ДИРЕКТИВА 2014/67/ЕС НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 15 май 2014 година
за осигуряване на изпълнението на Директива 96/71/ЕО относно командироването на работници в рамките на предоставянето на услуги и за изменение на Регламент (ЕС) № 1024/2012 относно административно сътрудничество посредством Информационната система за вътрешния пазар („Регламент за ИСВП“)
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 53, параграф 1, и член 62 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта на законодателния акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
като взеха предвид становището на Комитета на регионите (2),
в съответствие с обикновената законодателна процедура (3),
като имат предвид, че:
(1)
Свободното движение на работници, свободата на установяване и свободното предоставяне на услуги са основни принципи на вътрешния пазар в Съюза, залегнали в Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС). Прилагането на тези принципи e доразвито от Съюза с цел гарантиране на равни условия за предприятията и зачитане на правата на работниците.
(2)
Свободното предоставяне на услуги включва правото на предприятията да предоставят услуги в друга държава членка, като за целта те могат да командироват временно свои собствени работници за предоставяне на тези услуги там. За целите на командироването на работници е необходимо да се прави разграничение между тази свобода и свободното движение на работници, което дава на всеки гражданин правото да се придвижва свободно в друга държава членка, за да работи и пребивава там за тази цел, и го защитава срещу дискриминация по отношение на заетостта, възнаграждението и другите условия на труд и заетост в сравнение с гражданите на въпросната държава членка.
(3)
По отношение на работниците, командировани временно за извършването на работа с цел предоставяне на услуги в друга държава членка, различна от тази, в която те обичайно работят, в Директива 96/71/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (4) е установен основен набор от ясно определени ред и условия на заетост, които доставчикът на услуги в държавата членка, в която се извършва командироването, трябва да спазва, за да се осигури минимална защита на съответните командировани работници.
(4)
Всички въведени с настоящата директива мерки следва да бъдат обосновани и пропорционални, така че да не се създават административни тежести или да не се ограничава потенциалът на предприятията, по-специално на малките и средните предприятия (МСП), за създаване на нови работни места, като същевременно се защитават командированите работници.
(5)
За да се осигури спазване на Директива 96/71/ЕО, без да се добавя излишна административна тежест за доставчиците на услуги, от съществено значение е фактическите елементи, посочени в разпоредбите за идентифицирането на действително командироване и за предотвратяването на злоупотреби и заобикаляне на правилата в настоящата директива, да се считат за примерни и неизчерпателни. По-специално не следва да съществува изискване да е спазен всеки елемент във всеки случай на командироване.
(6)
Независимо от факта, че преценката на примерните фактически елементи следва да се адаптира за всеки конкретен случай и да се отчетат особеностите на положението, ситуации с еднакви фактически елементи не следва да водят до различно правно възприемане или преценка от страна на компетентните органи в различните държави членки.
(7)
С цел предотвратяване, избягване и борба със злоупотребата и заобикалянето на приложимите правила от страна на предприятията, които се възползват неправилно или с измамна цел от свободното предоставяне на услуги, предвидено в ДФЕС, и/или от прилагането на Директива 96/71/ЕО, изпълнението и наблюдението на понятието „командироване“ следва да бъдат подобрени, както и да бъдат въведени на равнището на Съюза по-уеднаквени елементи, които да улесняват едно общо тълкуване.
(8)
Във връзка с това съставните фактически елементи, с които се окачествява временният характер, присъщ на понятието „командироване“, и условието, че работодателят действително е установен в държавата членка, от която се извършва командироването, трябва да бъдат разгледани от компетентния орган на приемащата държава членка и, когато е необходимо, в тясно сътрудничество с държавата членка по установяване.
(9)
Компетентните органи следва да вземат предвид разликите в покупателната способност на валутите, когато разглеждат размера на оборота, осъществяван от дадено предприятие в държавата членка по установяване за целите на определянето дали предприятието действително извършва съществени дейности, различни от чисто вътрешно управленски и/или административни дейности.
(10)
Посочените в настоящата директива елементи, свързани с изпълнението и наблюдението на командироването, могат да подпомогнат компетентните органи за идентифициране на работници, невярно декларирани като „самостоятелно заети лица“. Съгласно Директива 96/71/ЕО съответното определение за работник е това, което се прилага в правото на държавата членка, на чиято територия е командирован работникът. Допълнителното изясняване и подобреното наблюдение на командироването от страна на съответните компетентни органи биха подобрили правната сигурност и биха предоставили полезен инструмент, спомагащ за ефективна борба с фалшивия статут на самостоятелно заето лице и за гарантиране, че командированите работници не се декларират невярно като „самостоятелно заети лица“, като по този начин се спомогне за предотвратяването, избягването и борбата със заобикалянето на приложимите правила.
(11)
Когато не е налице действително командироване и възникне стълкновение на закони следва с необходимото внимание да се вземат предвид разпоредбите на Регламент (ЕО) № 593/2008 на Европейския парламент и на Съвета (5) („Рим I“) или Римската конвенция (6), които целят гарантиране, че работниците и служителите няма да бъдат лишени от защитата, която им се полага съгласно разпоредби, от които не може да се направи дерогация по силата на споразумение или от които може да се направи дерогация единствено в тяхна полза. Държавите членки следва да гарантират, че съществуват разпоредби, които защитават по подходящ начин работниците, които не са действително командировани.
(12)
Липсата на сертификата относно приложимото законодателство за социална сигурност, посочено в Регламент (ЕО) № 883/2004 на Европейския парламент и на Съвета (7), може да бъде показател, че ситуацията не следва да се определя като случай на временно командироване в държава членка, различна от държавата, в която въпросният работник обичайно работи в рамките на предоставянето на услуги.
(13)
Както и при Директива 96/71/ЕО, настоящата директива не засяга прилагането на Регламент (ЕО) № 883/2004 на Европейския парламент и на Съвета и Регламент (ЕО) № 987/2009 на Европейския парламент и на Съвета (8).
(14)
Зачитането на многообразието от национални системи на колективните трудови правоотношения, както и на автономността на социалните партньори, е признато изрично в ДФЕС.
(15)
В много държави членки социалните партньори имат важна роля в контекста на командироването на работници с цел предоставяне на услуги, тъй като в съответствие с националното право и/или практика те могат да определят различните равнища, алтернативно или успоредно, на приложимите минимални ставки на заплащане. Социалните партньори следва да осведомяват и информират относно тези ставки.
(16)
Адекватното и ефективно прилагане и осигуряване на изпълнението са ключови елементи при защитата на правата на командированите работници и гарантирането на равнопоставени условия за доставчиците на услуги, докато недоброто осигуряване на изпълнението подкопава ефективността на правилата на Съюза, приложими в тази област. Тясното сътрудничество между Комисията и държавите членки и, където е уместно, регионалните и местните органи следователно е от съществено значение, без да се пренебрегва важната роля на инспекциите по труда и социалните партньори в това отношение. Взаимното доверие, духът на сътрудничество, постоянният диалог и взаимното разбирателство са от съществено значение в това отношение.
(17)
Ефективните процедури за наблюдение в държавите членки са от съществено значение за прилагането на Директива 96/71/ЕО и настоящата директива и поради това следва да бъдат установени в целия Съюз.
(18)
Трудностите при достъпа до информацията относно реда и условията на заетост са много често причината, поради която действащите правила не се прилагат от доставчиците на услуги. Във връзка с това държавите членки следва да гарантират, че тази информация е общодостъпна и безплатна и че се предоставя ефективен достъп до нея не само за доставчиците на услуги от други държави членки, но и за съответните командировани работници.
(19)
Когато редът и условията на заетост са определени в колективни трудови договори, които са обявени за общоприложими, държавите членки, като зачитат независимостта на социалните партньори, следва да гарантират, че тези колективни договори са обществено достояние по достъпен и прозрачен начин.
(20)
С цел подобряване на достъпността на информацията, в държавите членки следва да бъдат установени единни източници на информация. Всяка държава членка следва да осигури единен официален национален уебсайт в съответствие със стандартите за достъпност на уебсайтовете и други подходящи средства за комуникация. Единният официален национален уебсайт следва най-малкото да е под формата на уебсайт портал и следва да служи като входна врата или основна входяща точка, и следва да предоставя по ясен и точен начин връзки към подходящи източници на информацията както и кратки сведения относно съдържанието на уебсайта и посочените в него връзки. Тези уебсайтове следва да включват по-специално всякакви уебсайтове, създадени по силата на законодателството на Съюза с оглед насърчаване на предприемачеството и/или развитието на предоставянето на трансгранични услуги. Приемащите държави членки следва да предоставят информация относно предвидените в националното им право срокове, за които доставчиците на услуги трябва да запазят документацията след срока на командироването.
(21)
Командированите работници следва да имат право да получават от приемащата държава членка обща информация относно националното право и/или практика, приложими за тях.
(22)
Административното сътрудничество и взаимопомощта между държавите членки следва да са в съответствие с правилата за защита на личните данни, предвидени в Директива 95/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (9), както и с националната уредба относно защитата на данни, приети с оглед прилагане на правото на Съюза. По отношение на административното сътрудничество посредством Информационната система за вътрешния пазар (ИСВП) следва също така да се спазва Регламент (ЕО) № 45/2001 на Европейския парламент и на Съвета (10) и Регламент (ЕС) № 1024/2012 на Европейския парламент и на Съвета (11).
(23)
За да се осигури правилното прилагане и с цел наблюдение на спазването на съществените правила относно реда и условията на заетост, които трябва да бъдат спазвани по отношение на командированите работници, държавите членки следва да прилагат само някои административни изисквания и мерки за контрол към предприятията, които командироват работници в рамките на предоставянето на услуги. Съгласно съдебната практика на Съда на Европейския съюз такива изисквания и мерки могат да бъдат обосновани с причини от висш обществен интерес, сред които ефективна защита на правата на работниците, при условие че тези изисквания и мерки са подходящи за постигането на поставената цел и не надхвърлят необходимото за нейното постигане. Тези изисквания и мерки могат да бъдат налагани единствено при условие че компетентните органи не могат да изпълняват ефективно задачите си по надзор без исканата информация и/или по-малко ограничителни мерки не биха гарантирали постигането на целите на преценените за необходими национални мерки за контрол.
(24)
Доставчик на услуги следва да гарантира, че самоличността на командирования работник, която фигурира в декларацията, направена от доставчика на услуги с цел осъществяване на фактически контрол на работното място, може да бъде проверявана от компетентните органи през времетраенето на командироването.
(25)
Доставчик на услуги, установен в друга държава членка, следва без ненужно забавяне да информира компетентните органи в приемащата държава членка за всякакви значими промени в информацията, която се съдържа в декларацията, направена от доставчика на услуги с цел осъществяване на фактически контрол на работното място.
(26)
Задължението за съобщаване на Комисията на административните изисквания и контролни мерки не следва да представлява предварителна процедура за разрешение.
(27)
С оглед на по-доброто и по- уеднаквено прилагане на Директива 96/71/ЕО, както и осигуряването на нейното изпълнение на практика, и за да се намалят, доколкото е възможно, различията в равнището на прилагане и изпълнение в Съюза, държавите членки следва да осигурят извършването на ефективни и целесъобразни инспекции на своята територия, като по този начин допринасят, наред с другото, за борбата с недекларирания труд в контекста на командироването и като също така вземат под внимание други правни инициативи за по-добро справяне с този въпрос.
(28)
Когато е приложимо, в съответствие с тяхното национално право и/или практика след инспекцията или контрола държавите членки следва да предоставят на инспектираното предприятие документ, който съдържа всякаква релевантна информация.
(29)
Държавите членки следва да гарантират, че е на разположение достатъчно персонал с уменията и квалификациите, необходими за ефективно извършване на проверките и за отговаряне без ненужно забавяне на исканията за информация от страна на приемащата държава членка или държавата членка по установяване, както се предвижда в настоящата директива.
(30)
Инспекциите по труда, социалните партньори и други структури за наблюдение са от първостепенно значение в това отношение и следва да запазят своята решаваща роля.
(31)
За да може да се осигури гъвкавост при това многообразие от пазари на труда и системи на колективни трудови правоотношения, социалните партньори и/или други участници и/или структури могат да извършват наблюдение на определени условия на заетост на командированите работници, при условие че те предлагат на засегнатите лица равностойно равнище на защита и извършват наблюдението в условия на недискриминация и обективност.
(32)
Инспекционните органи и други съответни структури за наблюдение и изпълнение на държавите членки следва да се възползват от предвидените в съответното право сътрудничество и обмен на информация, за да проверяват дали са били спазени правилата, приложими по отношение на командированите работници.
