;
b)
des objectifs pour la conservation et l'exploitation durable des stocks et les mesures correspondantes destinées à minimiser les incidences de la pêche sur le milieu marin;
c)
des mesures d'adaptation de la capacité de pêche des navires de pêche aux possibilités de pêche disponibles;
d)
des mesures d'encouragement, y compris celles revêtant un caractère économique telles que l'octroi de possibilités de pêche, afin de promouvoir des méthodes de pêche qui contribuent à mener une pêche plus sélective, à éviter et à réduire dans la mesure du possible les captures indésirées et à recourir à des pratiques de pêche ayant une faible incidence sur l'écosystème marin et les ressources halieutiques;
e)
des mesures relatives à la fixation et à la répartition des possibilités de pêche;
f)
des mesures visant à atteindre les objectifs définis à l'article 15;
g)
des tailles minimales de référence de conservation;
h)
des projets pilotes portant sur d'autres types de techniques de gestion et sur des engins qui renforcent la sélectivité ou réduisent l'incidence négative des activités de pêche sur le milieu marin;
i)
des mesures nécessaires pour honorer les obligations découlant de la législation environnementale de l'Union adoptées conformément à l'article 11;
j)
des mesures techniques visées au paragraphe 2.
2. Les mesures techniques peuvent inclure entre autres:
a)
les caractéristiques des engins de pêche et les règles relatives à leur utilisation;
b)
les spécifications applicables à la construction des engins de pêche, y compris:
i)
les modifications ou les dispositifs additionnels visant à améliorer la sélectivité ou à réduire au minimum les incidences négatives sur l'écosystème;
ii)
les modifications ou les dispositifs additionnels visant à réduire la capture accidentelle d'espèces en danger, menacées et protégées, ainsi que d'autres captures indésirées;
c)
les limitations ou les interdictions dont font l'objet l'utilisation de certains engins de pêche et les activités de pêche dans certaines zones ou durant certaines périodes;
d)
les dispositions imposant aux navires de pêche d'interrompre leurs activités dans une zone déterminée pour une période minimale définie afin de protéger un rassemblement temporaire d'une espèce en danger, de poissons en période de frai, de poissons d'une taille inférieure à la taille minimale de référence de conservation et d'autres ressources marines vulnérables;
e)
les mesures spécifiques destinées à réduire au minimum les incidences négatives des activités de pêche sur la biodiversité marine et les écosystèmes marins, y compris les mesures visant à éviter et à réduire, dans la mesure du possible, les captures indésirées.
Article 8
Établissement de zones de reconstitution des stocks de poissons
1. Tout en tenant dûment compte des zones de protection existantes, l'Union s'emploie à créer des zones protégées en raison de leur sensibilité biologique, y compris lorsqu'il existe manifestement des concentrations élevées de poissons dont la taille est inférieure à la taille minimale de référence de conservation et de zones de frai. Dans ces zones, les activités de pêche peuvent être limitées ou interdites afin de contribuer à la conservation des ressources aquatiques vivantes et des écosystèmes marins. L'Union continue de renforcer la protection des zones biologiquement sensibles existantes.
2. À cette fin, les États membres répertorient, lorsque cela est possible, les zones qui s'y prêtent et qui peuvent faire partie d'un réseau cohérent et ils formulent, le cas échéant, des recommandations communes conformément à l'article 18, paragraphe 7, afin que la Commission présente une proposition conformément au traité.
3. La Commission peut, dans le cadre d'un plan pluriannuel, être habilitée à créer de telles zones biologiquement sensibles protégées. L'article 18, paragraphes 1 à 6, s'applique. La Commission fait rapport régulièrement au Parlement européen et au Conseil sur les zones protégées.
TITRE II
Mesures spécifiques
Article 9
Principes et objectifs des plans pluriannuels
1. Des plans pluriannuels sont adoptés en priorité, sur la base d'avis scientifiques, techniques et économiques, et comportent des mesures de conservation visant à rétablir et à maintenir les stocks halieutiques au-dessus des niveaux permettant d'obtenir le rendement maximal durable conformément à l'article 2, paragraphe 2.
2. Lorsqu'il est impossible de fixer des objectifs pour l'obtention du rendement maximal durable visé à l'article 2, paragraphe 2, en raison de données insuffisantes, les plans pluriannuels prévoient des mesures fondées sur l'approche de précaution, garantissant au moins un degré comparable de conservation des stocks concernés.
3. Les plans pluriannuels portent soit:
a)
sur une espèce unique; soit
b)
dans le cas des pêcheries mixtes ou lorsque la dynamique des stocks est interdépendante, sur les pêcheries exploitant plusieurs stocks dans une zone géographique concernée, compte tenu des connaissances concernant les interactions entre les stocks halieutiques, les pêcheries et les écosystèmes marins.
4. Les mesures à inclure dans les plans pluriannuels et le calendrier de leur mise en œuvre sont proportionnés aux objectifs et buts poursuivis et au calendrier envisagé. L'incidence économique et sociale probable des mesures est prise en compte avant leur intégration dans les plans pluriannuels.
5. Les plans pluriannuels peuvent prévoir des objectifs et des mesures de conservation spécifiques fondés sur l'approche écosystémique afin de tenir compte des problèmes spécifiques des pêcheries mixtes en ce qui concerne la réalisation des objectifs énoncés à l'article 2, paragraphe 2, pour la combinaison de stocks concernée par le plan dans les cas où des avis scientifiques indiquent qu'il est impossible d'augmenter la sélectivité. Si nécessaire, le plan pluriannuel comporte d'autres mesures de conservation spécifiques, basées sur l'approche écosystémique, pour certains des stocks qu'il couvre.
Article 10
Contenu des plans pluriannuels
1. Le cas échéant et sans préjudice des compétences respectives prévues par le traité, un plan pluriannuel comprend:
a)
la portée en termes de stocks, de pêcherie et de zone auxquels le plan pluriannuel s'applique;
b)
des objectifs compatibles avec les objectifs énoncés à l'article 2 et aux dispositions pertinentes des articles 6 et 9;
c)
des objectifs ciblés quantifiables tels que le taux de mortalité par pêche et/ou la biomasse du stock reproducteur;
d)
des échéances claires à respecter pour atteindre les objectifs ciblés quantifiables;
e)
des niveaux de référence de conservation conformes aux objectifs énoncés à l'article 2;
f)
des objectifs pour les mesures de conservation et les mesures techniques à prendre pour atteindre les objectifs fixés à l'article 15, ainsi que des mesures destinées à éviter ou à réduire dans toute la mesure du possible les captures indésirées;
g)
des mesures de sauvegarde permettant d'atteindre les objectifs ciblés quantifiables et des mesures correctrices si nécessaire, y compris pour le cas où la dégradation de la qualité ou de la disponibilité des données menace la durabilité du stock.
2. Un plan pluriannuel peut aussi comprendre:
a)
d'autres mesures de conservation, notamment des mesures visant à éliminer progressivement les rejets compte tenu des meilleurs avis scientifiques disponibles ou à limiter autant que possible l'incidence négative de la pêche sur l'écosystème, qui doivent être davantage précisées, le cas échéant, conformément à l'article 18;
b)
des indicateurs quantifiables pour le suivi et l'évaluation périodiques des progrès réalisés au regard des objectifs ciblés du plan pluriannuel;
c)
le cas échéant, des objectifs spécifiques pour la partie du cycle de vie des espèces anadromes et catadromes qui se déroule en eau douce.
3. Un plan pluriannuel prévoit sa révision après une première évaluation ex post, notamment pour tenir compte des changements intervenus dans les avis scientifiques.
Article 11
Mesures de conservation nécessaires pour le respect des obligations de la législation environnementale de l'Union
1. Les États membres sont habilités à adopter des mesures de conservation qui n'ont pas d'incidences pour les navires de pêche des autres États membres, qui sont applicables dans les eaux relevant de leur souveraineté ou de leur juridiction et qui sont nécessaires aux fins de respecter leurs obligations en vertu de l'article 13, paragraphe 4, de la directive 2008/56/CE, de l'article 4 de la directive 2009/147/CE, ou de l'article 6 de la directive 92/43/CEE, à condition que ces mesures soient compatibles avec les objectifs énoncés à l'article 2 du présent règlement, permettent d'atteindre les objectifs de la législation pertinente de l'Union qu'elles ont pour but de mettre en œuvre, et ne soient pas moins strictes que les mesures en vertu du droit de l'Union.
2. Lorsqu'un État membre (ci-après dénommé "État membre demandeur") juge qu'il est nécessaire d'adopter des mesures afin de respecter les obligations visées au paragraphe 1 et que d'autres États membres ont un intérêt direct dans la gestion de l'activité de pêche qui sera concernée par ces mesures, la Commission est habilitée à adopter de telles mesures, sur demande, par voie d'actes délégués conformément à l'article 46. À cette fin, l'article 18, paragraphes 1 à 4 et 6, s'applique mutatis mutandis.
