РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 16 септември 2013 година
за компенсации съгласно наредбата за оборския тор C 45/98 (ex NN 75/98) прието от Белгия (Фландрия)
(нотифицирано под номер C(2013) 5818)
(само текстовете на нидерландски и френски език са автентични)
(2013/530/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него,
като призова заинтересованите страни да представят своите коментари (1),
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРА
(1)
След получаването на жалба, че фламандското правителство е изплащало неправомерни помощи на земеделските производители по отношение на използването торове и оборски тор (наричани по-долу „мярката“), с писмо от 4 февруари 1998 г. службите на Европейската комисия поискаха от белгийските власти да представят информация относно прилагането на решението на фламандското правителство от 20 декември 1995 г. относно компенсациите, предоставени на земеделските производители за изплащане на задълженията съгласно законодателството относно торовете (наричано по-долу „Наредба за оборския тор“).
(2)
Комисията получи тази информация в писмо от фламандския министър на околната среда и заетостта от 18 март 1998 г. и в писмо от Постоянното представителство на Белгия от 31 март 1998 година.
(3)
На 15 април 1998 г. се проведе среща между представителите на компетентните белгийски органи и службите на Европейската комисия.
(4)
С телекс от 10 юли 1998 г. Комисията поиска допълнителна информация от белгийските власти, на което те отговориха в писмо от 7 август 1998 г., заведено като получено на 10 август 1998 г.
(5)
Според информация, предоставена от белгийските власти, плащанията са извършени през 1996 г. Въпреки това Комисията не е информирана за мярката в съответствие с член 93, параграф 3 от Договора за ЕО (понастоящем член 108, параграф 3 от ДФЕС). По тази причина досието е заведено в регистъра на помощите, за които не е постъпило уведомление, под номер NN 45/98. При все това, въпреки че схемата е била в сила през 1996 г. и 1997 г., Комисията отбеляза ангажимента на белгийските власти в писмото им от 7 август 1998 г. да не изплащат помощ за 1997 г., докато Комисията не вземе решение относно съвместимостта на помощта с общия пазар. Белгийските власти са информирали Комисията, че фламандското правителство възнамерява да включи тази схема за компенсация в фламандската програма за помощ съгласно Регламент (ЕИО) № 2078/92 (2).
(6)
С писмо от 21 януари 1999 г. Комисията уведоми Белгия, че е решила да започне процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от ДФЕС по отношение на мярката.
(7)
Решението на Комисията да започне процедурата е публикувано на 17 април 1999 г.в Официален вестник на Европейския съюз (3).
(8)
Комисията прикани заинтересованите страни да представят коментари относно мярката.
(9)
Комисията не получи коментари от заинтересованите страни.
(10)
Уведомленията относно други фламандски случаи с оборски тор (С12/1999, N105/1999, N311/99) бяха оттеглени от белгийските власти.
(11)
На 6 март 2012 г. Комисията получи жалба от земеделски производител във връзка с изплащане на компенсация за 1996 г. по силата на наредбата за оборския тор. На среща между представителите на белгийските (фламандските) власти и службите на Европейската комисия на 16 април 2012 г. Комисията поиска от белгийските власти да представят становища по жалбата.
(12)
Европейската комисия поиска допълнителна информация на 9 ноември 2012 г. Белгийските власти отговориха с писмо от 14 януари 2013 г.
II. ПОДРОБНО ОПИСАНИЕ НА ПОМОЩТА
1. НАИМЕНОВАНИЕ
(13)
Компенсация съгласно наредбата за оборския тор.
2. БЮДЖЕТ
(14)
Общият бюджет на мярката за 1996 г. е бил 427 511 868 BEF (белгийски франка), разбити по следния начин:
а)
компенсация за намалените добиви
-
пасища 250 279 282 BEF
-
царевица 50 102 650 BEF
б)
компенсация за разходите за обезвреждане на оборски тор 65 486 397 BEF
в)
компенсация за разходите за съхранение на оборски тор 34 276 829 BEF
г)
компенсация за закупуване на допълнителни торове 27 366 710 BEF
(15)
Компенсация съгласно Наредбата за оборския тор беше изплатена за 1996 г.
(16)
В съответствие с Наредбата за оборския тор компенсацията се изплаща на земеделските производители, чието стопанство се намира изцяло или частично във водна зона или природна зона. Това се отнася до 7,502 от общо 40,673 предприятия с обработваема земя или добитък във Фландрия (18,5 %). По отношение на площта, от общо 649,223 хектара земя с обработваема земя или добитък 47,948 ha (7,5 %) попадат във водна зона, а 21,919 ha (3 %) - в природна зона.
(17)
Целта на схемата за помощ е да се даде възможност на земеделските производители със земя в екологично чувствителни области да се приспособят към по- строгите стандарти за торене и да се компенсират икономическите загуби, понесени от тези земеделски производители. Помощта е изчислена на базата на загубата на доходи, като се вземе предвид обичайната земеделска практика извън тези чувствителни зони. Според белгийските власти компенсацията бе необходима и с цел да се избегнат социални вълнения.
(18)
Помощи се отпускат с цел компенсиране на земеделските производители в тези чувствителни зони по отношение на:
а)
спада в производството в резултат на по-малкото използване на тор и оборски тор
б)
допълнителните разходи за обезвреждане на оборски тор,
в)
допълнителните разходи за съхранение на оборски тор,
г)
допълнителното закупуване на изкуствени торове.
(19)
Според информацията, представена от белгийските власти, плащанията, предоставени на земеделските производители за компенсиране на задължения по силата на законодателството относно торовете, се основават на четири законодателни текста:
а)
Решение на фламандското правителство от 20 декември 1995 г. относно компенсацията, платима на земеделските производители за задълженията съгласно законодателството относно торовете,
б)
Решение на фламандското правителство от 20 декември 1995 г. за определяне на компенсациите за 1996 и 1997 г. съгласно член 15, параграф 9 от Наредбата от 23 януари 1991 г. за защита на околната среда от замърсяване с оборски тор,
в)
Решение на фламандското правителство от 19 март 1996 година за определяне на правила за допълнителни задължения по отношение на обезвреждането, както и за помощ в случай на допълнителни излишъци от оборски тор в райони, където се прилагат по-строги стандарти за разпръскване на оборски тор,
г)
Решение на фламандското правителство от 15 юли 1997 г. за изменение на Решение на фламандското правителство от 20 декември 1995 г. за определяне на компенсациите за 1996 и 1997 г. съгласно член 15, параграф 9 от наредбата от 23 януари 1991 г. за опазване на околната среда от замърсяване с оборски тор.
(20)
Комисията не е информирана за нито един от законодателните текстове съгласно изискванията на член 93 от Договора за ЕО (понастоящем член 108, параграф 3 от ДФЕС).
(21)
Според белгийските власти политиката за оборския тор във Фландрия се основава на Наредбата от 20 декември 1995 г. за изменение на Наредбата от 23 януари 1991 г. за защита на околната среда от замърсяването с торове. Посочената наредба има за цел да намали екологичните проблеми, причинени от обогатяването на повърхностните и подпочвените води и от излужването на фосфати и нитрати в почвата, с риск за проникване в подпочвените и повърхностните води. Според доклада за околната среда и природата във Фландрия селското стопанство е източник на 56 % от нетното количество азот и фосфат в околната среда. Освобождаването на амоняк от помещенията за отглеждане на животните и разпръскването на течния тор представляват 21 % от замърсяващите емисии във Фландрия.
(22)
Наредбата за оборския тор поставя цели във връзка с постигането и/или поддържането на необходимите стандарти за качество на почвите, на водите (повърхностни и подпочвени) и на въздуха. В нея се предвижда постепенното затягане на ограниченията за използване на оборски тор. По този начин тя дава възможност за корекции по време на преходен период. Стандартите, регулиращи използването на торове, трябва да се затягат постепенно, с изключение на особено уязвимите райони, а именно водните зони и природните зони, в които по-строгите правила влизат в сила незабавно.
(23)
В наредбата се предвижда и замразяване на производството на оборски тор и на броя глави добитък във Фландрия на нивото от 1992 г. За тази цел се въвежда политика за местно разрешително. В същото време при подновяване на разрешителните за големи предприятия обхватът им ще бъде намален с до 25 %. На животновъдния сектор беше даден срок (до 2002 г.) да намери начини за намаляване на излишъците от оборски тор и тяхното въздействие.
(24)
На 1 януари 1996 г. влязоха в сила незабавно по-строги ограничения в следните области:
а)
водосборни и защитени зони;
б)
природни зони, природни резервати, гори;
в)
области по директивата за птиците;
г)
долини и ценни от екологична гледна точка участъци от обработваема земя;
д)
чувствителни към нитрати площи;
е)
замърсени с фосфати площи.
(25)
Според белгийските власти при определянето на тези чувствителни области са взети предвид изискванията на Директива 91/676/ЕИО на Съвета за опазване на водите от замърсяване с нитрати от селскостопански източници (4) и Директива 79/409/ЕИО на Съвета относно опазването на дивите птици (5).
(26)
В съответствие с Наредбата за оборския тор, считано от 1 януари 1996 г. до 31 декември 1998 г. се прилагаха следните общи ограничения за използването на торове и оборски тор в цяла Фландрия, с изключение на водните зони и природните зони. Тези ограничения са изразени в kg за фосфорен пентаоксид, в kg за количеството азот от изкуствени торове и в kg за общото количество разрешен азот на годишна база, както е показано в таблицата по-долу.
Група култури
Фосфорен пентаоксид
Азот от изкуствени торове
Общо количество азот
Пасища
170
250
450
Царевица
160 (1996 г.)
155 (1997 г.)
150 (1998 г.)
200
325
Култури, изискващи малко количество азот (6)
125
125
170
Други култури
150
225
325
(27)
Белгийските власти също така публикуваха следните ограничения като ориентир за целите, които искат да постигнат от 2003 г. нататък.
Група култури
Фосфорен пентаоксид
Азот от изкуствени торове
Азот от оборски тор и други торове
Общо количество азот
Пасища
125
250
250
450
Царевица
100
130
225
275
Култури, изискващи малко количество азот (7)
100
70
125
125
Други култури
100
150
200
275
(28)
В допълнение към тези количествени ограничения е забранено разпръскването на оборски тор или други органични торове на обикновена земеделска земя през следните периоди: от 21 септември до 21 януари, всяка неделя и всеки официален празник, всички съботи, освен тези между 1 февруари и 15 май, нощем (между 10 вечерта и 7 сутринта), както и когато почвата е наводнена, замръзнала или покрита със сняг.
(29)
По-строги стандарти се прилагат във водните зони, с оглед производството на питейна вода или поради това, че те са особено чувствителни към излужването на азот. Терминът „водна зона“ означава:
а)
водосборни басейни и защитени зони от тип II и III за подпочвени води, определени съгласно Наредбата от 24 януари 1984 г. относно установяване на мерки за управлението на подпочвените води,
б)
чувствителни области, посочени от фламандското правителство като изискващи по-строги стандарти, в рамките на субхидрографски резервоари с повърхностни води, предназначени за производство на питейна вода, определени в съответствие със Закона от 26 март 1971 г. за опазването на повърхностните води от замърсяване,
в)
области, посочени от фламандското правителство като такива с почви, чувствителни към нитрати, за които се изискват по-строги стандарти, и определени съгласно Наредбата от 24 януари 1984 г. относно установяване на мерки за управлението на подпочвените води.
(30)
Следната таблица показва стандартите, регулиращи употребата на оборски тор, приложими за водните зони, считано от 1 януари 1996 г. Тези правила се основават на стандартите за добив на посочените групи култури, както и на екологично приемливите загуби за тези зони. Количествата са изразени в kg за фосфорен пентаоксид и kg за азот на хектар годишно.
Група култури
Фосфорен пентаоксид
Азот от изкуствени торове
Азот от оборски тор и други торове
Общо количество азот
Пасища
120
200
200
350
Царевица
100
150
170
275
Култури, изискващи малко количество азот
80
70
125
125
Други култури
100
150
170
275
(31)
Във водните зони разпръскването на оборски тор е забранено между 1 септември и 21 януари включително, с изключение на зони А и Б във водосборните зони на повърхностни води, при които срокът на забраната се удължава до 15 февруари включително.
(32)
Терминът „природна зона“ означава:
а)
долини и ценни от екологична гледна точка участъци от обработваема земя, посочени на картите за развитие на селските райони, съдържащи се в Закона от 29 март 1962 г. за организиране на националното и градското планиране,
б)
специални защитени зони, определени с Решение на фламандското правителство от 17 октомври 1988 г.,
в)
определени местообитания и прилежащите към тях буферни зони,
г)
горски райони, природни зони, зони за развитие на природата или природни резервати, посочени в картите за развитие на селските райони, съдържащи се в Закона от 29 март 1962 г. за организиране на националното и градското планиране, с преходна мярка, приложима до 31 декември 1997 г.
(33)
Таблицата по-долу показва стандартите за използването на оборски тор, приложими от 1 януари 1996 г. по отношение на природните зони. Тези правила се основават на стандартите за добив на посочените групи култури, както и на екологично приемливите загуби за тези зони. Количествата са изразени в kg фосфорен пентаоксид и kg азот на хектар годишно.
