РЕГЛАМЕНТ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ (ЕС) № 1081/2012 НА КОМИСИЯТА
от 9 ноември 2012 година
за целите на Регламент (ЕО) № 116/2009 на Съвета относно износа на паметници на културата
(кодифициран текст)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Регламент (ЕО) № 116/2009 на Съвета от 18 декември 2008 г. относно износа на паметници на културата (1), и по-специално член 7 от него,
като има предвид, че:
(1)
Регламент (ЕИО) № 752/93 на Комисията от 30 март 1993 г. за установяване на разпоредби за прилагането на Регламент (ЕИО) № 3911/92 на Съвета относно износа на паметници на културата (2) е бил неколкократно и съществено изменян (3). С оглед постигане на яснота и рационалност посоченият регламент следва да бъде кодифициран.
(2)
Необходими са разпоредби за прилагането на Регламент (ЕО) № 116/2009, който предвижда, inter alia, установяването на система за разрешаване на износа на определени категории паметници на културата, изброени в приложение I към въпросния регламент.
(3)
За да се гарантира, че разрешенията за износ, предвидени в посочения регламент, са уеднаквени, са необходими правила относно попълването, издаването и използването на формуляр. За тази цел следва да се установи образец на разрешението.
(4)
С цел да се премахне ненужната административна работа, е необходима концепция за отворени разрешения за временен износ на паметници на културата от отговорни лица или организации за използване и/или за изложби в трети страни.
(5)
Държавите-членки, които желаят да се възползват от тези облекчения, следва да могат да осъществяват това във връзка със своите собствени паметници на културата, лица и организации. Условията, които следва да бъдат изпълнени, ще се различават в рамките на различните държави-членки. Държавите-членки следва да могат да преценяват небходимостта от използването на отворени разрешения и да определят условията по издаването им.
(6)
Разрешенията за износ следва да бъдат на един от официалните езици на Съюза.
(7)
Мерките, предвидени в настоящия регламент, са в съответствие със становището на комитета, посочен в член 8 от Регламент (ЕО) № 116/2009,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
РАЗДЕЛ I
ФОРМУЛЯР НА РАЗРЕШЕНИЕТО
Член 1
1. Въвеждат се три вида разрешения за износ на паметници на културата, които се издават и използват в съответствие с Регламент (ЕО) № 116/2009, както и с настоящия регламент:
а)
стандартно разрешение;
б)
специфично отворено разрешение;
в)
общо отворено разрешение.
2. Използването на разрешения за износ по никакъв начин не засяга задълженията, свързани с формалностите по износа или свързаните с тях документи.
3. Формулярите на разрешенията за износ се предоставят при поискване от компетентния орган или органи, посочени в член 2, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 116/2009.
Член 2
1. Стандартно разрешение обикновено се използва за всеки износ, който е предмет на Регламент (ЕО) № 116/2009.
Въпреки това всяка отделна държава членка може да реши дали да издава или не специфични или общи отворени разрешения, които могат да се използват, когато са изпълнени специфичните условия, свързани с тях, определени в членове 10 и 13.
2. Специфично отворено разрешение се издава за повтарящ се временен износ на определен паметник на културата от конкретно лице или организация съгласно член 10.
3. Общо отворено разрешение се издава за временен износ на паметници на културата, които са част от постоянна колекция на музей или на друга институция съгласно член 13.
4. Държава членка може да отмени по всяко време специфично или общо отворено разрешение, ако не са изпълнени условията, при които то е издадено. Тя незабавно информира Комисията, ако въпросното разрешение не е получено обратно и би могло да се използва неправомерно. Комисията информира незабавно останалите държави-членки.
5. Държавите-членки могат да въведат разумни мерки, които считат за необходими на своя територия, за осъществяването на наблюдение върху използването на издадените от тях отворени разрешения.
РАЗДЕЛ II
СТАНДАРТНО РАЗРЕШЕНИЕ
Член 3
1. Стандартните разрешения се издават върху формуляр, чийто образец се съдържа в приложение I. Използваната за формуляра хартия е бяла, без механични примеси, обработена за писане и не по-лека от 55 g/m2.
2. Форматът на формуляра е 210 × 297 mm.
3. Формулярите се изготвят в печатен или електронен вид и се попълват на официалния език на Съюза, определен от компетентните органи на издаващата държава членка.
