ДЕЛЕГИРАН РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 148/2013 НА КОМИСИЯТА
от 19 декември 2012 година
за допълнение на Регламент (ЕС) № 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета относно извънборсовите деривати, централните контрагенти и регистрите на трансакции във връзка с регулаторните технически стандарти относно минималните данни, отчитани пред регистри на трансакции
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид становището на Европейската централна банка (1),
като взе предвид Регламент (ЕС) № 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 4 юли 2012 г. относно извънборсовите деривати, централните контрагенти и регистрите на транзакции (2), и по-специално член 9, параграф 5 от него,
като има предвид, че:
(1)
С оглед на осигуряването на по-голяма гъвкавост контрагентите следва да могат да делегират отчитането за договор на другия контрагент или на трета страна. Контрагентите следва също така да могат да се договарят да делегират докладването на общо трето лице, включително на централен контрагент (ЦК), като последното подава пред регистъра на трансакции отчет, включващ таблица с необходимите полета. При тези обстоятелства и с цел да се гарантира качеството на данните, в отчета следва да се посочи, че той е от името на двамата контрагенти и че съдържа пълния набор от данни, които биха били посочени, ако те отчетат договора поотделно.
(2)
За да се избегнат несъответствия в таблиците с общи данни, всеки от контрагентите по договор за дериват следва да гарантира, че за отчитаните общи данни двете страни по трансакцията са постигнали споразумение. Единен идентификационен код на трансакцията ще помогне за съгласуване на данните, в случай че контрагентите се отчитат пред различни регистри на трансакции.
(3)
За да се избегне двойното отчитане и за да се намали тежестта по отчитането, когато един контрагент или ЦК отчита трансакция от името на двамата контрагенти, контрагентът или ЦК следва да може да изпраща един отчет пред регистъра на трансакции, съдържащ съответната информация.
(4)
Остойностяването на договорите за деривати е от съществено значение, за да се даде възможност на регулаторните органи да изпълняват своите задължения, по-специално когато става въпрос за финансовата стабилност. Оценката на договора по пазарна стойност или оценката на базата на модел показва вида и размера на експозициите, свързани с този договор, и допълва информацията за първоначалната стойност, посочена в договора.
(5)
Събирането на информация относно обезпечението, свързано с конкретен договор, е от голямо значение за подсигуряването на подходящо проследяване на експозициите. За тази цел контрагентите, които обезпечават своите трансакции, следва да отчитат подробностите за тези обезпечения на ниво трансакция. Когато обезпечението се изчислява на базата на нетните позиции, произтичащи от пакет от договори, и следователно не се предоставя на база трансакция, а на база портфейл, контрагентите следва да са в състояние да отчитат портфейла с помощта на единен код или система на номериране, определена от контрагента. Този единен код следва да обозначава конкретния портфейл, за който се разменят обезпечения, когато контрагентът има повече от един портфейл, а също така следва да гарантира, че договор за дериват може да бъде обвързан с даден портфейл, за който има обезпечение.
(6)
Настоящият регламент се основава на проектите на регулаторни технически стандарти, представени от Европейския орган за ценни книжа и пазари (ЕОЦКП) на Комисията, и отразява значението на ролята на регистрите на трансакции за подобряване прозрачността на пазарите за гражданите и регулаторните органи, за данните, които трябва да бъдат предавани и предоставяни от регистрите на трансакции в зависимост от класа деривати и естеството на трансакцията.
(7)
ЕОЦКП се консултира със съответните органи и членовете на Европейската система на централните банки (ЕСЦБ), преди да представи проектите на регулаторни технически стандарти, на които се основава настоящият регламент. Съгласно член 10 от Регламент (ЕС) № 1095/2010 на Европейския парламент и на Съвета от 24 ноември 2010 г. за създаване на Европейски надзорен орган (Европейски орган за ценни книжа и пазари) (3) ЕОЦКП също така проведе открити обществени консултации по тези проекти на регулаторни технически стандарти, анализира потенциалните свързани с тях разходи и ползи и поиска становището на Групата на участниците от сектора на ценните книжа и пазарите, създадена в съответствие с член 37 от посочения регламент,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Подробни данни, които трябва да бъдат посочени при отчитането по член 9, параграф 1 и параграф 3 от Регламент (ЕС) № 648/2012
1. Отчетите за регистрите на трансакции включват:
а)
данните, посочени в таблица 1 от приложението, която съдържа информация, отнасяща се за контрагентите по договор;
б)
информацията, посочена в таблица 2 от приложението, в която се съдържат подробни данни, отнасящи се до договор за дериват, сключен между двама контрагенти.