Група култури
Фосфорен пентаоксид
Азот от изкуствени торове
Общо количество азот
Пасища
120
200
400
Царевица
100
150
275
Култури, изискващи малко количество азот
80
70
125
Други култури
100
150
275
(34)
В природните зони разпръскването на оборски тор се забранява между 1 септември и 21 януари включително, като в пасищните райони, които са от значение за опазването на птиците, наторяването също може да бъде забранено между 1 април и 30 юни. Освен това от 1 януари 1998 г. в гори, природни зони, зони за развитие на природата или природни резервати се забранява прилагането на торове от всякакъв вид с изключение на фекалии от пасящ добитък с максимално допустима гъстота от 2 животински единици на 1 ha, измерени през годината. Семейните стопанства могат да бъдат временно освободени от тази забрана.
(35)
Съгласно Наредбата за оборския тор компенсацията се изплаща автоматично само по отношение на пасища и царевица. За другите култури се приема, че намалените нива на използване на торове няма да доведат до намаляване на продукцията. И в този втори случай обаче земеделският производител може да получи компенсация, ако може да представи доказателства за загуби.
(36)
Компенсацията за изменението на добива от пасища е изчислена въз основа на разликата между разрешения стандарт за торове в областите извън чувствителните зони и разрешените стандарти в чувствителните зони, като се прави разлика между площи, разположени във водните зони, и тези, които се намират в природните зони. Целта на помощта е да се компенсират загубите на добив и на рентабилност, свързани с намаленото използване на тор.
(37)
Отправната точка за изчисляването на помощта са средните полубрутни печалби (ПБП) в BEF/ha за последните три години, предшестващи отпускането на компенсация, съгласно Кодекса за подоходното облагане. Прави се разграничение между площ, която се използва за отглеждане на млекодайни животни, и други пасища. За целите на изчисляване на ПБП Фландрия е разделена на 13 области в зависимост от агрономическите характеристики на съответните площи.
(38)
При пасищата за млекодайни животни най-високата ПБП е в Antwerp Kempenland (55 700 BEF/ha), като най-ниската е в областта Dunes (33 167 BEF/ha), а средната стойност за Фландрия като цяло е 44 160 BEF/ha. При пасищата, различни от тези за млекодайни животни, най-високата ПБП е в пясъчно-глинестия район на Западна Фландрия (36 100 BEF/ha), най-ниската е в областта Dunes (24 633 BEF/ha), а средната стойност за Фландрия като цяло е 31 941 BEF/ha.
(39)
При водните зони компенсацията се основава на факта, че максимално допустимият размер на използване на азот е определен на 350 kg/ha в сравнение с 450 kg/ha при нормални зони. Това отговаря на намаление в размер на 22 %. По закона за намаляващата възвращаемост белгийските власти изчисляват, че това ще доведе до намаляване на добивите с 15 %. Въпреки това въздействието върху рентабилността на стопанството ще бъде по-голямо. След приспадане на постоянните разходи белгийските власти изчисляват, че средната ПБП възлиза на 40 % от общия добив. По този начин спадът на добива с 15 % ще доведе до 37,5 % намаление на ПБП (15 % × 100/40). Съответно основата на изплащането на компенсация за спадналия добив в засегнатата област е ПБП × 37,5 %. Същевременно земеделските производители във водните зони са длъжни да използват 50 kg/ha по-малко изкуствени торове. Така спестените средства възлизат на 800 BEF (50 kg азот × 16 BEF/kg). Следователно тази сума се приспада от дължимата помощ.
(40)
По отношение на природните зони компенсацията се основава на същите принципи. В природната зона максимално допустимото количество на използвания азот е 400 kg/ha в сравнение с 450 kg/ha за нормалните зони, което съответства на намаление в размер на 11 %. Белгийските власти изчисляват, че това ще доведе до спад на добива със 7 %. Спадът на добива със 7 % ще доведе до намаление на ПБП с 17,5 % (7 % × 100/40). Съответно основата на изплащането на компенсация за спад на добива в природните зони е ПБП × 17,5 %. Освен това същото намаление на помощта с 800 BEF (вж. по-горе съображение 39) се прилага и по отношение на икономиите от намаленото използване на торове.
(41)
Таблицата по-долу обобщава най-високите, най-ниските и средните стойности на помощта за изплащане.
Пасища за млекодайни животни
ПБП
Стойност на помощта, водни зони
FOR-L_2013285BG.01000801.notes.0001.xml.jpg
Стойност на помощта, природни зони
FOR-L_2013285BG.01000801.notes.0002.xml.jpg
Antwerp Kempenland
55 700
20 088
8 948
Dunes
33 167
11 638
5 004
Средна стойност
44 160
15 760
9 928
Други пасища
ПБП
Стойност на помощта, водни зони
FOR-L_2013285BG.01000801.notes.0003.xml.jpg
Стойност на помощта, природни зони
FOR-L_2013285BG.01000801.notes.0004.xml.jpg
West Flanders пясъчно-глинест район
36 100
12 738
5 518
Dunes
24 633
8 437
3 511
Средна стойност
31 941
11 177
4 789
(42)
Белгийските власти подчертаха, че това са максималните стойности на помощта на хектар. Общата площ на пасищата, допустима за компенсация, е 31 003 ha, от които 17 468 ha са във водните зони, а 13 535 ha - в природните зони. Максималната теоретична компенсация, която може да е била платена, възлиза на 202 822 411 BEF във водните зони и 65 900 155 BEF в природните зони. Въпреки това поради по-ниския размер на помощите за пасища, които не са предназначени за млекодайни животни, реалната компенсация, предоставена за пасища, е 250 275 012 BEF годишно, от които 186 505 640 във водни зони и 63 769 372 BEF в природни зони. Според белгийските власти тази разлика между максималния теоретичен размер на помощите и размера на действително изплатената помощ се дължи на редица фактори, по-специално на факта, че компенсацията е била изплатена единствено по отношение на пасища, които още през 1994 г. са използвани като пасища от едно и също стопанство.
(43)
Предоставя се фиксирана помощ за загуба на продукция в размер на 3 600 BEF/ha за царевица, при условие че тази царевица все още се отглежда в същия парцел, а не е засята на предишни пасища, които са били разорани. Тази помощ се основава на изчисленията, че средната продукция от царевица в сух материал е 14 500 kg/ha, а средната загуба на добив в резултат на по-строгите стандарти е 900 kg/ha. Въз основа на предвижданите разходи в размер на 4 BEF/kg сух материал това води до загуба на доход в размер на 3 600 BEF.
(44)
Освен това земеделските производители биват насърчавани да засяват трева след царевицата, като по този начин се намалява оттока на нитрати от почвата и излужването на нитрати. Поради това е била предоставена допълнителна помощ в размер на BEF 3 600/ha. Според белгийските власти тази помощ обхваща само разходите за семена за трева.
(45)
Помощ се предоставя на стопанства във водни и природни зони, за да покрие допълнителните разходи за обезвреждане на излишъците от оборски тор, които са в резултат от по-ниските ограничения за разпръскването на оборски тор.
(46)
Помощ се предоставя, ако едно стопанство има допълнителни излишъци от оборски тор, които са натрупани в резултат на по-строгите стандарти по отношение на разпръскването на оборски тор. За изчисляване на помощта се прави разлика между:
а)
семейни животновъдни стопанства и други животновъдни стопанства, които не са придобили допълнителна обработваема земя между 1993 г. и 1996 г.; в изчислението на възможностите за обезвреждане на оборски тор се взема предвид площта на обработваемата земя според регистъра за 1996 г.;
б)
животновъдни стопанства, различни от семейните, които са придобили допълнителна земя между 1993 г. и 1996 г.; площта, която се взема предвид при определяне на възможностите за обезвреждане на оборски тор, се основава на обработваемата земя, регистрирана през 1994 г. (ситуация в стопанството през 1993 г.).
(47)
За целите на изчисляването на помощта се използва среднопретеглена стойност въз основа на изчисляване на броя на животните от всеки вид (говеда, свине, домашни птици, други) във Фландрия, както и типичния минерален състав на оборския тор от всеки вид по отношение на съдържанието на минерали.
(48)
На тази основа е изчислено, че всеки тон оборски тор съдържа 6,6 kg азот и 4,2 kg дифорсфорен пентаоксид.
(49)
Помощите се изплащат за единица минерал (на килограм дифосфорен пентаоксид (P2O5) и на килограм азот (N)), които отговарят на изискванията за компенсация. Местонахождението на стопанството определя размера на плащането. Размерът на помощта за изплащане е:
а)
13 BEF/единица: за стопанства в „бяла“ община с преразгледана продукция под 75 kg фосфорен пентаоксид/ha,
б)
20 BEF/единица: за стопанства в „сива“ община с преразгледана продукция между 75 и 125 kg фосфорен пентаоксид/ha,
в)
27 BEF/единица: за едно стопанство в община с преразгледана продукция над 125 kg фосфорен пентаоксид/ha,
(50)
Сумите на помощта са по-високи за общините с по-висока преразгледана продукция, тъй като оборският тор трябва да бъде транспортиран на по-дълги разстояния.
(51)
В допълнение се изплаща и помощ за компенсиране на земеделските производители, които вече не могат да се възползват от договорните споразумения със съседни стопанства за разпръскване на излишния оборски тор в тези стопанства. За да отговаря на условията, стопанството трябва да е сключило споразумение през 1995 г. за прехвърляне на излишния оборски тор с ползвател на площи в област, в която се прилагат по-строги стандарти, и трябва да е установено в община с преразгледана продукция над 100 kg фосфорен пентаоксид/ha. Компенсация се изплаща за единица минерал, т.е. за намалението на количеството фосфорен пентаоксид и азот в килограми, прехвърлено към тези ползватели. Максималното количество, допустимо за компенсация, е разликата във възможностите за обезвреждане между нормалните стандарти за разпръскване на оборски тор и тези, които се прилагат в райони, които са предмет на по-строги разпоредби. Местонахождението на стопанството определя размера на плащането, което е:
а)
27 BEF/единица: за едно стопанство в община с преразгледана продукция над 125 kg фосфорен пентаоксид/ha,
б)
20 BEF/единица за всички други стопанства.
(52)
Семейни животновъдни стопанства с излишъци от оборски тор, разположени в парцели в субхидрографския водосборен басейн в Kluizen или в чувствителни към нитрати площи по бреговете на река Maas, могат да се възползват от задължението на банката за оборски тор да приема допълнителни излишъци от оборски тор, генерирани в резултат на по-строгите стандарти за разпръскване на оборски тор. В този случай компенсацията за обезвреждане и съхранение на оборски тор е намалена пропорционално на количеството минерали, за което банката за оборски тор е предоставила помощ.
(53)
Тъй като разпръскването на оборски тор във водните зони и природните зони е забранено от 1 септември, за разлика от 21 септември в другите зони, някои земеделски производители са срещнали трудности, защото в много стопанства торът се разпръсква след събирането на реколтата, а някои реколти се събират след (годишната) начална дата на забраната. Във водните и природните зони това вече не беше възможно. Белгийските органи преценяват, че вследствие на това тези предприятия ще имат нужда от допълнителни складови съоръжения за оборски тор за период от три месеца.
(54)
Разликата в стандартите, регулиращи разпръскването на животински тор между обикновените зони и водните и природните зони, се равнява на около 50 kg фосфорен пентаоксид/ha. Тъй като един тон оборски тор съдържа средно 5,2 kg фосфорен пентаоксид, 50 kg фосфорен пентаоксид/ha съответстват приблизително на 10 тона складов капацитет на хектар.
(55)
Въз основа на приблизителната оценка, че разходите за изграждане на 500 m3 складови съоръжения възлизат на 1 263 120 BEF, белгийските власти смятат, че осигуряването на необходимия складов капацитет изисква инвестиция от около 2 500 BEF на тон складов капацитет, която ще се изплаща за период от 20 години, и следователно се равнява на 125 BEF/t тодишно. Следователно на земеделските производители на оборски тор с обработваема земя в области, в които се прилагат по-строги стандарти за разпръскването на тор, се дължи компенсация в размер на 1 250 BEF/ha.
(56)
Земеделските производители, които през 1996 г. са получили тази компенсация за съхранение на тор съгласно Наредбата за оборския тор, не могат през същата година да получат субсидии за покриване на лихви или капиталови премии за изграждане на съоръжения за съхранение на оборски тор от фламандския селскостопански инвестиционен фонд (VLF).
(57)
Тъй като земеделските производители с площи, намиращи се във водни зони, не могат изцяло да постигнат разрешеното количество азот на хектар с използване на оборски тор, белгийските власти предвиждат, че земеделските производители в тези области ще се стремят да поддържат производствените равнища чрез прилагане на допълнителни изкуствени торове, особено по отношение на „други култури“ и царевица.
(58)
Приема се, че тези стопанства ще използват допълнително 60 kg азот/ha на стойност 16 BEF/kg. Помощта за изплащане възлиза следователно на 960 BEF (60 × 16), което се закръгля на фиксирана сума в размер на 1 000 BEF/ha.
(59)
Земеделските производители с обработваеми земи през 1994 г., разположени във водни и природни зони, могат да кандидатстват за компенсация за площи в тези области в банката за оборски тор, която отговаря за администрирането на схемата. Те се задължават да посочват своята обработваема земя на картите и плановете, парцел по парцел, както и план за реколтата за 1994 г. и за годината на кандидатстване. Ако обработваемата земя се намира в няколко области или зони, компенсацията се изчислява на базата на най-строгите стандарти относно прилагането на оборски тор и разпръскването му. Банката за тор разглежда заявленията и информира засегнатите страни каква компенсация ще бъде изплатена, използвайки цялата налична информация. Компенсация не се изплаща, ако размерът ѝ възлиза на по-малко от 1 000 BEF. Кандидатите имат право на обжалване пред фламандския министър на околната среда, който е длъжен да вземе решение в срок от шест месеца, като в противен случай жалбата се счита за допустима.
