ДЕЛЕГИРАН РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 528/2014 НА КОМИСИЯТА
от 12 март 2014 година
за допълнение на Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета по отношение на регулаторните технически стандарти за риска по опции, различен от делта риска, при стандартизирания подход за пазарен риск
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 г. година относно пруденциалните изисквания за кредитните институции и инвестиционните посредници и за изменение на Регламент (ЕС) № 648/2012 (1), и по-специално член 329, параграф 3, трета алинея, член 352, параграф 6, трета алинея и член 358, параграф 4, трета алинея от него,
като има предвид, че:
(1)
С оглед на мандата, съдържащ се в Регламент (ЕС) № 575/2013 за разработване на набор от методи за отразяване на други рискове освен делта риска в изискванията за собствени средства на институциите, „по начин, който да бъде съразмерен спрямо мащаба и сложността на дейностите на институциите във връзка с опции и варанти“, е целесъобразно да бъдат разработени подходи с различни равнища на сложност и чувствителност към риска, които да бъдат подходящи за различните профили на институции. Следователно е целесъобразно да се предвидят следните три подхода, изброени по нарастваща сложност, за измерване на рисковете, различни от делта риск, свързани с опции и варанти: i) опростен подход; ii) подход „делта плюс“ и iii) сценариен подход. Тази рамка, основаваща се на три подхода, до голяма степен прилага рамката за риска, различен от делта риска, предвидена от Базелския комитет за банков надзор (БКБН), с необходимите корекции, които са продиктувани от разпоредбите на Регламент (ЕС) № 575/2013. По този начин се осигурява по-голяма съгласуваност между правилата на Съюза и международно приетите минимални стандарти.
(2)
Като се има предвид, че е необходимо институциите, които прилагат подхода „делта плюс“, да имат възможността да третират непродължителни опции (non-continuous options) по начин, който е по-добре съобразен с риска, институциите следва да могат при определени условия да съчетават различните подходи за измерване на риска по опциите и варантите не само в рамките на групи, но също така и в рамките на отделни правни субекти. Независимо от това с цел да се избегне възможността институциите да прилагат подходите избирателно в стремежа си да сведат до минимум изискванията за собствените им средства, комбинирането на подходи на индивидуална основа следва да се допуска само при условие, че преди да започнат да използват определен подход институциите посочват обхвата на неговото приложението, така че да го прилагат последователно във времето.
(3)
Свързаните с опции и варанти рискове, различни от делта риска, могат да включват, но не се ограничават до рискове, възникващи от изменения в гама променливата на инструмента, наричани „гама риск“ или „риск от конвекция“, както е посочено в член 4, параграф 1, буква а) от настоящия регламент, рискове, произтичащи от изменения във вега променливата, наречени „вега риск“ или „риск от променливост“, както е посочено в член 4, параграф 1, буква б) от настоящия регламент, рискове, произтичащи от промени в лихвените ставки, посочени като „лихвен риск“ или „rho риск“, нелинейни променливи, които не могат да бъдат отразени от гама риска, и риска от производна корелация при кошница от опции или варанти. От всички тези рискове единствено гама рискът и вега рискът са от такова значение, което оправдава налагането на изисквания за собствени средства дори за институциите с по-сложна дейност и следователно само тези видове рискове следва да бъдат обхванати при изчисляването на изискванията за собствени средства. Съгласно Регламент (ЕС) № 575/2013 институциите трябва да получат предварително разрешение от техните компетентни органи, за да използват вътрешен модел за изчисляване на делта. Използването обаче на подходи за риска, различен от делта риск, трябва да се следи и оценява като част от надзорния преглед и процеса на оценка на институциите, определен съгласно разпоредбите на Директива 2013/36/EС на Европейския парламент и на Съвета (2). Освен това по-голямата сложност на сценарийния подход изисква по-тясно наблюдение от страна на компетентните органи и поради това, използването му от страна на институциите следва да се обвърже с конкретни условия за приложение, както преди първоначалното му използване, така и на текуща основа.
(4)
Като се има предвид, че разпоредбите на член 330 от Регламент (ЕС) № 575/2013 относно третирането на лихвени суапове с размяна на фиксирана срещу плаваща лихва (fixed-to-floating interest-rate swaps) се прилагат само за целите на лихвените рискове, те не следва да се вземат предвид за някои финансови инструменти, като например суапции.
(5)
Разпоредбите в настоящия регламент са тясно свързани, тъй като всички те засягат оценяването на риска, различен от делта риска, по опции и варанти, свързани с различни базови инструменти. С оглед съгласуването на тези разпоредби, които следва да влязат в сила едновременно, както и на осигуряването на възможност за цялостен поглед и лесен достъп до тях на лицата, които трябва да спазват произтичащите от тях задължения, е желателно всички регулаторни технически стандарти, изисквани съгласно Регламент (ЕС) № 575/2013, да бъдат включени в един регламент.
(6)
Настоящият регламент е изготвен въз основа на проектите на регулаторни технически стандарти, предадени на Комисията от Европейския банков орган.
(7)
Европейският банков орган проведе обществени консултации по проектите на регулаторни технически стандарти, залегнали в основата на настоящия регламент, анализира потенциалните разходи и ползи и поиска становище от създадената по силата на член 37 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 на Европейския парламент и на Съвета (3) Група на участниците от банковия сектор,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Определяне на изискванията за собствени средства във връзка с риска, различен от делта риска, по опции и варанти
1. Институциите изчисляват свързаните с пазарния риск изисквания за собствени средства по отношение на риска, различен от делта риска, по опции или варанти в съответствие с изискванията на член 329, параграф 3, член 352, параграф 6 и член 358, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 575/2013, като използват един от следните подходи:
а)
опростения подход, както е посочено в членове 2 и 3 от настоящия регламент;
б)
подхода „делта плюс“, както е посочено в членове 4, 5 и 6 от настоящия регламент;
в)
сценарийния подход, както е посочено в членове 7, 8 и 9 от настоящия регламент.