2. За целите на параграф 1 сключването на договор означава „изпълнение на сделка“, както е посочено в член 25, параграф 3 от Директива 2004/39/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (4).
3. Когато даден отчет е изготвен от името на двамата контрагенти, той съдържа информацията, посочена в таблица 1 от приложението, във връзка с всеки от контрагентите. Информацията, посочена в таблица 2 от приложението, се подава само веднъж.
4. Когато даден отчет е изготвен от името на двама контрагенти, в него се посочва този факт, както е указано в поле 9 от таблица 1 от приложението.
5. Когато единият от контрагентите отчита подробни данни за договор пред регистъра на трансакции от името на другия контрагент или когато трето лице отчита договора пред регистъра на трансакции от името на единия или на двамата контрагенти, отчитаните подробности включват пълния набор от данни, който би бил предаден, ако договорите се отчитат пред регистъра на трансакции от всеки контрагент поотделно.
6. Когато договор за дериват включва характеристики, типични за повече от един базов актив, както е посочено в таблица 2 от приложението, в отчета се посочва класът активи, на който в най-голяма степен прилича договорът и за който контрагентите са постигнали съгласие преди изпращането на отчета.
Член 2
Трансакции, преминали през клиринг
1. Когато на съществуващ договор впоследствие е направен клиринг от централен контрагент, клирингът се отчита като промяна на съществуващия договор.
2. В случаите, когато договорът е сключен на място за търговия и е преминал през клиринг от ЦК по такъв начин, че контрагентът не знае кой е другият контрагент, отчитащият се контрагент определя ЦК като свой контрагент.
Член 3
Отчитане на експозиции
1. Данните за изискваното обезпечение съгласно таблица 1 от приложението включват цялото предоставено обезпечение.
2. Когато контрагентът не прави обезпечение на ниво трансакции, контрагентите отчитат пред регистъра на трансакции обезпечението, предоставено на база портфейл.
3. Когато обезпечението, свързано с договор, се отчита на база портфейл, отчитащият се контрагент посочва пред регистъра на трансакции кода, идентифициращ портфейла от предоставени обезпечения за другия контрагент, свързан с отчитания договор.
4. От нефинансови контрагенти, различни от посочените в член 10 от Регламент (ЕС) № 648/2012, не се изисква докладване на обезпечение, пазарна оценка или оценка на база модел за договорите, посочени в таблица 1 от приложението.
5. За договори, преминали през клиринг от ЦК, пазарната оценка се осигурява само от ЦК.
Член 4
Дневник за отчетите
Промените на данни, вписани в регистрите на трансакции, се отбелязват в дневник, като се посочват лицето или лицата, които са поискали промяната, включително, ако е приложимо, самият регистър на трансакции, причината или причините за такава промяна, датата и часа и ясно описание на промените, включително старото и новото съдържание на съответните данни, както е указано в полета 58 и 59 от таблица 2 от приложението.
Член 5
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 19 декември 2012 година.