(60)
Банката за оборски тор, полицейски служители и служителите от отдела за инспектиране на околната среда от органа за управление на околната среда, природата, земята и водата, както и други служители имат право да извършават проверки дали земеделските производители изпълняват задълженията си по Наредбата за оборския тор. В случай на открити нарушения от земеделските производители може да бъде изискано да върнат помощта. Не могат да се предоставят помощи по Наредбата за оборския тор за земи, оставени под угар.
III. ОЦЕНКА НА ПОМОЩТА
(61)
Гореописаните мерки представляват държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС. Компенсацията се предоставя с държавни средства и се изплаща на определени категории земеделски производители, т.е. тези, които са разположени във водни зони или природни зони. Тази помощ нарушава или заплашва да наруши конкуренцията и засяга търговията между държавите членки, тъй като по този начин се подобрява конкурентната позиция на земеделските производители, които получават компенсация, в сравнение със земеделските производители в други части на Белгия или в други държави членки, които не получават помощ. Освен това, доколкото продуктите, произведени от тези производители, са предмет на търговия в рамките на ЕС, изглежда вероятно мерките да окажат влияние върху търговията между държавите членки.
(62)
В писмените си коментари белгийските власти подчертават значението на екологичните цели на схемата за помощ, като в този контекст се позовават на разпоредбите на Регламент (ЕИО) № 2078/92 на Съвета от 30 юни 1992 г. относно методите на земеделско производство, съвместими с изискванията за опазване на околната среда и поддържане на природата (наричан по-нататък Регламент (ЕИО) № 2078/92) (8) и на Насоките на Общността относно държавната помощ за защита на околната среда (9). Точка 2.1 от Насоките относно държавната помощ за защита на околната среда гласи, че в селскостопанския сектор тези насоки не се прилагат в областта, обхваната от приложното поле на Регламент (ЕИО) № 2078/92. Поради това е целесъобразно да се започне от разглеждане на прилагането на Регламент (ЕИО) № 2078/92 по отношение на въпросните мерки.
(63)
Белгийските власти обясняват, че компенсацията на земеделските производители, предоставена като част от мярката за природни зони и водни зони, следва да бъде считана за изпълнение на разпоредбите на Регламент (ЕИО) № 2078/92.
(64)
В Регламент (ЕИО) № 2078/92 се установява общностната схема за помощ, която има за цел да се насърчи, въз основа на поети от земеделските производители задължения, inter alia, доброволното използване на земеделски практики, които намаляват замърсяването, причинено от селското стопанство (член 2, параграф 1). Държавите членки определят условията за отпускане на помощ и размера на помощта, която следва да се изплаща, въз основа на поетото бенефициера задължение и на загубата на доходи, както и необходимостта от осигуряване на стимул съгласно член 5, параграф 1, букви а) и б). Освен това, в съответствие с определените от Комисията условия Общността може да участва в някои премии, предоставени от държавите членки с цел компенсиране на загубите на доходи в резултат на задължителното прилагане на ограниченията, посочени в член 2, в контекста на мерките, прилагани в тези държави членки в съответствие с дадени разпоредби на Общността (член 4, параграф 5 от Регламент (ЕИО) № 2078/92).
(65)
Освен това, в съответствие с член 10, параграф 1 държавите членки имат възможност да въведат национално финансирани схеми за допълнителни мерки, при които условията за отпускане на помощ се различават от изискванията на регламента или количествата надвишават определените в него граници. Тези схеми трябва да са в съответствие с целите на регламента и с правилата за държавна помощ.
(66)
Разглежданата схема не е предназначена за предоставяне на компенсация за загуби, свързани с изпълнението на доброволно поети от земеделските производители задължения. Също така помощите не включват съфинансиране от Общността на компенсации в рамките на мерки, предприети от Белгия, при определени от Комисията условия. Вместо това схемата се състои от (изключително) национално финансиране на компенсации за загуби, произтичащи от спазването на задължения съгласно националното законодателство относно торовете.
(67)
Поради тази причина помощта не попада в обхвата на приложение на регламента и трябва да бъде разгледана в съответствие с приложимите правила за държавна помощ.
IV. ПРИЛАГАНЕ НА НАСОКИТЕ НА ОБЩНОСТТА ОТНОСНО ДЪРЖАВНАТА ПОМОЩ ЗА ЗАЩИТА НА ОКОЛНАТА СРЕДА
(68)
Необходимо е да се проучи дали мярката може да бъде счетена за съвместима с Насоките от 1994 г., установени от Комисията по отношение на държавната помощ за защита на околната среда (10) (наричани по-долу „Насоките“), които са били приложими към момента на мярката (11).
(69)
В този контекст е необходимо да се отбележи, че мерките за помощ за компенсиране на намаления добив от пасища или от царевица, помощите за обезвреждане на излишъците от оборски тор, както и компенсацията за допълнителните разходи за използване на изкуствени торове представляват оперативна помощ. В отговор на запитване от страна на службите на Комисията белгийските власти обясниха, че макар разходите за съхранение на оборски тор да са сравними с разходите за инвестиции в допълнителни складови съоръжения за оборски тор, всъщност те не са пряко свързани с действителни инвестиции. В светлината на тези пояснения Комисията смята, че и тази мярка следва да се счита за оперативна помощ.
(70)
Като цяло Комисията счита, че е малко вероятно изплащането на оперативни помощи за селскостопанския сектор да осигури траен принос за развитието на сектора, а може да доведе до нарушаване на условията на конкуренция, което ощетява земеделските производители, които не получават такива помощи. Поради това Комисията възприема строг подход към оценяването на тези помощи.
(71)
Плащането на оперативна помощ за мерки за защита на околната среда е разгледано в точка 3.4 от Насоките. Тя гласи:
„В съответствие с дългогодишната си политика Комисията обикновено не одобрява оперативна помощ, която покрива разходи на предприятията, произтичащи от замърсяване или вредно въздействие, които те причиняват. Въпреки това Комисията може да направи изключение от този принцип в някои точно определени случаи. Досега тя е правила такива изключения в областта на управлението на отпадъците и освобождаването от екологични данъци. Комисията ще продължи да оценява такива случаи поотделно и в светлината на строгите критерии, които е изготвила за горепосочените области. А именно, че помощта трябва да компенсира само допълнителни производствени разходи в сравнение с традиционните разходи и по принцип следва да бъде временна и постепенно намаляваща, така че да се създаде стимул за намаляване на замърсяването или за по-бързо въвеждане на по-ефективно използване на ресурсите. Освен това помощта не трябва да противоречи на други разпоредби на Договора за ЕО, и по-специално тези, които се отнасят до свободното движение на стоки и услуги.
В областта на управлението на отпадъците публичното финансиране на допълнителните разходи за разделно събиране, оползотворяване и третиране на битови отпадъци в полза на предприятията, както и на потребителите, могат да включват държавни помощи, но в този случай може да бъде разрешено, при условие че предприятията се таксуват пропорционално на ползването на системата от тях, или на количеството отпадъци, генерирани от тях. Помощта за събиране, оползотворяване и третиране на промишлени и селскостопански отпадъци ще се разглежда поотделно за всеки случай.
Временно освобождаване от нови екологични данъци може да бъде разрешено, ако е необходимо за компенсиране на загуба на конкурентоспособност, особено на международно равнище. Допълнителен фактор, който следва да се вземе предвид, са необходимите съответни действия на предприятията за намаляване на замърсяването. Тази разпоредба се прилага и по отношение на данъчните облекчения, въведени съгласно законодателството на ЕО, за които държавите членки имат свобода на действие по отношение на облекчението или неговия размер.“
(72)
По отношение на помощите за съхранение и обезвреждане на излишъците от оборски тор Комисията счита, че излишъкът от тор може да се разглежда като форма на селскостопански отпадъци. В съответствие с цитираните по-горе Насоки помощта за обезвреждане на такива отпадъци се разглежда поотделно за всеки конкретен случай, съобразно критериите, посочени в точка 3.4 от Насоките.
(73)
Комисията отбелязва, че настоящата мярка е била временна, тъй като тя се е прилагала само за 1996 г. и 1997 г. Освен това Комисията отбелязва, че белгийските власти не са уведомили за продължаването на преките плащания на помощи за съхранение или обезвреждане на оборски тор, въпреки че договореностите за събиране на тор от някои земеделски производители от банката за оборски тор остават непроменени.
(74)
Комисията също така трябва да отчете факта, че мерките за помощ не са постепенно намаляващи, тъй като през двете въпросни години е предоставен един и същ размер на помощта (вж. съображения 38-40, 49-51)
(75)
Освен това въз основа на информацията, предоставена от белгийските власти, изглежда, че мярката има за цел да компенсира изцяло разходите за съхранение и обезвреждане на излишъците от оборски тор в резултат на ограниченията, наложени в чувствителните зони. Така земеделските производители ще бъдат освободени от таксите за обезвреждане на отпадъци. Също така изглежда, че няма изискване земеделските производители в чувствителните зони да предприемат мерки за намаляване на продукцията на оборски тор. Следователно не е налице насрещно участие от страна на земеделските производители за получаването на помощта, което означава, че те са компенсирани за изпълняването на по-строгите стандарти за използване на оборски тор, приложими за чувствителните зони. Следователно мярката не създава стимул за намаляване на производството на оборски тор.
(76)
Поради тези причини Комисията счита, че мерките не са в съответствие с Насоките, нито с целите на Регламент (ЕИО) № 2078/92. Поради това Комисията счита, че те не са съвместими с вътрешния пазар.
(77)
По отношение на помощите за компенсиране на земеделските производители за загубите на продукция, произтичащи от ограниченията върху използването на оборски тор, включително помощта за компенсиране на допълнителните разходи за изкуствени торове, Комисията отбелязва, че помощите за загуба на продукция не са изрично посочени в Насоките. Независимо от това, доколкото ограниченията относно използването на оборски тор водят до спад на добива, те вероятно ще увеличат производствените разходи на земеделските производители за останалите култури. В съответствие с принципите, изложени в горепосочените Насоки, изглежда, че тези помощи могат да бъдат обосновани, само ако са изпълнени следните условия (12):
а)
Помощта следва да бъде временна и по принцип постепенно намаляваща, така че да се даде стимул за намаляване на замърсяването или за по-бързо въвеждане на по-ефективно използване на ресурсите;
б)
Помощта трябва да компенсира само допълнителни производствени разходи в сравнение с традиционните методи;
в)
Помощта не трябва да е в противоречие с други разпоредби на Договора за ЕО.
В допълнение от член 10 от Регламент (ЕИО) № 2078/92 следва, че помощта, предоставяна извън приложното поле на регламента, но с цел да се постигне едно от ограниченията, посочени в член 2, трябва да е в съответствие с целите на регламента.
(78)
Тъй като помощта се приложи само за период от две години, изглежда, че е временна. В подадената информация от 14 януари 2013 г. белгийските власти потвърдиха, че мерките са били прекратени през 1998 г.
(79)
Въпреки това за времето на прилагането на мярката помощта не е била постепенно намаляваща (вж. съображения 38-40, 49-51), което съответно не е създало стимул за по-бързо въвеждане на по-ефективно използване на ресурсите.
(80)
Както е отбелязано по-горе, компенсацията за загуба на продукция от пасища се изчислява на базата на общото използване на торове, разрешено в нечувствителните зони, а именно 450 kg азот/ha за пасища и 325 kg азот/ha царевица. Според белгийските власти тези изчисления базират на научни данни, за да се гарантира, че концентрацията на нитрати в подпочвените и повърхностните води не надвишава 50 mg NO3-N/l или 11,3 mg NO3-N/l, като се отчита средна допустима загуба в размер на 70 kg NO3-N/l на хектар годишно. Тяхната цел е да съчетаят оптимално производство с минимално излужване. Стойностите за природните и водните зони са изчислени по същия начин, като се взе предвид фактът, че те са по-чувствителни към нитрати от другите зони.
(81)
В писмото си от 7 август 1998 г. белгийските власти обясниха, че е взето решение изчислението на компенсацията за разликата в стандарта да се основава на общото количество азот, което може да се прилага по закон, включително азота от изкуствени торове и азота от животински тор. Според белгийските власти беше използван именно този подход, защото беше счетено за необходимо да се осигури равно третиране на земеделските производители от един регион, така че земеделските производители, чиито площи се намират в области, обхванати от по-строги местни стандарти, да не са ощетени в сравнение със земеделските производители, чиито площи не са засегнати от такива стандарти. Ако стандартите бяха еднакви за всички земеделски производители във всички области, това конкурентно предимство ще бъде премахнато и няма да има нужда от плащане на компенсация. При това положение, ако земеделските производители се постараят да надхвърлят основния стандарт за качество на околната креда, възможно е компенсацията да се изчисли въз основа на разликата между постигнатото и стандарта за качество.
(82)
Въз основа на този принцип на равенство в рамките на един и същи регион, белгийските власти са счели, че приложимите правила не представляват свръхкомпенсация на земеделските производители и/или компенсация за преустановяване на селскостопански практики, които са в противоречие с правилата на ЕС. Според техния аргумент конкурентните недостатъци или предимства в рамките на един и същи селскостопански регион ще бъдат по-силно изразени в рамките на този регион, отколкото в ЕС като цяло. Ето защо в рамките на Фландрия всички загуби, понесени от земеделските производители, чиито стопанства се намират в области с по-строги местни стандарти, са били компенсирани (действително понесената загуба на добива).
