ДЕЛЕГИРАН РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 1125/2014 НА КОМИСИЯТА
от 19 септември 2014 година
за допълнение на Директива 2014/17/ЕС на Европейския парламент и на Съвета по отношение на регулаторните технически стандарти за минималната застрахователна сума по застраховката „Професионална отговорност“ или минималния паричен размер на сходната гаранция, която трябва да притежават кредитните посредници
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Директива 2014/17/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 4 февруари 2014 г. относно договорите за кредити за жилищни недвижими имоти за потребители и за изменение на директиви 2008/48/ЕО и 2013/36/ЕС и Регламент (ЕС) № 1093/2010 (1), и по-специално член 29, параграф 2, буква а), втората алинея от нея,
като има предвид, че:
(1)
С член 29, параграф 2, буква а) от Директива 2014/17/ЕС към кредитните посредници се поставя изискването да притежават застраховка „Професионална отговорност“ (ЗПО), която да обхваща териториите, на които те предлагат услуги, или друга сходна гаранция за отговорността за нанесени вреди вследствие на професионална небрежност.
(2)
Макар че изискването кредитните посредници, работещи с ипотечни кредити, да притежават ЗПО или сходна гаранция представлява ново регулаторно изискване на равнището на Съюза, в някои държави членки това изискване вече съществува на национално равнище. Наистина, юрисдикциите с опит в изискванията за ЗПО са и с най-голям дял на продажбите на ипотечни кредити, извършвани чрез посредници, в рамките на Съюза. Кредитните посредници имат сериозно присъствие на тези пазари и следователно също прилагат по-специфични подходи към регулирането на тази сфера. Ето защо правилата на Съюза относно минималната застрахователна сума на ЗПО или минималния паричен размер на сходната гаранция следва да се основават на опита на тези юрисдикции, когато става дума за определяне на най-подходящия подход за изчисляване на тази минимална сума или този минимален размер.
(3)
Този подход би бил подходящ за Съюза като цяло, включително за юрисдикциите с по-малки пазари на ипотечни кредити. Причината е, че исковете спрямо кредитните посредници не са свързани с размерите на базисните ипотечни кредити, които може да се различават значително в отделните държави от Съюза, а се основават на проявената професионална небрежност. Произтичащите от нея вреди варират в много по-малка степен.
(4)
В член 29, параграф 2, буква а), трета алинея от Директива 2014/17/ЕС се изисква редовно преразглеждане на минималната застрахователна сума по застраховката „Професионална отговорност“ или минималния паричен размер на сходната гаранция. Следователно в бъдеще може да се окаже, че други варианти или методологии са станали по-подходящи за определяне на нивото на тези задължения за кредитните посредници, особено с наличието на допълнителни данни за минали периоди и натрупания надзорен опит, свързан с функционирането на застраховката „Професионална отговорност“.
(5)
С цел ясно определяне на минималната застрахователна сума по застраховката „Професионална отговорност“ или минималния паричен размер на сходната гаранция, както и за да се осигури по-хармонизиран подход в целия Съюз, би било целесъобразно да се уточни прилагането на тази минимална сума за една застрахователна претенция и годишно. Директива 2002/92/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (2) определя изискването за минимален размер на сумата за ЗПО или за сходна гаранция като годишна сума и за отделна застрахователна претенция. Вследствие на това повечето посредници, извършващи застрахователно посредничество, и техните застрахователи са запознати с този подход и следователно е уместно да се установи подобна система за кредитните посредници. Освен това по-голямата част от държавите членки, чиито национални законодателства изискват застраховка „Професионална отговорност“ от страна на кредитните посредници, също използват подобен подход. Ето защо правилата относно ЗПО за кредитните посредници следва също така да предложат подобно разграничение - като годишна сума и за отделна застрахователна претенция.
(6)
Настоящият регламент е изготвен въз основа на проектите на регулаторни технически стандарти, предадени на Комисията от Европейския банков орган.
(7)
Европейският банков орган проведе открити обществени консултации по проектите на регулаторни технически стандарти, въз основа на които е изготвен настоящият регламент, анализира потенциалните разходи и ползи и поиска становище от Групата на участниците в банковия сектор, създадена съгласно член 37 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 на Европейския парламент и на Съвета (3),
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Минималната застрахователна сума по застраховката „Професионална отговорност“ или минималният паричен размер на сходната гаранция, която трябва да притежават кредитните посредници, както е посочено в член 29, параграф 2, буква а), първа алинея от Директива 2014/17/ЕС, възлиза на:
а)
460 000 EUR за всяка отделна застрахователна претенция;
б)
общо 750 000 EUR за календарна година за всички застрахователни претенции.
Член 2
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 19 септември 2014 година.
KOMISSION DELEGOITU ASETUS (EU) N:o 1125/2014,
annettu 19 päivänä syyskuuta 2014,
Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/17/EU täydentämisestä luotonvälittäjien ammatillisen vastuuvakuutuksen tai vastaavan vakuuden rahallista vähimmäismäärää koskevilla teknisillä sääntelystandardeilla
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
ottaa huomioon kuluttajille tarkoitetuista kiinteää asunto-omaisuutta koskevista luottosopimuksista ja direktiivien 2008/48/EY ja 2013/36/EU sekä asetuksen (EU) N:o 1093/2010 muuttamisesta 4 päivänä helmikuuta 2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/17/EU (1) ja erityisesti 29 artiklan 2 kohdan a alakohdan toisen alakohdan,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Direktiivin 2014/17/EU 29 artiklan 2 kohdan a alakohdassa edellytetään, että luotonvälittäjillä on ammatillisesta virheestä aiheutuvan korvausvastuun kattamiseksi ammatillinen vastuuvakuutus tai muu vastaava vakuus, joka on voimassa alueilla, joilla kyseiset luotonvälittäjät tarjoavat palveluja.
