РЕГЛАМЕНТ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ (ЕС) № 1247/2012 НА КОМИСИЯТА
от 19 декември 2012 година
за установяване на технически стандарти за изпълнение по отношение на формата и периодичността на отчетите за трансакциите, предавани на регистрите на трансакции съгласно Регламент (ЕС) № 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета относно извънборсовите деривати, централните контрагенти и регистрите на трансакции
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид становището на Европейската централна банка (1),
като взе предвид Регламент (ЕС) № 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 6 юли 2012 година относно извънборсовите деривати, централните контрагенти и регистрите на трансакции (2), и по-специално член 9, параграф 6 от него,
като има предвид, че:
(1)
За да не се допусне непоследователност, всички данни, изпращани на регистрите на трансакции съгласно член 9 от Регламент (ЕС) № 648/2012, следва да отговарят на едни и същи правила и стандарти и да са в еднаква форма за всички регистри на трансакции, всички контрагенти и всички видове деривати. Следователно за описанието на всички сделки с деривати следва да се използва единен набор от данни.
(2)
Тъй като извънборсовите деривати обикновено не могат да бъдат идентифицирани еднозначно чрез съществуващите кодове, които са широко използвани на финансовите пазари, например международните идентификационни номера на ценни книжа (ISIN номера), нито могат да бъдат описани чрез кодовете за класификация на финансовите инструменти (CFI кодове) на Международната организация по стандартизация (ISO), трябва да бъде разработен нов универсален метод за идентификация. Ако има единен идентификационен код на продуктите, който е съобразен с принципите на единност, неутралност, надеждност, отворен код, възможност за допълнително разширяване, достъпност, който може да се ползва при разумни разходи, който се предлага в рамките на подходящи разпоредби за управление и който е приет за използване в Съюза, той следва да се използва. Ако няма единен идентификационен код на продуктите, отговарящ на тези изисквания, следва да бъде използвана временна класификация.
(3)
Базовият актив следва да бъде идентифициран чрез единен идентификационен код, но понастоящем няма общоприета стандартизирана система от кодове за идентифициране на базовите активи в дадена кошница активи. Ето защо от контрагентите следва да се изисква поне да посочват, че базовите активи са кошница от активи, и да използват ISIN номерата за стандартизираните индекси, когато това е възможно.
(4)
За да се осигури последователност, всички страни по договор за дериватив следва да бъдат идентифицирани с единен код. За идентифицирането на всички финансови и нефинансови контрагенти, брокери, централни контрагенти и ползващи се лица следва да се използва система от глобални идентификационни кодове на правните субекти или система от временни идентификационни кодове на субектите - когато вече има такава система - която трябва да бъде определена съгласно разпоредби за управлението, съвместими с препоръките на Съвета за финансова стабилност относно изискванията за данните, и да бъде приета за използване в Съюза; целта по-конкретно е да бъде взет предвид докладът на Комитета по платежните и сетълмент системите и Международната организация на комисиите по ценни книжа, който се отнася до предаването на данни за извънборсовите деривати и изискванията за агрегирането и в който системите от идентификационни кодове на правните субекти са посочени като средство за агрегиране. При трансакциите с посредник ползващите се лица следва да бъдат идентифицирани като физическото или юридическото лице, за чиято сметка е сключен договорът.
(5)
Следва да бъде отчетен подходът, който се възприема в трети държави и от самите регистри на трансакции при започването на дейността им. Ето защо за да се осигури икономически ефективно решение за контрагентите и да се ограничи операционният риск за регистрите на трансакции, за различните класове деривати следва да се предвиди постепенно въвеждане на отчитането, като се започне от най-стандартизираните класове активи и се премине към другите класове. Договорите за деривати, сключени преди, на или след датата на влизане в сила на Регламент (ЕС) № 648/2012, които са били изпълнени до началната дата на отчитането, не са от голямо значение за регулаторни цели. Въпреки това те трябва да бъдат отчетени съгласно член 9, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕС) № 648/2012. За да се осигури ефикасен и пропорционален ред за отчитане в тези случаи и като се има предвид, че е трудно да се събират данни за договори с приключило изпълнение, за предаването на тези отчети следва да се предвиди по-дълъг срок.