(83)
Освен това белгийските власти посочиха, че през 1996 г. и 1997 г. фламандският регион вече е налагал по-строги местни стандарти, докато с директивата за нитратите това стана задължително едва от 20 декември 1998 г. В чувствителните водни зони е наложено ограничение за пасищата в размер на 200 kg азот/ha, а за царевица и други култури ограничението е било 170 kg азот/ha. Според белгийските власти разрешеното количество животински тор от 1996 г. насам вече е било по-ниско от предвиденото в първата програма за действие съгласно Директива 91/676/ЕИО, като за определени култури е било ограничено до нивото, посочено във втората програма за действие.
(84)
На 14 януари 2013 г. белгийските власти предоставиха подробна информация относно метода на изчисление, за да покажат, че той е бил в съответствие със селскостопанската практика и с правните разпоредби на ЕС, които са били в сила по време на мерките.
(85)
Въпреки това, въз основа на наличната информация разпоредбите за водните и природните зони не изглежда да надхвърлят значително задълженията, посочени в Директива 91/676/ЕИО. В този контекст Комисията отбелязва, че белгийските органи сами са посочили в своите писмени забележки, че са определили водните и природните зони като особено чувствителни към замърсяване с нитрати, и че следователно са необходими по-ниски стойности, за да се гарантира постигане на целта от 50 mg/l нитрати в повърхностните сладки води, в частност тези, които се използват за извличане на питейна вода, и в подпочвените води. Това е стойността, която е била задължителна към края на 1995 г. съгласно Директива 91/676/ЕИО.
(86)
Освен това, що се отнася до метода за изчисляване на компенсацията, Комисията поиска от белгийските власти да предоставят валидирани проучвания за доказване на точността на допусканията, използвани при изчислението. По-специално от белгийските власти беше поискано да представят резултатите от изследвания, доказващи, че намалението на общото използване на торове от 450 kg азот/ha на 350 kg азот/ha действително води до спад на добивите с 15 %, а намалението от 450 kg азот/ha на 400 kg азот/ha води до спад на добивите с 7 %. В отговора си от 14 януари 2013 г. белгийските власти демонстрираха точността на допусканията, използвани за изчисляване.
(87)
Освен това от белгийските власти бе поискано да предоставят допълнителна информация относно допусканията, използвани за изчисляване на въздействието от тази загуба на продукция върху цялостната рентабилност на стопанството, като се използват редица хипотези, включително чиста земеделска продукция и смесена земеделска и животновъдна продукция. По-специално Комисията прикани белгийските власти да предоставят подробно обяснение защо се счита, че загуба в размер на 15 % от производството на трева в смесено земеделско/животновъдно стопанство представлява 40 % загуба на рентабилност на стопанството, като се вземат предвид различните видове животновъдно производство. Белгийските власти предоставиха тази информация в своя отговор от 14 януари 2013 г.
(88)
Освен това белгийските власти бяха приканени да предоставят изчисления на основата на алтернативни методи за предоставяне на компенсация, като например цената на закупуване на фураж заместител като еквивалент на загубата на продукция. В отговора си от 14 януари 2013 г. белгийските власти твърдят, че тъй като такива изчисления не са извършени към момента на мярката, вече не е възможно те да бъдат извършени.
(89)
Поради това становището на Комисията е, че белгийските власти не са доказали, че помощта е била ограничена единствено до допълнителните производствени разходи. Освен това, както е показано по-горе (съображение 79), помощта не е била постепенно намаляваща.
(90)
Следователно предоставянето на помощ за загуба на продукция не отговаря на условията на Насоките. По тези причини Комисията счита, че тези мерки за помощ не са съвместими с Договора.
V. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(91)
Комисията констатира, че Белгия неправомерно е прилагала компенсацията съгласно Наредбата за оборския тор в нарушение на член 93, параграф 3 от Договора за ЕО (понастоящем член 108, параграф 3 от ДФЕС).
(92)
Мерките попадат извън приложното поле на Регламент (ЕИО) № 2078/92.
(93)
Мерките за компенсация за съхранение и обезвреждане на излишния оборски тор и загубата на продукция представляват оперативна помощ, която само по изключение може да бъде обявена за съвместима. Поради това строгият подход от Насоките предвижда, че помощта за съхранение и обезвреждане може да бъде обявена за съвместима, ако тя е временна и постепенно намаляваща и ако това изисква наличието на насрещно участие от страна на земеделския производител. При помощи за загубите на продукция помощта следва да бъде временна и постепенно намаляваща и да компенсира единствено допълнителните производствени разходи. Като е видно от анализа по-горе, тези условия не бяха изпълнени.
(94)
При липсата на насрещно участие от страна на бенефициерите за получаване на помощта и доколкото мерките за помощ изглежда не съдържат никакви стимули за бенефициерите да предприемат допълнителни стъпки за подобряване на опазването на околната среда, според Комисията тази мярка за помощ не допринася за развитието на някои икономически дейности по смисъла на член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС.
(95)
Наредбата за оборския тор беше отменена през 1998 г. и всички мерки са преустановени.
(96)
Поради гореспоменатите причини Комисията констатира, че по време на периода на прилагането ѝ през 1996 г. и 1997 г. мярката представлява неправомерна и несъвместима помощ, която по принцип трябва да бъде възстановена.
(97)
Поради факта, че правомощията на Комисията за възстановяване на несъвместима помощ са предмет на давностен срок от десет години (13), тази несъвместима помощ не може да бъде възстановена.
(98)
Всички индивидуални помощи, които към момента на предоставянето са отговаряли на условията за групово освобождаване или одобрена схема, са съвместими с вътрешния пазар, в рамките на максималния интензитет на помощта, приложим за този вид помощ,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Държавната помощ, предоставена като компенсация съгласно Наредбата за оборския тор, неправомерно приведена в действие от Белгия в нарушение на член 93, параграф 3 от Договора за ЕО , е несъвместима с вътрешния пазар.
Член 2
Индивидуалните помощи, отпуснати по схемата, посочена в член 1, които към момента на предоставянето са отговаряли на условията за групово освобождаване или одобрена схема, са съвместими с вътрешния пазар, в рамките на максималния интензитет на помощта, приложим за този вид помощ.
Член 3
Адресат на настоящото решение е Кралство Белгия.
Съставено в Брюксел на 16 септември 2013 година.
KOMISSION PÄÄTÖS,
annettu 16 päivänä syyskuuta 2013,
lanta-asetuksen mukaisista korvauksista, C 75/98 (ex NN 45/98), jotka Belgia (Flanderi) on myöntänyt
(tiedoksiannettu numerolla C(2013) 5818)
(Ainoastaan ranskan- ja hollanninkieliset tekstit ovat todistusvoimaiset)
(2013/530/EU)
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT) ja erityisesti sen 108 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan,
on kehottanut asianomaisia osapuolia esittämään huomautuksensa (1),
sekä katsoo seuraavaa:
I MENETTELY
(1)
Vastaanotettuaan valituksen, jonka mukaan Flanderin hallitus maksoi sääntöjenvastaisia tukia viljelijöille lannoitteiden ja lannan käytön osalta, jäljempänä ’toimenpide’, Euroopan komission yksiköt pyysivät 4 päivänä helmikuuta 1998 päivätyllä kirjeellä Belgian viranomaisilta tietoja lannoitelainsäädännön, jäljempänä ’lanta-asetus’, mukaisten velvoitteiden perusteella viljelijöille maksettavasta korvauksesta tehdyn Flanderin hallituksen päätöksen täytäntöönpanosta.
(2)
Komissio sai nämä tiedot 18 päivänä maaliskuuta 1998 päivätyllä Flanderin ympäristö- ja työvoimaministeriön kirjeellä ja 31 päivänä maaliskuuta 1998 päivätyllä Belgian pysyvän edustuston kirjeellä.
(3)
Belgian toimivaltaisten viranomaisten edustajat ja Euroopan komission yksiköt pitivät kokouksen 15 päivänä huhtikuuta 1998.
(4)
Komissio pyysi Belgian viranomaisilta lisätietoja 10 päivänä heinäkuuta 1998 päivätyllä teleksillä, johon Belgian viranomaiset vastasivat 7 päivänä elokuuta 1998 päivätyllä kirjeellä, joka kirjattiin saapuneeksi 10 päivänä elokuuta 1998.
(5)
Belgian viranomaisten mukaan maksuja on suoritettu vuonna 1996. Toimenpidettä ei kuitenkaan ollut ilmoitettu komissiolle EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdan (nykyinen SEUT-sopimuksen 108 artiklan 3 kohta) mukaisesti. Tämän vuoksi asiakirja-aineisto merkittiin ilmoittamatta jätettyjen tukien rekisteriin viitenumerolla NN 45/98. Vaikka tukiohjelma oli voimassa vuosina 1996 ja 1997, komissio otti huomioon 7 päivänä elokuuta 1998 päivätyssä Belgian viranomaisten kirjeessä annetun sitoumuksen olla maksamatta tukea vuodelta 1997 ennen kuin komissio olisi tehnyt päätöksen tuen soveltuvuudesta yhteismarkkinoille. Belgian viranomaiset ilmoittivat komissiolle, että Flanderin hallitus aikoi sisällyttää kyseisen korvausohjelman neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2078/92 (2) mukaiseen Flanderin tukiohjelmaan.
(6)
Komissio ilmoitti Belgialle 21 päivänä tammikuuta 1999 päivätyllä kirjeellä päätöksestään aloittaa kyseisen toimenpiteen osalta SEUT-sopimuksen 108 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu menettely.
(7)
Komission päätös menettelyn aloittamisesta julkaistiin 17 päivänä huhtikuuta 1999Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä (3).
(8)
Komissio on kehottanut asianomaisia esittämään toimenpidettä koskevat huomautuksensa.
(9)
Komissio ei ole saanut huomautuksia asianomaisilta.
(10)
Belgian viranomaiset peruivat muita Flanderin lantatapauksia koskevat ilmoitukset (C12/1999, N105/1999, N311/99).
(11)
Komissio vastaanotti 6 päivänä maaliskuuta 2012 eräältä viljelijältä valituksen lanta-asetuksen mukaisen korvauksen maksamisesta vuodelta 1996. Komissio pyysi 16 päivänä huhtikuuta 2012 pidetyssä Belgian (Flanderin) viranomaisten edustajien ja komission yksiköiden välisessä kokouksessa Belgian viranomaisia esittämään näkemyksensä kantelusta.
(12)
Euroopan komissio pyysi lisätietoja 9 päivänä marraskuuta 2012. Belgian viranomaiset vastasivat 14 päivänä tammikuuta 2013 päivätyllä kirjeellä.
II TUEN YKSITYISKOHTAINEN KUVAUS
1. NIMI
(13)
Lanta-asetuksen mukainen korvaus
2. TALOUSARVIO
(14)
Toimenpiteen kokonaismäärärahat vuonna 1996 olivat 427 511 868 Belgian frangia jakautuen seuraavasti:
a)
korvaus tuotannon alenemisesta
-
niittyalueet 250 279 282 Belgian frangia
-
maissi 50 102 650 Belgian frangia
b)
korvaus ylijäämälannan hävittämisestä aiheutuvista kustannuksista 65 486 397 Belgian frangia
c)
korvaus lannanvarastointikustannuksista 34 276 829 Belgian frangia
d)
korvaus lisälannoitteen hankkimisesta 27 366 710 Belgian frangia.
(15)
Lanta-asetuksen mukaista korvausta maksettiin vuodelta 1996.
(16)
Lanta-asetuksen mukaan korvausta voidaan maksaa viljelijöille, joiden tila sijaitsee kokonaan tai osittain puhtaan veden vyöhykkeellä tai luontovyöhykkeellä. Tällaisia tiloja on 7,502 Flanderin kaikkiaan 40,673 tilasta, joilla on viljelymaata tai karjaa (18,5 prosenttia). Pinta-alaltaan yhteensä 649,223 hehtaarin maatalous- tai karjatiloista on puhtaan veden vyöhykkeellä 47,948 hehtaaria (7,5 prosenttia) ja luontovyöhykkeellä 21,919 hehtaaria (3 prosenttia).
(17)
Tukiohjelman tavoitteena on antaa maata ympäristön kannalta herkästi pilaantuvilla alueilla omistaville viljelijöille mahdollisuus sopeutua tiukentuneisiin lannan käyttöä koskeviin sääntöihin ja korvata heille aiheutuneet taloudelliset tappiot. Tuki on laskettu menetettyjen tulojen perusteella ottaen huomioon maataloudessa herkästi pilaantuvien vyöhykkeiden ulkopuolella tavallisesti vallitseva käytäntö. Belgian viranomaisten mukaan korvaukset olivat tarpeen myös yhteiskunnallisen kuohunnan välttämiseksi.
(18)
Tukea myönnetään herkästi pilaantuvien vyöhykkeiden maanviljelijöille korvauksena
a)
tuotannon alenemisesta lannoitteiden ja lannan käytön rajoittamisen vuoksi,
b)
ylijäämälannan hävittämiskustannuksista,
c)
ylijäämälannan varastointikustannuksista,
d)
kemiallisten lannoitteiden hankkimisen lisäkustannuksista.