Компетентните органи на държавата членка, в която се представя формулярът, могат да поискат той да бъде преведен на езика или на един от официалните езици на тази държава членка. В този случай разходите, свързани с превода, са за сметка на титуляря на разрешението.
4. Държавите-членки са отговорни:
а)
да отпечатат формулярите, на които трябва да са отбелязани името и адресът на печатницата или идентификационен знак;
б)
да вземат всички необходими мерки с цел да се избегне подправянето на формулярите. Средствата за идентификация, въведени с тази цел от държавите-членки, се изпращат на Комисията, за да бъдат информирани за тях компетентните органи на останалите държави-членки.
5. За предпочитане е формулярът да се попълва по механичен или електронен път. Въпреки това той може да се попълни четливо на ръка; в последния случай той се попълва с печатни главни букви и с химикал.
Какъвто и да е използваният начин, формулярът не трябва да съдържа изтривания, задрасквания или други промени.
Член 4
1. Без да се засяга параграф 3, отделно разрешение за износ се издава за всяка пратка паметници на културата.
2. За целите на параграф 1 пратка може да означава един паметник на културата или няколко паметника на културата.
3. Когато пратката се състои от няколко паметника на културата, компетентните органи са тези, които решават дали трябва да се издаде едно или няколко разрешения за износ във връзка с тази пратка.
Член 5
Формулярът съдържа три екземпляра:
а)
един екземпляр, отбелязан с № 1, който представлява заявлението;
б)
един екземпляр, отбелязан с № 2, предназначен за титуляря;
в)
един екземпляр, отбелязан с № 3, предназначен за връщане на издаващия орган.
Член 6
1. Заявителят попълва клетки 1, 3, 6 - 21, 24, и ако е необходимо, 25 от заявлението и другите екземпляри, с изключение на клетката или клетките, чието предварително отпечатване е разрешено.
Въпреки това държавите-членки могат да предвидят да се попълва само заявлението.
2. Към заявлението трябва да бъдат приложени:
а)
документация, предоставяща всички необходими сведения за паметника/паметниците на културата и неговия/техния законен статус към момента на подаване на заявлението, когато е подходящо - чрез всякакви доказателствени документи (фактури, експертизи и др.);
б)
автентична снимка или, когато е подходящо и по преценка на компетентните органи, черно-бели или цветни снимки (най-малко с размери 8 × 12 cm) на въпросните паметници на културата.
Това изискване може да се замени, когато е подходящо и по преценка на компетентните органи, с подробен списък на паметниците на културата.
3. Компетентните органи могат, с оглед на издаването на разрешението за износ, да поискат физическото представяне на изнасяните паметници на културата.
4. Разходите, възникнали от прилагането на параграфи 2 и 3, са за сметка на заявителя на разрешението за износ.
5. За да може да бъде издадено разрешение за износ, надлежно попълненият формуляр се представя на компетентните органи, определени от държавите членки съгласно член 2, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 116/2009. Когато органът издаде разрешението за износ, екземпляр № 1 от формуляра се запазва от него, а останалите екземпляри се връщат на титуляря на разрешението за износ или на негов упълномощен представител.
Член 7
Към декларацията за износ се прилагат следните документи:
а)
екземплярът, предназначен за титуляря;
б)
екземплярът, предназначен за връщане на издаващия орган.
Член 8
1. Митническото учреждение, отговорно за обработката на декларацията за износ, се уверява, че вписванията в декларацията за износ или, ако се използва, АТА карнета съответстват на вписванията в разрешението за износ и позоваването на разрешението за износ е вписано в клетка 44 от декларацията за износ или във волета на АТА карнета.
То предприема необходимите мерки за целите на идентификацията. Те могат да се състоят в поставянето на пломба или печат на митническото учреждение. Екземплярът на разрешението за износ, който трябва да се върне на издаващия орган, се прилага към екземпляр № 3 на единния административен документ.
2. След попълване на клетка 23 в екземпляри № 2 и 3 митническото учреждение, оправомощено да приеме декларацията за износ, връща на декларатора или на негов упълномощен представител екземпляра, предназначен за титуляря.
3. Екземплярът на разрешението, който трябва да се върне на издаващия орган, трябва да придружава пратката до митническото учреждение, където пратката напуска митническата територия на Съюза.
Митническото учреждение поставя своя печат в клетка 26 от формуляра и го връща на издаващия орган.