(33)
Държавите членки се насърчават по-специално да въведат по-интегриран подход по отношение на инспекциите на труда. Също така следва да бъде разгледана необходимостта от разработване на общи стандарти с цел установяване на съпоставими методи, практики и минимални стандарти на равнището на Съюза. Разработването на общи стандарти обаче не следва да води до възпрепятстване на държавите членки в техните усилия за ефективна борба с недекларирания труд.
(34)
С оглед улесняване на изпълнението на Директива 96/71/ЕО и осигуряване на по-ефективното ѝ прилагане следва да съществуват ефективни механизми за обжалване, посредством които командированите работници да могат да подават жалби или да започват производства, било то пряко или, с тяхно одобрение, чрез съответните определени трети страни като например синдикални организации или други сдружения, както и общи институции на социалните партньори. Това следва да не засяга националните процесуални правила относно представителството и защитата пред съдилищата и компетентността и другите права на синдикалните организации или на други представители на работниците съгласно националното право и/или практика.
(35)
За да се гарантира, че даден командирован работник получава точното заплащане и при условие че специфичните добавки, свързани с командироването, могат да се смятат за част от минималните ставки на заплащане, тези добавки следва да се приспадат от възнаграждението единствено ако това е предвидено от националното право, колективните трудови договори и/или практиката в приемащата държава членка.
(36)
При веригите от подизпълнители е особено важно да се гарантира на практика спазването на приложимите в областта на командироването правила и във връзка с това да се осигури ефективна защита на правата на работниците, като това трябва да се гарантира чрез подходящи мерки в съответствие с националното право и/или националната практика и в съответствие с правото на Съюза. Тези мерки могат да включват въвеждане на доброволен принцип, след консултации със съответните социални партньори, на механизъм за подвеждане под отговорност на прекия подизпълнител, в допълнение към отговорността на работодателя или вместо нея, във връзка с всякакви неизплатени нетни възнаграждения, съответстващи на минималните ставки на заплащане и/или дължими вноски към общи фондове или институции на социалните партньори, регламентирани в закон или колективни споразумения, доколкото те са уредени в член 3, параграф 1 от Директива 96/71/ЕО. Държавите членки обаче си запазват правото да предвиждат по-строги правила за отговорността в рамките на националното си право или да приемат допълнителни правила в националното си право, като спазват принципите на недискриминация и пропорционалност.
(37)
Държавите членки, които са въвели мерки за осигуряване на съответствие с приложимите правила при веригите от подизпълнители, следва да имат възможност да предвидят разпоредби, съгласно които при определени обстоятелства на (под)изпълнителя следва да не се търси отговорност или отговорността да е ограничена, когато задълженията за дължима грижа са били поети от този (под)изпълнител. Тези мерки следва да бъдат определени в националното право, като се отчитат специфичните за съответната държава членка обстоятелства, и те могат да включват мерки, предприемани от изпълнителя по отношение на документацията за съответствие с административните изисквания и мерките за контрол, така че да се осигури ефективно наблюдение на съответствието с приложимите правила относно командироването на работници.
(38)
Повод за безпокойство е, че все още съществуват многобройни трудности за държавите членки при събирането на вземанията във връзка с трансгранични административни санкции и/или глоби във връзка с това въпросът за взаимното признаване на административните санкции и/или глоби трябва да бъде решен.
(39)
Различията между системите на държавите членки по отношение на средствата за изпълнение на наложените административни санкции и/или глоби при трансгранични случаи са в ущърб на доброто функциониране на вътрешния пазар и има риск да затруднят в голяма степен, ако не и да направят невъзможно гарантирането на еднакво равнище на защита за командированите работници навсякъде в Съюза.
(40)
Ефективното изпълнение на съществените правила, с които се урежда командироването на работници с цел предоставяне на услуги, следва да бъде гарантирано чрез специфични действия, насочени към трансграничното изпълнение на наложените финансови административни санкции и/или глоби. Поради това сближаването на законодателствата на държавите членки в тази област е основно предварително условие за осигуряването на по-високо, по-равностойно и съпоставимо равнище на защита, необходимо за доброто функциониране на вътрешния пазар.
(41)
Приемането на общи правила за предоставяне на взаимопомощ и подкрепа при мерките за изпълнение и за свързаните с това разходи, както и приемането на единни изисквания за нотифицирането на решения относно наложени административни санкции и/или глоби за неспазване на Директива 96/71/ЕО и на настоящата директива, следва да решат редица практически проблеми, свързани с трансграничното изпълнение, и да гарантират по-добра комуникация и по-добро изпълнение на такива решения, идващи от друга държава членка.
(42)
Ако се окаже, че доставчикът на услуги в действителност не е установен в държавата членка по установяване или че адресът или данните на дружеството са неверни, компетентните органи не следва да прекратят процедурата на формални основания, а да разследват допълнително въпроса с цел установяване на идентичността на физическото или юридическото лице, което отговаря за командироването.
(43)
Признаването на решенията за налагане на административни санкции и/или глоби и исканията за събиране на вземанията за такива санкции и/или глоби следва да се основават на принципа на взаимно доверие. За тази цел основанията за непризнаване или отказ за събиране на административна санкция и/или глоба следва да бъдат ограничени до необходимия минимум.
(44)
Въпреки създаването на в по-голяма степен уеднаквени правила по отношение на трансграничното изпълнение на административни санкции и/или глоби и необходимостта от по-общи критерии за по-ефективни процедури за проследяване, в случай че тези санкции и/или глоби не бъдат платени, те не следва да засягат компетентността на държавите членки да определят свои системи на санкции, наказателни мерки и глоби или мерки за събиране на вземанията, предвидени в тяхното национално право. Следователно инструментът, с който се дава възможност за изпълнение на тези санкции и/или глоби, може - ако е уместно и като се вземат предвид националното право и/или практика в държавата членка, към която е отправено искането - да бъде допълнен, придружен или заменен с изпълнително основание, позволяващо неговото прилагане или изпълнение в тази държава членка.
(45)
Уеднаквените в по-голяма степен правила не следва да водят до изменение или промяна на задължението да се зачитат основните права и свободи на ответниците, както и основните правни принципи, които се прилагат за тях, залегнали в член 6 от Договора за Европейския съюз (ДЕС), като правото на изслушване и правото на ефективна правна защита, правото на справедлив съдебен процес, или принципа „ne bis in idem“.
(46)
С настоящата директива не се цели създаването на хармонизирани правила за съдебно сътрудничество, компетентност, признаване и изпълнение на решения по граждански и търговски въпроси, нито се засягат въпросите за приложимото право.
(47)
Държавите членки следва да вземат необходимите мерки в случай на неспазване на задълженията, установени в настоящата директива, включително административни и съдебни производства, и да предвидят ефективни, възпиращи и пропорционални санкции за всякакви нарушения на задълженията по силата на настоящата директива.
(48)
В настоящата директива се зачитат основните права и се спазват принципите, признати в Хартата на основните права на Европейския съюз, и по-специално защита на личните данни (член 8), свобода при избор на професия и право на труд (член 15), свобода на стопанската инициатива (член 16), право на колективни преговори и действия (член 28), справедливи и равни условия на труд (член 31), право на ефективни правни средства за защита и на справедлив съдебен процес (член 47), презумпция за невинност и право на защита (член 48) и право на всеки да не бъде съден два пъти за едно и също престъпление („ne bis in idem“) (член 50), като директивата трябва да бъде изпълнявана в съответствие с посочените права и принципи.
(49)
За целите на по-доброто и в по-голяма степен уеднаквено прилагане на Директива 96/71/ЕО е целесъобразно да се предвиди електронна система за обмен на информация, с която да се улеснява административното сътрудничество, и компетентните органи следва да използват ИСВП във възможно най-голяма степен. Това обаче не следва да изключва прилагането на съществуващи и бъдещи двустранни спогодби или споразумения относно административното сътрудничество и взаимопомощ.
(50)
Доколкото целта на настоящата директива, а именно - да се установи обща рамка на набор от подходящи разпоредби, мерки и механизми за контрол, необходими за по-добро и в по-голяма степен уеднаквено въвеждане, прилагане и осигуряване на изпълнението на практика на Директива 96/71/ЕО, не може да бъде постигната в достатъчна степен от държавите членки и следователно поради обхвата и последиците от действията може да бъде постигната по-добре на равнището на Съюза, Съюзът може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от ДЕС. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, в настоящата директива не се предвижда повече от необходимото за постигане на посочената цел.
(51)
Европейският надзорен орган по защита на данните беше консултиран в съответствие с член 28, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 45/2001 и даде становище на 19 юли 2012 г. (12),
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
ГЛАВА I
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
Член 1
Предмет
1. С настоящата директива се установява основна обща рамка на набор от целесъобразни разпоредби, мерки и механизми за контрол, необходими за по-добро и в по-голяма степен уеднаквено въвеждане, прилагане и осигуряване на изпълнението на практика на Директива 96/71/ЕО, включително мерки за предотвратяване и санкциониране на всякакъв вид нарушения и заобикаляне на приложимите правила, и без да се засяга обхватът на Директива 96/71/ЕО.
С настоящата директива се цели да се гарантира спазване на подходящо равнище на защита на правата на работниците, командировани с цел трансгранично предоставяне на услуги, и по-конкретно спазването на реда и условията на заетост, които се прилагат в държавата членка на предоставяне на услугата в съответствие с член 3 от Директива 96/71/ЕО, като същевременно се улеснява упражняването на свободното предоставяне на услуги за доставчиците на услуги и се насърчава лоялната конкуренция между доставчиците на услуги и с това се подкрепя функционирането на вътрешния пазар.
2. Настоящата директива не засяга по какъвто и да било начин упражняването на основни права, признати от държавите членки и на равнището на Съюза, включително правото или свободата да се стачкува или да се предприемат други действия, обхванати от специфичните системи на колективни трудови правоотношения в държавите членки в съответствие с националното право и/или практика. Също така тя не засяга правото да се договарят, сключват и изпълняват колективни трудови договори и да се предприемат колективни действия в съответствие с националното право и/или практика.
Член 2
Определения
За целите на настоящата директива се прилагат следните определения:
а)
„компетентен орган“ означава орган или структура, като това може да включва посочените в член 4 от Директива 96/71/ЕО бюро(а) за връзка, определен от държава членка и натоварен с изпълнението на функции, предвидени в Директива 96/71/ЕО и в настоящата директива;
б)
„запитващ орган“ означава компетентният орган на държава членка, който подава искане за съдействие, информация, нотифициране или събиране на вземанията във връзка със санкция и/или глоба, както е посочено в глава VI;
в)
„орган, към който е отправено искането“ означава компетентният орган на държава членка, към който е отправено искане за съдействие, информация, нотифициране или събиране на вземанията във връзка със санкция и/или глоба, както е посочено в глава VI;
Член 3
Компетентни органи и бюра за връзка
За целите на настоящата директива държавите членки, в съответствие с националното право и/или практики, определят един или повече компетентни органи, които могат да включват бюрото (бюрата) за връзка, посочени в член 4 от Директива 96/71/ЕО. При определянето на своите компетентни органи държавите членки надлежно отчитат необходимостта от осигуряване на защита на данните по отношение на обменяната информация и на законните права на физическите и юридическите лица, които могат да бъдат засегнати. Държавите членки в крайна сметка са отговорни за осигуряване защитата на данните и законните права на засегнатите лица и създават необходимите за тази цел механизми.
Държавите членки съобщават на Комисията и на останалите държави членки данните за връзка с компетентните органи. Комисията публикува и редовно актуализира списъка на компетентните органи и на бюрата за връзка.
Останалите държави членки и институциите на Съюза уважават избора на компетентни органи, направен от всяка държава членка.
Член 4
Определяне на действително командироване и предотвратяване на нарушения и заобикаляне на закона
1. За целите на въвеждането, прилагането и осигуряването на изпълнението на Директива 96/71/ЕО компетентните органи правят цялостна оценка на всички фактически елементи, които се считат за необходими, включително по-специално тези, които са посочени в параграфи 2 и 3 от настоящия член. Тези елементи имат за цел да подпомагат компетентните органи при извършването на проверки и контрол и в случаите, когато имат основания да считат, че даден работник не може да се определи като командирован работник по силата на Директива 96/71/ЕО. Тези елементи са показателни фактори при цялостната оценка и следователно не се разглеждат поотделно.
2. За определяне на това, дали едно предприятие действително извършва съществени дейности, различни от чисто вътрешноуправленски и/или административни дейности, компетентните органи, като вземат предвид по-дълъг период от време, извършват цялостна оценка на всички фактически елементи, които окачествяват дейностите, извършвани от дадено предприятие в държавата членка на установяване и, когато е необходимо, в приемащата държава членка. Тези елементи могат да включват по-специално:
а)
мястото, където предприятието е регистрирало своето седалище или администрация, използва помещения за своята дейност, плаща данъци и вноски за социална сигурност и, когато е приложимо в съответствие с националното право, притежава разрешение за професионална дейност или е регистрирано към търговските палати или браншовите организации;
б)
мястото, където са наети на работа командированите работници и от което са командировани;
в)
правото, което се прилага към договорите, сключени между предприятието и неговите работници, от една страна, и между предприятието и неговите клиенти, от друга страна;
г)
мястото, където предприятието извършва значителна част от своята стопанска дейност и където работи неговият административен персонал;
д)
броя на изпълнени договори и/или размера на оборота, осъществен в държавата членка по установяване, като се взема предвид специфичното положение на, наред с другото, новосъздадените предприятия и МСП.