2. Когато изчисляват изискванията за собствени средства на консолидирана основа, институциите могат да използват комбинация от различни подходи. На индивидуална основа институциите могат да комбинират само сценарийния подход и подхода „делта плюс“ при спазване на условията, посочени в членове 4-9.
3. За целите на изчисленията, посочени в параграф 1, институциите предприемат следните стъпки:
а)
разбиват кошниците от опции или варанти на техните основни компоненти;
б)
разбиват горните и долните граници или други опции, които са свързани с лихвените проценти към различни дати, в поредица от независими опции, отнасящи се за различни времеви периоди („caplet“ и „floorlets“);
в)
третират опциите или варантите върху лихвени суапове с размяна на фиксирана срещу плаваща лихва като опции или варанти за частта на суапа с фиксирана лихва;
г)
третират опциите или варантите, които се отнасят до повече от един базов инструменти измежду описаните в член 5, параграф 3, като кошница от опции или варанти, в която всяка опция има един обособен базов инструмент.
Член 2
Условията за прилагане на опростения подход
Институции, които купуват само опции и варанти, могат да използват единствено опростения подход.
Член 3
Определяне на изискванията за собствени средства съгласно опростения подход
1. Институциите, прилагащи опростения подход, изчисляват изискванията за собствените средства във връзка с рискове, различни от делта риск, по кол и пут опции или варанти като по-високата стойност от нула и разликата между следните суми:
а)
брутната сума, както е описано в параграфи 2-5;
б)
рисково претеглената делта еквивалентна сума, която се изчислява като пазарната стойност на базовия инструмент, умножена по коефициента делта и след това умножена по един от следните съответни тегла:
i)
за специфичен и общ риск, свързан с акции, или лихвен риск - теглото в съответствие с част трета, дял IV, глава 2 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
ii)
за стоков риск - теглото съгласно част трета, дял IV, глава 4 от Регламент (ЕС) № 575/2013; както и
iii)
за валутен риск - теглото съгласно част трета, дял IV, глава 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013.
2. За опциите или варантите, които попадат под една от следните две категории, брутната сума, посочена в параграф 1, се определя в съответствие с параграфи 3 - 4:
а)
когато купувачът има безусловното право да закупи базовия актив на предварително определена цена на датата на изтичане на срока или по всяко време преди тази дата и когато продавачът е задължен да изпълни искането на купувача („обикновени кол опции или варанти“);
б)
когато купувачът има безусловното право да продаде базовия актив по същия начин, както е описано в буква а) („обикновени пут опции или варанти“).
3. Брутната сума, посочена в параграф 1, се изчислява като максималната стойност между нула и пазарната стойност на базовата ценна книжа, умножена по размера на изискваните собствени средства във връзка със специфичния и общия пазарен риск за базовия инструмент, минус размера на печалбата, ако има такава, в резултат от незабавното изпълнение на опцията („в пари“), когато е изпълнено едно от следните условия:
а)
опцията или варантът включват право за продажба на базовия актив („дълъг пут“) и са комбинирани с притежаването на дялове в базовия актив („дълга позиция в базовия инструмент“);
б)
опцията или варантът включват право за продажба на базовия актив („дълъг пут“) и са комбинирани с обещанието за продажба на дялове в базисния актив („къса позиция в базовия инструмент“).
4. Когато опцията или варантът включва право на закупуване на базовия актив („дълъг кол“) или право за продажба на базовия актив („дълъг пут“), брутната сума, посочена в параграф 1, е равна на по-малката от следните две суми:
а)
пазарната стойност на базовата ценна книга, умножена по сумата на изискванията за специфичния и общия пазарен риск във връзка с базовия актив;
б)
стойността на позицията, определена по метода на оценяване по пазарни цени или на оценяване по модел, както е предвидено в член 104, параграф 2, букви б) и в) от Регламент (ЕС) № 575/2013 („пазарна стойност на опция или варант“).
5. За всички видове опции или варанти, които нямат характеристиките, посочени в параграф 2, брутната сума, посочена в параграф 1, е пазарната стойност на опцията или варанта.
Член 4
Преглед на определяне на изискванията за собствени средства съгласно подхода „делта плюс“
1. Когато институциите решат да прилагат подхода „делта плюс“ за опции и варанти, чиято гама е постоянна функция в цената на базовия инструмент и чиято вега е постоянна функция в производната променливост („непрекъснати опции и варанти“), изискванията за собствени средства във връзка с рискове, различни от делта риск, по опции или варанти се изчисляват като сбора от:
а)
за опциите и варантите върху облигации изискванията за собствени средства, свързани с частичното производно на коефициента делта по отношение на цената на базовия инструмент, са частичното производно на делта по отношение на доходността до падежа на базовата облигация, а за суапции - частичното производно на коефициента делта по отношение на суаповия процент;
б)
изискването, свързано с първото частично производно на стойността на опция или варант по отношение на производната променливост.
2. Производната променливост се приема да бъде стойността на променливостта във формулата за ценообразуване на опция или варант, при която - предвид определен модел на ценообразуване и нивото на всички други наблюдавани ценови параметри - теоретичната цена на опцията или варанта е равна на тяхната пазарна стойност, като „пазарна стойност“ се разбира по смисъла на член 3, параграф 4.