(6)
Настоящият регламент е изготвен въз основа на проектите на технически стандарти за изпълнение, представени на Комисията от Европейския орган за ценни книжа и пазари (ЕОЦКП).
(7)
Съгласно член 15 от Регламент (ЕС) № 1095/2010 на Европейския парламент и на Съвета от 24 ноември 2010 година за създаване на Европейски надзорен орган (Европейски орган за ценни книжа и пазари) (3) ЕОЦКП проведе открити обществени консултации по тези проекти на технически стандарти за изпълнение, анализира потенциалните свързани с тях разходи и ползи и поиска становището на Групата на участниците от сектора на ценните книжа и пазарите, създадена в съответствие с член 37 от посочения регламент,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Форма на отчетите за договорите за деривати
Информацията в отчетите по член 9 от Регламент (ЕС) № 648/2012 се представя във формата, изложена в приложението към настоящия регламент.
Член 2
Периодичност на отчетите за договорите за деривати
Оценките на договорите по пазарна стойност или оценките им на базата на модел се отчитат пред регистрите на трансакции ежедневно, когато това е предвидено в член 11, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 648/2012. Всички други данни за отчитане, предвидени в приложението към настоящия регламент и приложението към делегирания акт относно регулаторните технически стандарти за определяне на минимално изискваните данни за отчитане пред регистрите на трансакции съгласно член 9, параграф 5 от Регламент (ЕС) № 648/2012, се предават текущо и съобразно срока по член 9 от Регламент (ЕС) № 648/2012, по-специално във връзка със сключването, изменението или приключването на договорите.
Член 3
Идентифициране на контрагентите и други субекти
1. Във всеки отчет се използва идентификационен код на правния субект, за да се идентифицира:
а)
ползващо се лице, което е юридическо лице;
б)
посредник;
в)
централен контрагент;
г)
клирингов член, който е юридическо лице;
д)
контрагент, който е юридическо лице;
е)
предаващ отчета субект.
2. Когато няма идентификационен код на правния субект, в отчета се посочва временен идентификационен код на субекта, който е определен на равнището на Съюза и който е:
а)
единен;
б)
неутрален;
в)
надежден;
г)
с отворен код;
д)
с възможност за допълнително разширяване;
е)
достъпен;
ж)
с възможност за ползване при разумни разходи;
з)
уреден от подходящи разпоредби за управление.
3. Когато няма нито идентификационен код на правния субект, нито временен идентификационен код на субекта, в отчета се използва бизнес идентификационен код съгласно стандарта ISO 9362, ако има такъв.
Член 4
Идентификация на дериватите
1. Във всеки отчет договорите за деривати се идентифицират чрез единен идентификационен код на продукта, който е:
а)
единен;
б)
неутрален;
в)
надежден;
г)
с отворен код;
д)
с възможност за допълнително разширяване;
е)
достъпен;
ж)
с възможност за ползване при разумни разходи;
з)
уреден от подходящи разпоредби за управление.
2. Когато не съществува единен идентификационен код на продукта, във всеки отчет договорите за деривати се идентифицират чрез използване на комбинация от определения международен идентификационен номер на ценни книжа (ISIN номер) съгласно стандарта ISO 6166 или алтернативен идентификационен код на продукта и съответстващия код за класификация на финансовите инструменти (CFI код) съгласно стандарта ISO 10962.
3. Когато не е възможно да се използва съчетанието по параграф 2, видът на деривата се определя по следния начин:
а)
класът на деривата се идентифицира като един от следните:
i)
дериват върху стоки;
ii)
дериват върху кредит;
iii)
дериват върху чуждестранна валута;
iv)
дериват върху капиталов инструмент;
v)
дериват върху лихвен процент;
vi)
друг.