(2)
Vaikka vaatimus, jonka mukaan kiinnitysluottoalalla toimivilla luotonvälittäjillä on oltava ammatillinen vastuuvakuutus tai muu vastaava vakuus, on uusi säännös unionin tasolla, kyseinen vaatimus on olemassa tietyissä jäsenvaltioissa kansallisella tasolla. Itse asiassa niillä lainkäyttöalueilla, joilla on kokemusta ammatillista vastuuvakuutusta koskevista vaatimuksista, on suurimmat osuudet välitettyjen kiinnitysluottojen myynnistä unionissa ja luotonvälittäjien markkinaosuus on perinteisesti ollut merkittävä, minkä vuoksi kyseisillä alueilla sovelletaan myös erityisempää lähestymistapaa tämän alan sääntelyyn. Sen vuoksi ammatillisen vastuuvakuutuksen tai vastaavan vakuuden vähimmäismäärää koskevien unionin sääntöjen olisi perustuttava kyseisten lainkäyttöalueiden kokemuksiin, kun päätetään siitä, mikä olisi sopivin tapa laskea tämä vähimmäismäärä.
(3)
Tämä lähestymistapa sopisi koko unionille, myös niille lainkäyttöalueille, joilla on pienemmät kiinnitysluottomarkkinat. Tämä johtuu siitä, että luotonvälittäjiin kohdistuvat vaateet eivät korreloidu perustana olevan kiinnitysluoton määrään, joka voi vaihdella suuresti unionissa, vaan ne perustuvat ammatilliseen virheeseen, josta aiheutuva vahinko vaihtelee huomattavasti vähemmän.
(4)
Direktiivin 2014/17/EU 29 artiklan 2 kohdan a alakohdan kolmannen alakohdan mukaan ammatillisen vastuuvakuutuksen tai vastaavan vakuuden rahallista vähimmäismäärää on tarkasteltava säännöllisin väliajoin uudelleen. Sen vuoksi tulevaisuudessa on mahdollista, että muut vaihtoehdot tai menetelmät soveltuvat paremmin kyseisten luotonvälittäjille asetettujen velvoitteiden määrittämiseen etenkin, kun saatavissa on enemmän historiatietoja ja valvontakokemuksia ammatillisen vastuuvakuutuksen toiminnasta.
(5)
Jotta ammatillisen vastuuvakuutuksen tai vastaavan vakuuden rahallinen vähimmäismäärä voitaisiin määrätä selkeästi ja jotta voitaisiin varmistaa yhdenmukaisemman lähestymistavan noudattaminen koko unionissa, olisi asianmukaista määrittää kyseisen vähimmäismäärän soveltaminen vahinkoa ja vuotta kohden. Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2002/92/EY (2) asetetaan vaatimus ammatillisen vastuuvakuutuksen tai vastaavan vakuuden vähimmäismäärästä vuotta kohden ja vahinkoa kohden. Sen vuoksi useimmat vakuutusedustustoiminnan harjoittajat ja niiden vakuutuksenantajat ovat perehtyneet tähän lähestymistapaan, minkä vuoksi on asianmukaista luoda vastaava järjestelmä luotonvälittäjiä varten. Lisäksi useimmat jäsenvaltiot, joiden kansallisessa lainsäädännössä edellytetään luotonvälittäjillä olevan ammatillinen vastuuvakuutus, noudattavat myös tällaista lähestymistapaa. Sen vuoksi myös luotonvälittäjien ammatillista vastuuvakuutusta koskevissa säännöissä vähimmäismäärä vuotta kohden ja vähimmäismäärä vahinkoa kohden olisi erotettava toisistaan.
(6)
Tämä asetus perustuu Euroopan pankkiviranomaisen komissiolle toimittamiin teknisten sääntelystandardien luonnoksiin.
(7)
Euroopan pankkiviranomainen on järjestänyt avoimet julkiset kuulemiset niistä teknisten sääntelystandardien luonnoksista, joihin tämä asetus perustuu, analysoinut niihin mahdollisesti liittyviä kustannuksia ja hyötyjä sekä pyytänyt lausunnon Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1093/2010 (3) 37 artiklan mukaisesti perustetulta pankkialan osallisryhmältä,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
Direktiivin 2014/17/EU 29 artiklan 2 kohdan a alakohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetun, luotonvälittäjiltä vaadittavan ammatillisen vastuuvakuutuksen tai muun vastaavan vakuuden rahallinen vähimmäismäärä on
a)
460 000 euroa jokaista yksittäistä vahinkoa kohden;
b)
yhteensä 750 000 euroa kaikkien vahinkojen osalta kalenterivuotta kohden.
2 artikla
Tämä asetus tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 19 päivänä syyskuuta 2014.