3. Изискванията за собствени средства във връзка с риск, различен от делта риска, за непродължителни опции или варанти се определят, както следва:
а)
ако опциите или варантите са били закупени - най-високата стойност между нула и разликата между следните стойности:
i)
пазарната стойност на опцията или варанта по смисъла на член 3, параграф 4;
ii)
рисково претеглената делта еквивалентна сума по смисъла на член 3, параграф 1, буква б);
б)
ако опциите или варантите са били продадени - най-високата стойност между нула и разликата между следните стойности:
i)
съответната пазарна стойност на базовия актив, която се приема да бъде или максималното възможно плащане на датата на изтичане на срока, ако е определено в договора, или пазарната стойност на базовия актив, или ефективната условна стойност, ако в договора не е определено максималното възможно плащане;
ii)
рисково претеглената делта еквивалентна сума по смисъла на член 3, параграф 1, буква б).
4. Стойността на гама и вега, използвани при изчисляването на изискванията за собствени средства, се определя, като се използва подходящ модел за ценообразуване, както е посочено в член 329, параграф 1, член 352, параграф 1 и член 358, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013. Когато стойността на гама или вега не може да бъде изчислена в съответствие с настоящия параграф, изискваните собствени средства във връзка с риска, различен от делта риска, се изчисляват съгласно параграф 3.
Член 5
Определяне на изискванията за собствени средства във връзка с гама риск съгласно подхода „делта плюс“
1. За целите на член 4, параграф 1, буква а) изискванията за собствени средства във връзка с гама риска се изчисляват чрез процес, състоящ се от следната последователност от стъпки:
а)
за всяка отделна опция или варант се изчислява въздействието на гама;
б)
въздействията на гама на отделни опции или варанти, които се отнасят до един и същ вид обособен базов инструмент, се сумират;
в)
абсолютната стойност на сумата от всички отрицателни стойности, произтичащи от изчислението по буква б), дава изискванията за собствени средства във връзка с гама риска. Положителни стойности, произтичащи от изчислението по буква б), не се вземат под внимание.
2. За целите на изчислението по буква а) от параграф 1 въздействията от гама се изчисляват в съответствие с формулата, описана в приложение I.
3. За целите на изчислението по буква б) от параграф 1 вид обособен базов инструмент е:
а)
за лихвени проценти в една и съща валута: всеки матуритетен времеви интервал, както е посочено в таблица 2 от член 339 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
б)
за капиталови инструменти и борсови индекси: всеки пазар, както е определено в правилата, които ще бъдат разработени в съответствие с член 341, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
в)
за чуждестранна валута и злато: всяка двойка валути и злато;
г)
за стоки: считаните за идентични стоки, както е определено в член 357, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 575/2013.
Член 6
Определяне на изискванията за собствени средства във връзка с вега риск съгласно подхода „делта плюс“
За целите на член 4, параграф 1, буква б) изискванията за собствени средства във връзка с гама риска се изчисляват чрез процес, състоящ се от следната последователност от стъпки:
а)
за всяка отделна опция стойността на вега се определя;
б)
за всяка отделна опция се изчислява предполагаема промяна от ± 25 % в производната променливост, като производната променливост се разбира по начина, описан в член 4, параграф 2;
в)
за всяка отделна опция стойността на вега, получена в резултат на изчисленията по буква а), се умножава по предполагаемата промяна в производната променливост, получена вследствие на изчисленията по буква б);
г)
за всека вид обособен базов инструмент, разбиран по начина, описан в член 5, параграф 3, стойностите, получени от изчисленията по буква в), се сумират;
д)
сборът от абсолютните стойности, получени в резултат на изчисленията по буква г), дава общата стойност на изискването за собствени средства във връзка с вега риска.
Член 7
Условия за прилагане на сценарийния подход
Институциите могат да използват сценарийния подход, ако отговарят на всички от следните изисквания:
а)
имат отдел за контрол на риска, който наблюдава риска от портфейла с опции на институциите и съобщава резултатите на ръководството;
б)
уведомяват редовно компетентните органи за предварително определен кръг от експозиции, за които се прилага този подход;
в)
включват резултатите от сценарийния подход във вътрешното докладване пред ръководството на институцията.
За целите на буква в) институциите определят точните позиции, по отношение на които се прилага сценарийният подход, включително типа на продукта или идентифицирания документ и портфейл, конкретния подход за управление на риска, който се прилага за такива позиции, специалното информационно приложение, което се използва за такива позиции, както и обосновка за разпределяне на тези позиции към сценарийния подход спрямо позициите, разпределени към други подходи.
Член 8
Определение на матрицата на сценария при сценарийния подход
1. За всеки вид обособен базисен инструмент, както е посочено в член 5, параграф 3, институцията определя матрица, която съдържа набор от сценарии.
2. Първото измерение на матрицата от сценарии е промените в цената на базисния инструмент над и под неговата текуща стойност. Диапазонът от промени се състои от следното:
а)
за лихвени опции или варанти - плюс/минус предполагаемата промяна в лихвените проценти, определени в колона 5 на таблица 2 от член 339 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
б)
за опции или варанти върху акции или индекси на акции - плюс/минус теглата, посочени в член 343 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
в)
за опции или варанти върху чуждестранна валута и злато - плюс/минус теглата, посочени в член 351 от Регламент (ЕС) № 575/2013, или, когато това е уместно, плюс/минус теглата, посочени в член 354 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
г)
за стоковите опции (варанти) - плюс/минус теглата, посочени в член 360, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕС) № 575/2013.
3. Сценариите за промяна в цената на базовия инструмент се определят посредством мрежа от най-малко седем точки, която включва настоящото наблюдение и разделя диапазонът, определен в параграф 2, на интервали, разположени на еднакво разстояние един от друг.
4. Второто измерение на матрицата на сценария се определя от измененията в променливостта. Обхватът на промените в променливостта е между ± 25 % от производната променливост, като производната променливост се разбира, както е посочено в член 4, параграф 2. Този диапазон се разделя на мрежа с най-малко три точки, които включват 0 % промяна и разделят диапазона на интервали, разположени на еднакво разстояние един от друг.
