РЕШЕНИЕ 2013/668/ОВППС НА СЪВЕТА
от 18 ноември 2013 година
в подкрепа на действията на Световната здравна организация в областта на биобезопасността и биосигурността в рамките на Стратегията на Европейския съюз срещу разпространението на оръжия за масово унищожение
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за Европейския съюз, и по-специално член 26, параграф 2 и член 31, параграф 1 от него,
като взе предвид предложението на върховния представител на Съюза по въпросите на външните работи и политиката на сигурност,
като има предвид, че:
(1)
На 12 декември 2003 г. Европейският съвет прие стратегията на ЕС срещу разпространението на оръжия за масово унищожение („стратегията на ЕС“), в глава III на която се съдържа списък на мерките за борба срещу това разпространение.
(2)
Съюзът активно изпълнява стратегията на ЕС и привежда в действие мерките, изброени в глава III от нея, по-специално онези от тях, свързани със засилването, прилагането и придаването на универсален характер на Конвенцията за забрана на разработването, производството и натрупването на запаси от бактериологични (биологични) и токсични оръжия и за тяхното унищожаване (КБТО).
(3)
По време на Шестата (2006 г.) и Седмата (2011 г.) конференция за преразглеждане на КБТО Съюзът насърчи пълното спазване на разпоредбите на КБТО от всички държави - страни по конвенцията, и засилването, където е необходимо, на националните мерки за изпълнение, включително наказателното законодателство, и контрола над патогенните микроорганизми и токсини в рамките на КБТО.
(4)
На 14 април 2008 г. Съветът прие Съвместно действие 2008/307/ОВППС (1). Това Съвместно действие беше прилагано успешно от Световната здравна организация („СЗО“) до 31 декември 2011 г.
(5)
На 11 декември 2008 г. Съветът прие новите насоки за действие за укрепване на стратегията на ЕС. Глава IV от стратегията на ЕС предвижда подкрепата на Съюза за координиран и допълващ подход към проблемите на биобезопасността и биосигурността, който гарантира оптимално управление, по-специално на биологичните рискове и заплахи.
(6)
На 18 юли 2011 г. Съветът прие Решение 2011/429/ОВППС (2), в което е заявена подкрепата на Съюза за разработването на национални регулаторни рамки, по-конкретно в областта на биобезопасността и биосигурността.
(7)
Седмата конференция за преразглеждане препотвърди задължението на държавите - страни по конвенцията, да предприемат необходимите национални мерки съгласно членове I, III и IV от КБТО, за да гарантират безопасността и сигурността на микробните или други биологични агенти или токсини в лабораториите и други съоръжения, включително по време на превоза им, както и да предотвратят неразрешен достъп до подобни агенти и токсини и неразрешеното им преместване. Конференцията също така призова държавите - страни по конвенцията, които имат полезен опит с правните и административни мерки за изпълнение на разпоредбите на КБТО да окажат съдействие при искане от други държави - страни по конвенцията. Конференцията насърчи подобно съдействие на регионална основа.
(8)
Седмата конференция за преразглеждане отбеляза също така в контекста на член VII от КБТО, че готовността на национално ниво на държавите - страни по нея, допринася за международния капацитет за реагиране на появата на епидемии, за разследване на причините им и за ограничаване на последиците от тях, включително тези, които се дължат на предполагаемата употреба на биологични или токсични оръжия.
(9)
В контекста на член Х от КБТО Седмата конференция за преразглеждане насърчи държавите - страни по конвенцията да продължат да укрепват съществуващите международни организации и мрежи, по-специално тези на СЗО, Организацията по прехрана и земеделие (ФАО), Световната организация за здравето на животните (СОЗЖ) и Международната конвенция за защита на растенията (МКЗР).
(10)
На 15 юни 2007 г. влезе в сила Международният санитарен правилник („МСП“). Той урежда движението и контрола при епидемии от инфекциозни болести и реагирането на тях, независимо от техния произход, и изисква от държавите - членки на СЗО, да осигурят базов лабораторен капацитет и надзор в областта на общественото здравеопазване срещу инфекциозни заболявания, който да позволи прилагането на МСП. Секретариатът на СЗО се ангажира да подпомага държавите - членки на СЗО, в прилагането на националните им планове съгласно МСП чрез седалището и регионалните бюра на СЗО. Програмата на СЗО относно управленските мерки за намаляване на биологичните рискове дава указания как следва да действат лабораториите чрез законодателни насоки, работни семинари и обучения по практики по биобезопасност, лабораторна биосигурност и кодекси на поведение за отговорност в природонаучните изследвания. СЗО участва и в създаването на насоките на ООН за превоз на инфекциозни вещества. Съгласно МСП лабораториите по обществено здраве имат роля в подготовката за реагиране при биологични, химични, радиологични и ядрени заплахи. Определенията за биобезопасност и лабораторна биосигурност се съдържат в Наръчника на СЗО по лабораторна биобезопасност, 3-то издание (2004 г.) и в изданието „Управление на биологични рискове, Ръководство за лабораторна биосигурност (2006 г.)“.