3. L'État membre demandeur fournit à la Commission et aux autres États membres ayant un intérêt direct dans la gestion les informations pertinentes sur les mesures requises, y compris les motivations, les preuves scientifiques et les modalités pratiques de leur mise en œuvre et de leur exécution. L'État membre demandeur et les autres États membres ayant un intérêt direct dans la gestion peuvent soumettre une recommandation commune visée à l'article 18, paragraphe 1, dans un délai de six mois à partir du moment où des informations suffisantes ont été fournies. La Commission adopte les mesures nécessaires, en tenant compte des avis scientifiques disponibles, dans les trois mois qui suivent la réception d'une demande complète.
Si tous les États membres ne parviennent pas à convenir d'une recommandation commune à soummettre à la Commission conformément au premier alinéa dans le délai qui y est énoncé, ou si la recommandation commune n'est pas considérée comme compatible avec les exigences visées au paragraphe 1, la Commission peut soumettre une proposition conformément au traité.
4. Par dérogation au paragraphe 3, en l'absence de recommandation commune visée au paragraphe 3, en cas d'urgence, la Commission adopte les mesures. Les mesures à adopter en cas d'urgence sont limitées à celles en l'absence desquelles la réalisation des objectifs motivant l'établissement des mesures de conservation, conformément à la directive visée au paragraphe 1, et aux intentions des États membres, serait compromise.
5. Les mesures visées au paragraphe 4 s'appliquent pour une durée maximale de douze mois, qui peut être prolongée pour une durée maximale de douze mois si les conditions prévues audit paragraphe continuent de s'appliquer.
6. La Commission facilite la coopération entre l'État membre concerné et les autres États membres ayant un intérêt direct dans la gestion de l'activité de pêche concernée dans le cadre du processus de mise en œuvre et d'exécution des mesures adoptées en vertu des paragraphes 2, 3 et 4.
Article 12
Mesures de la Commission en cas de menace grave pour les ressources biologiques de la mer
1. Pour des raisons d'urgence impérieuses dûment justifiées relatives à une menace grave pour la conservation des ressources biologiques de la mer ou pour l'écosystème marin, basée sur des preuves, la Commission peut, sur demande motivée d'un État membre ou de sa propre initiative, afin d'atténuer la menace, adopter des actes d'exécution immédiatement applicables pour une durée maximale de six mois, en conformité avec la procédure visée à l'article 47, paragraphe 3.
2. L'État membre notifie la demande visée au paragraphe 1 simultanément à la Commission, aux autres États membres et aux conseils consultatifs concernés. Les autres États membres et les conseils consultatifs peuvent soumettre leurs observations par écrit dans un délai de sept jours ouvrables suivant la réception de la notification. La Commission se prononce dans un délai de quinze jours ouvrables à compter de la réception de la demande visée au paragraphe 1.
3. Avant l'expiration de la période initiale d'application d'actes d'exécution immédiatement applicables visés au paragraphe 1, la Commission peut, si les conditions visées au paragraphe 1 sont remplies, adopter des actes d'exécution immédiatement applicables prolongeant l'application de cette mesure d'urgence pour une durée maximale de six mois avec effet immédiat. Ces actes d'exécution sont adoptés en conformité avec la procédure visée à l'article 47, paragraphe 3.
Article 13
Mesures d'urgence adoptées par les États membres
1. S'il existe des preuves de l'existence d'une menace grave pour la conservation des ressources biologiques de la mer ou pour l'écosystème marin liée aux activités de pêche dans les eaux relevant de la souveraineté ou de la juridiction d'un État membre qui nécessite une intervention immédiate, cet État membre peut adopter des mesures d'urgence dans le but de parer à cette menace. Ces mesures sont compatibles avec les objectifs énoncés à l'article 2 et ne sont pas moins strictes que celles prévues par le droit de l'Union. Ces mesures s'appliquent pour une période maximale de trois mois.
2. Lorsque des mesures d'urgence devant être adoptées par un État membre sont susceptibles de concerner les navires de pêche d'autres États membres, ces mesures ne sont adoptées qu'après consultation de la Commission, des États membres concernés et des conseils consultatifs compétents sur le projet de mesures assorti d'un exposé des motifs. L'État membre consultant peut fixer un délai raisonnable pour la consultation qui n'est cependant pas inférieur à un mois.
3. Si la Commission estime qu'une mesure adoptée en vertu du présent article ne respecte pas les conditions énoncées au paragraphe 1, elle peut, sous réserve qu'elle fournisse des raisons pertinentes, demander que l'État membre concerné modifie ou abroge cette mesure.
Article 14
Prévention et réduction au minimum des captures indésirées
1. Afin de faciliter l'introduction de l'obligation de débarquer toutes les captures dans la pêcherie concernée conformément à l'article 15 (ci-après dénommée "obligation de débarquement"), les États membres peuvent mener des projets pilotes, sur la base des meilleurs avis scientifiques disponibles et en tenant compte des avis des conseils consultatifs compétents, dans le but d'explorer pleinement toutes les méthodes envisageables pour éviter, réduire au minimum et éliminer les captures indésirées dans une pêcherie.
2. Les États membres peuvent élaborer un atlas des rejets indiquant le niveau des rejets dans chacune des pêcheries qui relèvent de l'article 15, paragraphe 1.
Article 15
Obligation de débarquement
1. Toutes les captures des espèces faisant l'objet de limites de capture et, en Méditerranée, celles soumises à des tailles minimales définies à l'annexe III du règlement (CE) no 1967/2006, réalisées au cours d'activités de pêche dans les eaux de l'Union ou par des navires de pêche de l'Union en dehors des eaux de l'Union dans des eaux ne relevant pas de la souveraineté ou de la juridiction de pays tiers, dans les pêcheries et les zones géographiques énumérées ci-après, sont ramenées et conservées à bord des navires de pêche, puis enregistrées, débarquées et imputées sur les quotas le cas échéant, sauf lorsqu'elles sont utilisées comme appâts vivants, selon le calendrier ci-après.
a)
Au plus tard à compter du 1er janvier 2015:
-
petites pêcheries pélagiques (c'est-à-dire les pêcheries ciblant le maquereau, le hareng, le chinchard, le merlan bleu, le sanglier, l'anchois, l'argentine, la sardine, le sprat);
-
grandes pêcheries pélagiques (c'est-à-dire les pêcheries ciblant le thon rouge, l'espadon, le germon, le thon obèse, le makaire bleu et le makaire blanc);
-
pêcheries à des fins industrielles (c'est-à-dire les pêcheries ciblant le capelan, le lançon et le tacaud norvégien);
-
pêcheries ciblant le saumon dans la mer Baltique.
b)
Au plus tard à compter du 1er janvier 2015 pour les espèces qui définissent l'activité de pêche et au plus tard à compter du 1er janvier 2017 pour toutes les autres espèces dans les pêcheries dans les eaux de l'Union en mer Baltique ciblant les espèces faisant l'objet de limites de capture autres que celles visées au point a).
c)
Au plus tard à compter du 1er janvier 2016 pour les espèces qui définissent l'activité de pêche et au plus tard à compter du 1er janvier 2019 pour toutes les autres espèces dans:
i)
la mer du Nord
-
pêcheries ciblant le cabillaud, l'églefin, le merlan, le lieu noir;
-
pêcheries ciblant la langoustine;
-
pêcheries ciblant la sole commune et la plie;
-
pêcheries ciblant le merlu;
-
pêcheries ciblant la crevette nordique;
ii)
les eaux occidentales septentrionales
-
pêcheries ciblant le cabillaud, l'églefin, le merlan, le lieu noir;
-
pêcheries ciblant la langoustine;
-
pêcheries ciblant la sole commune et la plie;
-
pêcheries ciblant le merlu;
iii)
les eaux occidentales australes
-
pêcheries ciblant la langoustine;
-
pêcheries ciblant la sole commune et la plie;
-
pêcheries ciblant le merlu;
iv)
les autres pêcheries ciblant des espèces faisant l'objet de limites de capture.
d)
Au plus tard à compter du 1er janvier 2017 pour les espèces qui définissent l'activité de pêche et au plus tard à compter du 1er janvier 2019 pour toutes les autres espèces dans les pêcheries non couvertes par le point a), en mer Méditerranée, en mer Noire et dans toutes les autres eaux de l'Union et dans les eaux en dehors de l'Union qui ne relèvent pas de la souveraineté ou de la juridiction de pays tiers.
2. Le paragraphe 1 s'applique sans préjudice des obligations internationales de l'Union. La Commission est habilitée à adopter des actes délégués, en conformité avec l'article 46, aux fins de transposer ces obligations internationales dans le droit de l'Union, y compris notamment les dérogations à l'obligation de débarquement en vertu du présent article.
3. Lorsque tous les États membres ayant un intérêt direct dans la gestion d'une pêcherie donnée conviennent que l'obligation de débarquement devrait s'appliquer aux espèces autres que celles énumérées au paragraphe 1, ils peuvent présenter une recommandation commune aux fins d'étendre l'application de l'obligation de débarquement à ces autres espèces. À cette fin, l'article 18, paragraphes 1 à 6, s'applique mutatis mutandis. Lorsqu'une telle recommandation commune est présentée, la Commission est habilitée à adopter des actes délégués en conformité avec l'article 46, contenant ces mesures.