5. Матрицата на сценария се определя от всички възможни комбинации от точки, както е посочено в параграфи 3 и 4. Всяка комбинация представлява един сценарий.
Член 9
Определяне на изискванията за собствени средства съгласно сценарийния подход
Според сценарийния подход изискването за собствени средства във връзка с рискове, различни от делта риска, по опции или варанти се изчислява чрез процес, състоящ се от следната последователност от стъпки:
а)
за всяка отделна опция или варант се прилагат всички сценарии, определени в член 8, за да се изчисли симулираната нетна загуба или печалба, съответстваща на всеки един от сценариите. Тази симулация се извършва чрез използването на методи за пълна преоценка, като измененията на цените се симулират чрез използването на модели за ценообразуване и без да се разчита на местни приблизителни стойности на тези модели;
б)
за всеки вид обособен базов инструмент, както е посочено в член 5, параграф 3, стойностите, получени в резултат от изчислението по буква а) и отнасящи се до отделните сценарии, се сумират;
в)
за всеки вид обособен базов инструмент, както е посочено в член 5, параграф 3, „съответният сценарий“ се изчислява като сценария, при който стойностите, определени чрез изчисленията по буква б), водят до най-голямата загуба или най-ниската печалба, ако няма загуби;
г)
за всеки вид обособен базов инструмент, както е посочено в член 5, параграф 3, изискванията за собствен капитал се изчисляват в съответствие с формулата, описана в приложение II;
д)
общият размер на изискването за собствени средства в случай на риск, различен от делта риска, по опции или варанти е сумата на изискванията за собствени средства, получени от изчислението по буква г), за всички видове обособени базови инструменти, както е посочено в член 5, параграф 3.
Член 10
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 12 март 2014 година.
KOMISSION DELEGOITU ASETUS (EU) N:o 528/2014,
annettu 12 päivänä maaliskuuta 2014,
Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 575/2013 täydentämisestä teknisillä sääntelystandardeilla, joita sovelletaan markkinariskiä koskevassa standardimenetelmässä optioihin liittyviin muihin riskeihin kuin deltaa koskeviin riskeihin
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
ottaa huomioon luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvaatimuksista ja asetuksen (EU) N:o 648/2012 muuttamisesta 26 päivänä kesäkuuta 2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 575/2013 (1) ja erityisesti sen 329 artiklan 3 kohdan kolmannen alakohdan, 352 artiklan 6 kohdan kolmannen alakohdan ja 358 artiklan 4 kohdan kolmannen alakohdan,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Asetuksessa (EU) N:o 575/2013 esitetyn toimeksiannon mukaan olisi määriteltävä useita menetelmiä, joiden avulla omien varojen vaatimuksissa voidaan ottaa huomioon muut kuin deltaa koskevat riskit ”oikeassa suhteessa laitosten optioihin ja optiotodistuksiin liittyvän toiminnan laajuuteen ja monimuotoisuuteen nähden”, ja siksi olisi asianmukaista kehittää menetelmiä, joiden erilaiset kehittyneisyysasteet ja riskiherkkyystasot vastaisivat laitosten erilaisia profiileja. Optioihin ja optiotodistuksiin liittyvien muiden kuin deltaa koskevien riskien mittaamista varten on näin ollen aiheellista määrittää seuraavat kolme vaihtoehtoista menetelmää monimuotoisuuteen perustuvassa järjestyksessä: i) yksinkertaistettu menetelmä, ii) delta plus -menetelmä ja iii) skenaariomenetelmä. Tällaisella kolmeen menetelmään perustuvalla lähestymistavalla pannaan pitkälti täytäntöön Baselin pankkivalvontakomitean (BCBS) vahvistama muihin kuin deltaa koskeviin riskeihin liittyvä kehys, johon on tehty tarvittavat muutokset asetuksen (EU) N:o 575/2013 huomioon ottamiseksi. Tämän lähestymistavan lisäetuna on, että sillä varmistetaan EU:n sääntöjen ja kansainvälisesti sovittujen vähimmäisvaatimusten yhdenmukaisuus.
(2)
Koska on välttämätöntä, että delta plus -menetelmää soveltaville laitoksille annetaan mahdollisuus käsitellä epäjatkuvia optioita (non-continuous options) riskiherkemmällä tavalla, laitosten pitäisi voida yhdistellä optioiden ja optiotodistusten riskien mittaamiseen tarkoitettuja menetelmiä tietyin edellytyksin, oli kyse sitten ryhmittymistä tai yksittäisistä oikeushenkilöistä. Jotta voitaisiin kuitenkin estää se, että laitosten olisi mahdollista soveltaa menetelmiä valikoivasti tarkoituksenaan omien varojen vaatimusten minimoiminen, menetelmien yhdisteleminen olisi sallittava yksilöllisellä tasolla ainoastaan sillä edellytyksellä, että laitokset täsmentävät ennen niiden käyttöä, mikä on kunkin menetelmän soveltamisala, jotta menetelmää sovellettaisiin koko ajan johdonmukaisesti.