3. За да се прецени дали един командирован работник временно извършва своята работа в държава членка, различна от тази, в която той обичайно работи, се разглеждат всички фактически елементи, които характеризират тази работа, и положението на работника. Тези елементи могат да включват по-специално:
а)
работата се извършва за ограничен период от време в друга държава членка;
б)
началната дата на командироването;
в)
командироването се извършва в държава членка, различна от тази, в която или от която командированият работник обичайно извършва своята работа съгласно Регламент (ЕО) № 593/2008 (Рим I) и/или Римската конвенция;
г)
командированият работник се връща или се очаква да се върне на работа в държавата членка, от която е командирован, след приключването на работата или предоставянето на услугите, за които е бил командирован;
д)
естеството на дейностите;
е)
пътуването, пансиона или настаняването е осигурено или разходите за тях се възстановяват от работодателя, който командирова работника, и ако това е така, по какъв ред се осъществява това или методът за възстановяване на разходите;
ж)
всички предходни периоди, през които длъжността е била заемана от същия или от друг (командирован) работник.
4. Обстоятелството, че дадена ситуация не отговаря на един или повече от фактическите елементи, предвидени в параграфи 2 и 3, не означава автоматично, че тя не представлява командироване. Оценката на тези елементи се адаптира за всеки конкретен случай и в нея се отчитат особеностите на ситуацията.
5. Посочените в настоящия член елементи, използвани от страна на компетентните органи за цялостната оценка на положението като действително командироване, могат също да се разглеждат с цел определяне дали дадено лице попада в обхвата на приложимото определение за работник в съответствие с член 2, параграф 2 от Директива 96/71/ЕО. Държавите членки следва, наред с другото, да се ръководят от фактите, свързани с извършването на работа, подчинеността и възнаграждението на работника, независимо от начина, по който правоотношението се определя в каквото и да било споразумение, договорно или друго, което би могло да е сключено между страните.
ГЛАВА II
ДОСТЪП ДО ИНФОРМАЦИЯ
Член 5
Подобрен достъп до информация
1. Държавите членки вземат подходящи мерки, за да гарантират, че информацията относно посочените в член 3 от Директива 96/71/ЕО ред и условия на заетост, които доставчиците на услуги трябва да прилагат и спазват, е безплатно обществено достояние, по ясен, прозрачен, пълен и леснодостъпен начин, от разстояние и по електронен път, във формат и в съответствие със стандартите за достъпност на уебсайтовете, които гарантират достъпа за лица с увреждания, както и да гарантират, че бюрата за връзка или други компетентни национални структури, посочени в член 4 от Директива 96/71/ЕО, са в състояние да изпълняват ефективно своите задачи.
2. С оглед извършването на допълнителни подобрения по отношение на достъпа до информация държавите членки:
а)
посочват ясно, подробно, разбираемо и в достъпен формат на единен официален национален уебсайт и чрез други подходящи средства кои ред и условия на заетост и/или коя част от тяхното национално и/или регионално право трябва да се прилага за работници, командировани на тяхна територия;
б)
вземат необходимите мерки, за да направят обществено достояние на единния официален национален уебсайт и чрез други подходящи средства информацията за това кои колективни трудови договори са приложими и за кого са приложими и кои ред и условия на заетост трябва да се прилагат от доставчиците на услуги от други държави членки в съответствие с Директива 96/71/ЕО, включително, при възможност, връзки към съществуващи уебсайтове и други звена за контакт, и по-специално съответните социални партньори;
в)
предоставят тази информация на работниците и доставчиците на услуги безплатно на официалния език или езици на приемащата държава членка и на най-подходящите езици, отчитайки търсенето на пазара на труда, като изборът на езици остава за приемащата държава членка. Тази информация се предоставя, ако е възможно, под формата на обобщена брошура, в която се посочват основните приложими условия на труд, включително описание на процедурите за внасяне на оплакване, а при поискване - и във формат, достъпен за лица с увреждания; осигурява се лесен и безплатен достъп до допълнителна подробна информация относно трудовите и социалните условия, приложими по отношение на командированите работници, включително здравословните и безопасни условия на труд;
г)
подобряват достъпността и яснотата на подходящата информация, по-специално на информацията, предоставена на единния официален национален уебсайт, посочен в буква а);
д)
посочват лице за контакт в бюрото за връзка, което е натоварено с обработката на искания за информация;
е)
поддържат актуална информацията, предвидена във фиша за съответната държава.
3. Комисията продължава да оказва подкрепа на държавите членки в областта на достъпа до информация.
4. Когато в съответствие с националното право, традиции и практика, включително зачитане на автономията на социалните партньори, редът и условията на заетост, посочени в член 3 от Директива 96/71/ЕО, са определени в колективни трудови договори в съответствие с член 3, параграфи 1 и 8 от посочената директива, държавите членки гарантират, че редът и условията се предоставят по достъпен и прозрачен начин на доставчиците на услуги от други държави членки и на командированите работници и се стремят да включат социалните партньори в това отношение. Съответната информация следва да включва по-специално различните минимални ставки на заплащане и техните съставни елементи, метода, използван за изчисляване на дължимото възнаграждение, и където е приложимо, квалификационните критерии за класифициране в различните категории на заплащане.
5. Държавите членки посочват структурите и органите, към които работниците и предприятията могат да се обърнат за общи сведения относно приложимото национално право и практика по отношение на техните права и задължения на тяхна територия.
ГЛАВА III
АДМИНИСТРАТИВНО СЪТРУДНИЧЕСТВО
Член 6
Взаимопомощ - общи принципи
1. Държавите членки работят в тясно сътрудничество и си оказват взаимопомощ без излишно забавяне с цел подобряване на въвеждането, прилагането и осигуряването на изпълнението на практика на настоящата директива и Директива 96/71/ЕО.
2. Сътрудничеството на държавите членки по-специално се състои в отговаряне на обосновани искания за информация от компетентните органи и в извършване на проверки, инспекции и разследвания във връзка със случаите на командироване, посочени в член 1, параграф 3 от Директива 96/71/ЕО, включително разследване на всяко неизпълнение или нарушение на приложимите правила относно командироването на работници. Исканията за информация включват информация относно евентуално събиране на вземанията във връзка с административна санкция и/или глоба или за съобщаване на решение, с което се налага такава санкция и/или глоба, както е посочено в глава VI.
3. Сътрудничеството между държавите членки може да включва също изпращането и връчването на документи.
4. За да могат да отговорят на искане за съдействие от компетентните органи на друга държава членка, държавите членки гарантират, че доставчиците, установени на тяхна територия, предоставят на компетентните им органи цялата информация, необходима за наблюдението на техните дейности, в съответствие с националните закони. Държавите членки вземат подходящи мерки в случай на непредоставяне на такава информация.
5. В случай на трудности при отговора на искане за информация или при извършването на проверки, инспекции или разследвания, съответната държава членка информира незабавно запитващата държава членка с оглед намирането на решение.
В случай на продължаващи проблеми при обмена на информация или постоянен отказ за предоставяне на информация Комисията, след като е била информирана за това, когато е целесъобразно посредством ИСВП, взема съответните мерки.
6. Държавите членки предоставят информацията, поискана от други държави членки или от Комисията, по електронен път в рамките на следните срокове:
а)
в спешни случаи, които налагат консултиране на регистри, например относно потвърждаване на регистрацията по ДДС с цел проверка на установяване на предприятие в друга държава членка, възможно най-скоро и в рамките на максимум два работни дни, считано от получаването на искането.
Причината за спешността се посочва ясно в искането, включително някои подробности, които да удостоверяват тази спешност.
б)
за всички други искания за информация, до максимум 25 работни дни от получаване на искането, освен ако държавите членки се споразумеят за по-кратък срок.
7. Държавите членки гарантират, че регистрите, в които са вписани доставчиците на услуги и в които могат да правят справки компетентните органи на тяхна територия, са достъпни за справки при същите условия от страна на равностойните компетентни органи на останалите държави членки за целите на изпълнението на настоящата директива и на Директива 96/71/ЕО, доколкото тези регистри са изброени от държавите членки в ИСВП.
8. Държавите членки гарантират, че информацията, обменена от органите, посочени в член 2, буква а) или изпратена до тях, се използва единствено във връзка с въпроса(ите), за който (които) е била поискана.
9. Взаимното административно сътрудничество и помощ се оказват безплатно.
10. Искането за информация не пречи на компетентните органи да предприемат мерки в съответствие с приложимото национално право и право на Съюза с цел разследване и предотвратяване на предполагаеми нарушения на Директива 96/71/ЕО или на настоящата директива.
Член 7
Роля на държавите членки в рамките на административното сътрудничество
1. В съответствие с принципите, установени в членове 4 и 5 от Директива 96/71/ЕО, по време на срока на командироване на работници в друга държава членка, проверяването на реда и условията на заетост, които трябва да се спазват в съответствие с Директива 96/71/ЕО, е отговорност на органите на приемащата държава членка в сътрудничество, при необходимост, с тези на държавата членка по установяване.
2. Държавата членка по установяване на доставчика на услуги продължава да осъществява наблюдение и контрол и да взема необходимите мерки за надзор или за осигуряване на изпълнението в съответствие с националното си право, практика и административни процедури по отношение на работниците, командировани в друга държава членка.
3. Държавата членка по установяване на доставчика на услуги подпомага държавата членка, в която се осъществява командироването, да осигури изпълнението на условията, които се прилагат съгласно Директива 96/71/ЕО и настоящата директива. Тази отговорност по никакъв начин не намалява възможностите на държавата членка, в която се извършва командироването, да наблюдава, контролира или да взема всякакви необходими мерки за надзор или за осигуряване на изпълнението в съответствие с настоящата директива и Директива 96/71/ЕО.
4. Когато са налице факти, които посочват евентуални нередности, дадена държава членка без излишно забавяне съобщава, по собствена инициатива, на заинтересованата държава членка цялата информация от значение.
5. По повод на всяко предоставяне на услуги или във връзка с всеки доставчик на услуги компетентните органи на приемащата държава членка могат също да се обърнат към компетентните органи на държавата членка по установяване с искане за предоставяне на информация относно законността на установяването на доставчика на услуги, неговото добро професионално поведение и липсата на всякакви нарушения на приложимите правила. Компетентните органи на държавата членка по установяване предоставят тази информация в съответствие с член 6.
6. Задълженията, предвидени в настоящия член, не пораждат задължение за държавата членка по установяване да извършва фактически проверки и контрол на територията на приемащата държава членка, в която се предоставя услугата. Такива проверки и контрол могат да се извършват от органите на приемащата държава членка по тяхна инициатива или по искане на компетентните органи на държавата членка по установяване в съответствие с член 10 и при спазване на правомощията за надзор, предвидени в националното право, практика и административни процедури на приемащата държава членка, както и в съответствие с правото на Съюза.
Член 8
Съпътстващи мерки
1. Държавите членки, със съдействието на Комисията, предприемат съпътстващи мерки, за да развият, улеснят и насърчат обмена между длъжностните лица, натоварени с изпълнението на административното сътрудничество и взаимопомощ, както и с наблюдението на спазването на приложимите правила и с осигуряването на тяхното изпълнение. Държавите членки могат също така да приемат съпътстващи мерки в подкрепа на организациите, които предоставят информация на командированите работници.
2. Комисията преценява необходимостта от финансова подкрепа за допълнително подобряване на административното сътрудничество и повишаване на взаимното доверие чрез проекти, включително насърчаване на обмена между съответните длъжностни лица и обучение, както и за разработване, предоставяне и насърчаване на инициативи, свързани с най-добрите практики, включително на социалните партньори на равнището на Съюза, като например разработване и актуализиране на бази данни или съвместни уебсайтове с обща и специфична за секторите информация относно реда и условията на заетост, които трябва да бъдат спазвани, и събиране и оценяване на пълни данни, специфични за процедурата на командироване.
Когато стигне до заключение, че такава необходимост съществува, Комисията използва, без да накърнява правомощията на Европейския парламент и на Съвета в бюджетната процедура, наличните инструменти за финансиране с цел засилване на административното сътрудничество.