Член 9
1. Срокът на валидност на разрешенията за износ не може да надхвърля дванадесет месеца, считано от датата на издаване.
2. В случай на заявление за временно изнасяне компетентните органи могат да определят срока, в рамките на който паметниците на културата трябва да бъдат реимпортирани в издаващата държава членка.
3. Когато срокът на валидност на дадено разрешение за износ изтече, без то да е било използвано, титулярят незабавно връща екземплярите, които се намират в негово притежание, на издаващия орган.
РАЗДЕЛ III
СПЕЦИФИЧНИ ОТВОРЕНИ РАЗРЕШЕНИЯ
Член 10
1. Специфично отворено разрешение може да се издава за определен паметник на културата, за който съществува вероятност да бъде предмет на повтарящ се временен износ от Съюза за използване и/или за изложба в трета страна. Паметникът на културата трябва да е притежание или в законово владение от лицето или организацията, които го използват и/или излагат.
2. Разрешението може да се издава само когато органите са убедени, че въпросното лице или организация предоставят всички гаранции, счетени за необходими, за да се върне паметникът в Съюза в добро състояние, както и че паметникът може да бъде описан или маркиран по такъв начин, че да няма никакво съмнение към момента на временния износ, че паметникът, който се изнася, е същият, описан в специфичното отворено разрешение.
3. Разрешението не може да е валидно за период, по-дълъг от пет години.
Член 11
Разрешението се представя заедно с писмената декларация за износ или при поискване в други случаи на проверка при износа на придружаваните от него паметници на културата.
Компетентните органи на държавата членка, където се представя разрешението, могат да изискат превода му на езика или на един от официалните езици на тази държава членка. В този случай разходите, свързани с превода, се поемат от титуляря на разрешението.
Член 12
1. Митническото учреждение, оправомощено да приеме декларацията за износ, се уверява, че представените паметници са описаните в разрешението за износ и че това разрешение е вписано в клетка 44 от декларацията за износ, ако се изисква писмена декларация.
2. Когато се изисква писмена декларация за износ, разрешението трябва да е прикрепено към екземпляр № 3 на единния административен документ и да придружава паметника до митническото учреждение, където паметникът напуска митническата територия на Съюза. Когато на износителя или на неговия представител се връчи екземпляр № 3 на единния административен документ, разрешението също му се предоставя за използване впоследствие при необходимост.
РАЗДЕЛ IV
ОБЩИ ОТВОРЕНИ РАЗРЕШЕНИЯ
Член 13
1. Общите отворени разрешения могат да се издават на музеи или други институции за временен износ на паметници, включени в постоянната им колекция, за които съществува верояност да бъдат предмет на повтарящ се временен износ от Съюза за излагане в трета страна.
2. Разрешение може да се издава само когато компетентните органи са убедени, че институцията предоставя всички гаранции, счетени за необходими, за да се върне паметникът в Съюза в добро състояние. Разрешението може да се използва за всякаква комбинация от паметници, част от постоянната колекция, всеки път когато се осъществява временен износ. Допуска се използването му за групи от различни комбинации паметници, било последователно или едновременно.
3. Разрешението не може да е валидно за период, по-дълъг от пет години.
Член 14
Разрешението се представя заедно с декларацията за износ.
Компетентните органи на държавата членка, където се представя разрешението, могат да изискат превода му на езика или на един от официалните езици на тази държава членка. В този случай разходите, свързани с превода, се поемат от титуляря на разрешението.
Член 15
1. Митническото учреждение, оправомощено да приеме декларацията за износ, се уверява, че разрешението за износ се представя заедно със списък на паметниците, които се изнасят, и че същите са описани в декларацията за износ. Списъкът се представя на бланка на въпросната институция и всяка страница се подписва от едно от лицата от институцията, посочени в разрешението. Освен това всяка страница се подпечатва с печата на институцията, така както е поставен върху разрешението. Разрешението се вписва в клетка 44 от декларацията за износ.
2. Разрешението се прикрепя към екземпляр № 3 на единния административен документ и трябва да придружава пратката до митническото учреждение, където пратката напуска митническата територия на Съюза. Когато на износителя или на неговия представител се предостави екземпляр № 3 на единния административен документ, разрешението също му се предоставя за използване впоследствие при необходимост.