(11)
СЗО е единствената изпълнителна агенция, разполагаща с експертен опит, задълбочени познания, персонал, структура и ресурси за изпълнението на проекти и дейности, предвидени в настоящото решение на Съвета.
(12)
Надзорът за правилното изразходване на финансовите средства от Съюза е възложен на Комисията,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
1. С оглед на незабавното и практическо прилагане на съответните елементи от Стратегията на ЕС, Съюзът допринася за изпълнение на решенията, взети от държавите - страни по конвенцията, по време на Седмата конференция за преразглеждане на КБТО, като си поставя следните цели:
-
гарантиране на безопасността и сигурността на микробни или други биологични агенти или токсини в лабораториите и други съоръжения, включително, когато е уместно, по време на превоз, с цел предотвратяване на неразрешен достъп до подобни агенти и токсини и неразрешеното им преместване,
-
насърчаване на практики за намаляване на биологичните рискове и на осъзнаването на тези рискове, включително по отношение на биобезопасността, биосигурността, биоетиката и готовността при преднамерена злоупотреба с биологични агенти и токсини, чрез международно сътрудничество в тази област.
2. Проектите, съответстващи на мерките в стратегията на ЕС, целят:
-
насърчаване на управлението на биологичния риск в лабораториите чрез национални и подрегионални кампании,
-
разработване на национални стратегии за управление на биологичния риск в лабораториите с цел противодействие на биологичните рискове (демонстрационен модел за държавите).
Подробно описание на тези проекти се съдържа в приложението.
Член 2
1. Върховният представител на Съюза по въпросите на външните работи и политиката на сигурност („ВП“) отговаря за изпълнението на настоящото решение.
2. СЗО осъществява техническото изпълнение на дейностите, посочени в член 1. ВП отговаря за изпълнението на задачите на СЗО. За тази цел ВП сключва необходимите договорености със СЗО.
Член 3
1. Референтната финансова сума за изпълнението на проектите, посочени в член 1, параграф 2, е 1 727 000 EUR.
2. Разходите, финансирани чрез посочената в параграф 1 сума, се управляват в съответствие с процедурите и правилата, приложими към общия бюджет на Съюза.
3. Комисията упражнява надзор над правилното управление на разходите, посочени в параграф 1. За тази цел тя сключва със СЗО споразумение за финансиране. В споразумението за финансиране е предвидено СЗО да осигури видимостта на приноса на Съюза в съответствие с неговия размер съгласно приложението към настоящото решение.
4. Комисията полага усилия да сключи посоченото в параграф 3 споразумение за финансиране във възможно най-кратък срок след влизането в сила на настоящото решение. Тя информира Съвета за евентуални трудности в хода на този процес, както и за датата на сключване на споразумението за финансиране.
Член 4
ВП докладва на Съвета за изпълнението на настоящото решение въз основа на редовни доклади, изготвяни от СЗО. Тези доклади представляват основа за оценката, извършвана от Съвета. Комисията предоставя информация относно финансовите аспекти на проектите, посочени в член 1, параграф 2.
Член 5
1. Настоящото решение влиза в сила в деня на приемането му.
2. Срокът на действие на настоящото решение изтича 24 месеца след датата на сключване на споразумението за финансиране, посочено в член 3, параграф 3. Срокът на действие обаче изтича 6 месеца след приемането на решението, ако към този момент споразумението за финансиране още не е сключено.
Съставено в Брюксел на 18 ноември 2013 година.
DÉCISION 2013/668/PESC DU CONSEIL
du 18 novembre 2013
concernant le soutien aux activités de l’Organisation mondiale de la santé dans le domaine de la sécurité et de la sûreté biologiques, dans le cadre de la stratégie de l’Union européenne contre la prolifération des armes de destruction massive
LE CONSEIL DE L’UNION EUROPÉENNE,
vu le traité sur l’Union européenne, et notamment son article 26, paragraphe 2, et son article 31, paragraphe 1,
vu la proposition du haut représentant de l’Union pour les affaires étrangères et la politique de sécurité,
considérant ce qui suit:
(1)
Le 12 décembre 2003, le Conseil européen a adopté la stratégie de l’Union européenne contre la prolifération des armes de destruction massive (ci-après dénommée «stratégie de l’Union européenne»), dont le chapitre III comporte une liste de mesures destinées à lutter contre cette prolifération.