3. При зачитане на автономността на социалните партньори Комисията и държавите членки могат да гарантират адекватна подкрепа за съответни инициативи на социалните партньори на равнището на Съюза и на национално равнище, целящи да информират предприятията и работниците относно приложимите ред и условия на заетост, определени в настоящата директива и в Директива 96/71/ЕО.
ГЛАВА IV
НАБЛЮДЕНИЕ НА СПАЗВАНЕ
Член 9
Административни изисквания и мерки за контрол
1. Държавите членки могат да налагат административни изисквания и мерки за контрол, необходими за осигуряване на ефективно наблюдение на спазването на задълженията, изложени в настоящата директива и Директива 96/71/ЕО, при условие че те са обосновани и съразмерни в съответствие с правото на Съюза.
За тази цел държавите членки могат по-специално да налагат следните мерки:
а)
задължение за доставчик на услуги, установен в друга държава членка, да представи обикновена декларация пред отговорните национални компетентни органи най-късно при започване на предоставянето на услугите, която е на официалния език на приемащата държава членка или на един от официалните ѝ езици, или на друг(и) език(ци), който(които) тя приема, и която съдържа съответната информация, необходима за допускането на фактически проверки на работното място, включително:
i)
идентичността на доставчика на услуги;
ii)
очаквания брой командировани работници, чиято самоличност може ясно да се установи;
iii)
лицата, посочени в букви д) и е);
iv)
планираните продължителност, начало и край на командироването;
v)
адреса(ите) на работното място; както и
vi)
характера на услугите, които обуславят командироването;
б)
задължение за съхраняване или предоставяне и/или задържане на копия на хартиен или електронен носител от трудовия договор или равностоен документ по смисъла на Директива 91/533/ЕИО на Съвета (13), включително, където е целесъобразно или уместно, допълнителната информация, посочена в член 4 от същата директива), фишовете за трудово възнаграждение, документите, удостоверяващи отработеното време, обозначаващи началото, края и продължителността на работното време и удостоверяващи изплащането на трудовите възнаграждения, или копия на равностойни документи за срока на командироването на достъпно и ясно установимо място на тяхна територия, като например на работното място или в сградата, а за мобилните работници в сектора на транспорта - оперативната база или превозното средство, с което се предоставя услугата;
в)
задължение за предоставяне на документите, посочени в буква б), след изтичане на срока на командироването по искане на органите на приемащата държава членка в рамките на разумен срок;
г)
задължение за осигуряване на превод на документите, посочени в буква б), на официалния език (един от официалните езици) на приемащата държава членка или на друг(и) език(ци), които тя приема;
д)
задължение за определяне на лице за осъществяване на връзка с компетентните органи на приемащата държава членка, в която се предоставят услугите, и за изпращане и получаване на документи и/или предизвестия,при необходимост;
е)
задължение за определяне на лице за контакт, ако е необходимо, което действа като представител, чрез който съответните социални партньори могат да се опитват да привлекат доставчика на услуги към участие в колективно договаряне в рамките на приемащата държава членка, в съответствие с националното право и/или практика, за срока на предоставянето на услугите. Това лице може да е различно от лицето, посочено в буква д), като не е задължително то да присъства в приемащата държава членка, но трябва да присъства при разумно и обосновано искане за това;
2. Държавите членки могат да налагат други административни изисквания и мерки за контрол, в случай на ситуации или нови тенденции, които сочат, че съществуващите административни изисквания и мерки за контрол не са достатъчни или ефикасни с цел да се гарантира ефективното наблюдение на спазването на задълженията, посочени в Директива 96/71/ЕО и настоящата директива, при условие че те са оправдани и съразмерни.
3. Никаква разпоредба на настоящия член не засяга други задължения, които произтичат от законодателството на Съюза, включително от Директива 89/391/ЕИО на Съвета (14) и Регламент (ЕО) № 883/2004, и/или от националното право относно защитата или наемането на работниците, при условие че последните се прилагат в еднаква степен по отношение на предприятията, установени в съответната държава членка, и че са оправдани и съразмерни.
4. Държавите членки гарантират, че предприятията могат да изпълняват свързаните с командироването на работници процедури и формалности съгласно настоящия член по лесен за тях начин, от разстояние и по електронен път, доколкото това е възможно.
5. Държавите членки съобщават на Комисията и информират доставчиците на услуги за всякакви мерки, посочени в параграфи 1 и 2, които се прилагат или са въведени от тях. Комисията съобщава тези мерки на другите държави членки. Информацията, предназначена за доставчиците на услуги, е общодостъпна - поместена на единен национален уебсайт на най-подходящия(ите) език(ци), определен(и) от държавата членка.
Комисията наблюдава внимателно прилагането на мерките, посочени в параграфи 1 и 2, оценява тяхното съответствие с правото на Съюза и по целесъобразност предприема необходимите мерки в съответствие с определените ѝ в ДФЕС компетентности.
Комисията редовно докладва на Съвета за мерките, съобщени от държавите членки, и по целесъобразност за напредъка на оценката и/или анализа ѝ.
Член 10
Инспекции
1. Държавите членки гарантират, че са въведени подходящи и ефективни механизми за проверки и наблюдение, предвидени в съответствие с националното право и практики, както и че органите, определени по националното право, осъществяват ефективни и целесъобразни инспекции на тяхна територия с цел контрол и наблюдение на спазването на установените в Директива 96/71/ЕО разпоредби и правила, като отчитат приложимите разпоредби на настоящата директива и по този начин гарантират тяхното правилно прилагане и изпълнение. Независимо от възможността за провеждане на произволни проверки, тези инспекции се основават най-вече на оценка на риска, извършвана от компетентните органи. При тази оценка на риска могат да се установяват сектори на дейност, в които заетостта на работници, командировани с цел предоставяне на услуги, е съсредоточена на тяхна територия. При извършването на такава оценка на риска могат да се вземат предвид по-специално извършването на големи инфраструктурни проекти, наличието на дълга верига от подизпълнители, географската близост, специфичните проблеми и потребности на конкретни сектори, предишните случаи на нарушения, както и уязвимостта на определени групи работници.
2. Държавите членки гарантират, че инспекциите и контролът на спазването съобразно настоящия член не са дискриминационни и/или несъразмерни, като същевременно отчитат съответните разпоредби на настоящата директива.
3. Ако в хода на инспекциите е необходима информация и с оглед на член 4, приемащата държава членка и държавата членка по установяване действат в съответствие с правилата за административно сътрудничество. По-специално, компетентните органи си сътрудничат съгласно правилата и принципите, установени в членове 6 и 7.
4. В държавите членки, в които съгласно националното право и/или практика определянето на реда и условията на заетост на командированите работници, посочени в член 3 от Директива 96/71/ЕО, и по-специално на минималните ставки на заплащане, включително работното време, е възложено на социалните партньори, те могат, на подходящо равнище и при условията, установени от държавите членки, също така да извършват наблюдение на прилагането на съответните ред и условия на заетост на командированите работници, ако е гарантирано подходящо равнище на защита, равностойно на произтичащото от Директива 96/71/ЕО и от настоящата директива.
5. Държавите членки, в които инспекциите по труда нямат правомощия във връзка с контрола и наблюдението на условията на труд и/или реда и условията на заетост на командированите работници, могат - в съответствие с националното право и/или практика - да установяват, променят или запазват мерки, процедури и механизми за гарантиране спазването на посочените ред и условия на заетост, ако мерките предлагат на засегнатите лица подходящо равнище на защита, равностойно на произтичащото от Директива 96/71/ЕО и от настоящата директива.
ГЛАВА V
ОСИГУРЯВАНЕ НА ИЗПЪЛНЕНИЕТО
Член 11
Защита на правата - предоставяне на възможност за обжалване - плащания със задна дата
1. С оглед осигуряване на изпълнението на задълженията съобразно Директива 96/71/ЕО, по-специално член 6 от нея, и съобразно настоящата директива държавите членки гарантират, че също и в държавата членка, на чиято територия работниците са командировани или са били командировани, когато работниците смятат, че са претърпели загуба или вреда поради неспазване на приложимите правила, дори след приключване на правоотношението, при което е настъпило предполагаемото неспазване на правилата, са налице ефективни механизми, чрез които командированите работници могат да подават жалби директно срещу своя работодател и да упражняват правото си за започване на съдебни или административни производства.
2. Параграф 1 се прилага, без да се засяга компетентността на съдилищата в държавите членки, така както е определена по-специално в съответните инструменти на правото на Съюза и/или в международните конвенции.
3. Държавите членки гарантират, че синдикалните организации и други трети страни, като например сдружения, организации и други правни субекти, които съгласно критериите, определени от съответното им национално право, имат законен интерес да осигуряват спазването на настоящата директива и на Директива 96/71/ЕО, могат от името на командированите работници или на техния работодател или в тяхна подкрепа и с тяхно съгласие да започват всякакви съдебни или административни производства, предвидени за целите на прилагането на настоящата директива и на Директива 96/71/ЕО и/или на осигуряване на изпълнението на задълженията по настоящата директива и по Директива 96/71/ЕО.
4. Параграфи 1 и 3 се прилагат без да се засягат:
а)
националните правила относно крайните срокове на давност или сроковете за предявяване на подобни искове, при условие че те не се считат за способни да направят на практика невъзможно или извънредно трудно упражняването на тези права;
б)
други компетентности и колективни права на социалните партньори, служителите и представителите на работодателите, по целесъобразност, съобразно националното право и/или практика;
в)
националните процесуални правила относно представителството и защитата пред съдилищата.
5. Командированите работници, които започват съдебно или административно производство по смисъла на параграф 1, са защитени от всякакво неблагоприятно третиране от страна на техния работодател.
6. Държавите членки гарантират, че работодателят на командирования работник носи отговорност за дължимите обезщетения, произтичащи от договорните взаимоотношения между работодателя и командирования работник.
Държавите членки осигуряват по-специално въвеждането на необходимите механизми, така че да се гарантира, че командированите работници могат да получат:
а)
всички неизплатени нетни възнаграждения, които биха били дължими съгласно приложимите ред и условия на заетост, обхванати от член 3 от Директива 96/71/ЕО;
б)
всякакви плащания със задна дата или възстановяване на неправомерно удържани от заплатата на работниците данъци или осигурителни вноски;
в)
възстановяване на прекомерно високи разходи спрямо нетното възнаграждение или качеството на настаняването, удържани или приспаднати от възнаграждението за предоставено от работодателя настаняване;
г)
по целесъобразност, дължими вноски от работодателя към общи фондове или институции на социалните партньори, които са неправомерно удържани от заплатата на работниците.
Настоящият параграф се прилага също така в случаи, когато командированите работници са се върнали от държавата членка, в която е било извършено командироването.
Член 12
Отговорност на подизпълнителите
1. С цел да се води борба с измамите и злоупотребите държавите членки могат, след консултации със съответните социални партньори, в съответствие с националното право и/или практика, да предприемат допълнителни мерки на недискриминационна и съразмерна основа, за да гарантират, че при веригите от подизпълнители изпълнителят, на когото работодателят (доставчикът на услуги), обхванат от член 1, параграф 3 от Директива 96/71/ЕО, е пряк подизпълнител, може, в допълнение към работодателя или вместо него, да бъде подвеждан под отговорност от командирования работник във връзка с всякакви неизплатени нетни възнаграждения, съответстващи на минималните ставки на заплащане, и/или дължими вноски към общи фондове или институции на социалните партньори, доколкото те са уредени в член 3 от Директива 96/71/ЕО.
2. По отношение на дейностите, посочени в приложението към Директива 96/71/ЕО, държавите членки предвиждат мерки, за да гарантират, че при веригите от подизпълнители командированите работници могат да подвеждат под отговорност изпълнителя, на когото работодателят е пряк подизпълнител, заедно с или вместо работодателя, във връзка със спазването на правата на командированите работници, посочени в параграф 1 от настоящия член.
3. Посочената в параграфи 1 и 2 отговорност се ограничава до правата на работника, придобити по силата на договорните отношения между изпълнителя и неговия подизпълнител.
4. В съответствие с правото на Съюза държавите членки могат по подобен начин да предвидят по-строги мерки за отговорност в националното си право при недискриминационни и съразмерни условия по отношение на обхвата и границите на отговорността на подизпълнителя. В съответствие с правото на Съюза държавите членки могат също така да предвидят такава отговорност в сектори, различни от посочените в приложението към Директива 96/71/ЕО.
5. В случаите, посочени в параграфи 1, 2 и 4, държавите членки могат да предвидят, че изпълнител, който е поел задълженията за дължима грижа, както са определени в националното право, не може да бъде подведен под отговорност.
6. Вместо правилата за отговорността, посочени в параграф 2, държавите членки могат да предприемат други подходящи мерки за изпълнение в съответствие с правото или практиката на Съюза и националното право и/или практика, които позволяват при отношения, установени в рамките на пряко подизпълнение, да се прилагат ефективни и съразмерни санкции срещу изпълнителя и да се води борба с измамите и злоупотребите в случаи, когато работниците имат затруднения да упражнят правата си.