4. L'obligation de débarquement visée au paragraphe 1 ne s'applique pas:
a)
aux espèces dont la pêche est interdite et qui sont identifiées en tant que telles dans un acte juridique de l'Union adopté dans le domaine de la PCP;
b)
aux espèces pour lesquelles des preuves scientifiques démontrent des taux de survie élevés, compte tenu des caractéristiques des engins, des pratiques de pêche et de l'écosystème;
c)
aux captures relevant d'exemptions de minimis.
5. Les modalités de la mise en œuvre de l'obligation de débarquement visées au paragraphe 1 sont définies dans les plans pluriannuels prévus aux articles 9 et 10 et, le cas échéant, elles sont précisées conformément à l'article 18, y compris:
a)
des dispositions spécifiques concernant les pêcheries ou les espèces couvertes par l'obligation de débarquement visées au paragraphe 1;
b)
une indication des exemptions d'obligation de débarquement des espèces visées au paragraphe 4, point b);
c)
des dispositions prévoyant des exemptions de minimis ne dépassant pas un total de 5 % du total des captures annuelles de toutes les espèces soumises à l'obligation de débarquement visée au paragraphe 1. L'exemption de minimis s'applique dans les cas suivants:
i)
lorsque des preuves scientifiques indiquent qu'il est très difficile d'améliorer la sélectivité; ou
ii)
afin d'éviter des coûts disproportionnés liés au traitement des captures indésirées, dans le cas des engins de pêche pour lesquels les captures indésirées par engin ne représentent pas plus d'un certain pourcentage, à définir dans un plan, du total des captures annuelles réalisées par ledit engin.
Les captures relevant des dispositions visées au présent point ne sont pas imputées sur les quotas concernés; toutefois,elles sont toutes intégralement enregistrées.
Pendant une période transitoire de quatre ans, le pourcentage du total des captures annuelles visé au présent point augmente:
i)
de deux points de pourcentage pendant les deux premières années d'application de l'obligation de débarquement; et
ii)
d'un point de pourcentage au cours des deux années suivantes;
d)
des dispositions relatives à la documentation concernant les captures;
e)
le cas échéant, la fixation de tailles minimales de référence de conservation conformément au paragraphe 10.
6. Lorsqu'aucun plan pluriannuel, ou aucun plan de gestion conformément à l'article 18 du règlement (CE) no 1967/2006, n'est adopté pour la pêcherie en question, la Commission est habilitée à adopter, conformément à l'article 18 du présent règlement, des actes délégués conformément à l'article 46 du présent règlement, établissant à titre temporaire et pour une période ne dépassant pas trois ans un plan de rejets spécifique contenant les spécifications visées au paragraphe 5, points a) à e), du présent article. Les États membres peuvent coopérer conformément à l'article 18 du présent règlement à la rédaction d'un tel plan afin que la Commission adopte de tels actes ou soumette une proposition conformément à la procédure législative ordinaire.
7. Lorsqu'aucune mesure n'a été adoptée en vue de préciser l'exemption de minimis, que ce soit dans un plan pluriannuel conformément au paragraphe 5 ou dans un plan de rejets spécifique conformément au paragraphe 6, la Commission adopte des actes délégués en conformité avec l'article 46, énonçant une exemption de minimis visée au paragraphe 4, point c), qui, sous réserve des conditions énoncées au paragraphe 5, point c) i) ou ii), ne dépasse pas 5 % du total des captures annuelles de toutes les espèces soumises à une obligation de débarquement qui s'applique en vertu du paragraphe 1. Cette exemption de minimis est adoptée de manière à s'appliquer à compter de la date d'application de l'obligation de débarquement concernée.
8. Par dérogation à l'obligation d'imputer les captures sur les quotas concernés conformément au paragraphe 1, les captures d'espèces soumises à l'obligation de débarquement et dépassant les quotas des stocks en question, ou les captures d'espèces pour lesquelles l'État membre ne dispose pas de quota, peuvent être déduites du quota des espèces cibles pour autant qu'elles ne dépassent pas 9 % du quota des espèces cibles. La présente disposition ne s'applique que lorsque le stock des espèces non cibles se situe dans des limites biologiques de sécurité.
9. Pour les stocks faisant l'objet d'une obligation de débarquement, les États membres peuvent recourir à la flexibilité interannuelle jusqu'à 10 % des débarquements autorisés. À cette fin, un État membre peut autoriser le débarquement de quantités supplémentaires du stock faisant l'objet d'une obligation de débarquement, pour autant que ces quantités ne dépassent pas 10 % du quota alloué à cet État membre. L'article 105 du règlement (CE) no 1224/2009 s'applique.
10. Des tailles minimales de référence de conservation peuvent être établies dans le but de veiller à la protection des juvéniles d'organismes marins.
11. Pour les espèces soumises à l'obligation de débarquement visée au paragraphe 1, l'utilisation des captures d'espèces dont la taille est inférieure à la taille minimale de référence de conservation est limitée à des fins autres que la consommation humaine directe, y compris les farines de poisson, l'huile de poisson, les aliments pour animaux, les additifs alimentaires, les produits pharmaceutiques et les cosmétiques.
12. Pour les espèces non soumises à l'obligation de débarquement visée au paragraphe 1, les captures d'espèces dont la taille est inférieure à la taille minimale de référence de conservation ne sont pas conservées à bord, mais sont immédiatement rejetées en mer.
13. Aux fins de contrôler que l'obligation de débarquement est respectée, les États membres veillent à disposer d'une documentation détaillée et précise concernant toutes les sorties de pêche ainsi que de capacités et de moyens appropriés, tels que des observateurs, la télévision en circuit fermé et d'autres moyens. Ce faisant, les États membres respectent le principe d'efficacité et de proportionnalité.
Article 16
Possibilités de pêche
1. Les possibilités de pêche réparties entre les États membres garantissent une stabilité relative des activités de pêche à chaque État membre pour chaque stock halieutique ou pêcherie. Les intérêts de chaque État membre sont pris en compte lors de la répartition de nouvelles possibilités de pêche.
2. Lorsqu'une obligation de débarquement pour un stock halieutique est établie, les possibilités de pêche sont déterminées en tenant compte du fait qu'elles visent à rendre compte non plus des débarquements mais des captures, étant donné que la première année et les années suivantes, les rejets de ce stock ne seront plus autorisés.
3. Lorsque de nouvelles preuves scientifiques montrent qu'il y a une nette disparité entre les possibilités de pêche qui ont été fixées pour un stock précis et l'état réel de ce stock, les États membres ayant un intérêt direct peuvent soumettre une demande motivée à la Commission pour qu'elle présente une proposition visant à atténuer cette disparité tout en respectant les objectifs énoncés à l'article 2, paragraphe 2.
4. Les possibilités de pêche sont déterminées conformément aux objectifs énoncés à l'article 2, paragraphe 2, et dans le respect des objectifs ciblés quantifiables, les échéances et les marges établis conformément à l'article 9, paragraphe 2, et à l'article 10, paragraphe 1, points b) et c).
5. Les mesures relatives à la fixation et à la répartition des possibilités de pêche disponibles pour les pays tiers dans les eaux de l'Union sont établies conformément au traité.
6. Chaque État membre arrête la méthode d'attribution aux navires battant son pavillon des possibilités de pêche qui lui ont été allouées et qui ne sont pas soumises à un système de concessions de pêche transférables, par exemple en créant des possibilités de pêche individuelles. Il informe la Commission de la méthode d'attribution retenue.
7. En ce qui concerne l'attribution de possibilités de pêche pour des pêcheries mixtes, les États membres prennent en considération la composition probable des captures des navires participant à ces pêcheries.
8. Les États membres, après notification à la Commission, peuvent échanger tout ou partie des possibilités de pêche qui leur ont été allouées.
Article 17
Critères d'attribution des possibilités de pêche par les États membres
Lors de l'attribution des possibilités de pêche dont ils disposent visées à l'article 16, les États membres utilisent des critères transparents et objectifs, y compris les critères à caractère environnemental, social et économique. Les critères à utiliser peuvent notamment porter sur l'impact de la pêcherie sur l'environnement, les antécédents en matière de respect des prescriptions, la contribution à l'économie locale et le relevé des captures. Les États membres s'efforcent, dans le cadre des possibilités de pêche qui leur ont été allouées, de proposer des incitations destinées aux navires de pêche qui déploient des engins sélectifs ou qui utilisent des techniques de pêche ayant des incidences réduites sur l'environnement, notamment une faible consommation d'énergie et des dommages limités aux habitats.
TITRE III
Régionalisation
Article 18
Coopération régionale sur les mesures de conservation
1. Lorsque la Commission s'est vue conférer des pouvoirs, y compris dans un plan pluriannuel établi en vertu des articles 9 et 10, ainsi que dans les cas prévus à l'article 11 et à l'article 15, paragraphe 6, pour adopter des mesures par voie d'actes délégués ou d'exécution, dans le cas d'une mesure de conservation de l'Union s'appliquant à une zone géographique concernée, les États membres dont l'intérêt direct dans la gestion est touché par ces mesures peuvent, dans un délai à fixer dans la mesure de conservation et/ou le plan pluriannuel, convenir de soumettre des recommandations communes visant à atteindre les objectifs visés par l'Union dans les mesures de conservation, les plans pluriannuels ou les plans de rejets spécifiques. La Commission n'adopte aucun acte délégué ou acte d'exécution avant l'expiration du délai de soumission des recommandations communes par les États membres.