РАЗДЕЛ V
ОБРАЗЦИ НА ОТВОРЕНИТЕ РАЗРЕШЕНИЯ
Член 16
1. Специфичните отворени разрешения се издават върху формуляр, чийто образец е посочен в приложение II.
2. Общите отворени разрешения се издават върху формуляр, чийто образец е посочен в приложение III.
3. Формулярът на разрешението се изготвя в печатен или електронен вид на един или повече от официалните езици на Съюза.
4. Форматът на разрешението е 210 × 297 mm. Допустимо е отклонение до минус 5 mm или плюс 8 mm по дължината на листа.
Използваната хартия е бяла, без механични примеси, обработена за писане и не по-лека от 55 g/m2. Фонът ѝ се състои от светлосиня плетеница, която разкрива подправяне, извършено по механичен или химически път.
5. Вторият екземпляр на разрешението, който е без плетеница, е предназначен единствено за използване от износителя или за неговия архив.
Формулярът на заявлението, който трябва да се използва, се определя от съответната държава членка.
6. Държавите-членки могат да си запазят правото да отпечатват сами формулярите на разрешението или да възложат отпечатването им на одобрени печатници. В последния случай всеки формуляр трябва да съдържа препратка към това одобрение. Всеки формуляр трябва да съдържа името и адреса на печатницата или знак, с който печатницата може да бъде идентифицирана. Освен това той трябва да съдържа и сериен номер, отпечатан или поставен с печат, с който може да бъде идентифициран.
7. Държавите-членки са отговорни за предприемането на всички мерки, необходими за предотвратяване на подправянето на разрешенията.
Средствата за идентификация, въведени с тази цел от държавите-членки, се изпращат на Комисията, за да бъдат информирани за тях компетентните органи на останалите държави членки.
8. Разрешенията се попълват по механичен или електронен начин. При изключителни обстоятелства могат да се попълват с черен химикал с главни печатни букви.
Те не могат да съдържат изтривания, задрасквания или други промени.
РАЗДЕЛ VI
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 17
Регламент (ЕИО) № 752/93 се отменя.
Позоваванията на отменения регламент се считат за позовавания на настоящия регламент и се четат съгласно таблицата на съответствието в приложение V.
Член 18
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Брюксел на 9 ноември 2012 година.
KOMISSION TÄYTÄNTÖÖNPANOASETUS (EU) N:o 1081/2012,
annettu 9 päivänä marraskuuta 2012,
kulttuuriesineiden viennistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 116/2009 soveltamista koskevista säännöksistä
(kodifikaatio)
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
ottaa huomioon kulttuuriesineiden viennistä 18 päivänä joulukuuta 2008 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 116/2009 (1) ja erityisesti sen 7 artiklan,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Kulttuuriesineiden viennistä annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3911/92 soveltamista koskevista säännöksistä 30 päivänä maaliskuuta 1993 annettua komission asetusta (ETY) N:o 752/93 (2) on muutettu useita kertoja ja huomattavilta osilta (3). Sen vuoksi olisi selkeyden ja järkeistämisen takia kodifioitava mainittu asetus.
(2)
On tarpeen antaa asetuksen (EY) N:o 116/2009 soveltamista koskevia säännöksiä, joissa säädetään muun muassa sellaisen vientilupajärjestelmän käyttöön ottamisesta, jota sovelletaan tiettyihin mainitun asetuksen liitteessä I määriteltyihin kulttuuriesineiden luokkiin.
(3)
Mainitussa asetuksessa säädettyjen vientilupien antamisessa käytettävien lomakkeiden yhtenäisyyden varmistamiseksi on tarpeen määrittää lomakkeen laatimista, antamista ja käyttöä koskevat säännöt. Tätä varten olisi mainittua lupaa varten oltava käytössä malli.
(4)
Tarpeettoman hallinnollisen työn vähentämiseksi tarvitaan avoimet vientiluvat, jotta vastuulliset henkilöt tai järjestöt voivat viedä tilapäisesti kulttuuriesineitä kolmansissa maissa tapahtuvaan käyttöön ja/tai niissä järjestettäviin näyttelyihin.
(5)
Jäsenvaltioiden, jotka haluavat hyötyä näistä eduista, olisi voitava menetellä näin omien kulttuuriesineittensä, henkilöidensä ja organisaatioidensa osalta. Täytettävät ehdot vaihtelevat jäsenvaltiosta toiseen. Jäsenvaltioilla olisi oltava mahdollisuus valita avointen vientilupien käyttämisen tai käyttämättä jättämisen välillä ja säätää niiden antamista koskevista edellytyksistä.