7. Държавите членки уведомяват Комисията за мерките, предприети съгласно настоящия член и правят информацията общодостъпна на най-подходящия(ите) език(ци), кaто правото на избор в това отношение принадлежи на държавите членки.
В случаите по параграф 2 информацията, предоставена на Комисията, включва елементите, които определят отговорността в рамките на веригите от подизпълнители.
В случаите по параграф 6 информацията за Комисията включва елементите, които определят ефективността на алтернативните национални мерки спрямо правилата за отговорността, посочени в параграф 2.
Комисията предоставя тази информация на другите държави членки.
8. Комисията наблюдава внимателно прилагането на настоящия член.
ГЛАВА VI
ТРАНСГРАНИЧНО ИЗПЪЛНЕНИЕ НА ФИНАНСОВИТЕ АДМИНИСТРАТИВНИ САНКЦИИ И/ИЛИ ГЛОБИ
Член 13
Приложно поле
1. Без да се засягат средствата, които са предвидени или могат да бъдат предвидени в друго законодателство на Съюза, принципите на взаимопомощ и взаимно признаване, както и мерките и процедурите, предвидени в настоящата глава, се прилагат за трансграничното изпълнение на финансови административни санкции и/или глоби, наложени на доставчик на услуги, установен в една държава членка, за неспазване на приложимите правила относно командироването на работници в друга държава членка.
2. Настоящата глава се прилага по отношение на финансовите административни санкции и/или глоби, включително такси и начисления, наложени от компетентните органи или потвърдени от административните или съдебните органи или, когато е приложимо, от съдилища за трудови дела, във връзка с неспазването на Директива 96/71/ЕО или на настоящата директива.
Настоящата глава не се прилага по отношение на изпълнението на санкциите, които попадат в приложното поле на Рамково решение 2005/214/ПВР на Съвета (15), Регламент (ЕО) № 44/2001 на Съвета (16) или Решение 2006/325/ЕО на Съвета (17).
Член 14
Определяне на компетентните органи
Всяка държава членка информира Комисията посредством ИСВП за органа или органите, които съгласно националното ѝ право са компетентни за целите на настоящата глава. Държавите членки могат да определят, ако това е необходимо, съгласно устройството на вътрешните им системи, един или повече централни органи, отговорни за административното предаване и приемане на исканията и за подпомагането на останалите съответни органи.
Член 15
Общи принципи - взаимопомощ и взаимно признаване
1. По искане на запитващия орган органът, към който е отправено искането, при условията на член 16 и член 17:
а)
извършва събиране на вземанията във връзка с административна санкция и/или глоба, която е била наложена от компетентен орган в съответствие със законите и процедурите на запитващата държава членка или потвърдена от административен или съдебен орган, или когато е приложимо от съдилища за трудови дела, и която не подлежи на по-нататъшно обжалване, или
б)
уведомява за решение за налагане на такава санкция и/или глоба.
В допълнение органът, към който е отправено искането уведомява за всеки съответен документ, свързан със събиране на вземанията във връзка с такава санкция и/или глоба, включително съдебното решение или окончателното решение, което може да бъде под формата на заверен препис, което съставлява правното основание и изпълнителното основание за изпълнение на искането за събиране на вземането.
2. Запитващият орган гарантира, че искането за събиране на вземанията във връзка с административна санкция и/или глоба или уведомяването за решение за налагане на такава санкция и/или глоба е направено в съответствие с действащите законови и подзаконови актове и административни практики в тази държава членка.
Такова искане се прави единствено ако запитващият орган не е в състояние да извърши събиране на вземанията или уведомяване съгласно своите национални законови и подзаконови актове и административни практики.
Запитващият орган не отправя искане за събиране на вземанията във връзка с административната санкция и/или глоба или за уведомяване за решение за налагане на такава санкция и/или глоба, ако и докато санкцията и/или глобата, както и съответният иск и/или инструментът, позволяващ нейното изпълнение в запитващата държава членка, са предмет на обжалване или оспорване в тази държава членка.
3. Компетентният орган, към който е отправено искане за събиране на вземанията във връзка с административна санкция и/или глоба или за уведомяване за решение за налагане на такава санкция и/или глоба, което е предадено в съответствие с настоящата глава и член 21, го признава, без да изисква каквито и да било други формалности, и незабавно взема всички необходими мерки за неговото изпълнение, освен ако този орган реши да се позове на някое от основанията за отказ, предвидени в член 17.
4. За целите на събирането на вземанията във връзка с административна санкция и/или глоба или на уведомяването за решение за налагане на такава санкция и/или глоба, органът, към който е отправено искането, действа в съответствие с националните законови и подзаконови актове и административни практики, които са в сила в неговата държава членка и са приложими към същото, или при отсъствието на съответствие, към подобно нарушение или решение.
За уведомяването за решение за налагане на административна санкция и/или глоба от органа, към който е отправено искането, и за искането за събиране на вземанията, се счита, в съответствие с националните законови и подзаконови актове и административни практики в държавата членка на този орган, че те имат същото действие, както ако са извършени от запитващата държава членка.
Член 16
Искане за събиране на вземанията или за уведомяване
1. Искането на запитващия орган за събиране на вземанията във връзка с административна санкция и/или глоба, както и за уведомяване за решение за такава санкция и/или глоба се отправя без излишно забавяне посредством единен инструмент и съдържа най-малко следното:
а)
името и известния адрес на адресата, и всякакви други свързани данни или информация относно идентифицирането на адресата;
б)
резюме на фактите и обстоятелствата, свързани с нарушението, естеството на нарушението и съответните приложими правила;
в)
инструмента, позволяващ изпълнение на събирането на вземането в запитващата държава членка и всякаква друга информация или документи по въпроса, включително такива от съдебен характер, във връзка с основния иск, административна санкция и/или глоба; и
г)
името, адреса и други данни за връзка относно компетентния орган, отговорен за преценка на административната санкция и/или глоба, и в случай че е различен, компетентната структура, от която може да бъде получена допълнителна информация относно санкцията и/или глобата, както и за възможностите за обжалване на задължението за плащане или на решението за тяхното налагане.
2. В допълнение към посоченото в параграф 1 в искането се посочва:
а)
в случай на уведомяване за решение - целта на уведомяването и срокът, в който да бъде направено;
б)
в случай на искане за събиране на вземания - датата, на която съдебното решение или решението е влязло в сила или е станало окончателно, описание на естеството и размера на административната санкция и/или глоба, всякакви дати от значение за процеса на изпълнението (включително дали и по какъв начин съдебното решение или решението е връчено на ответника(иците) и/или то е постановено в отсъствие на страната, както и потвърждение от запитващия орган, че санкцията и/или глобата не подлежи на по-нататъшно обжалване), както и основният иск, във връзка с който е направено искането, и различните му съставни елементи.
3. Органът, към който е отправено искане, предприема необходимите стъпки да уведоми доставчика на услуги за искането за събирането на вземания или за решението, налагащо административна санкция и/или глоба, и за съответните документи, ако е необходимо, в съответствие с националното си право и/или практика, възможно най-скоро и най-късно в рамките на един месец от получаване на искането.
Органът, към който е отправено искане, уведомява възможно най-бързо запитващия орган за:
а)
мерките, които са предприети във връзка с искането за събиране на вземания и уведомяване, и по-специално датата, на която е уведомен адресатът;
б)
мотивите за отказ, в случай че откаже да изпълни искане за събиране на вземанията по административна санкция и/или глоба или да уведоми за решение за налагане на административна санкция и/или глоба в съответствие с член 17.
Член 17
Основания за отказ
Органите, към които е отправено искане, не са задължени да изпълнят искане за събиране на вземанията или за уведомяване, ако искането не съдържа информацията, посочена в член 16, параграф 1 и параграф 2, или ако то е непълно или очевидно не отговаря на основното решение.
Освен това органите, към които е отправено искане, могат да откажат да изпълнят искане за събиране на вземанията при следните обстоятелства:
а)
в резултат на проучвания от органа, към който е отправено искането, се окаже, че предвижданите разходи или ресурси, необходими за събиране на вземанията във връзка с административната санкция и/или глоба, са несъразмерни на подлежащата за събиране сума или биха предизвикали съществени затруднения;
б)
цялостната финансова санкция и/или глоба е под 350 EUR или равностойността на тази сума;
в)
не са спазени основните права и свободи на ответниците и правните принципи, които се прилагат към тях, предвидени в конституцията на държавата членка, към която е отправено искането.
Член 18
Спиране на процедурата
1. Ако в хода на процедурата по събиране на вземанията или по уведомяване административната санкция и/или глоба и/или основният иск бъдат оспорвани или обжалвани от засегнатия доставчик на услуги или от заинтересована страна, процедурата по трансгранично изпълнение на наложената санкция и/или глоба се преустановява до постановяването на решение по въпроса на съответната компетентна структура или орган в запитващата държава членка.
Всяко оспорване или обжалване се осъществява пред съответната национална компетентна структура или орган в запитващата държава членка.
Запитващият орган уведомява незабавно органа, към който е отправено искане, за обжалването.
2. Споровете във връзка с мерките за изпълнение, предприети в държавата членка, към която е отправено искането, или във връзка с действителността на уведомяване, извършено от органа, към който е отправено искането, се отнасят до компетентния орган или съдебен орган на посочената държава членка в съответствие с нейните законови и подзаконови актове.
Член 19
Разходи
1. Сумите, събрани във връзка с посочените в настоящата глава санкции и/или глоби, се препращат на органа, към който е отправено искането.
Органът, към който е отправено искането, събира дължимите суми в паричната единица на държавата членка, в която той се намира, съгласно националните ѝ законови и подзаконови актове и административни процедури или практики, приложими към подобни искове в тази държава членка.
Органът, към който е отправено искането, в съответствие с националното си право и практика и ако е необходимо, конвертира санкцията и/или глобата в паричната единица на държавата, към която е отправено искането, по обменния курс, приложим към датата на налагането на санкцията.
2. Държавите членки не предявяват искания една спрямо друга за възстановяване на разходи, произтичащи от оказването на взаимопомощ по силата на настоящата директива или в резултат от нейното прилагане.
ГЛАВА VII
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 20
Санкции
Държавите членки определят правила относно приложимите санкции в случай на нарушение на националните разпоредби, приети по силата на настоящата директива, и вземат всички необходими мерки, за да гарантират, че тези правила се изпълняват и спазват. Предвидените санкции са ефективни, пропорционални и възпиращи. Държавите членки уведомяват Комисията за тези разпоредби до 18 юни 2016 г. Те уведомяват незабавно за всички последващи техни изменения.
Член 21
Информационна система за вътрешния пазар
1. Административното сътрудничество и взаимопомощ между компетентните органи на държавите членки, предвидени в членове 6 и 7, член 10, параграф 3, членове 14- 18, се осъществяват посредством Информационната система за вътрешния пазар („ИСВП“), създадена с Регламент (ЕС) № 1024/2012.
2. Държавите членки могат да прилагат двустранни споразумения или спогодби относно административното сътрудничество и взаимопомощта между компетентните си органи във връзка с прилагането и наблюдението на реда и условията на заетост, приложими за командированите работници, посочени в член 3 от Директива 96/71/ЕО, доколкото тези споразумения или спогодби не оказват неблагоприятно въздействие върху правата и задълженията на засегнатите работници и предприятия.
Държавите членки уведомяват Комисията за двустранните споразумения и/или спогодби, които прилагат и правят текстовете на тези двустранни споразумения общодостъпни.
3. В контекста на двустранните споразумения или спогодби, посочени в параграф 2, компетентните органи на държавите членки използват ИСВП във възможно най-голяма степен. При всички случаи, ако компетентен орган на съответната държава членка е използвал ИСВП, приложението при възможност се използва за необходимото проследяване.
Член 22
Изменение на Регламент (ЕС) № 1024/2012
В приложението към Регламент (ЕС) № 1024/2012 се добавят следните точки:
„6.
Директива 96/71/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 1996 г. относно командироването на работници в рамките на предоставянето на услуги (18): член 4.
7.
Директива 2014/67/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 15 май 2014 г. за изпълнението на Директива 96/71/ЕО относно командироването на работници в рамките на предоставянето на услуги и за изменение на Регламент (ЕС) № 1024/2012 на Европейския парламент и на Съвета относно административно сътрудничество посредством Информационната система за вътрешния пазар („Регламент за ИСВП“) (19) членове 6 и 7, член 10, параграф 3, членове 14-18.
Член 23
Транспониране
1. Държавите членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива, в срок до 18 юни 2016 г. Те незабавно уведомяват Комисията за това.
Когато държавите-членки приемат тези мерки, последните съдържат позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите членки.