(2)
L’Union s’emploie à mettre en œuvre la stratégie de l’Union européenne et à donner suite aux mesures énumérées dans son chapitre III, en particulier celles visant au renforcement, à la mise en œuvre et à l’universalisation de la convention sur l’interdiction de la mise au point, de la fabrication et du stockage des armes bactériologiques (biologiques) ou à toxines et sur leur destruction (ci-après dénommée «BTWC»).
(3)
Lors des sixième (2006) et septième (2011) conférences d’examen des États parties à la BTWC, l’Union a plaidé en faveur du plein respect des dispositions de la BTWC par l’ensemble des États parties, du renforcement, si nécessaire, des mesures nationales de mise en œuvre, y compris de la législation pénale, et du contrôle des micro-organismes et des toxines pathogènes dans le cadre de la BTWC.
(4)
Le 14 avril 2008, le Conseil a adopté l’action commune 2008/307/PESC (1). Cette action commune a été mise en œuvre avec succès par l’Organisation mondiale de la santé (ci-après dénommée «OMS») jusqu’au 31 décembre 2011.
(5)
Le 11 décembre 2008, le Conseil a adopté les «Nouveaux axes d’action» destinés à renforcer la stratégie de l’Union européenne. Le chapitre IV de la stratégie de l’Union européenne énonce que l’Union soutient une approche coordonnée et complémentaire des problèmes liés à la biosûreté et à la biosécurité, qui garantisse la gestion optimale, en particulier des risques et menaces biologiques.
(6)
Le 18 juillet 2011, le Conseil a adopté la décision 2011/429/PESC (2) énonçant que l’Union soutient l’élaboration de cadres réglementaires nationaux, notamment dans les domaines de la biosûreté et de la biosécurité.
(7)
La septième conférence d’examen a confirmé l’engagement pris par les États parties d’adopter les mesures nationales nécessaires conformément aux articles premier, III et IV de la BTWC pour assurer la sécurité et la sûreté des agents microbiologiques, des autres agents biologiques ou des toxines, dans les laboratoires et les autres installations, et pendant leur transport, et empêcher l’accès sans autorisation à de tels agents ou toxines et leur retrait sans autorisation. La conférence a également engagé les États parties qui ont l’expérience voulue des mesures juridiques et administratives à prendre pour mettre en œuvre les dispositions de la BTWC à fournir une assistance à d’autres États parties qui en feraient la demande. La conférence a encouragé cette assistance à l’échelon régional.
(8)
En outre, la septième conférence d’examen a noté, dans le contexte de l’article VII de la BTWC, que la préparation, au niveau national, des États parties contribue aux capacités dont dispose la communauté internationale pour intervenir en cas d’apparition de maladies, y compris celles qui pourraient être dues à l’emploi présumé d’armes biologiques ou à toxines, ainsi que pour enquêter sur ces phénomènes et en atténuer les effets.
(9)
La septième conférence d’examen a encouragé les États parties, dans le contexte de l’article X de la BTWC, à continuer de renforcer les organisations internationales et les réseaux internationaux existants, en particulier ceux de l’OMS, de l’Organisation des Nations unies pour l’alimentation et l’agriculture (FAO), de l’Organisation mondiale de la santé animale (OIE) et de la Convention internationale pour la protection des végétaux (CIPV).