(3)
Optioihin ja optiotodistuksiin liittyviin muihin kuin deltaa koskeviin riskeihin voivat muun muassa kuulua tämän asetuksen 4 artiklan 1 kohdan a alakohdassa esitetyt rahoitusvälineen gamman muutoksista aiheutuvat riskit, jäljempänä ’gammariski’ tai ’konveksisuutta koskeva riski’, tämän asetuksen 4 artiklan 1 kohdan b alakohdassa esitetyt vegan muutoksista aiheutuvat riskit, jäljempänä ’eariski’ tai ’volatiliteettia koskevat riski’, korkojen muutoksista aiheutuvat riskit, jäljempänä ’korkoriski’ tai ’rhoriski’, epälineaarisuudet, joita gammariskeillä ei kyetä ottamaan huomioon, ja koriin sisältyviä optioita tai optiotodistuksia koskeva implisiittisten korrelaatioiden riski. Näistä riskeistä ainoastaan gamma- ja vegariskit ovat niin merkittäviä, että omien varojen vaatimusten asettaminen on niiden osalta perusteltua, myös silloin, kun kyse on monimuotoisista laitoksista, joten vain kyseiset riskityypit olisi sisällytettävä omien varojen vaatimusten laskentaan. Asetuksen (EU) N:o 575/2013 mukaan laitosten on saatava toimivaltaiselta viranomaiseltaan lupa, ennen kuin ne voivat käyttää sisäistä mallia deltan laskemiseen. Muihin kuin deltaa koskeviin riskeihin perustuvien menetelmien käyttöä on kuitenkin seurattava ja arvioitava laitosten vakavaraisuuden arviointiprosessiin liittyvien Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/36/EU (2) säännösten mukaisesti. Lisäksi skenaariomenetelmän monimutkaisuuden takia toimivaltaisten viranomaisten olisi seurattava sitä tarkasti, ja menetelmän käyttöön laitoksissa olisi sovellettava tarkkoja soveltamisedellytyksiä sekä ennen ensimmäistä käyttökertaa että jatkuvassa käytössä.
(4)
Koska koronvaihtosopimusten, joissa kiinteä korko vaihdetaan vaihtuvaan korkoon, käsittelyä koskevaa asetuksen (EU) N:o 575/2013 330 artiklaa sovelletaan vain korkoriskin suhteen, kyseistä artiklaa ei pitäisi ottaa huomioon tiettyjen rahoitusvälineiden, kuten swaptioiden, kohdalla.
(5)
Tämän asetuksen säännökset liittyvät läheisesti toisiinsa, sillä ne kaikki koskevat eri kohde-etuuksiin liittyvien optioiden ja optiotodistusten riskien mittausta muiden kuin deltaa koskevien riskien tapauksessa. Jotta varmistettaisiin niiden säännösten yhdenmukaisuus, joiden pitäisi tulla voimaan samaan aikaan, ja jotta asianomaisten velvoitteiden soveltamisalaan kuuluvien henkilöiden olisi helpompi saada näistä säännöksistä kattava käsitys ja tutustua niihin vaivattomasti, on suotavaa, että kaikki asetuksessa (EU) N:o 575/2013 edellytetyt tekniset sääntelystandardit, jotka koskevat kyseessä olevaa aihetta, sisällytetään yhteen asetukseen.
(6)
Tämä asetus perustuu Euroopan pankkiviranomaisen Euroopan komissiolle esittämiin teknisten sääntelystandardien luonnoksiin.
(7)
Euroopan pankkiviranomainen on järjestänyt avoimen julkisen kuulemisen niistä teknisten sääntelystandardien luonnoksista, joihin tämä asetus perustuu, analysoinut niihin mahdollisesti liittyviä kustannuksia ja hyötyjä sekä pyytänyt lausunnon asetuksen (EU) N:o 1093/2010 (3) 37 artiklan mukaisesti perustetulta pankkialan osallisryhmältä,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
Omien varojen vaatimusten määrittäminen optioiden ja optiotodistusten muiden kuin deltaa koskevien riskien osalta
1. Laitosten on laskettava markkinariskiin liittyvät omien varojen vaatimuksensa optioiden tai optiotodistusten muiden kuin deltaa koskevien riskien osalta asetuksen (EU) N:o 575/2013 329 artiklan 3 kohdan, 352 artiklan 6 kohdan ja 358 artiklan 4 kohdan edellyttämällä tavalla noudattaen jotakin seuraavista menetelmistä:
a)
tämän asetuksen 2 ja 3 artiklassa esitetty yksinkertaistettu menetelmä;
b)
tämän asetuksen 4, 5 ja 6 artiklassa esitetty delta plus -menetelmä;
c)
tämän asetuksen 7, 8 ja 9 artiklassa esitetty skenaariomenetelmä.
2. Laitokset voivat yhdistellä eri menetelmiä, kun ne laskevat omia varoja koskevia vaatimuksia konsolidoidulla tasolla. Laitokset voivat yksilöllisellä tasolla käyttää yhdessä vain skenaariomenetelmää ja delta plus -menetelmää 4-9 artiklassa säädetyin edellytyksin.
3. Edellä 1 kohdassa tarkoitettua laskelmaa varten laitosten on:
a)
jaettava optioista tai optiotodistuksista muodostuvat korit niiden perusosatekijöihin;
b)
jaettava korkokatot ja korkolattiat tai muut eri ajankohtien korkoihin liittyvät optiot itsenäisiksi optioiksi, jotka liittyvät eri ajanjaksoihin [(”korkokatto-optiot” (caplets) ja ”korkolattiaoptiot” (floorlets)];
c)
käsiteltävä optioita tai optiotodistuksia koronvaihtosopimuksissa, joissa kiinteä korko vaihdetaan vaihtuvaan korkoon, sopimuksen kiinteäkorkoista puolta koskevina optioina tai optiotodistuksina;
d)
käsiteltävä optioita tai optiotodistuksia, jotka liittyvät useampaan kuin yhteen 5 artiklan 3 kohdassa kuvattuun kohde-etuuteen, optioista tai optiotodistuksista muodostuvana korina, jossa kullakin optiolla on yksi erillinen kohde-etuus.
2 artikla
Yksinkertaistetun menetelmän soveltamisedellytykset
Laitokset, jotka ostavat yksinomaan optioita ja optiotodistuksia, voivat soveltaa ainoastaan yksinkertaistettua menetelmää.