2. Държавите членки съобщават на Комисията текста на основните мерки от националното право, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 24
Преглед
1. Комисията осъществява преглед на прилагането и изпълнението на настоящата директива.
Не по-късно от 18 юни 2019 г. Комисията представя доклад относно прилагането и изпълнението ѝ до Европейския парламент, Съвета и Европейския икономически и социален комитет и предлага, по целесъобразност, необходими изменения и промени.
2. В своя преглед Комисията оценява, след консултация с държавите членки и по целесъобразност със социалните партньори на равнището на Съюза, по-специално следното:
а)
необходимостта и адекватността на фактическите елементи за определяне на действително командироване, включително възможностите за изменяне на съществуващи или определяне на евентуални нови елементи, които да се отчетат с цел определяне на това дали предприятието е действително и дали командированият работник временно изпълнява своята работа съобразно посоченото в член 4;
б)
адекватността на наличните данни във връзка с процедурата на командироване;
в)
целесъобразността и адекватността на прилагането на национални мерки за контрол с оглед на опита от и ефективността на системата за административно сътрудничество и обмен на информация, разработването на по-уеднаквени и стандартизирани документи, установяването на общи принципи или стандарти за инспекции в областта на командироването на работници и технологичното развитие, както е посочено в член 9;
г)
мерки за отговорност и/или изпълнение, въведени с цел гарантиране на спазването на приложимите правила и ефективната защита на правата на работниците във вериги от подизпълнители, както е посочено в член 12;
д)
прилагането на разпоредбите относно трансграничното изпълнение на финансови административни санкции и глоби, по-конкретно с оглед на опита със системата и нейната ефективност, както е предвидено в глава VI;
е)
използването на двустранни споразумения или спогодби във връзка с ИСВП, като се взема под внимание, когато е необходимо, посоченият в член 25, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 1024/2012 доклад;
ж)
възможността за коригиране на сроковете, установени в член 6, параграф 6, за предоставяне на информацията, изискана от държавите членки или Комисията с оглед намаляване на тези срокове, като се отчита постигнатият напредък на функционирането и използването на ИСВП.
Член 25
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 26
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите членки.
Съставено в Брюксел на 15 май 2014 година.
EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI 2014/67/EU,
annettu 15 päivänä toukokuuta 2014,
palvelujen tarjoamisen yhteydessä tapahtuvasta työntekijöiden lähettämisestä työhön toiseen jäsenvaltioon annetun direktiivin 96/71/EY täytäntöönpanosta sekä hallinnollisesta yhteistyöstä sisämarkkinoiden tietojenvaihtojärjestelmässä annetun asetuksen (EU) N:o 1024/2012 (IMI-asetus) muuttamisesta
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka
ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 53 artiklan 1 kohdan ja 62 artiklan,
ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen,
sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille,
ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (1),
ottavat huomioon alueiden komitean lausunnon (2),
noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä (3),
sekä katsovat seuraavaa:
(1)
Työntekijöiden vapaa liikkuvuus, sijoittautumisen vapaus ja palvelujen tarjoamisen vapaus ovat Euroopan unionin toiminnasta tehtyyn sopimukseen kirjattuja unionin sisämarkkinoiden perusperiaatteita. Unioni vie näiden periaatteiden toteuttamista eteenpäin tavoitteena taata tasapuoliset toimintaedellytykset yrityksille ja työntekijöiden oikeuksien kunnioittaminen.
(2)
Palvelujen tarjoamisen vapauteen kuuluu yritysten oikeus tarjota palveluja toisessa jäsenvaltiossa, jonne ne voivat lähettää omia työntekijöitään tilapäisesti näiden palvelujen tarjoamiseksi siellä. Tätä työntekijöiden lähettämiseen liittyvää vapautta ei pidä sekoittaa työntekijöiden vapaaseen liikkuvuuteen, joka antaa kaikille kansalaisille oikeuden siirtyä vapaasti toiseen jäsenvaltioon tekemään työtä ja oleskelemaan siellä työskentelytarkoituksessa ja suojelee heitä työntekoon, palkkaukseen ja muihin työehtoihin liittyvältä syrjinnältä verrattuna kyseisen jäsenvaltion kansalaisiin.
(3)
Sellaisten työntekijöiden osalta, jotka lähetetään palvelujen tarjoamiseksi työskentelemään tilapäisesti toiseen jäsenvaltioon kuin siihen, jossa he tavallisesti tekevät työtään, vahvistetaan Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 96/71/EY (4) keskeiset ja selkeästi määritellyt työehdot, joita palveluntarjoajien on lähettämisen kohteena olevassa jäsenvaltiossa noudatettava asianomaisten lähetettyjen työntekijöiden vähimmäissuojan takaamiseksi.
(4)
Kaikkien tällä direktiivillä käyttöön otettavien toimenpiteiden olisi oltava perusteltuja ja oikeasuhteisia, jotta ne eivät aiheuta hallinnollista rasitusta tai rajoita yritysten ja erityisesti pienten ja keskisuurten yritysten (pk-yritysten) mahdollisuuksia luoda uusia työpaikkoja ja jotta ne samalla kuitenkin suojelevat lähetettyjä työntekijöitä.
(5)
Jotta varmistetaan direktiivin 96/71/EY noudattaminen ja vältetään samalla asettamasta tarpeetonta hallinnollista rasitusta palveluntarjoajille, on olennaisen tärkeää, että tässä direktiivissä annetuissa aidon lähettämisen tunnistamista sekä väärinkäytösten ja säännösten kiertämisen estämistä koskevissa säännöksissä tarkoitettuja tosiseikkoja pidetään suuntaa-antavina ja esimerkinomaisina. Varsinkaan ei pitäisi edellyttää, että jokaisen seikan on toteuduttava jokaisessa lähettämistapauksessa.
(6)
Vaikka suuntaa-antavien tosiseikkojen arviointi olisi mukautettava kuhunkin tapaukseen ja arvioinnissa olisi otettava huomioon tilanteen erityispiirteet, toimivaltaisten viranomaisten eri jäsenvaltioissa tekemät oikeudelliset päätelmät tai arvioinnit eivät saisi erota toisistaan tilanteissa, joissa on kyse samoista tosiseikoista.
(7)
Jotta voitaisiin estää, välttää ja torjua se, että yritykset käyttävät väärin ja kiertävät sovellettavia sääntöjä hyödyntämällä Euroopan unionin toiminnasta tehtyyn sopimukseen kirjattua palvelujen tarjoamisen vapautta ja/tai direktiivin 96/71/EY soveltamista epäasianmukaisella tai vilpillisellä tavalla, olisi parannettava työntekijöiden lähettämisen käsitteeseen liittyvää täytäntöönpanoa ja valvontaa ja otettava käyttöön unionin tasolla yhdenmukaisempia perusteita, jotka helpottavat lähettämisen yhteistä tulkintaa.
(8)
Sen vuoksi vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on tarkasteltava niitä tosiseikkoja, jotka luonnehtivat työntekijöiden lähettämiselle työhön toiseen jäsenvaltioon ominaista tilapäistä luonnetta, sekä ehtoa, että työnantaja on aidosti sijoittautunut siihen jäsenvaltioon, josta lähettäminen tapahtuu, ja tehtävä tämä tarvittaessa tiiviissä yhteistyössä sijoittautumisjäsenvaltion kanssa.
(9)
Toimivaltaisten viranomaisten olisi otettava huomioon valuuttojen ostovoiman erot, kun ne tarkastelevat yrityksen sijoittautumisjäsenvaltiossa toteutuneen liikevaihdon määrää sen määrittämiseksi, harjoittaako kyseinen yritys aidosti merkittävää toimintaa, joka on muuta kuin puhtaasti sisäiseen hallintoon liittyvää ja/tai muuta hallinnollista toimintaa.
(10)
Tässä direktiivissä esitetyt työntekijöiden lähettämiseen liittyvää täytäntöönpanoa ja valvontaa koskevat seikat voivat myös auttaa toimivaltaisia viranomaisia tunnistamaan työntekijät, jotka on väärin perustein ilmoitettu itsenäisiksi ammatinharjoittajiksi. Direktiivin 96/71/EY mukaan kulloinenkin asianmukainen työntekijän käsite on se, jota sovelletaan sen jäsenvaltion oikeudessa, jonka alueelle työntekijä on lähetetty työhön. Jos toimivaltaiset viranomaiset selkiyttäisivät työntekijöiden lähettämisen käsitettä ja parantaisivat lähettämisen valvontaa, tämä lisäisi oikeusvarmuutta ja tarjoaisi hyödyllisen keinon torjua tehokkaasti näennäistä itsenäistä ammatinharjoittamista ja varmistaa, että lähetettyjä työntekijöitä ei väärin perustein ilmoiteta itsenäisiksi ammatinharjoittajiksi, ja auttaisi siten estämään, välttämään ja torjumaan sovellettavien sääntöjen kiertämistä.
(11)
Kun kyseessä ei ole aito lähettäminen ja syntyy lainvalintatilanne, olisi otettava asianmukaisesti huomioon Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 593/2008 (5), jäljempänä ’Rooma I’, säännökset tai Rooman yleissopimuksen (6) määräykset, joilla pyritään varmistamaan, että työntekijät eivät jäisi vaille sellaisten säännösten heille tarjoamaa suojaa, joista ei voida sopimuksin poiketa tai joista voidaan poiketa vain heidän edukseen. Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että on annettu säännökset, jotka suojelevat riittävästi työntekijöitä, jotka eivät ole aidosti lähetettyjä työntekijöitä.
(12)
Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 883/2004 (7) tarkoitettua sovellettavaa sosiaaliturvalainsäädäntöä koskevan todistuksen puuttuminen voi olla osoitus siitä, ettei tilannetta olisi pidettävä palvelujen tarjoamisen yhteydessä tapahtuvana tilapäisenä lähettämisenä työhön toiseen jäsenvaltioon kuin siihen, jossa kyseinen työntekijä tavallisesti työskentelee.
(13)
Kuten direktiivin 96/71/EY tapauksessa, tämän direktiivin ei pitäisi rajoittaa asetuksen (EY) N:o 883/2004 ja Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 987/2009 (8) soveltamista.
(14)
Kansallisten työmarkkinajärjestelmien monimuotoisuuden ja työmarkkinaosapuolten itsenäisyyden kunnioittaminen tunnustetaan Euroopan unionin toiminnasta tehdyssä sopimuksessa nimenomaisesti.
(15)
Monissa jäsenvaltioissa työmarkkinaosapuolilla on tärkeä asema palvelujen tarjoamiseksi tapahtuvan työntekijöiden lähettämisen kannalta, sillä ne voivat kansallisen lain ja/tai käytännön mukaan määritellä sovellettavan vähimmäispalkan eri tasot vaihtoehtoisesti tai samanaikaisesti. Työmarkkinaosapuolten olisi tiedotettava näistä vähimmäispalkoista.
(16)
Sääntöjen asianmukainen ja tehokas täytäntöönpano ja valvonta ovat keskeisiä tekijöitä lähetettyjen työntekijöiden oikeuksien suojelemisessa ja palveluntarjoajien tasapuolisten toimintaedellytysten varmistamisessa, kun taas heikko sääntöjen noudattamisen valvonta horjuttaa alalla sovellettavien unionin sääntöjen tehokkuutta. Tiivis yhteistyö komission ja jäsenvaltioiden ja tarvittaessa alue- ja paikallisviranomaisten välillä on sen vuoksi olennaisen tärkeää unohtamatta myöskään työsuojeluviranomaisten ja työmarkkinaosapuolten tärkeää tehtävää tässä suhteessa. Keskinäinen luottamus, yhteistyöhenki, jatkuva vuoropuhelu ja yhteisymmärrys ovat tässä suhteessa olennaisia.
(17)
Tehokkaat valvontamenettelyt jäsenvaltioissa ovat erittäin tärkeitä direktiivin 96/71/EY ja tämän direktiivin noudattamisen varmistamiseksi, ja ne olisi näin ollen otettava käyttöön kaikkialla unionissa.
(18)
Vaikeudet työehtoja koskevien tietojen saamisessa ovat erittäin usein syynä siihen, että palveluntarjoajat eivät noudata voimassa olevia sääntöjä. Jäsenvaltioiden olisi siksi varmistettava, että tällaiset tiedot asetetaan yleisesti saataville maksutta ja että tiedot ovat helposti paitsi muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneiden palveluntarjoajien myös asianomaisten lähetettyjen työntekijöiden saatavilla.
(19)
Kun työehdot on vahvistettu työehtosopimuksissa, jotka on julistettu yleisesti sovellettaviksi, jäsenvaltioiden olisi työmarkkinaosapuolten itsenäisyyttä samalla kunnioittaen varmistettava, että kyseiset työehtosopimukset asetetaan helpolla ja selkeällä tavalla yleisesti saataville.