(10)
Le 15 juin 2007, le règlement sanitaire international (ci-après dénommé «RSI») est entré en vigueur. Il vise à prévenir la propagation des foyers de maladies infectieuses, à les maîtriser et à y réagir, quelle qu’en soit l’origine, et prescrit aux États membres de l’OMS, aux fins de la mise en œuvre du RSI, de renforcer leurs principales capacités en ce qui concerne les laboratoires et la surveillance dans le domaine de la santé publique contre les maladies infectieuses. Le secrétariat de l’OMS s’est engagé à aider les États membres de l’OMS à mettre en œuvre leurs plans nationaux d’application du RSI, par l’intermédiaire du siège et des bureaux régionaux de l’OMS. Le programme de gestion de l’OMS en matière de réduction des risques biologiques fournit des orientations sur la manière dont les laboratoires devraient travailler, par le biais de lignes directrices normatives, d’ateliers et de formations dans les domaines des pratiques de sécurité biologique, de la sûreté biologique en laboratoire et des codes de conduite en vue d’une recherche en sciences du vivant qui soit responsable. Il joue également un rôle dans l’élaboration des lignes directrices des Nations unies en matière de transport des matières infectieuses. En vertu du RSI, les laboratoires de santé publique se doivent d’être préparés à faire face aux menaces biologiques, chimiques, radiologiques et nucléaires. Les définitions des notions de sûreté et de sécurité biologiques en laboratoire figurent dans le Manuel de l’OMS de sécurité biologique en laboratoire, 3e édition (2004) et dans le document intitulé «Biorisk management: Laboratory biosecurity guidance» (Gestion des risques biologiques: lignes directrices concernant la sûreté biologique en laboratoire) (2006).
(11)
L’OMS est le seul organisme de mise en œuvre doté de l’expertise, des connaissances approfondies, du personnel, des structures et des ressources pour mettre en œuvre des projets et activités prévus dans la présente décision du Conseil.
(12)
La Commission est chargée de vérifier que la contribution financière de l’Union est correctement mise en œuvre,
A ADOPTÉ LA PRÉSENTE DÉCISION:
Article premier
1. Aux fins de l’application immédiate et concrète des éléments pertinents de la stratégie de l’Union européenne, l’Union contribue à la mise en œuvre des décisions prises par les États parties lors de la septième conférence d’examen de la BTWC, les objectifs étant:
-
d’assurer la sécurité et la sûreté des agents microbiologiques, des autres agents biologiques ou des toxines dans les laboratoires et les autres installations, y compris, le cas échéant, pendant leur transport, afin d’empêcher l’accès sans autorisation à de tels agents et toxines et leur retrait sans autorisation,
-
d’encourager les pratiques visant à réduire les risques biologiques et de promouvoir la sensibilisation à ces questions, y compris en matière de sûreté et de sécurité biologiques, de bioéthique et de préparation contre les utilisations abusives intentionnelles des agents biologiques et des toxines, par le biais d’une coopération internationale dans ce domaine.
2. Les projets correspondant aux mesures prévues par la stratégie de l’Union européenne sont ceux qui visent à:
-
promouvoir la gestion des risques biologiques en laboratoire par une mobilisation nationale et régionale,
-
élaborer des stratégies nationales de gestion des risques biologiques en laboratoire afin de lutter contre ces risques (un modèle de démonstration pour les pays concernés).
Une description détaillée de ces projets figure en annexe.
Article 2
1. Le haut représentant de l’Union pour les affaires étrangères et la politique de sécurité (ci-après dénommé «HR») est chargé de la mise en œuvre de la présente décision.
2. La mise en œuvre technique des actions visées à l’article 1er est confiée à l’OMS. Elle s’acquitte de sa mission sous la responsabilité du HR. Le HR conclut tout arrangement utile à cet effet avec l’OMS.
Article 3
1. Le montant de référence financière destiné à la mise en œuvre des projets visés à l’article 1er, paragraphe 2, est de 1 727 000 EUR.
2. La gestion des dépenses financées par le montant énoncé au paragraphe 1 s’effectue conformément aux règles et procédures applicables au budget général de l’Union.
3. La Commission supervise la bonne gestion des dépenses visées au paragraphe 1. Elle conclut à cet effet une convention de financement avec l’OMS. La convention de financement prévoit que l’OMS veille à ce que les contributions de l’Union bénéficient d’une visibilité à la mesure de leur importance.
4. La Commission s’efforce de conclure la convention de financement visée au paragraphe 3 le plus tôt possible après l’entrée en vigueur de la présente décision. Elle informe le Conseil des difficultés éventuellement rencontrées dans cette démarche et de la date de conclusion de la convention de financement.
Article 4
Le HR rend compte au Conseil de la mise en œuvre de la présente décision, sur la base de rapports périodiques établis par l’OMS. Ces rapports constituent la base de l’évaluation effectuée par le Conseil. La Commission fournit des informations sur les aspects financiers des projets visés à l’article 1er, paragraphe 2.
Article 5
1. La présente décision entre en vigueur le jour de son adoption.
2. Elle expire vingt-quatre mois après la date de la conclusion de la convention de financement visée à l’article 3, paragraphe 3. Toutefois, elle expire six mois après son adoption si la convention de financement n’est pas conclue dans ce délai.
Fait à Bruxelles, le 18 novembre 2013.