3 artikla
Omien varojen vaatimusten määrittäminen yksinkertaistetun menetelmän mukaisesti
1. Yksinkertaistettua menetelmää soveltavien laitosten on laskettava osto- ja myyntioptioiden tai -optiotodistusten muihin kuin deltaa koskeviin riskeihin liittyvät omien varojen vaatimukset määränä, joka sen mukaan, kumpi luvuista on suurempi, on joko nolla tai seuraavien arvojen välinen erotus:
a)
2-5 kohdan mukainen bruttomäärä;
b)
riskipainotettu deltavasta-arvo, joka lasketaan kertomalla kohde-etuutena toimivan rahoitusvälineen markkina-arvo ensin delta-luvulla ja sitten yhdellä seuraavista asianmukaisista painotuksista:
i)
erityisten ja yleisten osakeriskien tai korkoriskien osalta painotus on asetuksen (EU) N:o 575/2013 kolmannen osan IV osaston 2 luvun mukainen;
ii)
hyödykeriskin osalta painotus on asetuksen (EU) N:o 575/2013 kolmannen osan IV osaston 4 luvun mukainen; ja
iii)
valuuttakurssiriskin osalta painotus on asetuksen (EU) N:o 575/2013 kolmannen osan IV osaston 3 luvun mukainen.
2. Jos optiot tai optiotodistukset kuuluvat jompaankumpaan seuraavista luokista, 1 kohdassa tarkoitettu bruttomäärä on määritettävä 3-4 kohdan mukaisesti:
a)
optiot ja optiotodistukset, jotka antavat ostajalle rajoittamattoman oikeuden ostaa kohde-etuus tiettyyn ennalta määrättyyn hintaan päättymispäivänä tai milloin tahansa ennen päättymispäivää ja jotka velvoittavat myyjän täyttämään ostajan vaatimuksen (”yksinkertaiset osto-optiot tai -optiotodistukset”);
b)
optiot tai optiotodistukset, jotka antavat ostajalle rajoittamattoman oikeuden myydä kohde-etuus a alakohdassa kuvatulla tavalla (”yksinkertaiset myyntioptiot tai -optiotodistukset”).
3. Edellä 1 kohdassa tarkoitettu bruttomäärä lasketaan suurimpana lukuna nollan ja sen luvun väliltä, joka on tuloksena, kun kohde-etuutena olevan arvopaperin markkina-arvo kerrotaan kohde-etuuden osalta erityisiin ja yleisiin markkinariskeihin liittyvien omien varojen vaatimusten yhteismäärällä ja tästä vähennetään se voitto, joka option välittömästä lunastuksesta mahdollisesti syntyisi (”käteisenä rahana”), jos jompikumpi seuraavista edellytyksistä täyttyy:
a)
optio tai optiotodistus sisältää oikeuden myydä kohde-etuutena oleva omaisuuserä (”long put”, pitkä myyntioptio), ja siihen liittyy omistusosuuksia kohde-etuutena olevasta omaisuuserästä (”pitkä positio kohde-etuutena olevassa rahoitusvälineessä”);
b)
optio tai optiotodistus sisältää oikeuden ostaa kohde-etuutena oleva omaisuuserä (”long call”, pitkä osto-optio), ja siihen liittyy lupaus myydä omistusosuuksia kohde-etuutena olevasta rahoitusvälineestä (”lyhyt positio kohde-etuutena olevassa omaisuuserässä”).
4. Jos optio tai optiotodistus sisältää oikeuden ostaa kohde-etuutena oleva omaisuuserä (”long call”, pitkä osto-optio) tai oikeuden myydä kohde-etuutena oleva omaisuuserä (”long put”, pitkä myyntioptio), 1 kohdassa tarkoitetun bruttomäärän tulee olla pienempi seuraavista kahdesta määrästä:
a)
kohde-etuutena olevan arvopaperin markkina-arvo kerrottuna kohde-etuutena olevan omaisuuserän osalta erityisiin ja yleisiin markkinariskeihin liittyvien vaatimusten yhteismäärällä;
b)
position arvo, joka määritetään asetuksen (EU) N:o 575/2013 104 artiklan 2 kohdan b ja c alakohdassa säädetyllä tavalla joko arvostamalla markkinahintaan tai arvostamalla mallin avulla (”option tai optiotodistuksen markkina-arvo”).
5. Kaikkien sellaisten optioiden taikka optiotodistusten osalta, joilla ei ole 2 kohdassa tarkoitettuja ominaisuuksia, 1 kohdassa tarkoitetun bruttomäärän on oltava kyseisen option tai optiotodistuksen markkina-arvo.
4 artikla
Kuvaus omien varojen vaatimusten määrittämisestä delta plus -menetelmän mukaisesti
1. Mikäli laitokset valitsevat delta plus -menetelmän, optioihin tai optiotodistuksiin liittyvien muiden kuin deltaa koskevien riskien omien varojen vaatimukset on laskettava sellaisten optioiden ja optiotodistusten osalta, joiden gamma on jatkuva kohde-etuuden hinnan funktio ja joiden vega on puolestaan jatkuva implisiittisen volatiliteetin funktio (”jatkuvat optiot ja optiotodistukset”), seuraavien vaatimusten summana:
a)
omien varojen vaatimukset, jotka liittyvät kohde-etuuden hintaan perustuvaan deltan osittaisderivaattaan, joka on joukkovelkakirjaoptioiden ja -optiotodistusten osalta kohde-etuutena olevan joukkovelkakirjan sisäiseen korkoon perustuva deltan osittaisderivaatta ja swaptioiden osalta niiden vaihtokurssiin perustuva deltan osittaisderivaatta;
b)
vaatimus, joka liittyy implisiittiseen volatiliteettiin perustuvaan option tai optiotodistuksen arvon ensimmäiseen osittaisderivaattaan.