RÈGLEMENT DÉLÉGUÉ (UE) No 148/2013 DE LA COMMISSION
du 19 décembre 2012
complétant le règlement (UE) no 648/2012 du Parlement européen et du Conseil sur les produits dérivés de gré à gré, les contreparties centrales et les référentiels centraux en ce qui concerne les normes techniques de réglementation sur les informations minimales à déclarer aux référentiels centraux
(Texte présentant de l'intérêt pour l'EEE)
LA COMMISSION EUROPÉENNE,
vu le traité sur le fonctionnement de l’Union européenne,
vu l’avis de la Banque centrale européenne (1),
vu le règlement (UE) no 648/2012 du Parlement européen et du Conseil du 4 juillet 2012 sur les produits dérivés de gré à gré, les contreparties centrales et les référentiels centraux (2), et notamment son article 9, paragraphe 5,
considérant ce qui suit:
(1)
Par souci d’efficacité, une contrepartie doit pouvoir déléguer la déclaration d’un contrat à l’autre contrepartie ou à un tiers. Les contreparties doivent également pouvoir convenir de déléguer la déclaration à un tiers commun, notamment à une contrepartie centrale (CCP), cette dernière communiquant au référentiel central une déclaration contenant le tableau avec les champs pertinents. Dans ce cas, et afin de garantir la qualité des informations fournies, la déclaration doit préciser qu’elle a été effectuée pour le compte des deux contreparties et comprendre toutes les informations qu’elle aurait contenues si le contrat avait été déclaré séparément par chacune d’elles.
(2)
Pour éviter toute incohérence entre tableaux de données communes, les contreparties à un contrat dérivé doivent s’accorder sur les données communes déclarées. Un identifiant de transaction unique facilitera le rapprochement des données dans le cas où les contreparties effectuent leur déclaration auprès de référentiels centraux différents.
(3)
Afin d’éviter les déclarations en double et de réduire la charge administrative, lorsqu’une contrepartie ou une contrepartie centrale effectue une déclaration au nom des deux contreparties, la contrepartie ou la contrepartie centrale doit pouvoir transmettre au référentiel central une seule déclaration contenant les informations pertinentes.
(4)
La valorisation des contrats dérivés est essentielle pour permettre aux autorités de régulation de remplir leur mandat, en particulier en ce qui concerne la stabilité financière. La valorisation au prix du marché (mark to market) ou par rapport à un modèle (mark to model) est indicative du signe et de l’importance des expositions liées à un contrat et complète les informations relatives à la valeur précisée dans celui-ci.
(5)
Il est essentiel de recueillir des informations sur le collatéral relatif à un contrat particulier afin de pouvoir assurer un suivi approprié des expositions. À cette fin, les contreparties qui collatéralisent leurs transactions doivent être tenues de déclarer au niveau de chaque transaction les informations relatives à cette collatéralisation. Lorsque le collatéral est calculé sur la base de positions nettes résultant d’un ensemble de contrats et qu’il n’est donc pas fourni au niveau de la transaction mais d’un portefeuille, les contreparties doivent pouvoir déclarer ce portefeuille au moyen d’un code ou d’un système de numérotation unique déterminé par la contrepartie. Ce code unique doit permettre d’identifier le portefeuille spécifique faisant l’objet d’un échange de collatéral si la contrepartie recourt à plusieurs portefeuilles, et de relier un contrat dérivé au portefeuille pour lequel du collatéral est détenu.
(6)
Le présent règlement se fonde sur les projets de normes techniques de réglementation soumis à la Commission par l’Autorité européenne des marchés financiers (AEMF). Il reflète l’importance du rôle des référentiels centraux pour l’amélioration de la transparence des marchés à l’égard du public et des autorités de régulation, les informations qui doivent être déclarées aux référentiels centraux et que ceux-ci doivent recueillir et rendre accessibles en fonction de la catégorie du dérivé et de la nature de la transaction.
(7)
L’AEMF a consulté les autorités concernées et les membres du Système européen de banques centrales avant de soumettre le projet de normes techniques de réglementation sur lequel est fondé le présent règlement. Conformément à l’article 10 du règlement (UE) no 1095/2010 du Parlement européen et du Conseil du 24 novembre 2010 instituant une Autorité européenne de surveillance (Autorité européenne des marchés financiers) (3), l’AEMF a en outre mené des consultations publiques ouvertes sur ces projets de normes techniques de réglementation, a analysé les coûts et avantages potentiels qu’elles impliquent et a demandé l’avis du groupe des parties intéressées au secteur financier établi conformément à l’article 37 dudit règlement,
A ADOPTÉ LE PRÉSENT RÈGLEMENT:
Article premier
Informations détaillées à fournir dans les déclarations effectuées conformément à l’article 9, paragraphes 1 et 3, du règlement (UE) no 648/2012
1. Les déclarations effectuées auprès des référentiels centraux comprennent:
a)
les informations énoncées au tableau 1 de l’annexe, qui concernent les contreparties à un contrat;
b)
les informations énoncées au tableau 2 de l’annexe, qui concernent le contrat dérivé conclu entre les deux contreparties.