б)
видът на деривата се идентифицира като един от следните:
i)
договори за разлики;
ii)
споразумения за форуърдния курс;
iii)
форуърдни договори;
iv)
фючърсни договори;
v)
опции;
vi)
суапи;
vii)
друг.
в)
при деривати, които не могат да бъдат отнесени към определен клас или вид, в отчета се посочва класът или видът, на който договорът за дериват най-много прилича по общото мнение на контрагентите.
Член 5
Начална дата на отчитането
1. Договорите за деривати върху кредити и върху лихвени проценти се отчитат, както следва:
а)
до 1 юли 2013 г., когато за съответния клас деривати има регистриран преди 1 април 2013 г. регистър на трансакции съгласно член 55 от Регламент (ЕС) № 648/2012;
б)
90 дни след регистрацията на регистър на трансакции за съответния клас деривати съгласно член 55 от Регламент (ЕС) № 648/2012, когато за съответния клас деривати към 1 април 2013 г. включително няма регистриран регистър на трансакции;
в)
до 1 юли 2015 г., когато за съответния клас деривати няма регистриран до 1 юли 2015 г. регистър на трансакции съгласно член 55 от Регламент (ЕС) № 648/2012. Задължението за отчитане започва на тази дата, а договорите се отчитат пред ЕОЦКП съгласно член 9, параграф 3 от посочения регламент до регистрацията на регистър на трансакции за съответния клас деривати.
2. Договорите за деривати извън посочените в параграф 1 се отчитат, както следва:
а)
до 1 януари 2014 г., когато за съответния клас деривати има регистриран преди 1 октомври 2013 г. регистър на трансакции съгласно член 55 от Регламент (ЕС) № 648/2012;
б)
90 дни след регистрацията на регистър на трансакции за съответния клас деривати съгласно член 55 от Регламент (ЕС) № 648/2012, когато за съответния клас деривати към 1 октомври 2013 г. включително няма регистриран регистър на трансакции;
в)
до 1 юли 2015 г., когато за съответния клас деривати няма регистриран до 1 юли 2015 г. регистър на трансакции съгласно член 55 от Регламент (ЕС) № 648/2012. Задължението за отчитане започва на тази дата, а договорите се отчитат пред ЕОЦКП съгласно член 9, параграф 3 от посочения регламент до регистрацията на регистър на трансакции за съответния клас деривати.
3. Договорите за деривати, чието изпълнение не е било приключило към 16 август 2012 г. включително и все още не е приключило към началната дата на отчитането, се отчитат пред регистър на трансакции в срок от 90 дни от началната дата на отчитане за определен клас деривати.
4. Договорите за деривати, които:
а)
са сключени преди 16 август 2012 г. и чието изпълнение не е приключило към 16 август 2012 г. включително, или
б)
които са сключени на или след 16 август 2012 г.,
и чието изпълнение е приключило преди началната дата на отчитането, се отчитат пред регистър на трансакции в срок от 3 години от началната дата на отчитане за определен клас деривати.
5. Началната дата на отчитането се отлага със 180 дни по отношение на информацията по член 3 от делегирания акт относно регулаторните технически стандарти за определяне на минимално изискваните данни за отчитане пред регистрите на трансакции съгласно член 9, параграф 5 от Регламент (ЕС) № 648/2012.
Член 6
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 19 декември 2012 година.