2. Implisiittiseksi volatiliteetiksi katsotaan option tai optiotodistuksen hinnoittelukaavan mukainen volatiliteetin arvo, jonka kohdalla määrätyn hinnoittelumallin ja kaikkien muiden havainnoitavien hinnoitteluparametrien puitteissa option tai optiotodistuksen teoreettinen hinta vastaa sen markkina-arvoa, kun ”markkina-arvo” ymmärretään 3 artiklan 4 kohdassa kuvatulla tavalla.
3. Omien varojen vaatimukset epäjatkuviin optioihin tai optiotodistuksiin liittyvien muiden kuin deltaa koskevien riskien osalta määritetään seuraavasti:
a)
siinä tapauksessa, että optiot tai optiotodistukset on ostettu, suurimpana määränä nollan ja seuraavien arvojen välisen erotuksen väliltä:
i)
option tai optiotodistuksen markkina-arvo ymmärrettynä 3 artiklan 4 kohdassa kuvatulla tavalla;
ii)
riskipainotettu deltavasta-arvo ymmärrettynä 3 artiklan 1 kohdan b alakohdassa kuvatulla tavalla;
b)
siinä tapauksessa, että optiot tai optiotodistukset on myyty, suurimpana määränä nollan ja seuraavien arvojen välisen erotuksen väliltä:
i)
kohde-etuutena olevan omaisuuserän asianmukainen markkina-arvo, joksi katsotaan joko option lunastuspäivän suurin mahdollinen maksu, mikäli se on sopimuksessa vahvistettu, tai kohde-etuutena olevan omaisuuserän markkina-arvo tai efektiivinen nimellisarvo, mikäli sopimuksessa ei ole vahvistettu suurinta mahdollista maksua;
ii)
riskipainotettu deltavasta-arvo ymmärrettynä 3 artiklan 1 kohdan b alakohdassa kuvatulla tavalla.
4. Omien varojen vaatimusten laskennassa sovellettavat gamma- ja vega-arvot on laskettava käyttämällä asetuksen (EU) N:o 575/2013 329 artiklan 1 kohdassa, 352 artiklan 1 kohdassa ja 358 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua asianmukaista hinnoittelumallia. Jos gammaa tai vegaa ei voida laskea tämän edellytyksen mukaisesti, muiden kuin deltaa koskevien riskien pääomavaatimus on laskettava 3 kohdan mukaisesti.
5 artikla
Omien varojen vaatimusten määrittäminen gammariskien osalta delta plus -menetelmän mukaisesti
1. Gammariskejä koskevat omien varojen vaatimukset on 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan soveltamiseksi laskettava prosessissa, joka koostuu seuraavista vaiheista:
a)
kullekin yksittäiselle optiolle tai optiotodistukselle lasketaan gammavaikutus;
b)
samaan erilliseen kohde-etuustyyppiin liittyvien yksittäisten optioiden tai optiotodistusten gammavaikutukset lasketaan yhteen;
c)
kaikkien vaiheesta b saatavien negatiivisten arvojen yhteenlasketun summan absoluuttinen arvo muodostaa gammariskiä koskevat omien varojen vaatimukset. Vaiheesta b saatavia positiivisia arvoja ei oteta huomioon.
2. Gammavaikutukset on 1 kohdan a alakohdassa esitetyn vaiheen soveltamiseksi laskettava liitteessä I kuvatun kaavan mukaisesti.
3. Edellä 1 kohdan b alakohdassa esitettyä vaihetta sovellettaessa seuraavat katsotaan erilliseksi kohde-etuustyypiksi:
a)
samassa valuutassa olevien korkojen osalta: kukin asetuksen (EU) N:o 575/2013 339 artiklan taulukossa 2 säädetty maturiteettiluokka;
b)
osakkeiden ja osakeindeksien osalta: kukin asetuksen (EU) N:o 575/2013 341 artiklan 3 kohdan nojalla laadittavissa säännöissä määritelty markkina;
c)
valuuttojen ja kullan osalta: kukin valuuttapari ja kulta;
d)
hyödykkeiden osalta: asetuksen (EU) N:o 575/2013 357 artiklan 4 kohdan mukaisesti samanlaisiksi katsottavat hyödykkeet.
6 artikla
Omien varojen vaatimusten määrittäminen vegariskien osalta delta plus -menetelmän mukaisesti
Vegariskejä koskevat omien varojen vaatimukset on 4 artiklan 1 kohdan b alakohdan soveltamiseksi laskettava prosessissa, joka koostuu seuraavista vaiheista:
a)
kullekin yksittäiselle optiolle määritetään vega-arvo;
b)
kunkin yksittäisen option osalta lasketaan implisiittisen volatiliteetin arvioitu plus/miinus 25 prosentin muutos, kun implisiittinen volatiliteetti ymmärretään 4 artiklan 2 kohdassa kuvatulla tavalla;
c)
kunkin yksittäisen option osalta a alakohdan mukaisesta vaiheesta saatava vega-arvo kerrotaan b alakohdan mukaisesta vaiheesta saatavalla implisiittisen volatiliteetin arvioidulla muutoksella;
d)
kunkin 5 artiklan 3 kohdassa kuvatulla tavalla ymmärrettävän erillisen kohde-etuustyypin osalta vaiheesta c saatavat arvot lasketaan yhteen;
e)
d alakohdan mukaisesta vaiheesta saatavien absoluuttisten arvojen summasta muodostuu vegariskien osalta omien varojen vaatimusten kokonaismäärä.