(19)
Belgian viranomaisten toimittamien tietojen mukaan maanviljelijöille lannoitelainsäädännön mukaisista velvoitteista maksetut korvaukset perustuivat seuraaviin neljään säädökseen:
a)
Flanderin hallituksen 20 päivänä joulukuuta 1995 tekemä päätös korvausten maksamisesta maanviljelijöille lannoitelainsäädännön mukaisista velvoitteista,
b)
Flanderin hallituksen 20 päivänä joulukuuta 1995 tekemä päätös vuosina 1996 ja 1997 maksettavista korvauksista 23 päivänä tammikuuta 1991 annetun ympäristön suojelua lannan aiheuttamalta saastumiselta koskevan asetuksen 15 §:n 9 momentin nojalla,
c)
Flanderin hallituksen 19 päivänä maaliskuuta 1996 tekemä päätös lannan hävittämiseen liittyviä lisävelvoitteita ja ylimääräistä ylijäämälantaa koskevista säännöistä alueilla, joilla lannan levittämiseen sovelletaan tiukempia normeja,
d)
Flanderin hallituksen 15 päivänä heinäkuuta 1997 tekemä päätös, jolla muutetaan Flanderin hallituksen 20 päivänä joulukuuta 1995 tekemä päätös 23 päivänä tammikuuta 1991 annetun ympäristön suojelua lannan aiheuttamalta saastumiselta koskevan asetuksen 15 §:n 9 momentin nojalla vuosilta 1996 ja 1997 maksettavista korvauksista.
(20)
Yhtäkään näistä säädöksistä ei ole ilmoitettu komissiolle EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan (nykyinen SEUT-sopimuksen 108 artiklan 3 kohta) mukaisesti.
(21)
Belgian viranomaisten mukaan lantaa koskeva Flanderin politiikka perustuu ympäristön suojelua lannoitteiden aiheuttamalta saastumiselta koskevan 23 päivänä tammikuuta 1991 annetun asetuksen muuttamisesta 20 päivänä joulukuuta 1995 annettuun asetukseen. Kyseisen asetuksen tavoitteena on pienentää ympäristöongelmia, jotka johtuvat pintaveden ja pohjaveden rikastumisesta sekä fosfaattien ja nitraattien suodattumisesta maaperään, jolloin ne saattavat päätyä pohjaveteen ja pintaveteen. Flanderin ympäristöä ja luontoa koskevan raportin mukaan maatalouden osuus ympäristön nettomääräisestä typpiyhdiste- ja fosfaattikuormituksesta on 56 prosenttia. Ammoniakkipäästöt karjasuojista ja lietelannan levitys käsittävät 21 prosenttia Flanderin saastepäästöistä.
(22)
Lanta-asetuksessa on asetettu tavoitteet riittävien laatuvaatimusten saavuttamiseksi ja/tai säilyttämiseksi maaperän, veden (pinta- ja pohjaveden) sekä ilman osalta. Siinä säädetään lannan käyttörajoitusten asteittaisesta tiukentamisesta. Näin se mahdollistaa mukautukset siirtymäajan kuluessa. Lannoitteiden käyttöä koskevia normeja tiukennetaan asteittain lukuun ottamatta erityisen pilaantumisalttiita alueita, joita ovat puhtaan veden vyöhykkeet ja luontovyöhykkeet, joilla tiukemmat säännöt tulevat voimaan välittömästi.
(23)
Asetuksessa säädetään myös lannantuotannon ja karjan määrän jäädyttämisestä Flanderissa vuoden 1992 tasolle. Tämän toteuttamiseksi otetaan käyttöön paikallinen lupakäytäntö. Samanaikaisesti suurten tilojen luvista leikataan niitä uusittaessa enintään 25 prosenttia. Karjatiloille annettiin aikaa (vuoteen 2002 saakka) löytää tapoja vähentää lannan ylituotantoa ja pienentää sen vaikutuksia.
(24)
Tiukemmat rajoitukset tulivat voimaan välittömästi 1 päivänä tammikuuta 1996 seuraavien alueiden osalta:
a)
vedenotto- ja vedensuojelualueilla,
b)
luonto-, luonnonsuojelu- ja metsäalueilla,
c)
lintudirektiivin soveltamisalueilla,
d)
laaksoissa ja ekologisesti arvokkailla maatalousmailla,
e)
nitraattien aiheuttamalla pilaantumiselle alttiilla alueilla,
f)
fosfaattien pilaamilla alueilla.
(25)
Belgian viranomaisten mukaan pilaantumisalttiita alueita määriteltäessä otettiin huomioon vesien suojelemisesta maataloudesta peräisin olevien nitraattien aiheuttamalta pilaantumiselta 12 päivänä joulukuuta 1991 annetussa neuvoston direktiivissä 91/676/ETY (4) ja luonnonvaraisten lintujen suojelusta 2 päivänä huhtikuuta 1979 annetussa neuvoston direktiivissä 79/409/ETY (5) säädetyt vaatimukset.
(26)
Seuraavat lanta-asetuksen mukaiset yleiset lannoitteiden ja lannan käytön rajoitukset ovat voimassa 1 päivästä tammikuuta 199631 päivään joulukuuta 1998 koko Flanderissa lukuun ottamatta puhtaan veden vyöhykkeitä ja luontovyöhykkeitä. Raja-arvot on ilmaistu kilogrammoissa ilmoitettuna suurimpana sallittuna fosforipentoksidin ja typen määränä kemiallisissa lannoitteissa ja suurimpana sallittuna typen kokonaismääränä seuraavan taulukon mukaisesti:
Viljelykasviryhmä
Fosforipentoksidi
Typpi kemiallisista lannoitteista
Typen kokonaismäärä
Niityt
170
250
450
Maissi
160 (1996)
155 (1997)
150 (1998)
200
325
Vähän typpeä tarvitsevat kasvit (6)
125
125
170
Muut viljelykasvit
150
225
325
(27)
Belgian viranomaiset ovat myös julkaisseet seuraavat ohjeelliset raja-arvot tavoitteiksi, jotka ne toivovat saavutettavan vuodesta 2003 alkaen:
Viljelykasviryhmä
Fosforipentoksidi
Typpi kemiallisista lannoitteista
Typpi karjanlannasta ja muista lannoitteista
Typen kokonaismäärä
Niityt
125
250
250
450
Maissi
100
130
225
275
Vähän typpeä tarvitsevat kasvit (7)
100
70
125
125
Muut viljelykasvit
100
150
200
275
(28)
Näiden määrällisten rajoitusten lisäksi on lannan tai muiden orgaanisten lannoitteiden levittäminen kielletty tavallisella viljelysmaalla seuraavina aikoina: 21 päivästä syyskuuta 21 päivään tammikuuta, kaikkina sunnuntaipäivinä ja yleisinä vapaapäivinä, kaikkina lauantaipäivinä paitsi 1 päivän helmikuuta ja 15 päivän toukokuuta välisenä aikana, öisin (kello 22.00-07.00), maan ollessa tulvaveden peitossa, jäätyneenä tai lumen peitossa.
(29)
Puhtaan veden vyöhykkeillä ovat voimassa tiukemmat normit juomaveden tuotannon vuoksi tai siksi, että ne ovat erityisen herkkiä typen suodattumiselle. Puhtaan veden vyöhykkeellä tarkoitetaan seuraavia:
a)
vedenottoalueita ja luokkiin II ja III kuuluvia pohjavedensuojelualueita, jotka on määritelty pohjavesien hoitotoimenpiteistä 24 päivänä tammikuuta 1984 annetussa asetuksessa,
b)
Flanderin hallituksen nimeämiä tiukempien normien noudattamista edellyttäviä juomaveden tuotantoon tarkoitettujen pintaveden paikallisten keruualtaiden lähellä olevia herkästi pilaantuvia alueita, jotka on määritelty pintaveden suojelusta pilaantumiselta 26 päivänä maaliskuuta 1971 annetussa laissa,
c)
nitraattien vaikutukselle herkkiä alueita, joilla vaaditaan noudatettavaksi Flanderin hallituksen määräämiä ja pohjaveden hoitotoimenpiteistä 24 päivänä tammikuuta 1984 annetussa asetuksessa määriteltyjä tiukempia normeja.
(30)
Seuraavassa taulukossa esitetään 1 päivästä tammikuuta 1996 voimassa olleet lannan käyttöä puhtaan veden vyöhykkeillä koskevat normit. Nämä säännöt perustuvat lueteltujen viljelykasviryhmien satonormeihin ja ympäristön kannalta hyväksyttäviin tappioihin kyseisillä vyöhykkeillä. Määrät ilmaistaan kilogrammoina P2O5:a ja typpeä hehtaaria kohti vuodessa.
Viljelykasviryhmä
Fosforipentoksidi
Typpi kemiallisista lannoitteista
Typpi karjanlannasta ja muista lannoitteista
Typen kokonaismäärä
Niityt
120
200
200
350
Maissi
100
150
170
275
Vähän typpeä tarvitsevat kasvit
80
70
125
125
Muut viljelykasvit
100
150
170
275
(31)
Puhtaan veden alueilla lannan levittäminen on kielletty 1 päivän syyskuuta ja 21 päivän tammikuuta välisenä aikana mainitut päivät mukaan lukien lukuun ottamatta pintaveden ottoon käytettyjen alueiden vyöhykkeitä A ja B, joilla kielto on voimassa 15 päivään helmikuuta mainittu päivä mukaan lukien.
(32)
Luontovyöhykkeellä tarkoitetaan seuraavia:
a)
laaksoalueita ja ekologisesti arvokasta viljelysmaata, jotka on merkitty valtakunnallisen suunnittelun ja kaupunkisuunnittelun järjestämisestä 29 päivänä maaliskuuta 1962 annetun lain mukaisiin maaseudun kehittämistä kuvaaviin karttoihin,
b)
erityisiä suojelualueita, jotka on määritelty Flanderin hallituksen 17 päivänä lokakuuta 1988 tekemässä päätöksessä,
c)
erityisiä elinympäristöjä ja niiden puskurivyöhykkeitä,
d)
metsäalueita, luontoalueita, luonnon kehittämisalueita tai luonnonsuojelualueita, jotka on merkitty valtakunnallisen suunnittelun ja kaupunkisuunnittelun järjestämisestä 29 päivänä maaliskuuta 1962 annetun lain mukaisiin maaseudun kehittämistä kuvaaviin karttoihin ja joita koskeva siirtymäkauden toimenpide oli voimassa 31 päivään joulukuuta 1997.
(33)
Seuraavassa taulukossa esitetään 1 päivästä tammikuuta 1996 voimassa olleet lannan käyttöä luontovyöhykkeillä koskevat normit. Nämä säännöt perustuvat lueteltujen viljelykasviryhmien satonormeihin ja ympäristön kannalta hyväksyttäviin tappioihin kyseisillä vyöhykkeillä. Määrät ilmaistaan kilogrammoina P2O5:a ja typpeä hehtaaria kohti vuodessa.
Viljelykasviryhmä
Fosforipentoksidi
Typpi kemiallisista lannoitteista
Typen kokonaismäärä
Niityt
120
200
400
Maissi
100
150
275
Vähän typpeä tarvitsevat kasvit
80
70
125
Muut viljelykasvit
100
150
275
(34)
Luontovyöhykkeillä lannan levittäminen on kielletty 1 päivän syyskuuta ja 21 päivän tammikuuta välisenä aikana mainitut päivät mukaan lukien, ja lintujen suojelun kannalta merkittävillä niittyalueilla lannan levittäminen voidaan kieltää myös 1 päivän huhtikuuta ja 30 päivän kesäkuuta välisenä aikana. Lisäksi kaikenlaisten lannoitteiden käyttö on kielletty metsäalueilla, luontoalueilla, luonnon kehittämisalueilla tai luonnonsuojelualueilla 1 päivästä tammikuuta 1998 alueella laiduntavan karjan jätöksiä lukuun ottamatta niin, että suurin sallittu kuormitus on 2 nautayksikköä hehtaaria kohti vuodessa. Perhetiloille voidaan myöntää väliaikainen poikkeuslupa tästä kiellosta.
(35)
Lanta-asetuksen mukaan tukea maksetaan ilman eri toimenpiteitä vain niityistä ja maissista. Muiden viljelykasvien osalta oletetaan, että lannoituksen vähentäminen ei alenna tuotantoa. Viimeksi mainituissa tapauksissa viljelijät voivat kuitenkin saada korvausta, jos he pystyvät toimittamaan todisteet kärsimistään tappioista.
(36)
Satomäärien muuttumisesta niittyalueilla maksettavien korvausten laskenta perustuu erotukseen normien mukaan sallitun lannoitteen määrissä herkästi pilaantuvien vyöhykkeiden ulkopuolella ja herkästi pilaantuvilla vyöhykkeillä niin, että puhtaan veden vyöhykkeet ja luontovyöhykkeet otetaan huomioon erikseen. Tuen tavoitteena on korvata lannoitemäärien alentamisesta johtuvat sadon ja tuottavuuden menetykset.
(37)
Tuen laskemisen lähtökohtana ovat hehtaaria kohti viimeisten kolmen vuoden aikana saadut arvioidut verolainsäädännön mukaiset keskimääräiset bruttovoitot Belgian frangeissa. Maidontuotantoon käytettävä alue ja muu niitty otetaan huomioon erikseen. Arvioitujen bruttovoittojen laskemiseksi Flanderi on jaettu 13 alueeseen niiden maanviljelyä koskevien erityispiirteiden mukaisesti.
(38)
Maidontuotantoon käytettävistä niittyalueista korkeimman arvioidun bruttovoiton tuottaa Kempenlandin alue Antwerpenin läänissä (55 700 BEF/ha) ja alhaisimman dyynialue (33 167 BEF/ha), kun koko Flanderin keskiarvo on 44 160 BEF/ha. Muiden kuin maidontuotantoon käytettävien niittyalueiden korkeimman arvioidun bruttovoiton tuottaa hiekka-/savipohjainen Länsi-Flanderin alue (36 100 BEF/ha) ja alhaisimman dyynialue (24 633 BEF/ha), kun koko Flanderin keskiarvo on 31 941 BEF/ha.