2. Aux fins des dispositions du paragraphe 1, les États membres dont l'intérêt direct dans la gestion est touché par les mesures visées au paragraphe 1 collaborent entre eux à la formulation de recommandations communes. Ils consultent également le ou les conseils consultatifs compétents. La Commission encourage la coopération entre États membres, notamment, si nécessaire, en veillant à ce que les organismes scientifiques compétents leur apportent une assistance scientifique.
3. Lorsqu'une recommandation commune est présentée en vertu du paragraphe 1, la Commission peut adopter ces mesures par voie d'actes délégués ou d'actes d'exécution, sous réserve que ladite recommandation soit compatible avec la mesure de conservation et/ou le plan pluriannuel concernés.
4. Lorsque la mesure de conservation s'applique à un stock halieutique précis partagé avec des pays tiers et géré par des organisations multilatérales de pêche ou relevant d'accords bilatéraux ou multilatéraux, l'Union met tout en œuvre pour convenir avec les partenaires concernés des mesures qui sont nécessaires pour atteindre les objectifs énoncés à l'article 2.
5. Les États membres veillent à ce que les recommandations communes relatives à des mesures de conservation devant être adoptées en vertu du paragraphe 1 soient fondées sur les meilleurs avis scientifiques disponibles et remplissent toutes les exigences suivantes:
a)
soient compatibles avec les objectifs définis à l'article 2;
b)
soient compatibles avec le champ d'application et les objectifs de la mesure de conservation pertinente;
c)
soient compatibles avec le champ d'application et atteignent de manière efficace les objectifs et les objectifs ciblés quantifiables définis dans le plan pluriannuel pertinent;
d)
ne soient pas au moins aussi strictes que les mesures exitantes en vertu du droit de l'Union.
6. Si les États membres ne parviennent pas tous à s'entendre sur des recommandations communes à transmettre à la Commission conformément au paragraphe 1 dans le délai imparti ou si ces recommandations communes relatives à des mesures de conservation ne sont pas jugées compatibles avec les objectifs et les objectifs ciblés quantifiables desdites mesures de conservation, la Commission peut présenter une proposition relative à des mesures appropriées, conformément au traité.
7. Outre les cas visés au paragraphe 1, les États membres ayant un intérêt direct dans une pêcherie d'une zone géographiquement définie peuvent également élaborer à l'attention de la Commission des recommandations communes relatives aux mesures que celle-ci devrait proposer ou adopter.
8. À titre de méthode de coopération régionale supplémentaire ou de remplacement, les États membres seront habilités, dans une mesure de conservation de l'Union qui s'applique à une zone géographique concernée, y compris dans un plan pluriannuel établi en vertu des articles 9 et 10, à adopter dans un délai précis des mesures détaillant ladite mesure de conservation. Les États membres concernés adoptent ces mesures en étroite coopération. Les paragraphes 2, 4 et 5 du présent article s'appliquent mutatis mutandis. La Commission est associée à ce processus et il est tenu compte de ses observations. Les États membres adoptent uniquement leurs mesures nationales respectives si un accord sur le contenu de ces mesures a été dégagé par tous les États membres concernés. Si la Commission estime que la mesure adoptée par un État membre ne respecte pas les conditions énoncées dans la mesure de conservation concernée, elle peut, sous réserve qu'elle fournisse des raisons pertinentes, demander que l'État membre concerné modifie ou abroge cette mesure.
TITRE IV
Mesures nationales
Article 19
Mesures des États membres applicables uniquement aux navires de pêche battant leur pavillon ou aux personnes établies sur leur territoire
1. Un État membre peut adopter des mesures pour la conservation des stocks halieutiques dans les eaux de l'Union à condition que ces mesures remplissent toutes les exigences suivantes:
a)
s'appliquent uniquement aux navires de pêche battant son pavillon ou, dans le cas d'activités de pêche qui ne sont pas menées par un navire de pêche, à des personnes établies sur cette partie de son territoire auquel le traité s'applique;
b)
soient compatibles avec les objectifs énoncés à l'article 2;
c)
ne soient pas au moins aussi strictes que les mesures existantes en vertu du droit de l'Union.
2. Un État membre informe, à des fins de contrôle, les autres États membres concernés des dispositions adoptées en vertu du paragraphe 1.
3. Les États membres rendent publiques les informations appropriées concernant les mesures adoptées conformément au présent article.
Article 20
Mesures des États membres applicables dans la zone des 12 milles marins
1. Un État membre peut adopter des mesures non discriminatoires pour la conservation et la gestion des stocks halieutiques et le maintien ou l'amélioration de l'état de conservation des écosystèmes marins dans la zone des 12 milles marins à partir de ses lignes de base, pour autant que l'Union n'ait adopté aucune mesure de conservation et de gestion spécifiquement pour cette zone ou destinée à remédier en particulier au problème constaté par l'État membre concerné. Les mesures adoptées par l'État membre sont compatibles avec les objectifs énoncés à l'article 2 et sont au moins aussi strictes que les mesures existantes en vertu du droit de l'Union.
2. Lorsque des mesures de conservation et de gestion devant être adoptées par un État membre sont susceptibles de concerner les navires de pêche d'autres États membres, ces mesures ne sont adoptées qu'après consultation de la Commission, des États membres concernés et des conseils consultatifs compétents sur le projet de mesures, qui est assorti d'un exposé des motifs qui démontre, entre autres, qu'elles sont non discriminatoires. Aux fins de cette consultation, l'État membre consultant peut fixer un délai raisonnable qui n'est cependant pas inférieur à deux mois.
3. Les États membres rendent publiques les informations appropriées concernant les mesures adoptées conformément au présent article.
4. Si la Commission estime qu'une mesure adoptée en vertu du présent article ne respecte pas les conditions énoncées au paragraphe 1, elle peut, sous réserve qu'elle fournisse des raisons pertinentes, demander que l'État membre concerné modifie ou abroge la mesure en question.
PARTIE IV
GESTION DE LA CAPACITÉ DE PÊCHE
Article 21
Établissement de systèmes de concessions de pêche transférables
Les États membres peuvent mettre en place un système de concessions de pêche transférables. Les États membres disposant d'un tel système créent et tiennent à jour un registre de concessions de pêche transférables.
Article 22
Adaptation et gestion de la capacité de pêche
1. Les États membres mettent en place des mesures d'adaptation de la capacité de pêche de leur flotte à leurs possibilités de pêche, au fil du temps, en tenant compte des tendances et sur la base des meilleurs avis scientifiques, l'objectif étant de parvenir à un équilibre stable et durable entre les deux.
2. Pour atteindre l'objectif visé au paragraphe 1, les États membres transmettent à la Commission, pour le 31 mai de chaque année, un rapport concernant l'équilibre entre la capacité de pêche de leur flotte et les possibilités de pêche. Afin de faciliter une approche commune dans l'ensemble de l'Union, ce rapport est préparé conformément aux lignes directrices communes que la Commission peut formuler en indiquant les paramètres techniques, sociaux et économiques pertinents.
Le rapport contient une évaluation annuelle de la capacité de la flotte nationale et de tous les segments de flotte de chaque État membre. Dans le rapport, on s'efforce de mettre en évidence les surcapacités structurelles par segment et d'apprécier la rentabilité à long terme par segment. Les rapports sont rendus publics.
3. En ce qui concerne l'évaluation visée au paragraphe 2, second alinéa, les États membres fondent leur analyse sur l'équilibre entre la capacité de pêche de leur flotte et leurs possibilités de pêche. Des évaluations séparées sont établies pour les flottes qui opèrent dans les régions ultrapériphériques et pour les navires qui opèrent exclusivement hors des eaux de l'Union.
4. Si l'évaluation montre clairement que la capacité de pêche n'est pas bien proportionnée aux possibilités de pêche, l'État membre élabore et inclut dans son rapport un plan d'action pour les segments de flotte pour lesquels une surcapacité structurelle a été mise en évidence. Le plan d'action définit les objectifs ciblés et outils d'adaptation pour parvenir à l'équilibre ainsi qu'un calendrier précis pour sa mise en œuvre.
Chaque année, la Commission établit un rapport destiné au Parlement européen et au Conseil en ce qui concerne l'équilibre entre la capacité de pêche des flottes des États membres et leurs possibilités de pêche conformément aux lignes directrices visées au paragraphe 2, premier alinéa. Ce rapport comporte des plans d'action visés au premier alinéa du présent paragraphe. Le premier rapport est présenté au plus tard le 31 mars 2015.
Le fait, pour un État membre, de ne pas transmettre le rapport visé au paragraphe 2 et/ou de ne pas appliquer le plan d'action visé au premier alinéa du présent paragraphe peut entraîner une suspension ou une interruption proportionnée de l'aide financière correspondante de l'Union en faveur de cet État membre au titre des investissements dans le ou les segments de flotte concernés conformément à un futur acte de l'Union établissant les conditions du soutien financier à la politique maritime et de la pêche pour la période 2014-2020.
5. Aucune sortie de la flotte de pêche bénéficiant d'une aide publique n'est autorisée si elle n'est précédée du retrait de la licence de pêche et des autorisations de pêche.