(20)
Jäsenvaltioissa olisi tiedonsaannin parantamiseksi otettava käyttöön yksi keskitetty tiedonsaantilähde. Kunkin jäsenvaltion olisi otettava käyttöön yksi virallinen kansallinen verkkosivusto verkkopalveluiden esteettömyyttä koskevien kansainvälisten standardien mukaisesti sekä muita sopivia viestintäkeinoja. Tämän yhden virallisen kansallisen verkkosivuston olisi ainakin oltava verkkoportaalin muodossa, ja sen olisi toimittava palveluporttina tai pääasiallisena tiedonhakukanavana sekä tarjottava selkeästi ja täsmällisesti linkkejä asiaankuuluviin tietolähteisiin ja kerrottava lyhyesti verkkosivuston sisällöstä ja sivustolla olevista linkeistä. Tällaisiin verkkosivustoihin pitäisi kuulua erityisesti mikä tahansa unionin lainsäädännön mukaisesti perustettu verkkosivusto, jolla edistetään yrittäjyyttä ja/tai rajat ylittävän palvelujen tarjoamisen kehittämistä. Vastaanottavien jäsenvaltioiden olisi annettava tiedot siitä, kuinka pitkään palveluntarjoajien on niiden kansallisen lain mukaisesti säilytettävä asiakirjat lähetettynä olon päättymisen jälkeen.
(21)
Lähetetyillä työntekijöillä olisi oltava oikeus saada vastaanottavalta jäsenvaltiolta yleistä tietoa heihin sovellettavasta kansallisesta laista ja/tai käytännöstä.
(22)
Jäsenvaltioiden hallinnollisessa yhteistyössä ja keskinäisessä avunannossa olisi noudatettava henkilötietojen suojaa koskevia sääntöjä, jotka on vahvistettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 95/46/EY (9) sekä niiden kansallisten tietosuojasääntöjen mukaisesti, joilla unionin lainsäädäntö pannaan täytäntöön. Sisämarkkinoiden tietojenvaihtojärjestelmän (IMI) kautta tehtävän hallinnollisen yhteistyön osalta siinä olisi noudatettava myös Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusta (EY) N:o 45/2001 (10) sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusta (EU) N:o 1024/2012 (11).
(23)
Jotta lähetettyjen työntekijöiden osalta noudatettavia työehtoihin liittyviä aineellisia sääntöjä varmasti sovellettaisiin asianmukaisesti ja niiden noudattamista voitaisiin valvoa, jäsenvaltioiden olisi sovellettava ainoastaan tiettyjä hallinnollisia vaatimuksia ja valvontatoimenpiteitä yrityksiin, jotka lähettävät työntekijöitä palvelujen tarjoamisen puitteissa. Euroopan unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan tällaiset vaatimukset ja toimenpiteet voivat olla perusteltuja yleistä etua koskevista pakottavista syistä, joihin kuuluu työntekijöiden oikeuksien tehokas suojelu, edellyttäen, että ne ovat omiaan takaamaan tavoitellun päämäärän saavuttamisen eivätkä ylitä sitä, mikä on välttämätöntä tavoitteen saavuttamiseksi. Tällaisista vaatimuksista ja toimenpiteistä voidaan säätää vain siinä tapauksessa, että toimivaltaiset viranomaiset eivät pysty suorittamaan valvontatehtäväänsä tehokkaasti ilman pyydettyjä tietoja ja/tai että vähemmän rajoittavilla toimenpiteillä ei voitaisi varmistaa, että tarpeellisiksi katsottujen kansallisten valvontatoimenpiteiden tavoitteet saavutetaan.
(24)
Palveluntarjoajan olisi varmistettava, että niiden lähetettyjen työntekijöiden henkilöllisyys, jotka palveluntarjoaja on sisällyttänyt tekemäänsä ilmoitukseen, jonka tarkoituksena on mahdollistaa tosiasialliset valvontatoimenpiteet työpaikalla, on toimivaltaisten viranomaisten todennettavissa lähettämisen ajan.
(25)
Toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen palveluntarjoajan olisi ilmoitettava vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille ilman tarpeetonta viivytystä kaikista niihin tietoihin tehtävistä merkittävistä muutoksista, jotka sisältyvät palveluntarjoajan tekemään ilmoitukseen, jonka tarkoituksena on mahdollistaa tosiasialliset valvontatoimenpiteet työpaikalla.
(26)
Velvoitetta antaa hallinnolliset vaatimukset ja valvontatoimenpiteet tiedoksi komissiolle ei saisi pitää ennakkolupamenettelynä.
(27)
Jotta voitaisiin parantaa ja yhtenäistää direktiivin 96/71/EY soveltamista ja sen noudattamisen valvontaa käytännössä sekä vähentää mahdollisimman paljon soveltamisessa ja noudattamisen valvonnassa olevia eroja unionissa, jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että niiden alueella tehdään tehokkaita ja riittäviä tarkastuksia, ja edistettävä täten muun muassa pimeän työn torjumista työntekijöiden lähettämisen yhteydessä sekä otettava huomioon myös muut lainsäädäntöaloitteet, joilla tähän ongelmaan pyritään puuttumaan aiempaa paremmin.
(28)
Jäsenvaltioiden olisi tarvittaessa toimitettava tarkastetulle yritykselle kansallisen lakinsa ja/tai käytäntönsä mukaisesti asiaankuuluvat tiedot sisältävä asiakirja suoritetusta tarkastuksesta tai valvonnasta.
(29)
Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että käytettävissä on riittävästi henkilöstöä, jolla on tarvittava ammattitaito ja pätevyys suorittaa tarkastukset tehokkaasti ja vastata ilman tarpeetonta viivytystä tämän direktiivin mukaisiin tietopyyntöihin, joita vastaanottava jäsenvaltio tai sijoittautumisjäsenvaltio esittävät.
(30)
Työsuojeluviranomaiset, työmarkkinaosapuolet ja muut valvontaelimet ovat tässä suhteessa ensiarvoisen tärkeitä, ja niiden tulisi jatkossakin olla ratkaisevan tärkeässä asemassa.
(31)
Jotta voitaisiin sopeutua joustavalla tavalla työmarkkinoiden ja työmarkkinajärjestelmien monimuotoisuuteen, johto ja työntekijät ja/tai muut toimijat ja/tai elimet voivat poikkeuksellisesti valvoa tiettyjä lähetettyjen työntekijöiden työehtoja, kunhan ne tarjoavat asianomaisille henkilöille vastaavantasoisen suojan ja harjoittavat valvontaa syrjimättömästi ja puolueettomasti.
(32)
Jäsenvaltioiden valvontaviranomaisten ja muiden asiaan liittyvien seuranta- ja täytäntöönpanoelinten olisi hyödynnettävä asiaan liittyvässä oikeudessa säädettyä yhteistyötä ja tietojenvaihtoa varmentaakseen, onko lähetettyihin työntekijöihin sovellettavia sääntöjä noudatettu.
(33)
Jäsenvaltioita kehotetaan erityisesti omaksumaan entistä integroidumpi tapa toteuttaa työsuojelutarkastuksia. Samoin olisi selvitettävä, olisiko laadittava yhteisiä standardeja, joiden avulla vahvistettaisiin vertailukelpoiset menettelyt, käytännöt ja vähimmäisvaatimukset unionin tasolla. Yhteisten standardien kehittäminen ei kuitenkaan saisi johtaa siihen, että jäsenvaltioiden on vaikeampi torjua pimeää työtä tehokkaasti.
(34)
Jotta voitaisiin helpottaa direktiivin 96/71/EY noudattamisen valvontaa ja huolehtia, että sitä sovelletaan tehokkaammin, käytössä olisi oltava tehokkaat kantelumenettelyt, joiden kautta lähetetyt työntekijät voivat tehdä kantelun tai aloittaa menettelyjä joko suoraan tai heidän suostumuksellaan tätä varten nimettyjen kolmansien osapuolten välityksellä; tällaisia osapuolia ovat esimerkiksi ammattiliitot tai muut järjestöt ja työmarkkinaosapuolten yhteiset instituutiot. Tämän ei pitäisi rajoittaa tuomioistuimissa edustamista ja puolustamista koskevien kansallisten menettelysääntöjen soveltamista eikä ammattiliittojen ja muiden työntekijöiden edustajien kansallisen lain ja/tai käytännön mukaista toimivaltaa ja muita oikeuksia.
(35)
Jotta voitaisiin varmistaa, että lähetetty työntekijä saa oikean palkan, ja edellyttäen, että lähetettynä olosta maksettavat lisät voidaan katsoa osaksi vähimmäispalkkaa, lisät pitäisi vähentää palkasta vain siinä tapauksessa, että vastaanottavan jäsenvaltion kansallisessa laissa, työehtosopimuksissa ja/tai käytännössä niin säädetään tai määrätään.
(36)
Työntekijöiden lähettämiseen sovellettavien sääntöjen noudattaminen käytännössä ja työntekijöiden oikeuksien tehokas suojelu tässä suhteessa on erityisen tärkeä kysymys alihankintaketjuissa, ja se olisi varmistettava asianmukaisin toimenpitein kansallisen lain ja/tai käytännön mukaisesti sekä unionin oikeutta noudattaen. Tällaisiin toimenpiteisiin voi kuulua vapaaehtoisesti ja asiaan liittyvien työmarkkinaosapuolten kuulemisen jälkeen käyttöön otettava välitön vastuu alihankinnassa, eli toimeksiantajan velvollisuus työnantajan velvollisuuden ohella tai tämän sijasta maksaa vähimmäispalkkaa vastaavat nettopalkkasaatavat ja/tai maksamatta olevat maksut työmarkkinaosapuolten yhteisiin rahastoihin tai instituutioihin, joita säännellään lailla tai työehtosopimuksilla, mikäli nämä kuuluvat direktiivin 96/71/EY 3 artiklan 1 kohdan piiriin. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin säätää kansallisen lakinsa mukaisesti tiukemmista vastuuvelvollisuutta koskevista säännöistä tai säätää kansallisen lakinsa mukaisesti pidemmälle meneviä toimenpiteitä syrjimättömällä tavalla ja oikeasuhteisesti.
(37)
Jäsenvaltioiden, jotka ovat ottaneet käyttöön toimenpiteitä, joilla varmistetaan sovellettavien sääntöjen noudattaminen alihankintaketjussa, olisi voitava säätää siitä, että toimeksiantaja tai alihankkija ei olisi vastuuvelvollinen erityisissä olosuhteissa tai että vastuuta voidaan rajoittaa tapauksissa, joissa kyseinen toimeksiantaja tai alihankkija on toteuttanut asianmukaisen huolellisuusvelvollisuuden mukaisia toimenpiteitä. Nämä toimenpiteet olisi määriteltävä kansallisessa laissa ottaen huomioon asianomaisen jäsenvaltion erityiset olosuhteet, ja niihin voi kuulua muun muassa toimeksiantajan toteuttamia toimenpiteitä, jotka koskevat hallinnollisten vaatimusten ja valvontatoimenpiteiden noudattamista koskevia asiakirjoja, jotta varmistetaan työntekijöiden lähettämistä koskevien sovellettavien sääntöjen noudattamisen tehokas valvonta.
(38)
On huolestuttavaa, että jäsenvaltioilla on edelleen paljon vaikeuksia hallinnollisten seuraamusten ja/tai sakkojen rajat ylittävässä perinnässä, minkä vuoksi on tarpeen käsitellä hallinnollisten seuraamusten ja/tai sakkojen vastavuoroista tunnustamista.
(39)
Jäsenvaltioiden järjestelmät, joita sovelletaan hallinnollisten seuraamusten ja/tai sakkojen täytäntöönpanoon rajat ylittävissä tapauksissa, poikkeavat toisistaan, mikä haittaa sisämarkkinoiden moitteetonta toimintaa ja saattaa tehdä hyvin vaikeaksi, ellei mahdottomaksi, varmistaa, että lähetetyillä työntekijöillä on samanlainen suojelun taso koko unionissa.
(40)
Palvelujen tarjoamiseksi tapahtuvaan työntekijöiden lähettämiseen liittyvien aineellisten sääntöjen noudattamisen tehokas varmistaminen olisi taattava erityisillä toimilla, joissa keskitytään määrättyjen taloudellisten hallinnollisten seuraamusten ja/tai sakkojen rajat ylittävään täytäntöönpanoon. Jäsenvaltioiden tämän alan lainsäädännön lähentäminen on sen vuoksi välttämätön edellytys sille, että voidaan varmistaa korkeampi, tasapuolisempi ja vertailukelpoisempi suojelun taso sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan saavuttamiseksi.