2. Aux fins du paragraphe 1, «conclure un contrat» a le même sens qu’«effectuer une transaction» comme visé à l’article 25, paragraphe 3, de la directive 2004/39/CE du Parlement européen et du Conseil (4).
3. Lorsqu’une déclaration est effectuée pour le compte des deux contreparties, elle contient les informations énoncées au tableau 1 de l’annexe pour chacune des contreparties. Les informations énoncées au tableau 2 de l’annexe ne sont déclarées qu’une seule fois.
4. Lorsqu’une déclaration est effectuée au nom des deux contreparties, ce fait est mentionné, comme énoncé au champ 9 du tableau 1 de l’annexe.
5. Lorsqu’une contrepartie déclare les informations relatives à un contrat auprès d’un référentiel central au nom de l’autre contrepartie ou qu’un tiers déclare un contrat auprès d’un référentiel central au nom des deux contreparties, elle ou il fournit toutes les informations qui auraient été déclarées auprès du référentiel central si les contrats avaient été déclarés séparément par chaque contrepartie.
6. Lorsqu’un contrat dérivé présente des aspects caractéristiques de plusieurs actifs sous-jacents tels que précisés au tableau 2 de l’annexe, la déclaration précise à quelle catégorie le contrat ressemble le plus, conformément à ce que les parties conviennent entre elles avant que la déclaration ne soit transmise au référentiel central.
Article 2
Transactions compensées
1. Lorsqu’un contrat existant fait l’objet d’une compensation ultérieure par une contrepartie centrale, cette compensation est déclarée en tant que modification d’un contrat existant.
2. Lorsqu’un contrat est conclu sur une plate-forme de négociation et qu’il est compensé par une contrepartie centrale de telle manière qu’une contrepartie n’ait pas connaissance de l’identité de l’autre contrepartie, la contrepartie qui effectue la déclaration indique la contrepartie centrale comme étant sa contrepartie.
Article 3
Déclaration des expositions
1. Les données sur les garanties (collatéral) exigées en vertu du tableau 1 de l’annexe comprennent tout le collatéral fourni.
2. Lorsqu’une contrepartie n’effectue par de collatéralisation au niveau de la transaction, les contreparties déclarent au référentiel central le collatéral fourni au niveau du portefeuille.
3. Lorsque le collatéral relatif à un contrat donné est déclaré au niveau du portefeuille, la contrepartie qui effectue la déclaration transmet au référentiel central un code identifiant le portefeuille de collatéral fourni à l’autre contrepartie en lien avec le contrat déclaré.
4. Les contreparties non financières autres que celles visées à l’article 10 du règlement (UE) no 648/2012 ne sont pas tenues de déclarer de collatéral, de valorisations au prix du marché ou de valorisations par rapport à un modèle pour les contrats visés au tableau 1 de l’annexe.
5. En ce qui concerne les contrats compensés par une contrepartie centrale, les valorisations au prix du marché ne sont fournies que par celle-ci.
Article 4
Journal des déclarations
Toute modification apportée aux données enregistrées dans les référentiels centraux est consignée dans un journal identifiant la ou les personnes ayant demandé la modification, y compris, le cas échéant, le référentiel central lui-même, le ou les motifs de la modification, un horodatage et une description claire des changements apportés, y compris les anciennes et les nouvelles données pertinentes telles que prévues par les champs 58 et 59 du tableau 2 de l’annexe.
Article 5
Entrée en vigueur
Le présent règlement entre en vigueur le vingtième jour suivant celui de sa publication au Journal officiel de l’Union européenne.
Le présent règlement est obligatoire dans tous ses éléments et directement applicable dans tout État membre.
Fait à Bruxelles, le 19 décembre 2012.