(6)
Vientilupa olisi laadittava jollakin unionin virallisista kielistä.
(7)
Tässä asetuksessa säädetyt toimenpiteet ovat asetuksen (EY) N:o 116/2009 8 artiklassa tarkoitetun komitean lausunnon mukaiset,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN ASETUKSEN:
I JAKSO
LOMAKE
1 artikla
1. Kulttuuriesineiden vientiä varten on kolmenlaisia lupia, joita annetaan ja käytetään asetuksen (EY) N:o 116/2009 ja tämän asetuksen mukaisesti:
a)
tavallinen vientilupa;
b)
erityinen avoin vientilupa;
c)
yleinen avoin vientilupa.
2. Vientiluvan käyttö ei millään tavoin vaikuta vientimuodollisuuksia tai niihin liittyviä asiakirjoja koskeviin velvoitteisiin.
3. Asetuksen (EY) N:o 116/2009 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu toimivaltainen viranomainen toimittaa vientilupalomakkeen pyynnöstä.
2 artikla
1. Normaalisti tavallista vientilupaa käytetään kaikkeen asetuksen (EY) N:o 116/2009 mukaiseen vientiin.
Kukin jäsenvaltio saa kuitenkin päättää, myöntääkö se erityisiä tai yleisiä avoimia vientilupia, joita voidaan käyttää tavallisen vientiluvan sijasta, jos niihin liittyvät 10 ja 13 artiklan mukaiset erityisedellytykset täyttyvät.
2. Erityinen avoin vientilupa koskee 10 artiklan mukaisesti yksityishenkilön tai järjestön tietyn kulttuuriesineen toistuvaa väliaikaista vientiä.
3. Yleinen avoin vientilupa koskee 13 artiklan mukaisesti kaikkien niiden kulttuuriesineiden väliaikaista vientiä, jotka kuuluvat tietyn museon tai muun laitoksen pysyvään kokoelmaan.
4. Jäsenvaltio voi milloin tahansa peruuttaa kaikki erityiset tai yleiset avoimet vientiluvat, jos niiden antamisen edellytyksenä olleet ehdot eivät enää täyty. Se ilmoittaa komissiolle välittömästi, että annettu vientilupa ei ole voimassa ja että sitä voidaan käyttää väärin. Komissio ilmoittaa välittömästi asiasta muille jäsenvaltioille.
5. Jäsenvaltiot voivat ottaa käyttöön kaikki alueellaan tarpeellisiksi katsomansa toimenpiteet valvoakseen omien avointen lupiensa käyttöä.
II JAKSO
TAVALLINEN VIENTILUPA
3 artikla
1. Tavallisten vientilupien antamisessa käytettävä lomake on liitteessä I olevan mallin mukainen. Lomaketta varten käytettävä paperi on valkoinen, mekaanista massaa sisältämätön ja kirjoituspaperiksi viimeistelty paperi, jonka paino on vähintään 55 grammaa neliömetriltä.
2. Lomakkeen mitat ovat 210 × 297 millimetriä.
3. Lomake painetaan tai luodaan sähköisesti ja täytetään jollakin luvan antavan jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten määräämällä unionin virallisella kielellä.
Sen jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset, jossa lomake esitetään, voivat pyytää siitä käännöksen tämän jäsenvaltion viralliselle kielelle tai jollekin sen virallisista kielistä. Tällöin mahdollisista käännöskustannuksista vastaa luvanhaltija.
4. Jäsenvaltioiden tehtävänä on:
a)
painaa tai painattaa lomake, jossa on mainittava painajan nimi ja osoite tai painajan tunnistamisen mahdollistava tunnus;
b)
toteuttaa kaikki tarvittavat toimenpiteet lomakkeen väärentämisen estämiseksi. Jäsenvaltioissa tätä varten käyttöön otetut tunnistamiskeinot on ilmoitettava komissiolle, joka antaa ne tiedoksi muiden jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille.
5. Lomake on täytettävä mieluiten mekaanista tai elektronista välinettä käyttäen, mutta se voidaan täyttää myös selkeästi käsin; jälkimmäisessä tapauksessa se on täytettävä mustekynällä tekstaamalla.