(39)
Puhtaan veden vyöhykkeillä korvauksen maksamisen lähtökohtana on se, että suurin sallittu hehtaaria kohti käytettävä typpimäärä on 350 kg, kun tavallisten vyöhykkeiden vastaava määrä on 450 kg. Tämä erotus merkitsee 22 prosenttia alhaisempaa määrää. Alentuneita tuottoja koskevan lain mukaisesti Belgian viranomaiset laskevat, että tuloksena on sadon pieneneminen 15 prosentilla. Vaikutus tilan kannattavuuteen on kuitenkin suurempi. Kiinteät kulut vähennettyään Belgian viranomaiset päätyvät siihen, että arvioitu keskimääräinen bruttovoitto on 40 prosenttia koko sadosta. Näin ollen sadon aleneminen 15 prosentilla johtaa arvioidun bruttovoiton alenemiseen 37,5 prosentilla (15 prosenttia × 100/40). Silloin alentuneesta sadosta maksettavan korvauksen maksuperuste on kyseisellä alueella 37,5 prosenttia keskimääräisestä bruttovoitosta. Puhtaan veden vyöhykkeillä maanviljelijät saavat kuitenkin käyttää kemiallisia lannoitteita 50 kg vähemmän hehtaaria kohti. Tämä merkitsee 800 Belgian frangin säästöä (50 kg typpeä × 16 BEF/kg). Siksi tämä määrä vähennetään maksettavasta tuesta.
(40)
Luontovyöhykkeillä korvaus määräytyy samojen periaatteiden mukaisesti. Luontovyöhykkeen suurin sallittu hehtaaria kohti käytettävä typpimäärä on 400 kg, ja verrattuna tavallisten vyöhykkeiden vastaavaan määrään 450 kg erotuksen suuruus vastaa 11 prosenttia. Belgian viranomaiset laskevat sadon alenevan tästä syystä 7 prosenttia. Tästä seuraa arvioidun bruttovoiton aleneminen 17,5 prosentilla (7 prosenttia × 100/40). Silloin alentuneesta sadosta maksettavan korvauksen maksuperuste on luontovyöhykkeellä 17,5 prosenttia keskimääräisestä bruttovoitosta. Lisäksi tukea alennetaan samalla 800 Belgian frangin määrällä (ks. edellä oleva johdanto-osan 39 kappale), joka vastaa alhaisemmasta lannoitteen käytöstä saatua säästöä.
(41)
Seuraavassa taulukossa on yhteenvetona korkein, alhaisin ja keskimääräinen maksettavan tuen määrä:
Maidon tuotantoon käytettävät niityt
Arvioitu bruttovoitto
Tuen määrä puhtaan veden vyöhykkeillä
FOR-L_2013285FI.01000801.notes.0001.xml.jpg
Tuen määrä luontovyöhykkeillä
FOR-L_2013285FI.01000801.notes.0002.xml.jpg
Kempenlandin alue Antwerpenin läänissä
55 700
20 088
8 948
Dyynialue
33 167
11 638
5 004
Keskimäärin
44 160
15 760
9 928
Muut niityt
Arvioitu bruttovoitto
Tuen määrä puhtaan veden vyöhykkeillä
FOR-L_2013285FI.01000801.notes.0003.xml.jpg
Tuen määrä luontovyöhykkeillä
FOR-L_2013285FI.01000801.notes.0004.xml.jpg
Länsi-Flanderin hiekka-/savipohjainen alue
36 100
12 738
5 518
Dyynialue
24 633
8 437
3 511
Keskimäärin
31 941
11 177
4 789
(42)
Belgian viranomaiset korostavat sitä, että ilmoitetut määrät ovat hehtaarikorvausten enimmäismääriä. Korvauskelpoisen niityn kokonaispinta-ala on 31 003 hehtaaria, josta 17 468 hehtaaria on puhtaan veden vyöhykkeillä ja 13 535 hehtaaria luontovyöhykkeillä. Mahdollisten maksettavien korvausten teoreettinen enimmäismäärä oli puhtaan veden vyöhykkeillä 202 822 411 Belgian frangia ja luontovyöhykkeillä 65 900 155 Belgian frangia. Ottaen huomioon muiden kuin maidontuotantoon käytettävien niittyalueiden alhaisemmat korvausmäärät niityistä myönnetty todellinen korvausmäärä oli 250 275 012 Belgian frangia vuodessa, josta 186 505 640 Belgian frangia myönnettiin puhtaan veden vyöhykkeille ja 63 769 372 Belgian frangia luontovyöhykkeille. Belgian viranomaisten mukaan tämä suurimpien mahdollisten teoreettisten korvausten ja todellisuudessa maksettujen korvausten välinen ero johtuu useista tekijöistä ja erityisesti siitä, että korvausta maksettiin vain niitystä, jota sama maatila oli käyttänyt niittynä jo vuonna 1994.
(43)
Maissin osalta maksetaan tuotantotappiosta tasakorvauksena 3 600 Belgian frangia hehtaarilta, jos maissia kasvatetaan edelleen samalla lohkolla kuin ennen, eikä sitä ole kylvetty kynnetylle entiselle niitylle. Tuki perustuu oletukselle, että maissin keskimääräinen kuiva tuotantomäärä on 14 500 kg/ha ja tiukemmista normeista johtuva keskimääräinen sadon menetys on 900 kg/ha. Kun kuivan maissin keskimääräiseksi omakustannushinnaksi arvioidaan 4 Belgian frangia kilolta, tulon menetykseksi saadaan 3 600 Belgian frangia.
(44)
Lisäksi maanviljelijöitä kehotetaan kylvämään heinää maissin jälkeen, mikä vähentää nitraattien valumista maaperästä ja nitraattien suodattumista. Lisäksi myönnettiin 3 600 Belgian frangin tuki hehtaarilta. Belgian viranomaisten mukaan tämä tuki kattaa vain heinän siemenistä aiheutuvat kustannukset.
(45)
Tukea myönnetään puhtaan veden vyöhykkeillä ja luontovyöhykkeillä oleville maatiloille ylijäämälannan hävittämiskustannuksiin, jotka aiheutuvat lannan käyttörajoitusten tiukentamisesta.
(46)
Tukea myönnetään tilalle, jolla ylijäämälannan määrä on lisääntynyt lannan käyttöä koskevien normien tiukentumisen vuoksi. Tuen suuruutta laskettaessa erotetaan tilat, jotka ovat
a)
karjankasvatusta harjoittavia perhetiloja ja muita karjatiloja, jotka eivät ole hankkineet lisää maatalousmaata vuosina 1993-1996; lannan hävittämismahdollisuuksia laskettaessa otetaan huomioon vuoden 1996 rekisteriin merkitty maatalousmaan pinta-ala;
b)
karjankasvatusta harjoittavia muita kuin perhetiloja, jotka ovat hankkineet lisää maatalousmaata vuosina 1993-1996; lannan hävittämismahdollisuuksia laskettaessa otetaan huomioon vuoden 1994 rekisteriin merkitty maatalousmaan pinta-ala (vastaa tilan tilannetta vuonna 1993).
(47)
Tuen määrää laskettaessa käytetään painotettua keskiarvoa, joka perustuu kunkin eläinlajin (nautakarja, siat, siipikarja, muut) lukumäärään Flanderissa ja kunkin eläinlajin lannalle tyypillisen mineraalipitoisuuden mukaiseen mineraalien määrään.
(48)
Tämän perusteella arvioidaan, että yksi lantatonni sisältää 6,6 kg typpeä ja 4,2 kg di-fosforipentoksidia.
(49)
Tukea maksetaan tukikelpoisten mineraaliyksiköiden perusteella (di-fosforipentoksidi- (P2O5) ja typpikiloa (N) kohti). Tilan sijainti määrää maksun suuruuden. Maksettavan tuen määrä on
a)
13 Belgian frangia/yksikkö: tiloille ”valkoisen” kunnan alueella, jossa tarkistettu tuotanto on alle 75 kg P2O5/ha,
b)
20 Belgian frangia/yksikkö: harmaan kunnan alueella, jossa tarkistettu tuotanto on 75-125 kg P2O5/ha,
c)
27 Belgian frangia/yksikkö: tilalle sellaisessa kunnassa, jossa tarkistettu tuotanto on yli 125 kg P2O5/ha.
(50)
Tukea maksetaan enemmän kunnissa, joiden tarkistetut tuotantomäärät ovat korkeampia, koska lantaa joudutaan kuljettamaan pitkiä matkoja.
(51)
Lisäksi tukea maksetaan korvaukseksi viljelijöille, jotka eivät enää pysty käyttämään hyväkseen naapuritilojen kanssa tehtyjä sopimusjärjestelyjä ylimääräisen lannan levittämiseksi niiden alueelle. Tukikelpoisella tilalla on ollut oltava sopimus ylimääräisen lannan levittämisestä vuonna 1995 sellaisen maan käyttäjän maalle, jonka tila on tiukempien normien soveltamisalueella, ja tukikelpoisuutta hakevan tilan on oltava kunnassa, jonka tarkistettu tuotantomäärä on yli 100 kg P2O5/ha. Tukea maksetaan mineraaliyksiköiden perusteella, eli kutakin di-fosforipentoksidi- ja typpikiloa kohti, jonka verran niiden hävitysmäärä kyseisten maan käyttäjien kanssa tehdyn sopimuksen perusteella on vähentynyt. Tukikelpoinen enimmäismäärä on erotus lannan käyttöä koskevien tavanomaisten normien mukaisten hävitysmahdollisuuksien ja tiukempien sääntöjen mukaisten normien soveltamisalueella vallitsevien hävitysmahdollisuuksien välillä. Tilan sijainti määrää maksun suuruuden, joka on
a)
27 Belgian frangia/yksikkö: tilalle sellaisessa kunnassa, jossa tarkistettu tuotanto on yli 125 kg P2O5/ha,
b)
20 Belgian frangia/yksikkö kaikille muille tiloille.
(52)
Karjankasvatusta harjoittavat perhetilat, joilla on ylijäämälantaa Kluizenin paikallisen pintavedenkeruualtaan alueella sijaitsevilla lohkoilla tai Maasin rantojen nitraattien vaikutukselle herkästi pilaantuvalla alueella, voivat käyttää hyväkseen ”lantapankin” velvollisuutta ottaa vastaan ylimääräistä ylijäämälantaa, jonka kerääntyminen johtuu lannan käyttöä koskevista tiukennetuista normeista. Tässä tapauksessa lannan hävittämis- ja varastointikorvausta alennetaan sitä mineraalimäärää vastaavasti, jonka osalta lantapankki on antanut apuaan.
(53)
Koska lannan levittämiskielto puhtaan veden vyöhykkeillä ja luontovyöhykkeillä alkaa 1 päivänä syyskuuta ja muilla vyöhykkeillä vasta 21 päivänä syyskuuta, tietyille tiloille aiheutuu vaikeuksia siksi, että ne korjaavat monien viljelykasvien sadon vasta laajennetun kiellon tultua voimaan. Monilla tiloilla lanta levitetään sadonkorjuun jälkeen. Tämä ei ole enää mahdollista puhtaan veden vyöhykkeillä eikä luontovyöhykkeillä. Belgian viranomaiset arvioivat, että kyseiset tilat tarvitsevat tästä syystä lannan lisävarastointitilaa kolmen kuukauden ajan.
(54)
Lannan käyttöä tavallisilla alueilla sekä puhtaan veden vyöhykkeillä ja luontovyöhykkeillä koskevien normien ero merkitsee noin 50 kg di-fosforipentoksidia hehtaaria kohti. Kun yksi tonni lantaa sisältää keskimäärin 5,2 kg di-fosforipentoksidia, 50 kg di-fosforipentoksidia hehtaaria kohti vastaa noin 10 tonnin varastointikapasiteetin tarvetta kultakin hehtaarilta.
(55)
Perustuen arvioon, että tilavuudeltaan 500 kuutiometrin varaston rakentaminen maksaa 1 263 120 Belgian frangia, Belgian viranomaiset arvioivat tarvittavan varastointikapasiteetin hankkimisen edellyttävän noin 2 500 Belgian frangin investointia varastoitavaa tonnia kohti. Kun investointi kuoletetaan 20 vuodessa, se vastaa 125 Belgian frangin vuotuista kustannusta tonnia kohti. Siksi maanviljelijöille, jotka tuottavat karjanlantaa ja joilla on maatalousmaata lannan käyttöä ja levittämistä koskevien tiukempien sääntöjen soveltamisalueilla, maksetaan vuotuisena korvauksena BEF 1 250/ha.
(56)
Maanviljelijät, jotka ovat saaneet vuonna 1996 tätä lannan varastointikorvausta lantaa koskevan asetuksen nojalla, eivät voi saada samana vuonna Flanderin maatalouden investointirahaston (VLF:n) korkotukea eikä pääomatukea karjanlantavarastojen rakentamista varten.
(57)
Koska viljelijät, joilla on maata puhtaan veden vyöhykkeillä, eivät voi täyttää hehtaaria kohti sallittua typpimäärää kokonaan käyttämällä eläinten tuottamaa lantaa, Belgian viranomaiset odottavat näillä alueilla toimivien viljelijöiden pyrkivän säilyttämään tuotantotasonsa käyttämällä kemiallista lisälannoitetta erityisesti viljellessään muita viljelykasveja ja maissia.
(58)
Näiden tilojen oletetaan käyttävän lisäksi 60 kg typpeä hehtaaria kohti 16 Belgian frangin kilohintaan. Näin ollen maksettavan tuen määräksi saadaan 960 Belgian frangia (60 × 16), joka pyöristetään ylöspäin kokonaismääräksi 1 000 Belgian frangia hehtaaria kohden.