RÈGLEMENT D’EXÉCUTION (UE) No 1247/2012 DE LA COMMISSION
du 19 décembre 2012
définissant les normes techniques d’exécution en ce qui concerne le format et la fréquence des déclarations de transactions aux référentiels centraux conformément au règlement (UE) no 648/2012 du Parlement européen et du Conseil sur les produits dérivés de gré à gré, les contreparties centrales et les référentiels centraux
(Texte présentant de l'intérêt pour l'EEE)
LA COMMISSION EUROPÉENNE,
vu le traité sur le fonctionnement de l'Union européenne,
vu l'avis de la Banque centrale européenne (1),
vu le règlement (UE) no 648/2012 du Parlement européen et du Conseil du 4 juillet 2012 sur les produits dérivés de gré à gré, les contreparties centrales et les référentiels centraux (2), et notamment son article 9, paragraphe 6,
considérant ce qui suit:
(1)
Pour éviter les incohérences, toutes les données envoyées aux référentiels centraux en vertu de l’article 9 du règlement (UE) no 648/2012 doivent respecter les mêmes règles, normes et formats, quels que soient le référentiel central, la contrepartie et le type de dérivé. Un jeu de données unique doit donc être employé pour décrire une transaction sur produits dérivés.
(2)
Étant donné qu’en règle générale, les contrats dérivés de gré à gré ne peuvent être ni identifiés de manière unique au moyen de codes existants largement employés sur les marchés financiers, tels que les codes ISIN (International Securities Identification Number), ni décrits au moyen d’un code de la classification ISO des instruments financiers (code CFI), il y a lieu de développer une nouvelle méthode d’identification universelle. Si un identifiant unique de produit est disponible et qu’il respecte les principes d’unicité, de neutralité, de fiabilité, de source ouverte, d’extensibilité et d’accessibilité, qu’il représente des coûts raisonnables, qu’il est proposé au sein d’un cadre de gouvernance approprié et qu’il est officiellement adopté à l’intérieur de l’UE, il doit être utilisé. S’il n’existe pas d’identifiant unique de produit satisfaisant à ces exigences, une taxonomie provisoire doit être utilisée.
(3)
Le sous-jacent doit être identifiable au moyen d’un seul identifiant; or il n’existe pas, à l’heure actuelle, de code utilisé de manière généralisée sur les marchés pour identifier un sous-jacent dans un panier. Les contreparties doivent donc être tenues d’indiquer, au minimum, que le sous-jacent est un panier et utiliser les codes ISIN pour les indices standard lorsque c’est possible.
(4)
Par souci de cohérence, toutes les parties à un contrat dérivé doivent être identifiées par un code unique. Un identifiant international d’entité juridique ou un identifiant provisoire, devant être défini dans un cadre de gouvernance conforme aux recommandations du Conseil de stabilité financière sur les exigences de données et officiellement adopté au sein de l’UE, doit être utilisé, une fois disponible, pour identifier toutes les contreparties financières et non financières, les courtiers, les contreparties centrales et les bénéficiaires, notamment pour assurer la conformité avec le rapport du Comité sur les systèmes de paiement et de règlement (CSPR) et de l’Organisation internationale des commissions de valeurs (OICV) sur les exigences en matière de déclaration et d’agrégation de données sur les produits dérivés de gré à gré, qui décrit les identifiants d’entité juridique comme un outil pour l’agrégation des données. En ce qui concerne les transactions via un mandataire, le bénéficiaire doit être identifié comme la personne ou l’entité au nom duquel le contrat a été conclu.
(5)
L’approche adoptée dans les pays tiers, ainsi que celle adoptée par les référentiels centraux lorsqu’ils démarrent leur activité, doivent être prises en considération. Par conséquent, afin d’assurer la mise en place d’une solution au moindre coût pour les contreparties et pour réduire le risque opérationnel subi par les référentiels centraux, la date de début de déclaration doit être différenciée et progressive selon les catégories de dérivés, l’obligation de déclaration s’appliquant d’abord aux classes d’actifs les plus standardisées, puis, par la suite, aux autres classes d’actifs. Les contrats dérivés conclus avant ou après la date d’entrée en vigueur du règlement (UE) no 648/2012 ou à cette date et qui ne sont plus en cours à la date de début de déclaration ont une moindre importance aux fins de la régulation. L’article 9, paragraphe 1, point a), dudit règlement prévoit cependant qu’ils doivent être déclarés. Pour garantir que le régime de déclaration soit efficace et proportionné dans de tels cas, et pour tenir compte de la difficulté que représente la recherche de données portant sur des contrats parvenus à terme, un délai plus long doit être prévu pour ce type de déclaration.