Lomakkeen täyttötavasta riippumatta lomake ei saa sisältää raaputtamalla, päällekirjoittamalla tai muulla tavalla tehtyjä muutoksia.
4 artikla
1. Jokaiselle kulttuuriesineitä sisältävälle lähetykselle annetaan erillinen vientilupa, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 3 kohdan soveltamista.
2. Sovellettaessa 1 kohtaa lähetyksellä voidaan tarkoittaa joko yksittäistä kulttuuriesinettä tai useita kulttuuriesineitä.
3. Jos lähetys koostuu useasta kulttuuriesineestä, toimivaltaisten viranomaisten on määrättävä, onko kyseiselle lähetykselle annettava yksi vai useampi vientilupa.
5 artikla
Lomake täytetään kolmena kappaleena:
a)
yksi kappale on hakemus ja merkitään numerolla 1;
b)
yksi kappale annetaan luvanhaltijalle ja merkitään numerolla 2;
c)
yksi kappale palautetaan luvan antaneelle viranomaiselle ja merkitään numerolla 3.
6 artikla
1. Hakijan on täytettävä hakemuksen ja muiden kappaleiden kohdat 1, 3, 6-21, 24 sekä tarvittaessa 25, lukuun ottamatta kohtaa tai kohtia, joiden esitäyttäminen on sallittu.
Jäsenvaltiot voivat kuitenkin määrätä, että pelkästään hakemus on täytettävä.
2. Hakemukseen on liitettävä:
a)
asiakirjat, jotka sisältävät olennaiset tiedot kulttuuriesineestä ja sen oikeudellisesta asemasta hakemusta tehtäessä, tarvittaessa todistein (esimerkiksi laskuin tai asiantuntijalausunnoin) varustettuina;
b)
yksi tai tarvittaessa ja toimivaltaisten viranomaisten harkinnan mukaan useampi asianmukaisesti oikeaksi todistettu mustavalkoinen tai värillinen kyseistä kulttuuriesinettä esittävä valokuva (vähimmäismitat: 8 × 12 senttimetriä).
Tämä vaatimus voidaan tarvittaessa ja toimivaltaisten viranomaisten harkinnan mukaan korvata myös yksityiskohtaisella kulttuuriesineiden luettelolla.
3. Toimivaltaiset viranomaiset voivat vientiluvan antamista varten vaatia, että maasta vietävä kulttuuriesine näytetään.
4. Edellä 2 ja 3 kohdan soveltamisesta aiheutuvista kustannuksista vastaa vientiluvan hakija.
5. Asianmukaisesti täytetty lomake esitetään vientiluvan antamista varten asetuksen (EY) N:o 116/2009 2 artiklan 2 kohdan mukaisesti nimetylle toimivaltaiselle viranomaiselle. Kun vientilupa on annettu, luvan antanut viranomainen säilyttää itsellään lomakkeen numerolla 1 merkityn kappaleen ja palauttaa muut kappaleet hakijalle, josta tulee vientiluvan haltija, tai tämän valtuutetulle edustajalle.
7 artikla
Vienti-ilmoituksen tueksi esitettävät vientiluvan kappaleet ovat:
a)
luvanhaltijan kappale;
b)
luvan antaneelle viranomaiselle palautettava kappale.
8 artikla
1. Vienti-ilmoituksen vastaanottava toimivaltainen tullitoimipaikka varmistaa, että vienti-ilmoituksessa tai tarpeen mukaan ATA-carnet’ssa oleva selvitys vastaa vientiluvassa olevaa selvitystä ja että vienti-ilmoituksen kohdassa 44 tai ATA-carnet’n kannassa on viittaus vientilupaan.
Tullitoimipaikka toteuttaa aiheelliset tunnistamistoimenpiteet. Tällaisia toimenpiteitä voivat olla tullitoimipaikan sinetillä tai leimalla varustaminen. Vientiluvan antaneelle viranomaiselle palautettava lomakkeen kappale on liitettävä hallinnollisen yhtenäisasiakirjan numerolla 3 merkittyyn kappaleeseen.
2. Täytettyään numeroilla 2 ja 3 merkittyjen kappaleiden kohdan 23 vienti-ilmoituksen vastaanottava toimivaltainen tullitoimipaikka palauttaa luvanhaltijan kappaleen tavaranhaltijalle tai tämän edustajalle.