6. La capacité de pêche correspondant aux navires de pêche retirés grâce à l'aide publique n'est pas remplacée.
7. Les États membres veillent à ce qu'à compter du 1er janvier 2014, la capacité de pêche de leur flotte ne dépasse à aucun moment les plafonds de capacité de pêche énoncés à l'annexe II.
Article 23
Mécanisme d'entrée et de sortie
1. Les États membres gèrent les entrées dans leur flotte et les sorties de celle-ci de sorte que les entrées de nouvelles capacités n'ayant pas bénéficié d'une aide publique soient compensées par le retrait préalable, sans aide publique, de capacités au moins équivalentes.
2. La Commission peut adopter des actes d'exécution établissant les dispositions d'application du présent article. Ces actes d'exécution peuvent être adoptés conformément à la procédure d'examen visée à l'article 47, paragraphe 2.
3. Au plus tard le 30 décembre 2018, la Commission évalue le mécanisme d'entrée et de sortie au vu de l'évolution de la relation entre la capacité de la flotte et les possibilités de pêche prévisibles et propose, s'il y a lieu, une modification de ce mécanisme.
Article 24
Fichiers de la flotte de pêche
1. Les États membres enregistrent les informations relatives à la propriété, aux caractéristiques des navires et engins et aux activités des navires de pêche de l'Union battant leur pavillon qui sont nécessaires à la gestion des mesures prévues par le présent règlement.
2. Les États membres présentent à la Commission les informations visées au paragraphe 1.
3. La Commission tient à jour un fichier de la flotte de pêche de l'Union contenant les informations qu'elle reçoit en vertu du paragraphe 2. Elle garantit l'accès du public au fichier de la flotte de pêche de l'Union en veillant à ce que les données à caractère personnel soient correctement protégées.
4. La Commission adopte des actes d'exécution définissant les exigences opérationnelles techniques applicables à l'enregistrement, au format et aux modalités de transmission des informations visées aux paragraphes 1, 2 et 3. Ces actes d'exécution sont adoptés en conformité avec la procédure d'examen visée à l'article 47, paragraphe 2.
PARTIE V
BASE SCIENTIFIQUE POUR LA GESTION DES PÊCHES
Article 25
Données requises aux fins de la gestion des pêches
1. Conformément aux règles adoptées en matière de collecte des données, les États membres collectent et gèrent des données biologiques, environnementales, techniques et socioéconomiques nécessaires à la gestion des pêches et les mettent à la disposition des utilisateurs finals, y compris les organismes désignés par la Commission. L'acquisition et la gestion de ces données peuvent faire l'objet d'un financement au titre du Fonds européen pour les affaires maritimes et la pêche, conformément à un futur acte de l'Union établissant les conditions du soutien financier à la politique maritime et de la pêche pour la période 2014-2020. Ces données permettent notamment d'évaluer:
a)
l'état des ressources biologiques de la mer exploitées;
b)
le niveau de la pêche et l'incidence des activités de pêche sur les ressources biologiques de la mer et les écosystèmes marins; et
c)
les performances socioéconomiques des secteurs de la pêche, de l'aquaculture et de la transformation dans les eaux de l'Union et hors de celles-ci.
2. La collecte, la gestion et l'utilisation des données reposent sur les principes suivants:
a)
les données sont exactes et fiables, et collectées en temps utile;
b)
des mécanismes de coordination sont utilisés pour éviter que les mêmes données soient collectées plusieurs fois à des fins différentes;
c)
les données recueillies sont stockées et protégées en toute sécurité dans des bases de données informatisées, et mises à disposition du public, le cas échéant, notamment sous forme agrégée tout en garantissant leur confidentialité;
d)
la Commission ou des organismes qu'elle désigne ont accès aux bases de données nationales et aux systèmes nationaux utilisés pour traiter les données collectées afin de vérifier l'existence et la qualité des données;
e)
les données pertinentes et les méthodes ayant permis de les obtenir sont mises, en temps utile, à la disposition des instances intéressées, dans un but de recherche ou de gestion, par l'analyse scientifique des données dans le secteur de la pêche, et de toute partie intéressée, sauf circonstances imposant la protection et la confidentialité en vertu du droit applicable de l'Union.
3. Chaque année, les États membres présentent à la Commission un rapport sur l'exécution de leurs programmes nationaux de collecte des données et le rendent public.
La Commission procède à l'évaluation du rapport annuel sur la collecte des données après consultation de son organisme consultatif scientifique et, le cas échéant, des organisations régionales de gestion des pêches (ORGP) dont l'Union est partie contractante ou dans lesquelles elle a le statut d'observateur, et des instances scientifiques internationales compétentes.
4. Les États membres assurent la coordination, au niveau national, de la collecte et de la gestion des données scientifiques, y compris de nature socioéconomique, aux fins de la gestion des pêches. Dans ce but, ils désignent un correspondant national et organisent une réunion nationale annuelle de coordination. La Commission est informée des activités de coordination menées au niveau national et est invitée aux réunions de coordination.
5. En étroite coopération avec la Commission, les États membres coordonnent leurs activités de collecte de données avec les autres États membres de la même région et mettent tout en œuvre pour coordonner leurs actions avec les pays tiers sous la souveraineté ou la juridiction desquels se trouvent des eaux faisant partie de la même région.
6. La collecte, la gestion et l'utilisation des données s'effectuent de manière efficace au regard des coûts.
7. Le fait, pour un État membre, de ne pas collecter et/ou fournir les données en temps opportun aux utilisateurs finals, peut entraîner une suspension ou une interruption proportionnée de l'aide financière correspondante de l'Union en faveur de cet État membre, conformément à un futur acte de l'Union établissant les conditions du soutien financier à la politique maritime et de la pêche pour la période 2014-2020.
Article 26
Consultation d'organismes scientifiques
La Commission consulte les organismes scientifiques appropriés. Le CSTEP est consulté le cas échéant sur les matières relevant de la conservation et de la gestion des ressources marines vivantes, et notamment sur les aspects biologiques, économiques, environnementaux, sociaux et techniques. La consultation des organismes scientifiques se fait en veillant à la bonne gestion des fonds publics, avec comme objectif d'éviter la répétition des travaux par ces organismes.
Article 27
Recherche et avis scientifiques
1. Les États membres réalisent des programmes de recherche et d'innovation dans le domaine de la pêche et de l'aquaculture. Ils coordonnent leurs programmes de recherche, d'innovation et d'élaboration d'avis scientifiques liés à la pêche avec les autres États membres, en étroite coopération avec la Commission, au sein des cadres de recherche et d'innovation de l'Union en associant, le cas échéant, les conseils consultatifs concernés. Ces activités bénéficient d'un financement par le budget de l'Union, conformément aux actes juridiques de l'Union pertinents.
2. Avec la participation des parties prenantes concernées, en faisant notamment appel aux ressources financières disponibles de l'Union et en coordonnant leur action, les États membres font en sorte que les compétences et les ressources humaines pertinentes nécessaires au processus consultatif scientifique soient disponibles.
PARTIE VI
POLITIQUE EXTÉRIEURE
Article 28
Objectifs
1. En vue d'assurer l'exploitation, la gestion et la conservation durables des ressources biologiques de la mer et de l'environnement marin, l'Union mène ses relations extérieures dans le domaine de la pêche dans le respect de ses obligations internationales et de ses objectifs généraux, ainsi que des objectifs et principes énoncés aux articles 2 et 3.
2. Plus particulièrement, l'Union:
a)
apporte activement sa contribution et son soutien à l'approfondissement des connaissances et à l'élaboration des avis scientifiques;
b)
renforce la cohérence stratégique des initiatives de l'Union, eu égard notamment aux activités liées à l'environnement, au commerce et au développement, ainsi que la cohérence des mesures prises dans le cadre de la coopération au développement et de la coopération scientifique, technique et économique;
c)
contribue à la durabilité d'activités de pêche économiquement viables et favorisant l'emploi dans l'Union;
d)
veille à ce que les activités de pêche de l'Union en dehors des eaux de l'Union reposent sur les mêmes principes et normes que le droit de l'Union applicable dans le domaine de la PCP, tout en favorisant des conditions de concurrence équitables pour les opérateurs de l'Union par rapport aux autres opérateurs de pays tiers;
e)
encourage et soutient, dans toutes les enceintes internationales, les actions nécessaires à l'éradication de la pêche INN;
f)
encourage la création et le renforcement des comités d'application des ORGP, des évaluations périodiques des performances par des organismes indépendants et des mesures correctives appropriées, y compris de sanctions effectives et dissuasives, qui doivent être appliquées d'une manière transparente et non discriminatoire.
3. Les dispositions de la présente partie sont sans préjudice des dispositions particulières des accords internationaux adoptées au titre de l'article 218 du traité.
TITRE I
Organisations internationales de pêche
Article 29
Activités de l'Union au sein des organisations internationales de pêche
1. L'Union apporte activement sa contribution et son soutien aux activités des organisations internationales traitant de la pêche, y compris les ORGP.