(59)
Maanviljelijät, joilla oli vuonna 1994 maatalousmaata puhtaan veden vyöhykkeellä tai luontovyöhykkeellä, voivat hakea ohjelman hallinnosta vastuussa olevalta lantapankilta kyseisillä alueilla sijaitsevaan maahan perustuvaa korvausta. Hakijoiden on osoitettava kartoilla ja suunnitelmilla maatalousmaansa lohkokohtaiset satosuunnitelmat vuodelta 1994 ja siltä vuodelta, jota hakemus koskee. Jos maatalousmaa sijaitsee usealla alueella tai vyöhykkeellä, korvaus lasketaan lannan käyttöä ja levitystä koskevien tiukimpien sääntöjen perusteella. Lantapankki tutkii hakemukset ja ilmoittaa asianomaisille korvauksen laadun käyttämällä kaikkia käytettävissään olevia tietoja. Korvausta ei makseta, jos sen määrä on alle 1 000 Belgian frangia. Hakijoilla on oikeus valittaa Flanderin ympäristöministerille, jonka on annettava päätöksensä kuuden kuukauden kuluessa, tai valitus katsotaan hyväksytyksi.
(60)
Lantapankilla, poliisiviranomaisilla ja ympäristö-, luonto-, maa- ja vesihallinnon ympäristövalvontaviranomaisilla sekä muilla viranomaisilla on oikeus tarkastaa, että maanviljelijät täyttävät lantaa koskevan asetuksen mukaiset velvoitteensa. Jos rikkomisia havaitaan, tuki voidaan periä maanviljelijöiltä takaisin. Lantaa koskevan asetuksen nojalla ei voida myöntää tukea maasta, joka on poistettu viljelykäytöstä.
III ARVIOINTI TUESTA
(61)
Edellä kuvaillut toimenpiteet ovat perussopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea. Tukea maksetaan valtion varoista tietyn tyyppisille maanviljelijöille, eli puhtaan veden vyöhykkeillä tai luontovyöhykkeillä toimiville maanviljelijöille. Kyseiset tuet vääristävät tai uhkaavat vääristää kilpailua ja vaikuttavat jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, koska ne parantavat tukea saavien maanviljelijöiden kilpailuasemaa verrattuna muualla Belgiassa tai muissa jäsenvaltioissa toimiviin maanviljelijöihin, jotka eivät saa tukea. Lisäksi näyttää todennäköiseltä, että sikäli kuin kyseisten maanviljelijöiden tuottamia tuotteita myydään EU:n sisäisessä kaupassa, toimenpiteet vaikuttavat jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
(62)
Kirjallisesti esittämissään huomautuksissa Belgian viranomaiset ovat korostaneet tukiohjelman ympäristöön liittyviä tavoitteita, ja tässä yhteydessä ne ovat lainanneet ympäristönsuojelun vaatimusten ja maaseutuympäristön hoidon vaatimusten kanssa sopusointuisista maatalouden tuotantomenetelmistä 30 päivänä kesäkuuta 1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2078/92, jäljempänä ’asetus (ETY) N:o 2078/92’ (8), säännöksiä, ja ympäristönsuojeluun myönnettävää valtiontukea koskevia yhteisön suuntaviivoja (9). Ympäristönsuojeluun myönnettävää valtiontukea koskevien suuntaviivojen 2.1 kohdassa todetaan, etteivät suuntaviivat koske maatalousalan sitä osaa, johon sovelletaan asetusta (ETY) N:o 2078/92. Sen vuoksi on asianmukaista tarkastella aluksi asetuksen (ETY) N:o 2078/92 soveltamista kyseisiin toimenpiteisiin.
(63)
Belgian viranomaisten mukaan toimenpiteen osana myönnetty korvaus luontovyöhykkeiden ja puhtaan veden vyöhykkeiden maanviljelijöille olisi katsottava asetuksen (ETY) N:o 2078/92 säännösten soveltamiseksi.
(64)
Asetuksella (ETY) N:o 2078/92 perustetaan yhteisön tukiohjelma, jonka tarkoituksena on edistää maanviljelijän antamien sitoumusten perusteella muun muassa sellaisten maatalouskäytäntöjen vapaaehtoista käyttöä, jotka vähentävät maatalouden ympäristöhaittoja (2 artiklan 1 kohta). Jäsenvaltioiden on määritettävä tuen myöntämisedellytykset ja maksettavan tuen määrä tuensaajan antaman sitoumuksen ja tulonmenetyksen perusteella ja kannustimen antamista koskevan tarpeen perusteella (5 artiklan 1 kohdan a ja b alakohta). Komission määrittämien edellytysten täyttyessä yhteisö voi lisäksi osallistua myös edellä tarkoitettuihin jäsenvaltioiden myöntämiin palkkioihin sellaisten tulonmenetysten korvaamiseksi, jotka johtuvat 2 artiklassa tarkoitettujen rajoitusten pakollisesta soveltamisesta ja jotka ovat seurausta jäsenvaltioiden täytäntöön panemista yhteisön säännösten yhteydessä päätetyistä toimenpiteistä (asetuksen (ETY) N:o 2078/92 4 artiklan 5 kohta).
(65)
Kyseisen asetuksen 10 artiklan 1 kohdan mukaisesti jäsenvaltioilla on lisäksi mahdollisuus ottaa käyttöön kansallisesti rahoitettavia lisätoimenpideohjelmia, joiden myöntämisedellytykset poikkeavat asetuksen mukaisista vaatimuksista tai joiden määrä on suurempi kuin asetuksessa säädetty taso. Tällaisten ohjelmien on oltava kyseisen asetuksen ja valtiontukisääntöjen tavoitteiden mukaisia.
(66)
Nyt käsiteltävän ohjelman tarkoituksena ei ole maksaa korvausta maanviljelijöiden antamien vapaaehtoisten sitoumusten noudattamiseen liittyvistä tappioista. Ohjelma ei myöskään sisällä yhteisön yhteisrahoittamia korvauksia Belgian toteuttamiin toimenpiteisiin komission määrittämin edellytyksin. Ohjelma koskee sen sijaan (yksinomaan) kansallisesti rahoitettavaa korvausta sellaisten tappioiden kattamiseksi, jotka johtuvat kansallisen lannoitelainsäädännön mukaisten velvoitteiden noudattamisesta.
(67)
Tämän vuoksi tuki ei kuulu kyseisen asetuksen soveltamisalaan, vaan se on tutkittava sovellettavien valtiontukisääntöjen nojalla.
IV YMPÄRISTÖNSUOJELUUN MYÖNNETTÄVÄÄ VALTIONTUKEA KOSKEVIEN YHTEISÖN SUUNTAVIIVOJEN SOVELTAMINEN
(68)
On tarpeen arvioida, voidaanko toimenpidettä pitää toimenpiteen toteuttamisen aikaan sovellettujen komission vuonna 1994 antamien ympäristönsuojeluun myönnettävää valtiontukea koskevien suuntaviivojen (10), jäljempänä ’suuntaviivat’, mukaisena (11).
(69)
Tässä yhteydessä on syytä huomauttaa, että tukitoimenpiteet korvausten maksamiseksi niittyjen tai maissin alentuneesta sadosta, ylijäämälannan hävittämistuki ja keinolannoitteen käytöstä aiheutuneiden lisäkustannusten korvaaminen ovat toimintatukia. Belgian viranomaiset ovat todenneet komission yksiköiden kysymykseen antamassaan vastauksessa, että vaikka lannan varastointikustannusten korvausmäärä onkin verrannollinen ylijäämälantaa varten tarvittavien varastoinvestointien määrään, ne eivät itse asiassa suoraan liity varsinaisiin investointeihin. Komissio katsoo tämän perusteella, että kyseistä toimenpidettä olisi pidettävä toimintatukena.
(70)
Komissio katsoo yleisesti, että toimintatukien maksaminen maatalousalalle ei todennäköisesti edistä pysyvästi alan kehitystä ja että se voi johtaa kilpailun edellytysten vääristymiseen, mikä asettaa kyseisiä tukia saamattomat maanviljelijät tuensaajia epäedullisempaan asemaan. Siksi komissio arvioi tällaisia tukia ankarasti.
(71)
Toimintatuen maksamista ympäristönsuojelutoimista käsitellään suuntaviivojen 3.4 kohdassa. Siinä edellytetään seuraavaa:
”Pitkään noudattamansa käytännön mukaisesti komissio ei tavallisesti hyväksy toimintatukea, joka vapauttaa yritykset maksamasta aiheuttamiensa saasteiden tai vahinkojen kustannuksia. Komissio voi kuitenkin poiketa tästä periaatteesta tietyissä tarkoin määritellyissä olosuhteissa. Se on aikaisemmin tehnyt näin jätehuollon alalla ja vapautusta ympäristöveroista koskevissa tapauksissa. Komissio arvioi edelleenkin kyseiset tapaukset kunkin erikseen ja soveltaen tarkkoja perusteita, jotka se on laatinut edellä mainittuja kahta asiakokonaisuutta varten. Perusteiden mukaan tuella saa korvata vain tavanomaisiin kustannuksiin verrattuna ylimääräiset tuotantokustannukset, sen olisi oltava väliaikainen ja periaatteessa asteittain aleneva, jotta se muodostaisi kannustimen vähentää saastuttamista tai nopeuttaa voimavarojen käytön tehostamista. Lisäksi tuki ei saa olla ristiriidassa muiden EY:n perustamissopimuksen määräysten, erityisesti tavaroiden ja palvelujen vapaata liikkuvuutta koskevien määräysten kanssa.
Jätehuollon alalla yhdyskuntajätteiden lajittelevasta keräämisestä, hyödyntämisestä ja käsittelystä johtuvien lisäkustannusten yrityksiä ja kuluttajia hyödyttävä julkinen rahoitus voi sisältää valtiontukea, mutta se voidaan sallia, jos yrityksiltä peritään maksu, joka on suhteutettu siihen, missä määrin ne käyttävät järjestelmää tai mikä on niiden toiminnassaan tuottaman jätteen määrä. Teollisuus- ja maatalousjätteen keräys-, hyödyntämis- ja käsittelytukea arvioidaan aina tapauskohtaisesti erikseen.
Väliaikainen vapautus uusista ympäristöveroista voi olla sallittua, jos se on tarpeen kilpailukyvyn menetysten tasoittamiseksi, erityisesti kansainvälisellä tasolla. Huomioon otettava tekijä on myös se, mitä yritysten on tehtävä helpotusten vastapainoksi saastuttamisen vähentämiseksi. Tämä sääntö koskee myös vapautusta EY:n lainsäädännön nojalla käyttöönotetuista veroista, jolloin jäsenvaltiot voivat itse päättää vapautuksesta tai verohelpotuksen määrästä.”
(72)
Ylijäämälannan varastointi- ja hävittämistuen osalta komissio katsoo, että ylijäämälantaa voidaan pitää eräänlaisena maatalousjätteenä. Edellä lainattujen suuntaviivojen mukaisesti tämäntyyppisten jätteiden hävittämistukea on arvioitava tapauskohtaisesti suuntaviivojen 3.4 kohdassa vahvistettujen perusteiden mukaan.
(73)
Komissio panee merkille, että tämä toimenpide oli väliaikainen, sillä se oli voimassa vain vuosina 1996 ja 1997. Lisäksi komissio huomauttaa, että Belgian viranomaiset eivät ole ilmoittaneet suorien tukien jatkamisesta lannan varastointiin ja hävittämiseen, vaikka lantapankin avulla toteutettavat järjestelyt lannan keräämiseksi tietyiltä maanviljelijöiltä jatkuvat ennallaan.
(74)
Komission on otettava huomioon myös se, että tukitoimenpiteet eivät ole asteittain alenevia, koska maksettava tuki on kumpanakin kyseisenä vuotena samansuuruinen (ks. johdanto-osan 38-40 ja 49-51 kappale).
(75)
Belgian viranomaisten toimittamien tietojen perusteella näyttää lisäksi siltä, että toimenpide on tarkoitettu korvaamaan herkästi pilaantuvilla vyöhykkeillä käyttöön otettujen rajoitusten vuoksi kerääntyvän ylijäämälannan varastoinnin ja hävittämisen kaikki kustannukset. Tämän vuoksi maanviljelijöille ei näyttäisi koituvan jätteen hävittämisestä minkäänlaisia kustannuksia. Lisäksi herkästi pilaantuvien vyöhykkeiden maanviljelijöille ei ilmeisesti aseteta minkäänlaisia vaatimuksia ryhtyä toimiin lannantuotantonsa vähentämiseksi. Näin maanviljelijöiltä ei edellytetä tuen saamiseksi minkäänlaista vastasuoritusta, vaan tuella yksinkertaisesti korvataan herkästi pilaantuvilla vyöhykkeillä käyttöön otettujen tiukempien lannankäyttönormien noudattamiskustannukset. Tämän vuoksi toimenpide ei kannusta lannantuotannon vähentämiseen.
(76)
Näistä syistä komissio katsoo, etteivät toimenpiteet ole suuntaviivojen eivätkä asetuksen (ETY) N:o 2078/92 tavoitteiden mukaisia. Tämän vuoksi komissio katsoo, etteivät toimenpiteet sovellu sisämarkkinoille.