3. Vientiluvan antaneelle viranomaiselle palautettava kappale on toimitettava lähetyksen mukana siihen tullitoimipaikkaan, jonka kautta lähetys viedään unionin tullialueelta.
Tullitoimipaikka varustaa kyseisen kappaleen kohdan 26 leimallaan ja palauttaa kappaleen luvan antaneelle viranomaiselle.
9 artikla
1. Vientilupa voi olla voimassa enintään kaksitoista kuukautta antamispäivästä.
2. Kun hakemus koskee väliaikaista vientilupaa, toimivaltaiset viranomaiset voivat asettaa määräajan, jonka kuluessa kulttuuriesine on jälleentuotava luvan antaneeseen jäsenvaltioon.
3. Jos vientiluvan voimassaoloaika päättyy tai vientilupaa ei ole käytetty, vientiluvan haltijan on välittömästi palautettava hallussaan olevat luvan kappaleet luvan antaneelle viranomaiselle.
III JAKSO
ERITYISET AVOIMET VIENTILUVAT
10 artikla
1. Erityisiä avoimia vientilupia myönnetään tietylle kulttuuriesineelle, joka tullaan todennäköisesti viemään unionista tilapäisesti toistuvasti käytettäväksi ja/tai näytteille pantavaksi kolmannessa maassa. Kulttuuriesineen on oltava sen yksityishenkilön tai organisaation oma tai laillisesti omistama, joka käyttää tai asettaa näytteille kyseisen esineen.
2. Vientilupa myönnetään ainoastaan, jos viranomaiset ovat vakuuttuneita siitä, että asianomainen henkilö tai organisaatio antaa kaikki tarvittavat vakuudet siitä, että tavara palautetaan unioniin hyvässä kunnossa ja että tavara voidaan kuvata tai merkitä niin, että tilapäisen viennin ajankohtana ei ole epäilystä siitä, että vietävä tavara on sama kuin erityisessä avoimessa vientiluvassa kuvattu.
3. Vientilupa voi olla voimassa enintään viisi vuotta.
11 artikla
Vientilupa on esitettävä kirjallisen vienti-ilmoituksen kanssa tai muissa tapauksissa sen on oltava vaadittaessa esitettävissä tutkittavaksi tuotavan kulttuuriesineen kanssa.
Sen jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset, jossa lupa esitetään, voivat pyytää siitä käännöksen tämän jäsenvaltion viralliseen kieleen tai johonkin sen virallisista kielistä. Tällöin mahdollisista käännöskustannuksista vastaa luvan haltija.
12 artikla
1. Vienti-ilmoituksen vastaanottava toimivaltainen tullitoimipaikka varmistaa, että vietävät tavarat vastaavat vientiluvassa olevaa selvitystä ja että vienti-ilmoituksen kohdassa 44 on viittaus vientilupaan, jos vaaditaan kirjallinen ilmoitus.
2. Jos kirjallinen ilmoitus vaaditaan, vientilupa on liitettävä yhtenäisen hallinnollisen asiakirjan numerolla 3 merkittyyn kappaleeseen ja se on toimitettava tavaran mukana siihen tullitoimipaikkaan, jonka kautta lähetys viedään unionin tullialueelta. Kun yhtenäisen hallinnollisen asiakirjan numerolla 3 merkitty kappale annetaan viejän tai hänen edustajansa käyttöön, vientilupa on myös annettava tälle myöhempää käyttöä varten.
IV JAKSO
YLEISET AVOIMET VIENTILUVAT
13 artikla
1. Yleisiä avoimia vientilupia annetaan museoille tai muille laitoksille kaikkien niiden pysyvään kokoelmaan kuuluvien kulttuuriesineiden tilapäistä vientiä varten, joita todennäköisesti tullaan viemään unionista tilapäisesti toistuvasti näytteille pantavaksi kolmannessa maassa.
2. Vientilupa annetaan ainoastaan, jos viranomaiset ovat vakuuttuneita siitä, että laitos antaa kaikki tarvittavat vakuudet siitä, että tavara palautetaan unioniin hyvässä kunnossa. Vientilupaa voidaan käyttää pysyvän kokoelman kaikkien esineryhmien milloin tahansa tapahtuvaan tilapäiseen vientiin. Sitä voidaan käyttää erilaisiin esineryhmiin joko peräkkäin tai samanaikaisesti.