2. Les positions de l'Union dans les organisations internationales traitant de la pêche et les ORGP reposent sur les meilleurs avis scientifiques disponibles afin de faire en sorte que les ressources halieutiques soient gérées conformément aux objectifs figurant à l'article 2, en particulier au paragraphe 2 et au paragraphe 5, point c). L'Union s'efforce de lancer le processus visant à améliorer l'efficacité des ORGP afin de leur permettre de mieux conserver et gérer les ressources vivantes de la mer relevant de leur compétence.
3. L'Union soutient activement la mise en place de mécanismes appropriés et transparents d'attribution des possibilités de pêche.
4. L'Union encourage la coopération entre les ORGP, la cohérence entre leurs cadres réglementaires respectifs et soutient l'approfondissement des connaissances et l'élaboration des avis scientifiques pour faire en sorte que leurs recommandations soient fondées sur ces avis.
Article 30
Respect des dispositions internationales
L'Union, notamment via l'Agence européenne de contrôle des pêches (ci-après dénommée "Agence"), coopère avec les pays tiers et les organisations internationales traitant de la pêche, y compris les ORGP, pour renforcer le respect des mesures, en particulier celles visant à lutter contre la pêche INN, afin de veiller au strict respect des mesures adoptées par ces organisations internationales.
TITRE II
Accords de partenariat dans le domaine de la pêche durable
Article 31
Principes et objectifs des accords de partenariat dans le domaine de la pêche durable
1. Les accords de partenariat dans le domaine de la pêche durable avec les pays tiers établissent un cadre de gouvernance juridique, environnementale, économique et sociale pour les activités de pêche menées par les navires de pêche de l'Union dans les eaux des pays tiers.
Ces cadres peuvent comporter:
a)
la mise en place et le soutien des instituts scientifiques et de recherche nécessaires;
b)
des capacités de suivi, de contrôle et de surveillance;
c)
d'autres éléments permettant de renforcer les capacités d'élaboration d'une politique de la pêche durable par le pays tiers.
2. Dans le but de garantir une exploitation durable des surplus de ressources biologiques de la mer, l'Union met tout en œuvre pour garantir que les accords de partenariat dans le domaine de la pêche durable conclus avec des pays tiers soient dans l'intérêt mutuel de l'Union et des pays tiers concernés, y compris de leurs populations locales et de leur industrie de la pêche et qu'ils contribuent à maintenir l'activité des flottes de l'Union et visent à obtenir une part des surplus disponibles qui soit appropriée et corresponde aux intérêts des flottes de l'Union.
3. Dans le but de garantir que les navires de l'Union pêchant dans le cadre d'accords de partenariat dans le domaine de la pêche durable exercent leurs activités, le cas échéant, dans le respect de normes similaires à celles applicables aux navires de l'Union pêchant dans les eaux de l'Union, l'Union s'efforce d'intégrer dans les accords de partenariat dans le domaine de la pêche durable des dispositions appropriées concernant les obligations de débarquement des poissons et des produits de la pêche.
4. Les navires de pêche de l'Union pêchent uniquement le reliquat du volume admissible des captures visé à l'article 62, paragraphes 2 et 3, de la CNUDM, et établi de façon claire et transparente sur la base des meilleurs avis scientifiques disponibles et des informations pertinentes échangées entre l'Union et le pays tiers concernant l'effort de pêche total exercé sur les stocks concernés par l'ensemble des flottes. En ce qui concerne les stocks chevauchants ou les stocks de poissons grands migrateurs, il y a lieu de prendre dûment en compte, pour la détermination des ressources accessibles, les évaluations scientifiques réalisées au niveau régional ainsi que les mesures de conservation et de gestion adoptées par les ORGP compétentes.
5. Les navires de pêche de l'Union n'exercent leurs activités dans les eaux d'un pays tiers avec lequel un accord de partenariat dans le domaine de la pêche durable est en vigueur que s'ils sont en possession d'une autorisation de pêche délivrée conformément à cet accord.
6. L'Union veille à inclure dans les accords de partenariat dans le domaine de la pêche durable une clause relative au respect des principes démocratiques et des droits de l'homme, qui constitue un élément essentiel de ces accords.
Dans la mesure du possible, ces accords comprennent également:
a)
une clause interdisant d'accorder aux autres flottes présentes dans ces eaux des conditions plus favorables que celles accordées aux acteurs économiques de l'Union, y compris les conditions concernant la conservation, le développement et la gestion des ressources, les accords financiers et les redevances et droits liés à la délivrance d'autorisations de pêche;
b)
une clause d'exclusivité concernant la règle prévue au paragraphe 5.
7. Des efforts sont faits au niveau de l'Union pour surveiller les activités des navires de pêche de l'Union qui opèrent dans les eaux en dehors de l'Union hors du cadre d'accords de partenariat dans le domaine de la pêche durable.
8. Les États membres veillent à ce que les navires de pêche de l'Union battant leur pavillon et opérant hors des eaux de l'Union soient en mesure de fournir une documentation détaillée et précise de toutes leurs activités de pêche et de transformation.
9. L'autorisation de pêche visée au paragraphe 5 est accordée à un navire qui s'est désinscrit du fichier de la flotte de pêche de l'Union et a ensuite réintégré le fichier dans un délai de 24 mois, seulement si le propriétaire dudit navire a fourni aux autorités compétentes de l'État membre du pavillon toutes les données requises pour établir que, pendant cette période, le navire a exercé ses activités dans le plein respect des normes applicables à un navire battant pavillon de l'Union.
Lorsque l'État qui a accordé le pavillon pendant la période au cours de laquelle le navire ne figurait plus dans le fichier de la flotte de pêche de l'Union est, en vertu du droit de l'Union, un État non coopérant pour ce qui est de combattre, de dissuader et d'éradiquer la pêche INN, ou un État autorisant une exploitation non durable des ressources marines vivantes, cette autorisation de pêche n'est accordée que s'il est établi que les opérations de pêche du navire ont cessé et que le propriétaire a pris des mesures immédiates pour supprimer le navire du fichier de cet État.
10. La Commission fait en sorte que des évaluations ex ante et ex post indépendantes soient réalisées pour chaque protocole à un accord de partenariat dans le domaine de la pêche durable et les met à la disposition du Parlement européen et du Conseil en temps utile avant de présenter au Conseil une recommandation visant à autoriser l'ouverture de négociations en vue d'un nouveau protocole. Une synthèse de ces évaluations est mise à la disposition du public.
Article 32
Aide financière
1. L'Union fournit une aide financière aux pays tiers dans le cadre des accords de partenariat dans le domaine de la pêche durable afin:
a)
de supporter une partie des coûts d'accès aux ressources halieutiques dans les eaux du pays tiers; la part des coûts d'accès aux ressources halieutiques incombant aux propriétaires de navires de l'Union est estimée pour chaque accord de partenariat dans le domaine de la pêche durable ou chaque protocole à un tel accord et elle est juste, non discriminatoire et proportionnelle aux avantages offerts par les conditions d'accès;
b)
d'établir le cadre de gouvernance, incluant la mise en place et le maintien des instituts scientifiques et de recherche nécessaires, de promouvoir les processus de consultation des groupes d'intérêt et de prévoir les capacités de suivi, de contrôle et de surveillance, ainsi que les autres éléments relatifs au renforcement des capacités d'élaboration d'une politique de pêche durable par le pays tiers. Cette aide financière est subordonnée à l'obtention de résultats spécifiques et complète les projets et programmes de développement mis en place dans le pays tiers concerné et s'accorde avec ceux-ci.
2. Dans le cadre de chaque accord de partenariat dans le domaine de la pêche durable, l'aide financière pour l'appui sectoriel est dissociée des paiements relatifs à l'accès aux ressources halieutiques. Comme condition pour les paiements effectués au titre de l'aide financière, l'Union exige l'obtention de résultats spécifiques et surveille de près les progrès accomplis.
TITRE III
Gestion des stocks présentant un intérêt pour toutes les parties
Article 33
Principes et objectifs de la gestion des stocks présentant un intérêt pour l'Union et les pays tiers et des accords en matière d'échange et de gestion commune
1. Lorsque des stocks présentant un intérêt commun sont aussi exploités par des pays tiers, l'Union dialogue avec ces pays tiers afin d'obtenir que ces stocks soient gérés d'une manière durable conforme au présent règlement, et en particulier à l'objectif figurant à l'article 2, paragraphe 2. Lorsqu'aucun accord formel n'est conclu, l'Union met tout en œuvre pour parvenir à des arrangements communs en vue d'opérations de pêche de ces stocks visant à rendre possible la gestion durable, en particulier en ce qui concerne l'objectif prévu à l'article 2, paragraphe 2, favorisant ainsi des conditions équitables pour les opérateurs de l'Union.
2. Afin d'assurer une exploitation durable des stocks partagés avec des pays tiers et de garantir la stabilité des opérations de pêche de ses flottes, l'Union s'efforce, conformément à la CNUDM, d'établir avec des pays tiers des accords bilatéraux ou multilatéraux visant une gestion commune des stocks et prévoyant notamment, s'il y a lieu, l'établissement d'un accès aux eaux et aux ressources et les conditions de cet accès, l'harmonisation des mesures de conservation et l'échange de possibilités de pêche.