7 artikla
Skenaariomenetelmän soveltamisedellytykset
Laitokset voivat soveltaa skenaariomenetelmää siinä tapauksessa, että ne täyttävät kaikki seuraavat vaatimukset:
a)
laitoksilla on riskejä valvova yksikkö, joka seuraa laitosten optiosalkkujen riskejä ja raportoi johdolle seurannan tuloksista;
b)
laitokset ovat ilmoittaneet toimivaltaisille viranomaisille ne ennalta määritellyt vastuut, jotka tällä menetelmällä katetaan, ja menetelmää sovelletaan koko ajan johdonmukaisesti;
c)
laitokset integroivat skenaariomenetelmän tulokset laitoksen johdolle annettaviin sisäisiin raportteihin.
Laitosten on c alakohdassa esitetyn vaatimuksen täyttämiseksi määriteltävä ne nimenomaiset positiot, jotka kuuluvat skenaariomenetelmän soveltamisalaan, mukaan lukien tuotetyyppi tai yksilöity kaupankäyntiyksikkö ja salkku, määrätyt riskienhallintamenetelmät, joita sovelletaan kyseisiin positioihin, tietotekniikkasovellus, joka on tarkoitettu sovellettavaksi nimenomaan kyseisiin positioihin, ja perustelut sille, miksi juuri kyseiset positiot on luokiteltu skenaariomenetelmän piiriin ja muut positiot muiden menetelmien piiriin.
8 artikla
Skenaariomenetelmän mukaisen skenaariomatriisin määrittely
1. Laitoksen on määriteltävä kullekin 5 artiklan 3 kohdassa tarkoitetulle erilliselle kohde-etuustyypille skenaariomatriisi, joka sisältää skenaariojoukon.
2. Skenaariomatriisin ensimmäinen ulottuvuus muodostuu kohde-etuuden vallitsevaa arvoa nostavista ja laskevista hinnanmuutoksista. Muutosten vaihtelualueen on oltava seuraavanlainen:
a)
korko-optioiden tai -optiotodistusten osalta plus/miinus arvioitu koron muutos, joka esitetään asetuksen (EU) N:o 575/2013 339 artiklassa olevan taulukon 2 viidennessä sarakkeessa;
b)
osakkeita tai osakeindeksejä koskevien optioiden tai optiotodistusten osalta plus/miinus painotus, joka esitetään asetuksen (EU) N:o 575/2013 343 artiklassa;
c)
valuutta- ja kultaoptioiden taikka -optiotodistusten osalta plus/miinus painotus, joka esitetään asetuksen (EU) N:o 575/2013 351 artiklassa taikka soveltuvin osin 354 artiklassa;
d)
hyödykeoptioiden (optiotodistusten) osalta plus/miinus painotus, joka esitetään asetuksen (EU) N:o 575/2013 360 artiklan 1 kohdan a alakohdassa.
3. Kohde-etuuden hinnanmuutoksia koskevat skenaariot määritellään vähintään seitsemästä kohdasta koostuvalla ruudukolla, johon sisällytetään senhetkinen havainto ja jossa 2 kohdassa esitetty vaihtelualue jaetaan tasavälisiin luokkiin.
4. Skenaariomatriisin toinen ulottuvuus muodostuu volatiliteetin muutoksista. Volatiliteetin muutosten vaihtelualueen on oltava plus/miinus 25 prosenttia implisiittisestä volatiliteetista, ja implisiittinen volatiliteetti ymmärretään 4 artiklan 2 kohdassa kuvatulla tavalla. Tämä vaihtelualue jaetaan vähintään kolmesta kohdasta koostuvaan ruudukkoon, johon sisältyy nollan prosentin muutos ja jossa vaihtelualue jaetaan tasavälisiin luokkiin.
5. Skenaariomatriisi määritetään 3 ja 4 kohdassa tarkoitettujen kohtien kaikista mahdollisista yhdistelmistä. Kukin yhdistelmä muodostaa yhden skenaarion.
9 artikla
Omien varojen vaatimusten määrittäminen skenaariomenetelmän mukaisesti
Skenaariomenetelmässä optioiden tai optiotodistusten muihin kuin deltaa koskeviin riskeihin liittyvät omien varojen vaatimukset lasketaan seuraavista vaiheista koostuvan prosessin kautta:
a)
kunkin yksittäisen option tai optiotodistuksen osalta sovelletaan kaikkia 8 artiklassa tarkoitettuja skenaarioita kutakin skenaariota vastaavan simuloidun nettotappion tai -voiton laskemiseen. Simuloinnissa tulee soveltaa kattavia uudelleenarvostusmenetelmiä simuloimalla hinnanmuutoksia hinnoittelumallien avulla ja turvautumatta tällaisten mallien vastaavanlaisiin paikallistason versioihin;
b)
edellä a alakohdan mukaisella laskelmalla yksittäisistä skenaarioista saadut arvot lasketaan yhteen kunkin 5 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun erillisen kohde-etuustyypin osalta;
c)
kunkin 5 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun erillisen kohde-etuustyypin osalta lasketaan ”asianmukaiseksi skenaarioksi” se skenaario, jonka kohdalla vaiheessa b määritetyistä arvoista syntyy suurin tappio tai, mikäli tappioita ei ole, pienin voitto;
d)
kunkin 5 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun erillisen kohde-etuustyypin osalta lasketaan omien varojen vaatimukset liitteessä II kuvatun kaavan mukaisesti;
e)
optioiden tai optiotodistusten muihin kuin deltaa koskeviin riskeihin liittyvien omien varojen vaatimusten kokonaismäärä on summa, joka saadaan, kun lasketaan yhteen vaiheessa d kuvailluista laskelmista saadut omien varojen vaatimukset kunkin 5 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun erillisen kohde-etuustyypin osalta.
10 artikla
Voimaantulo
Tämä asetus tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 12 päivänä maaliskuuta 2014.