(77)
Maanviljelijöille karjanlannan käyttöä koskevien rajoitusten vuoksi aiheutuneiden tuotantotappioiden korvaamiseksi maksettujen tukien ja keinolannoitteiden käytöstä syntyneiden ylimääräisten kustannusten korvaamiseksi maksetun tuen osalta komissio huomauttaa, että suuntaviivoissa ei erityisesti mainita tuotantotappioiden vuoksi maksettavia tukia. Siinä määrin, kun lannan käyttöä koskevat rajoitukset pienentävät tuottoa, ne kuitenkin todennäköisesti lisäävät maanviljelijöiden tuotantokustannuksia lopun sadon osalta. Edellä mainituissa suuntaviivoissa asetettujen periaatteiden mukaisesti kyseiset tuet näyttäisivät olevan perusteltuja vain, jos seuraavat ehdot täyttyvät (12):
a)
tuen olisi oltava väliaikaista ja periaatteessa sen olisi oltava asteittain alenevaa, jotta se kannustaisi tuensaajia vähentämään saastuttamista tai nopeuttamaan voimavarojen käytön tehostamista;
b)
tuella saa korvata vain tavanomaisiin menetelmiin verrattuna ylimääräiset tuotantokustannukset;
c)
tuki ei saa olla ristiriidassa EY:n perustamissopimuksen muiden määräysten kanssa.
Lisäksi asetuksen (ETY) N:o 2078/92 10 artiklasta seuraa, että tuen soveltamisalan ulkopuolella myönnetyn tuen, jonka tavoitteena on saada aikaan jokin asetuksen 2 artiklassa asetetuista rajoituksista, on oltava asetuksen tavoitteiden mukaista.
(78)
Koska tuki koskee vain kahden vuoden jaksoa, se näyttäisi olevan väliaikaista. Belgian viranomaiset vahvistivat 14 päivänä tammikuuta 2013 toimittamissaan tiedoissa, ettei toimenpiteen toteuttamista jatkettu enää vuonna 1998.
(79)
Tuen voimassaoloaikana sen määrä ei kuitenkaan alentunut asteittain (ks. johdanto-osan 38-40 ja 49-51 kappale), joten se ei kannustanut nopeuttamaan voimavarojen käytön tehostamista.
(80)
Kuten edellä todettiin, korvaus niittyjen tuotantotappioista lasketaan ottamalla huomioon muilla kuin herkästi pilaantuvilla alueilla sallittu lannoitteen käytön kokonaismäärä, eli 450 kg typpeä hehtaaria kohti niityillä ja 325 kg typpeä hehtaaria kohti viljeltäessä maissia. Belgian viranomaisten mukaan nämä luvut on laskettu tieteellisin perustein sen varmistamiseksi, että pohjaveden ja pintaveden nitraattipitoisuusarvot eivät ylitä 50 mg NO3/l eikä 11,3 mg NO3-N/l ottaen huomioon keskimääräinen sallittu hävikki 70 kg NO3-N/l hehtaaria kohti vuodessa. Tavoitteena on yhdistää optimaalinen tuotanto ja mahdollisimman vähäinen suodattuminen. Luontovyöhykkeillä ja puhtaan veden vyöhykkeillä voimassa olevat raja-arvot on laskettu samalla tavoin ottaen huomioon, että niiden herkkyys nitraateille on muita vyöhykkeitä suurempi.
(81)
Belgian viranomaiset ilmoittivat 7 päivänä elokuuta 1998 päivätyssä kirjeessään, että korvaus normien erosta oli päätetty laskea lain mukaan käytettäväksi sallitun typen kokonaismäärän mukaisesti ottaen huomioon sekä keinolannoitteista että karjanlannasta peräisin oleva typpi. Belgian viranomaisten mukaan tätä periaatetta noudatettiin, koska katsottiin tarpeelliseksi varmistaa saman alueen maanviljelijöiden tasapuolinen kohtelu niin, että maanviljelijät, joiden maa sijaitsee tiukempien paikallisten normien soveltamisalueilla, eivät kärsineet verrattuna maanviljelijöihin, joiden maata kyseiset normit eivät koske. Jos normit olisivat samat kaikkien alueiden kaikille maanviljelijöille, kilpailuetu poistuisi, eikä korvausta tarvitsisi maksaa. Jos maanviljelijät pyrkivät tässä tilanteessa ylittämään ympäristön laatua koskevat perusnormit, maksettava korvaus voidaan laskea saavutetun tason ja laatunormin välisen eron perusteella.
(82)
Tähän saman alueen sisällä vallitsevaan tasapuolisuusperiaatteeseen perustuen Belgian viranomaiset katsoivat, että nykyiset säännöt eivät merkitse liiallista korvausta maanviljelijöille ja/tai korvausta sellaisten viljelykäytäntöjen lopettamisesta, jotka ovat EU:n säännösten vastaisia. Belgian viranomaisten mukaan samalla maatalousalueella vallitseva kilpailuhaitta tai -etu on kyseisellä alueella selvemmin nähtävissä kuin koko EU:ssa. Siksi tiukempien paikallisten normien soveltamisalueilla Flanderissa toimivien maanviljelijöiden kärsimät tappiot korvattiin kokonaan (tosiasiallisen sadonmenetyksen osalta).
(83)
Lisäksi Belgian viranomaiset korostivat, että jo vuosina 1996 ja 1997 Flanderin alue oli ottanut käyttöön tiukemmat paikalliset standardit, vaikka nitraattidirektiivi edellytti sitä vasta 20 päivästä joulukuuta 1998. Herkästi pilaantuvilla puhtaan veden vyöhykkeillä on niittyjen osalta otettu käyttöön rajoitus 200 kiloa typpeä hehtaaria kohti ja maissin sekä muiden viljelykasvien osalta rajoitus on 170 kiloa typpeä hehtaaria kohti. Belgian viranomaisten mukaan karjanlannan sallittu enimmäismäärä on ollut jo vuodesta 1996 direktiivin 91/676/ETY mukaisessa ensimmäisessä toimintaohjelmassa asetettua määrää alhaisempi, ja tiettyjen viljelykasvien osalta se on rajoitettu toisen toimintaohjelman mukaiselle tasolle.
(84)
Belgian viranomaiset toimittivat 14 päivänä tammikuuta 2013 yksityiskohtaisia tietoja laskentamenetelmästä osoittaakseen sen olevan maatalouskäytännön ja toimenpiteen toteutuksen aikaan voimassa olleiden EU:n säädösten mukainen.
(85)
Käytettävissä olevien tietojen perusteella puhtaan veden vyöhykkeillä ja luontovyöhykkeillä voimassa olevat säännökset eivät näytä ylittävän merkittävässä määrin direktiivissä 91/676/ETY asetettuja velvoitteita. Komissio panee tältä osin merkille, että Belgian viranomaiset ovat itse ilmoittaneet komissiolle toimittamissaan kirjallisissa huomautuksissa, että ne ovat todenneet puhtaan veden vyöhykkeet ja luontovyöhykkeet erityisen herkiksi nitraattien vaikutukselle ja että tämän vuoksi ne katsoivat alhaisemmat raja-arvot tarpeellisiksi varmistaakseen, että erityisesti juomaveden tuottamiseen käytettävän makean pintaveden sekä pohjaveden nitraattien tavoitearvo 50 mg/l saavutettiin. Tämä taso oli direktiivin 91/676/ETY mukaan pakollinen vuoden 1995 lopussa.
(86)
Korvauksen laskentamenetelmän osalta komissio pyysi Belgian viranomaisia esittämään vahvistetut tutkimukset, jotka osoittaisivat korvauksen laskemisessa käytetyt oletukset oikeiksi. Belgian viranomaisia pyydettiin erityisesti toimittamaan sellaisten tutkimusten tulokset, jotka osoittaisivat lannoitteiden kokonaiskäytön alentamisen tasolta 450 kg typpeä/ha tasolle 350 kg typpeä/ha todella johtavan sadon pienenemiseen 15 prosenttia ja vastaavasti lannoituksen alentamisen tasolta 450 kg typpeä/ha tasolle 400 kg typpeä/ha pienentävän satoa 7 prosenttia. Belgian viranomaiset osoittivat laskennan lähtökohtana käytetyt oletukset oikeiksi 14 päivänä tammikuuta 2013 antamassaan vastauksessa.
(87)
Lisäksi Belgian viranomaisia pyydettiin myös toimittamaan lisätietoja oletuksista, joita oli käytetty laskettaessa tämän tuotannon menetyksen vaikutuksia tilan kokonaiskannattavuuteen, käyttäen erilaisia oletuksia kuten yksinomaan viljelyyn perustuvaa tuotantoa ja yhdistettyä viljelyyn ja karjanhoitoon perustuvaa tuotantoa. Komissio pyysi Belgian viranomaisia toimittamaan erityisesti yksityiskohtaisen selvityksen siitä, miksi niittyviljelmän 15 prosentin tuotantotappion yhdistettyyn viljelyyn ja karjanhoitoon perustuvalla tilalla katsottiin johtavan tilan kannattavuuden alenemiseen 40 prosenttia ottaen huomioon kotieläintuotannon eri tyypit. Belgian viranomaiset toimittivat nämä tiedot 14 päivänä tammikuuta 2013 antamassaan vastauksessa.
(88)
Lisäksi Belgian viranomaisia pyydettiin toimittamaan laskelmat, jotka perustuisivat vaihtoehtoisiin korvausmenetelmiin, esimerkiksi tuotantotappiot korvaavan rehun hankintakustannusten korvaamiseen. Belgian viranomaiset ilmoittivat 14 päivänä tammikuuta 2013 päivätyssä vastauksessaan, että koska kyseisenkaltaisia laskelmia ei tehty toimenpiteen toteuttamisen aikaan, niitä ei ole enää mahdollista tehdä.
(89)
Sen vuoksi komissio katsoo, etteivät Belgian viranomaiset ole osoittaneet, että tuki rajattiin pelkkiin ylimääräisiin tuotantokustannuksiin. Kuten edellä lisäksi osoitettiin (johdanto-osan 79 kappale), tuki ei alentunut asteittain.
(90)
Tästä seuraa, ettei tuen myöntäminen tuotantotappioihin täytä suuntaviivojen edellytyksiä. Tämän vuoksi komissio katsoo, etteivät kyseiset tukitoimenpiteet ole perussopimuksen mukaisia.
V PÄÄTELMÄT
(91)
Komissio katsoo, että Belgia on pannut lanta-asetuksen mukaisen korvauksen täytäntöön sääntöjenvastaisesti ja rikkonut siten EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohtaa (nykyinen SEUT-sopimuksen 108 artiklan 3 kohta).
(92)
Toimenpiteet eivät kuulu asetuksen (ETY) N:o 2078/92 soveltamisalaan.
(93)
Ylijäämälannan varastoinnista ja hävittämisestä sekä tuotannon alenemisesta maksettavaan korvaukseen liittyvät toimenpiteet ovat toimintatukia, jotka voidaan katsoa perussopimuksen mukaisiksi vain poikkeustapauksissa. Tämän vuoksi suuntaviivoissa noudatetaan tiukkaa lähestymistapaa, jonka mukaan ylijäämälannan varastointi ja hävittäminen voidaan katsoa perussopimuksen mukaiseksi vain, jos se on väliaikaista ja asteittain alenevaa ja jos se edellyttää maanviljelijältä vastasuoritusta. Tuotannon alenemisesta maksettavan tuen olisi oltava väliaikaista ja asteittain alenevaa, ja sillä olisi korvattava vain ylimääräisiä tuotantokustannuksia. Kuten edellä arvioitiin, nämä edellytykset eivät täyttyneet.
(94)
Koska tuensaajilta ei vaadita vastasuoritusta tuen saamiseksi eivätkä tukitoimenpiteet näytä sisältävän kannustimia, jotka saisivat tuensaajat toteuttamaan lisätoimia ympäristönsuojelun parantamiseksi, komissio katsoo, ettei tämä tukitoimenpide edistä tietyn taloudellisen toiminnan kehitystä SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdassa tarkoitetulla tavalla.
(95)
Lanta-asetus kumottiin vuonna 1998, ja kaikki toimenpiteet lakkautettiin.
(96)
Edellä esitetyn perusteella komissio katsoo, että toimenpiteen toteuttamisen aikaan - vuosina 1996 ja 1997 - toimenpiteessä oli kyse sääntöjenvastaisesta ja sisämarkkinoille soveltumattomasta tuesta, jonka on periaatteessa perittävä takaisin tuensaajalta.
(97)
Koska komission toimivaltuuksiin periä tuki takaisin sovelletaan kymmenen vuoden vanhentumisaikaa (13), sisämarkkinoille soveltumatonta tukea ei voida periä takaisin.
(98)
Kaikki yksittäiset tuet, jotka täyttivät tuen myöntämisen aikaan ryhmäpoikkeuksen tai hyväksytyn tukiohjelman mukaiset edellytykset, soveltuvat sisämarkkinoille kyseisenkaltaiseen tukeen sovellettavien tuen enimmäisintensiteettien rajoissa,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
Lanta-asetuksen mukaisena korvauksena myönnetty valtiontuki, jonka Belgia on pannut täytäntöön EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdan vastaisesti, on sisämarkkinoille soveltumatonta tukea.
2 artikla
Kaikki 1 artiklassa tarkoitetut ohjelmasta myönnetyt yksittäiset tuet, jotka täyttivät tuen myöntämisen aikaan ryhmäpoikkeuksen tai hyväksytyn tukiohjelman mukaiset edellytykset, soveltuvat sisämarkkinoille kyseisenkaltaiseen tukeen sovellettavien tuen enimmäisintensiteettien rajoissa.
3 artikla
Tämä päätös on osoitettu Belgian kuningaskunnalle.
Tehty Brysselissä 16 päivänä syyskuuta 2013.