PARTIE VII
AQUACULTURE
Article 34
Promotion de l'aquaculture durable
1. Afin de promouvoir la durabilité et de contribuer à la sécurité et à l'approvisionnement alimentaires, à la croissance et à l'emploi, la Commission établit des lignes directrices stratégiques de l'Union non contraignantes relatives aux priorités et objectifs ciblés communs pour le développement des activités d'aquaculture durables. Ces lignes directrices stratégiques tiennent compte des positions de départ et des situations respectives dans l'ensemble de l'Union, constituent la base des plans stratégiques nationaux pluriannuels et visent à:
a)
améliorer la compétitivité du secteur de l'aquaculture et à favoriser son développement, ainsi qu'à soutenir l'innovation;
b)
réduire la charge administrative et à faire en sorte que la mise en œuvre du droit de l'Union soit plus efficace et réponde mieux aux besoins des parties prenantes;
c)
stimuler l'activité économique;
d)
permettre la diversification et l'amélioration de la qualité de la vie dans les zones côtières et intérieures;
e)
intégrer les activités d'aquaculture dans la planification de l'espace maritime, côtier et intérieur.
2. Au plus tard le 30 juin 2014, les États membres établissent un plan stratégique national pluriannuel pour le développement des activités d'aquaculture sur leur territoire.
3. Le plan stratégique national pluriannuel inclut les objectifs des États membres et les mesures et calendriers nécessaires pour les atteindre.
4. Les plans stratégiques nationaux pluriannuels visent notamment à:
a)
simplifier les démarches administratives, en particulier pour les évaluations et les études d'impact et pour les licences;
b)
renforcer de manière raisonnable la certitude pour les opérateurs du secteur de l'aquaculture en ce qui concerne l'accès aux eaux et à l'espace;
c)
définir des indicateurs relatifs à la durabilité environnementale, économique et sociale;
d)
évaluer d'autres effets transfrontaliers éventuels, en particulier sur les ressources biologiques de la mer et les écosystèmes marins pouvant concerner des États membres voisins;
e)
créer des synergies entre les programmes de recherche nationaux et susciter une collaboration entre ce secteur et la communauté scientifique;
f)
promouvoir l'avantage compétitif d'une alimentation durable et de haute qualité;
g)
promouvoir les pratiques et la recherche aquacoles en vue de renforcer les effets positifs sur l'environnement et sur les ressources halieutiques et de réduire les incidences négatives, en allégeant notamment la pression sur les stocks halieutiques utilisés pour la production d'aliments pour animaux et en améliorant l'efficacité de l'utilisation des ressources.
5. Les États membres échangent des informations et leurs meilleures pratiques au moyen d'une méthode ouverte de coordination des mesures nationales prévues dans les plans stratégiques nationaux pluriannuels.
6. La Commission encourage l'échange d'informations et de meilleures pratiques entre les États membres et facilite la coordination des mesures nationales prévues dans les plans stratégiques nationaux pluriannuels.
PARTIE VIII
ORGANISATION COMMUNE DES MARCHÉS
Article 35
Objectifs
1. Une organisation commune des marchés dans le secteur des produits de la pêche et de l'aquaculture (ci-après dénommée "organisation commune des marchés") est établie afin:
a)
de contribuer à la réalisation des objectifs énoncés à l'article 2, et notamment à l'exploitation durable des ressources biologiques de la mer vivantes;
b)
de permettre au secteur de la pêche et de l'aquaculture d'appliquer la PCP au niveau adéquat;
c)
de renforcer la compétitivité du secteur de la pêche et de l'aquaculture de l'Union, notamment celle des producteurs;
d)
d'améliorer la transparence et la stabilité des marchés, en particulier pour ce qui est des connaissances économiques et de la compréhension des marchés de l'Union pour les produits de la pêche et de l'aquaculture tout au long de la chaîne d'approvisionnement, d'assurer une répartition plus équilibrée de la valeur ajoutée tout au long de la chaîne d'approvisionnement du secteur, ainsi que d'améliorer l'information et la sensibilisation des consommateurs, au moyen d'un affichage et d'un étiquetage fournissant des informations compréhensibles;
e)
de contribuer à assurer des conditions égales pour tous les produits commercialisés dans l'Union en promouvant l'exploitation durable des ressources halieutiques;
f)
de contribuer à garantir aux consommateurs une offre diversifiée de produits de la pêche et de l'aquaculture;
g)
de fournir au consommateur des informations vérifiables et exactes sur l'origine du produit et son mode de production, grâce au marquage et à l'étiquetage notamment.
2. L'organisation commune des marchés s'applique aux produits de la pêche et de l'aquaculture qui sont énumérés à l'annexe I du règlement (UE) no 1379/2013 du Parlement européen et du Conseil (24) et qui sont commercialisés dans l'Union.
3. L'organisation commune des marchés comprend notamment:
a)
l'organisation du secteur comprenant des mesures de stabilisation du marché;
b)
les plans de production et de commercialisation des organisations de producteurs de produits de la pêche et de l'aquaculture;
c)
des normes communes de commercialisation;
d)
l'information des consommateurs.
PARTIE IX
CONTRÔLE ET EXÉCUTION
Article 36
Objectifs
1. Le respect des règles de la PCP est assuré par un régime efficace de contrôle de la pêche de l'Union, couvrant notamment la lutte contre la pêche INN.
2. Le contrôle et l'exécution de la PCP comprennent en particulier les éléments suivants, sur lesquels ils s'appuient:
a)
une approche globale, intégrée et commune;
b)
une coopération et une coordination entre les États membres, la Commission et l'Agence;
c)
le rapport coût-efficacité et la proportionnalité;
d)
l'utilisation de technologies de contrôle efficaces afin de garantir la disponibilité et la qualité des données relatives à la pêche;
e)
un cadre de l'Union pour le contrôle, l'inspection et l'exécution;
f)
une stratégie reposant sur les risques axée sur des vérifications par recoupements systématiques et automatisées de toutes les données pertinentes disponibles;
g)
la mise en place d'une culture du respect des règles et de la coopération chez tous les opérateurs et pêcheurs.
L'Union adopte des mesures appropriées à l'égard des pays tiers qui autorisent des activités de pêche non durables.
3. Les États membres adoptent des mesures appropriées visant à garantir le contrôle, l'inspection et l'exécution des activités pratiquées dans le cadre de la PCP, notamment l'instauration de sanctions effectives, proportionnées et dissuasives.
Article 37
Groupe d'experts sur le respect des règles
1. Un groupe d'experts sur le respect des règles est établi par la Commission afin d'évaluer, de faciliter et de renforcer la mise en œuvre et le respect des obligations dans le cadre du régime de contrôle de la pêche de l'Union.
2. Le groupe d'experts est composé de représentants de la Commission et des États membres. À la demande du Parlement européen, la Commission peut inviter ce dernier à dépêcher des experts pour participer aux réunions du groupe d'experts. L'Agence peut assister aux réunions du groupe d'experts en qualité d'observateur.
3. Le groupe d'experts a notamment pour tâches:
a)
d'examiner régulièrement les questions ayant trait au respect et à la mise en oeuvre des règles dans le cadre du régime de contrôle de la pêche de l'Union et de déterminer quelles sont les difficultés suscitant des préoccupations communes éventuellement rencontrées dans la mise en œuvre des règles de la PCP;
b)
de formuler des avis concernant l'application des règles de la PCP, y compris en ce qui concerne les priorités de l'aide financière de l'Union; et
c)
d'échanger des informations sur les activités de contrôle et d'inspection, y compris la lutte contre la pêche INN.
4. Le Parlement européen et le Conseil sont tenus pleinement informés, de manière régulière, par le groupe d'experts des activités ayant trait au respect des règles visées au paragraphe 3.
Article 38
Projets pilotes portant sur de nouvelles technologies de contrôle et de nouveaux systèmes de gestion des données
La Commission et les États membres peuvent mener des projets pilotes portant sur de nouvelles technologies de contrôle et de nouveaux systèmes de gestion des données.
Article 39
Participation aux coûts de contrôle, d'inspection, d'exécution et de collecte des données
Les États membres peuvent demander à leurs opérateurs de contribuer proportionnellement aux coûts de fonctionnement relatifs à la mise en œuvre du régime de contrôle de la pêche de l'Union et à la collecte de données.
PARTIE X
INSTRUMENTS FINANCIERS
Article 40
Objectifs
Une aide financière de l'Union peut être octroyée afin de contribuer à la réalisation des objectifs définis à l'article 2.
Article 41
Conditions d'octroi de l'aide financière aux États membres
1. Sous réserve des conditions qui seront précisées dans les actes législatifs pertinents de l'Union, l'aide financière de l'Union aux États membres est subordonnée au respect, par ces derniers, des règles de la PCP.
2. Le non-respect par les États membres des règles de la PCP peut entraîner l'interruption ou la suspension des paiements ou l'application d'une correction financière à l'aide financière octroyée par l'Union dans le cadre de la PCP. Ces mesures sont proportionnées à la nature, à la gravité, à la durée et à la répétition du non-respect des règles.
Article 42
Conditions d'octroi de l'aide financière aux opérateurs
1. Sous réserve des conditions qui seront précisées dans les actes législatifs pertinents de l'Union, l'aide financière de l'Union aux opérateurs est subordonnée au respect, par ces derniers, des règles de la PCP.