(6)
Le présent règlement se fonde sur les projets de normes techniques d’exécution soumis à la Commission par l'Autorité européenne des marchés financiers (AEMF).
(7)
Conformément à l’article 15 du règlement (UE) no 1095/2010 du Parlement européen et du Conseil du 24 novembre 2010 instituant une Autorité européenne de surveillance (Autorité européenne des marchés financiers) (3), l’AEMF a mené des consultations publiques ouvertes sur ces projets de normes techniques d’exécution, a analysé les coûts et avantages potentiels qu'elles impliquent et a demandé l’avis du groupe des parties intéressées au secteur financier établi conformément à l’article 37 dudit règlement,
A ADOPTÉ LE PRÉSENT RÈGLEMENT:
Article premier
Format des déclarations de contrats dérivés
Les informations contenues dans la déclaration transmise en vertu de l’article 9 du règlement (UE) no 648/0212 sont fournies au format spécifié à l’annexe du présent règlement.
Article 2
Fréquence des déclarations de contrats dérivés
Dès lors que l’article 11, paragraphe 2, du règlement (UE) no 648/2012 le prévoit, les valorisations au prix du marché ou par rapport à un modèle de contrats déclarés auprès d’un référentiel central sont effectuées quotidiennement. Tous les autres éléments à déclarer conformément à l’annexe du présent règlement et à l’annexe de l’acte délégué relatif aux normes techniques de réglementation précisant les informations minimales à déclarer aux référentiels centraux en vertu de l’article 9, paragraphe 5, du règlement (UE) no 648/2012, sont déclarés au fur et à mesure qu’ils surviennent et dans les délais prévus à l’article 9 du règlement (UE) no 648/2012, notamment la conclusion, la modification et la résiliation de contrats.
Article 3
Identification des contreparties et des autres entités
1. Les déclarations utilisent un identifiant d’entité juridique pour identifier:
(a)
un bénéficiaire qui est une personne morale;
(b)
une entité de courtage;
(c)
une contrepartie centrale;
(d)
un membre compensateur qui est une personne morale;
(e)
une contrepartie qui est une personne morale;
(f)
une entité chargée de la transmission des déclarations;
2. S’il n’existe pas d’identifiant d’entité juridique, la déclaration comprend un identifiant provisoire d’entité, défini au niveau de l’Union, qui est
(a)
unique;
(b)
neutre;
(c)
fiable;
(d)
de source ouverte;
(e)
extensible;
(f)
accessible;
(g)
disponible pour un coût raisonnable;
(h)
soumis à un cadre de gouvernance approprié.
3. S’il n’existe ni identifiant de l’entité juridique ni identifiant provisoire d’entité, la déclaration utilise un code d’identification des entreprises conformément à ISO 9362 s’il existe.
Article 4
Identification des dérivés
1. Les déclarations identifient les contrats dérivés au moyen d’un identifiant unique de produit qui est:
(a)
unique;
(b)
neutre;
(c)
fiable;
(d)
de source ouverte;
(e)
extensible;
(f)
accessible;
(g)
disponible pour un coût raisonnable;
(h)
soumis à un cadre de gouvernance approprié.
2. S’il n’existe pas d’identifiant unique de produit, la déclaration identifie un contrat dérivé par une combinaison du code ISIN ISO 6166 ou du code AII (Alternative Instrument Identifier) et du code CFI ISO 10962 correspondant.
3. Si la combinaison visée au paragraphe 2 n’est pas disponible, le type de dérivé est identifié comme suit:
(a)
la catégorie de dérivé est identifiée comme étant l’une des suivantes:
(i)
matières premières;
ii)
crédit;
iii)
devises;
iv)
actions;
v)
taux d’intérêt;
vi)
autres;
(b)
le type de dérivé est identifié comme étant l'un des suivants:
i)
contrats financiers avec paiement d'un différentiel;
ii)
accords de taux futurs (forward rate agreements);
iii)
forwards;
iv)
futures;
v)
options;
vi)
swaps;
vii)
autres;
(c)
pour les dérivés ne relevant pas d’une catégorie ou d’un type particulier, la déclaration se base sur la catégorie ou le type de dérivé auquel le contrat dérivé ressemble le plus, conformément à ce que les contreparties conviennent entre elles.