3. Vientilupa voi olla voimassa enintään viisi vuotta.
14 artikla
Vientilupa on esitettävä vienti-ilmoituksen kanssa.
Sen jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset, jossa lupa esitetään, voivat pyytää siitä käännöksen tämän jäsenvaltion viralliseen kieleen tai johonkin sen virallisista kielistä. Tällöin mahdollisista käännöskustannuksista vastaa luvan haltija.
15 artikla
1. Vienti-ilmoituksen vastaanottava toimivaltainen tullitoimipaikka varmistaa, että vientilupa esitetään yhdessä vietävien tavaroiden luettelon kanssa, jotka vastaavat myös vienti-ilmoituksessa olevaa selvitystä. Luettelon on oltava paperilla, johon on painettu laitoksen nimi ja osoite, ja vientiluvassa mainittavan laitoksen edustajan on allekirjoitettava kaikki sivut. Kaikki sivut on myös varustettava vientiluvassa asianomaiseen kohtaan sijoitetulla laitoksen leimalla. Vienti-ilmoituksen kohtaan 44 on tehtävä viittaus vientilupaan.
2. Vientilupa on liitettävä yhtenäisen hallinnollisen asiakirjan numerolla 3 merkittyyn kappaleeseen ja se on toimitettava tavaraerän mukana siihen tullitoimipaikkaan, jonka kautta lähetys viedään unionin tullialueelta. Kun yhtenäisen hallinnollisen asiakirjan numerolla 3 merkitty kappale annetaan viejän tai hänen edustajansa käyttöön, vientilupa on myös annettava tälle myöhempää käyttöä varten.
V JAKSO
AVOINTEN VIENTILUPIEN LOMAKKEET
16 artikla
1. Erityiset avoimet vientiluvat annetaan lomakkeella, jonka malli on liitteessä II.
2. Yleiset avoimet vientiluvat annetaan lomakkeella, jonka malli on liitteessä III.
3. Hakemuslomake on painettava tai luotava sähköisesti yhdellä tai useammalla unionin virallisella kielellä.
4. Vientiluvan koon on oltava 210 × 297 millimetriä ja pituuden osalta hyväksytään enintään - 5 ja + 8 millimetrin suuruinen poikkeama.
Käytettävän paperin on oltava valkoista, hiokkeetonta liimakäsiteltyä kirjoituspaperia, jonka paino on vähintään 55 grammaa neliömetriltä. Siinä on oltava vaaleansininen painettu aaltomainen taustakuvio, joka tekee kaiken mekaanisin tai kemiallisin keinoin tapahtuneen väärentämisen selvästi havaittavaksi.
5. Vientiluvan toinen kappale, jossa ei saa olla painettua aaltomaista taustakuviota, on ainoastaan viejän omaa käyttöä tai kirjanpitoa varten.
Asianomaiset jäsenvaltiot määräävät käytettävästä hakemuslomakkeesta.
6. Jäsenvaltiolla on oikeus painaa lupalomakkeita tai antaa niiden painaminen hyväksymiensä kirjapainojen tehtäväksi. Jälkimmäisessä tapauksessa tämä hyväksymismerkintä on oltava lomakkeessa.
Kukin lomake on varustettava kirjapainon nimellä ja osoitteella tai merkillä, josta kirjapaino voidaan tunnistaa. Siinä on myös oltava painettu tai leimattu sarjanumero, josta se voidaan tunnistaa.
7. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet lupien väärentämisen estämiseksi.
Tätä varten jäsenvaltioissa käyttöön otetut tunnistamiskeinot on ilmoitettava komissiolle, joka antaa ne tiedoksi muiden jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille.
8. Luvat on täytettävä mekaanista tai elektronista välinettä käyttäen. Poikkeuksellisesti ne voidaan täyttää myös suuraakkosin mustalla kuulakärkikynällä tekstaamalla.
Ne eivät saa sisältää raaputtamalla, päällekirjoittamalla tai muulla tavalla tehtyjä muutoksia.
VI JAKSO
LOPPUSÄÄNNÖKSET
17 artikla
Kumotaan asetus (ETY) N:o 752/93.
Viittauksia kumottuun asetukseen pidetään viittauksina tähän asetukseen liitteessä V olevan vastaavuustaulukon mukaisesti.
18 artikla
Tämä asetus tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 9 päivänä marraskuuta 2012.