2. Sous réserve de règles spécifiques à adopter, les infractions graves commises par les opérateurs en ce qui concerne les règles de la PCP entraînent l'interdiction temporaire ou permanente de bénéficier de l'aide financière de l'Union et/ou l'application de corrections financières. Ces mesures, adoptées par l'État membre, sont dissuasives, efficaces et proportionnées à la nature, à la gravité, à la durée et à la répétition des infractions graves commises.
3. Les États membres veillent à ce que l'aide financière de l'Union ne soit accordée à un opérateur qu'à la condition que celui-ci n'ait pas été sanctionné pour infraction grave dans la période d'un an précédant la date à laquelle l'aide est demandée.
PARTIE XI
CONSEILS CONSULTATIFS
Article 43
Création des conseils consultatifs
1. Des conseils consultatifs sont établis pour chacune des zones géographiques ou chacun des domaines de compétence énoncés à l'annexe III afin de favoriser une représentation équilibrée de toutes les parties prenantes, conformément à l'article 45, paragraphe 1, et de contribuer à la réalisation des objectifs définis à l'article 2.
2. Plus particulièrement, les nouveaux conseils consultatifs ci-après sont établis, conformément à l'annexe III:
a)
un conseil consultatif pour les régions ultrapériphériques, scindé en trois sections pour chacun des bassins maritimes ci-après: Atlantique Ouest, Atlantique Est, océan Indien;
b)
un conseil consultatif pour l'aquaculture;
c)
un conseil consultatif pour les marchés;
d)
un conseil consultatif pour la mer Noire.
3. Chaque conseil consultatif établit son règlement intérieur.
Article 44
Tâches des conseils consultatifs
1. Dans le cadre de l'application du présent règlement, la Commission consulte, le cas échéant, les conseils consultatifs.
2. Les conseils consultatifs peuvent:
a)
soumettre des recommandations et des suggestions à la Commission et à l'État membre concerné sur des questions relatives à la gestion des pêches, à la conservation et aux aspects socioéconomiques des pêches et de l'aquaculture et, notamment, des recommandations sur la manière de simplifier les règles de gestion des pêches;
b)
informer la Commission et les États membres des problèmes liés à la gestion, à la conservation et aux aspects socioéconomiques des pêches et, le cas échéant, de l'aquaculture selon leur zone géographique ou leurs domaines de compétence et proposer des solutions pour remédier à ces problèmes;
c)
contribuer, en étroite collaboration avec les scientifiques, à la collecte, à la transmission et à l'analyse des données nécessaires à l'élaboration de mesures de conservation.
Si une question intéresse deux conseils consultatifs ou plus, ceux-ci coordonnent leurs positions afin d'adopter des recommandations communes sur cette question.
3. Les conseils consultatifs sont consultés sur les recommandations communes en vertu de l'article 18. Ils peuvent également être consultés par la Commission et par les États membres sur d'autres mesures. Il est tenu compte de leurs avis. Ces consultations sont sans préjudice de la consultation du CSTEP ou d'autres organismes scientifiques. Les avis des conseils consultatifs peuvent être soumis à l'ensemble des États membres concernés et à la Commission.
4. La Commission et, le cas échéant, l'État membre concerné répondent dans un délai de deux mois à toute recommandation, suggestion ou information qu'ils reçoivent en vertu du paragraphe 1. Lorsque les mesures finales qui sont adoptées divergent des avis, recommandations et suggestions qu'ils reçoivent des conseils consultatifs en vertu du paragraphe 1, la Commission ou l'État membre concerné fournit des explications détaillées sur les raisons de ces divergences.
Article 45
Composition, fonctionnement et financement des conseils consultatifs
1. Les conseils consultatifs sont composés:
a)
d'organisations représentant le secteur de la pêche et, le cas échéant, d'opérateurs de l'aquaculture, ainsi que de représentants des secteurs de la transformation et de la commercialisation;
b)
d'autres groupes d'intérêt concernés par la PCP (par exemple les organisations environnementales et les associations de consommateurs).
2. Chaque conseil consultatif est constitué d'une assemblée générale et d'un comité exécutif, notamment, le cas échéant, afin d'instituer un secrétariat et des groupes de travail pour traiter les questions de coopération régionale en vertu de l'article 18, et adopte les mesures nécessaires à son fonctionnement.
3. Les conseils consultatifs fonctionnent et reçoivent les financements prévus à l'annexe III.
4. La Commission est habilitée à adopter des actes délégués en conformité avec l'article 46 définissant les modalités du fonctionnement des conseils consultatifs.
PARTIE XII
DISPOSITIONS PROCÉDURALES
Article 46
Exercice de la délégation
1. Le pouvoir d'adopter des actes délégués conféré à la Commission est soumis aux conditions fixées au présent article.
2. Le pouvoir d'adopter des actes délégués visé à l'article 11, paragraphe 2, à l'article 15, paragraphes 2, 3, 6 et 7, et à l'article 45, paragraphe 4, est conféré pour une période de cinq ans à compter du 29 décembre 2013. La Commission élabore un rapport relatif à la délégation de pouvoir au plus tard neuf mois avant la fin de la période de cinq ans. La délégation de pouvoir est tacitement prolongée pour des périodes d'une durée identique, sauf si le Parlement européen ou le Conseil s'oppose à cette prolongation, trois mois au plus tard avant la fin de chaque période.
3. La délégation de pouvoir visée à l'article 11, paragraphe 2, à l'article 15, paragraphes 2, 3, 6 et 7, et à l'article 45, paragraphe 4, peut être révoquée à tout moment par le Parlement européen ou le Conseil. La décision de révocation met fin à la délégation de pouvoir qui y est précisée. La révocation prend effet le jour suivant celui de la publication de ladite décision au Journal officiel de l'Union européenne, ou à une date ultérieure qui est précisée dans ladite décision. Elle ne porte pas atteinte à la validité des actes délégués déjà en vigueur.
4. Aussitôt qu'elle adopte un acte délégué, la Commission le notifie au Parlement européen et au Conseil simultanément.
5. Un acte délégué adopté en vertu de l'article 11, paragraphe 2, de l'article 15, paragraphes 2, 3, 6 et 7, et de l'article 45, paragraphe 4, n'entre en vigueur que si le Parlement européen ou le Conseil n'a pas exprimé d'objections dans les deux mois à compter de la notification de cet acte au Parlement européen et au Conseil ou si, avant l'expiration de ce délai, le Parlement européen et le Conseil ont tous deux informé la Commission de leur intention de ne pas exprimer d'objections. Ce délai est prolongé de deux mois à l'initiative du Parlement européen ou du Conseil.
Article 47
Comité
1. La Commission est assistée par un comité de la pêche et de l'aquaculture. Ledit comité est un comité au sens du règlement (UE) no 182/2011.
2. Lorsqu'il est fait référence au présent paragraphe, l'article 5 du règlement (UE) no 182/2011 s'applique.
Lorsque le comité n'émet aucun avis sur un projet d'acte d'exécution à adopter conformément à l'article 23, la Commission n'adopte pas le projet d'acte d'exécution, et l'article 5, paragraphe 4, troisième alinéa, du règlement (UE) no 182/2011 s'applique.
3. Lorsqu'il est fait référence au présent paragraphe, l'article 8 du règlement (UE) no 182/2011, en liaison avec l'article 5, s'applique.
PARTIE XIII
DISPOSITIONS FINALES
Article 48
Abrogations et modifications
1. Le règlement (CE) no 2371/2002 est abrogé.
Les références faites au règlement abrogé s'entendent comme faites au présent règlement.
2. La décision 2004/585/CE est abrogée à la date d'entrée en vigueur des règles adoptées conformément à l'article 45, paragraphe 4, du présent règlement.
3. L'article 5 du règlement (CE) no 1954/2003 du Conseil (25) est supprimé.
4. Le règlement (CE) no 639/2004 du Conseil (26) est abrogé.
5. À l'article 105 du règlement (CE) no 1224/2009, le paragraphe suivant est inséré:
"3 bis. Par dérogation aux paragraphes 2 et 3, aucun coefficient multiplicateur n'est appliqué aux captures qui font l'objet d'une obligation de débarquement, conformément à l'article 15 du règlement (UE) no 1380/2013 du Parlement européen et du Conseil (27), sous réserve que le dépassement par rapport aux débarquements autorisés n'excède pas 10 %.
Article 49
Réexamen
La Commission fait rapport au Parlement européen et au Conseil sur le fonctionnement de la PCP avant le 31 décembre 2022.
Article 50
Rapport annuel
La Commission rend compte chaque année au Parlement européen et au Conseil des progrès accomplis dans la mise en œuvre du rendement maximal durable et de l'état des stocks halieutiques, et ce, dès que possible après l'adoption du règlement annuel du Conseil établissant les possibilités de pêche dans les eaux de l'Union et dans certaines eaux en dehors de l'Union, pour les navires de l'Union.
Article 51
Entrée en vigueur
Le présent règlement entre en vigueur le jour suivant celui de sa publication au Journal officiel de l'Union européenne.
Il est applicable à partir du 1er janvier 2014.
Le présent règlement est obligatoire dans tous ses éléments et directement applicable dans tout État membre.
Fait à Strasbourg, le 11 décembre 2013.