Article 5
Date de début de déclaration
1. Les contrats dérivés de crédit et les contrats dérivés de taux d’intérêts sont déclarés:
(a)
au plus tard le 1er juillet 2013 si un référentiel central a été enregistré en vertu de l’article 55 du règlement (UE) no 648/2012 pour la catégorie de dérivé concernée avant le 1er avril 2013;
(b)
90 jours après l’enregistrement, en vertu de l’article 55 du règlement (UE) no 648/2012, d’un référentiel central pour cette catégorie de dérivé si aucun référentiel central n’est enregistré en vertu de l’article 55 du règlement (UE) no 648/2012 avant le 1er avril 2013 ou à cette date pour la catégorie de dérivé concernée;
(c)
au plus tard le 1er juillet 2015 si aucun référentiel central n’a été enregistré en vertu de l’article 55 du règlement (UE) no 648/2012 pour la catégorie de dérivé concernée au 1er juillet 2015. L’obligation de déclaration commence à cette date et les contrats sont déclarés à l’AEMF conformément à l’article 9, paragraphe 3, dudit règlement, jusqu’à ce qu’un référentiel central soit enregistré pour la catégorie de dérivé concernée.
2. Les contrats dérivés non visés au paragraphe 1 sont déclarés:
(a)
au plus tard le 1er janvier 2014 si un référentiel central a été enregistré en vertu de l’article 55 du règlement (UE) no 648/2012 pour la catégorie de dérivé concernée avant le 1er octobre 2013;
(b)
90 jours après l’enregistrement, en vertu de l’article 55 du règlement (UE) no 648/2012, d’un référentiel central pour cette catégorie de dérivé si aucun référentiel central n’est enregistré pour la catégorie de dérivé concernée avant le 1er octobre 2013 ou à cette date;
(c)
au plus tard le 1er juillet 2015 si aucun référentiel central n’a été enregistré en vertu de l’article 55 du règlement (UE) no 648/2012 pour la catégorie de dérivé concernée au 1er juillet 2015. L’obligation de déclaration commence à cette date et les contrats sont déclarés à l’AEMF conformément à l’article 9, paragraphe 3, dudit règlement, jusqu’à ce qu’un référentiel central soit enregistré pour cette catégorie particulière de dérivé.
3. Les contrats dérivés qui étaient en cours au 16 août 2012 et qui le sont toujours à la date de début de déclaration sont déclarés auprès d’un référentiel central au plus tard 90 jours à compter de la date de début de déclaration pour la catégorie de dérivés concernée.
4. Les contrats dérivés qui:
(a)
ont été conclus avant le 16 août 2012 et qui demeurent en cours au 16 août 2012; ou
(b)
ont été conclus le 16 août 2012 ou après cette date
et qui ne sont pas en cours à la date de début de déclaration ou après cette date sont déclarés auprès d’un référentiel central au plus tard 3 ans à compter de la date de début de déclaration pour la catégorie de dérivés concernée.
5. La date de début de déclaration est reportée de 180 jours pour la déclaration des informations visées à l’article 3 l’acte délégué relatif aux normes techniques de réglementation précisant les informations minimales à déclarer aux référentiels centraux en vertu de l’article 9, paragraphe 5, du règlement (UE) no 648/2012.
Article 6
Entrée en vigueur
Le présent règlement entre en vigueur le vingtième jour suivant celui de sa publication au Journal officiel de l'Union européenne.
Le présent règlement est obligatoire dans tous ses éléments et directement applicable dans tout État membre.
Fait à Bruxelles, le 19 décembre 2012.