(41)
Jos vahvistetaan yhteiset säännöt, joita sovelletaan täytäntöönpanotoimenpiteisiin liittyvään keskinäiseen avunantoon ja tukeen ja niihin liittyviin kustannuksiin, ja otetaan käyttöön yhtenäiset vaatimukset, joita sovelletaan direktiivin 96/71/EY samoin kuin tämän direktiivin noudattamatta jättämisestä määrättyihin hallinnollisiin seuraamuksiin ja/tai sakkoihin liittyvien päätösten tiedoksi antamiseen, pystyttäneen ratkaisemaan erinäisiä rajat ylittävään täytäntöönpanoon liittyviä ongelmia ja parantamaan toisen jäsenvaltion tekemistä päätöksistä ilmoittamista ja päätösten täytäntöönpanoa.
(42)
Jos käy ilmi, että palveluntarjoaja ei tosiasiassa ole sijoittautunut sijoittautumisjäsenvaltioon tai että annetut osoitetiedot tai yritystiedot ovat väärät, toimivaltaisten viranomaisten ei pitäisi päättää menettelyä muodollisin perustein vaan niiden olisi tutkittava asiaa tarkemmin selvittääkseen lähettämisestä vastuussa olevan luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön henkilöllisyyden.
(43)
Hallinnollisen seuraamuksen ja/tai sakon määräämistä koskevien päätösten tunnustamisen sekä tällaisen seuraamuksen ja/tai sakon perintää koskevien pyyntöjen olisi perustuttava keskinäisen luottamuksen periaatteeseen. Tämän vuoksi tunnustamatta jättämisen tai hallinnollisen seuraamuksen ja/tai sakon perinnän epäämisen perusteet olisi rajattava siihen, mikä on tarpeen.
(44)
Sen, että vahvistetaan yhtenäisempiä sääntöjä hallinnollisten seuraamusten ja/tai sakkojen rajat ylittävää täytäntöönpanoa varten, ja sen, että tarvitaan yhtenäisempiä kriteereitä, joilla saadaan maksamatta jättämiseen liittyvät menettelyt entistä tehokkaammiksi, ei pitäisi kuitenkaan vaikuttaa jäsenvaltioiden toimivaltaan määritellä seuraamus- ja sakkojärjestelmänsä tai kansallisen lakinsa mukaisesti käytettävissä olevat perintätoimenpiteet. Tästä syystä tällaisten seuraamusten ja/tai sakkojen täytäntöönpanon tai toimeenpanon mahdollistavaa asiakirjaa voidaan tarvittaessa ja ottaen huomioon pyynnön vastaanottavan jäsenvaltion kansallinen laki ja/tai käytäntö täydentää asiakirjalla, joka mahdollistaa sen täytäntöönpanon tai toimeenpanon pyynnön vastaanottavassa jäsenvaltiossa, tai siihen voidaan liittää tällainen asiakirja tai se voidaan korvata tällaisella asiakirjalla.
(45)
Yhtenäisemmät säännöt eivät saisi vaikuttaa velvoitteeseen kunnioittaa vastaajien perusoikeuksia ja -vapauksia sekä heihin sovellettavia keskeisiä oikeusperiaatteita, sellaisina kuin ne on vahvistettu Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 6 artiklassa, kuten oikeus tulla kuulluksi, oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin, oikeus oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin tai ”ne bis in idem” -periaate.
(46)
Tämän direktiivin tavoitteena ei ole luoda oikeudellista yhteistyötä, toimivaltaa sekä yksityis- ja kauppaoikeudellisissa asioissa annettujen ratkaisujen tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevia yhdenmukaistettuja sääntöjä eikä puuttua sovellettavaan lakiin.
(47)
Jäsenvaltioiden olisi tapauksissa, joissa tässä direktiivissä vahvistettuja velvoitteita ei noudateta, toteutettava asianmukaiset toimenpiteet, hallinnolliset ja oikeudelliset menettelyt mukaan luettuina, ja määrättävä tehokkaita, varoittavia ja oikeasuhteisia seuraamuksia, jos tämän direktiivin mukaisia velvoitteita rikotaan.
(48)
Tässä direktiivissä kunnioitetaan perusoikeuksia ja otetaan huomioon Euroopan unionin perusoikeuskirjassa tunnustetut periaatteet, etenkin henkilötietojen suoja (8 artikla) ammatillinen vapaus ja oikeus tehdä työtä (15 artikla), elinkeinovapaus (16 artikla), neuvotteluoikeus ja oikeus työtaisteluun (28 artikla), oikeudenmukaiset ja kohtuulliset työolot ja työehdot (31 artikla), oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin ja puolueettomaan tuomioistuimeen (47 artikla), syyttömyysolettama ja oikeus puolustukseen (48 artikla) ja kielto syyttää kahdesti samasta rikoksesta (ne bis in idem) (50 artikla), ja sitä on sovellettava kyseisten oikeuksien ja periaatteiden mukaisesti.
(49)
Jotta direktiiviä 96/71/EY olisi helpompi soveltaa paremmin ja yhtenäisemmin, on asianmukaista säätää sähköisestä tietojenvaihtojärjestelmästä, joka auttaa hallinnollista yhteistyötä, ja toimivaltaisten viranomaisten olisi käytettävä IMIä mahdollisimman paljon. Tämän ei kuitenkaan pitäisi estää olemassa olevien ja tulevien, hallinnollista yhteistyötä ja keskinäistä avunantoa koskevien kahdenvälisten sopimusten tai järjestelyjen soveltamista.
(50)
Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla saavuttaa tämän direktiivin tavoitetta, joka on yhteisten puitteiden vahvistaminen asianmukaisille säännöksille, toimenpiteille ja valvontamenettelyille, jotka ovat välttämättömiä direktiivin 96/71/EY paremman ja yhtenäisemmän täytäntöönpanon, soveltamisen ja noudattamisen varmistamiseksi käytännössä, vaan se voidaan kyseisen toimen laajuuden ja vaikutusten vuoksi saavuttaa paremmin unionin tasolla. Sen vuoksi unioni voi toteuttaa toimenpiteitä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä direktiivissä ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen tämän tavoitteen saavuttamiseksi.
(51)
Euroopan tietosuojavaltuutettua on kuultu asetuksen (EY) N:o 45/2001 28 artiklan 2 kohdan mukaisesti, ja hän on antanut lausunnon 19 päivänä heinäkuuta 2012 (12),
OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN DIREKTIIVIN:
I LUKU
YLEISET SÄÄNNÖKSET
1 artikla
Kohde
1. Tällä direktiivillä vahvistetaan yhteiset puitteet asianmukaisille säännöksille, toimenpiteille ja valvontamenettelyille, jotka ovat välttämättömiä direktiivin 96/71/EY paremman ja yhtenäisemmän täytäntöönpanon, soveltamisen ja noudattamisen varmistamiseksi käytännössä, mukaan luettuina toimenpiteet sovellettavien sääntöjen väärinkäytön ja kiertämisen estämiseksi ja seuraamusten määräämiseksi, sanotun kuitenkaan rajoittamatta direktiivin 96/71/EY soveltamisalaa.
Tämän direktiivin tarkoituksena on taata rajat ylittävän palvelujen tarjonnan yhteydessä toiseen jäsenvaltioon lähetettävien työntekijöiden oikeuksien asianmukaisen suojelun tason kunnioittaminen ja erityisesti sovellettavien työehtojen noudattaminen direktiivin 96/71/EY 3 artiklan mukaisesti siinä jäsenvaltiossa, jossa palveluja tarjotaan, ja samalla helpottaa palveluntarjoajien mahdollisuuksia hyödyntää palvelujen tarjoamisen vapautta sekä edistää reilua kilpailua palveluntarjoajien välillä ja siten tukea sisämarkkinoiden toimintaa.
2. Tämä direktiivi ei vaikuta millään tavoin jäsenvaltioissa ja unionin tasolla tunnustettujen perusoikeuksien käyttämiseen, mukaan luettuna oikeus tai vapaus ryhtyä lakkoon tai muuhun jäsenvaltioiden työmarkkinajärjestelmien piiriin kuuluvaan toimeen, kansallisen lain ja/tai kansallisen käytännön mukaisesti. Se ei vaikuta myöskään oikeuteen neuvotella, tehdä ja panna täytäntöön työehtosopimuksia eikä oikeuteen ryhtyä työtaistelutoimiin kansallisen lain ja/tai käytännön mukaisesti.
2 artikla
Määritelmät
Tässä direktiivissä tarkoitetaan
a)
’toimivaltaisella viranomaisella’ viranomaista tai elintä, jotka voivat olla myös direktiivin 96/71/EY 4 artiklassa tarkoitettuja yhteysvirastoja, jotka jäsenvaltio on nimennyt suorittamaan direktiivissä 96/71/EY ja tässä direktiivissä säädettyjä tehtäviä;
b)
’pyynnön esittävällä viranomaisella’ jäsenvaltion toimivaltaista viranomaista, joka esittää hallinnollista apua koskevan pyynnön, tietopyynnön tai VI luvussa tarkoitettua seuraamusta ja/tai sakkoa koskevan tiedoksianto- tai perintäpyynnön;
c)
’pyynnön vastaanottavalla viranomaisella’ jäsenvaltion toimivaltaista viranomaista, jolle hallinnollista apua koskeva pyyntö, tietopyyntö tai VI luvussa tarkoitettua seuraamusta ja/tai sakkoa koskeva tiedoksianto- tai perintäpyyntö esitetään.
3 artikla
Toimivaltaiset viranomaiset ja yhteysvirastot
Jäsenvaltioiden on nimettävä tämän direktiivin soveltamista varten kansallisen lain ja/tai käytännön mukaisesti yksi tai useampi toimivaltainen viranomainen, jotka voivat olla myös direktiivin 96/71/EY 4 artiklassa tarkoitettuja yhteysvirastoja. Nimetessään toimivaltaisia viranomaisiaan jäsenvaltioiden on otettava asianmukaisella tavalla huomioon tarve varmistaa vaihdettujen tietojen tietosuoja ja niiden luonnollisten henkilöiden ja oikeushenkilöiden lailliset oikeudet, joihin tietojen vaihto saattaa vaikuttaa. Jäsenvaltiot ovat viime kädessä vastuussa tietosuojan ja asianomaisten henkilöiden laillisten oikeuksien turvaamisesta, ja niiden on otettava käyttöön asianmukaiset järjestelyt tätä varten.
Jäsenvaltioiden on toimitettava toimivaltaisten viranomaisten yhteystiedot komissiolle ja muille jäsenvaltioille. Komissio julkaisee luettelon toimivaltaisista viranomaisista ja yhteysvirastoista ja saattaa se ajan tasalle säännöllisesti.
Muiden jäsenvaltioiden ja unionin toimielinten on kunnioitettava kunkin jäsenvaltion tekemää toimivaltaisten viranomaisten valintaa.
4 artikla
Aidon lähettämisen tunnistaminen sekä väärinkäytösten ja säännösten kiertämisen estäminen
1. Direktiivin 96/71/EY täytäntöön panemiseksi, soveltamiseksi ja sen noudattamisen varmistamiseksi toimivaltaisten viranomaisten on tehtävä kokonaisarviointi kaikista tosiseikoista, joiden katsotaan olevan tarpeellisia, mukaan lukien erityisesti tämän artiklan 2 ja 3 kohdassa luetellut tosiseikat. Kyseisten seikkojen tarkoituksena on auttaa toimivaltaisia viranomaisia niiden suorittaessa valvontaa ja tehdessä tarkastuksia sekä tapauksissa, joissa toimivaltaisilla viranomaisilla on aihetta epäillä, että työntekijää ei ehkä voida pitää direktiivin 96/71/EY mukaisena lähetettynä työntekijänä. Nämä seikat ovat suuntaa-antavia tekijöitä tehtävässä kokonaisarvioinnissa, eikä niitä sen vuoksi voida käsitellä erillisinä.
2. Sen määrittämiseksi, harjoittaako yritys aidosti merkittävää toimintaa, joka on muuta kuin puhtaasti sisäiseen hallintoon liittyvää ja/tai muuta hallinnollista toimintaa, toimivaltaisten viranomaisten on tehtävä kokonaisarviointi kaikista tosiseikoista, jotka pidemmällä aikajänteellä tarkasteltuna luonnehtivat yrityksen harjoittamaa toimintaa sijoittautumisjäsenvaltiossa ja tarvittaessa vastaanottavassa jäsenvaltiossa. Tällaisia seikkoja voivat olla erityisesti seuraavat:
a)
paikka, jossa yrityksen sääntömääräinen kotipaikka ja hallinto sijaitsevat, jossa se käyttää toimistotiloja, johon se maksaa veroja ja sosiaaliturvamaksuja sekä, soveltuvin osin, jossa sillä on kansallisen lain mukaisesti elinkeinolupa tai jossa se on rekisteröitynyt kauppakamariin tai ammattialajärjestöön;
b)
paikka, jossa lähetettävät työntekijät otetaan palvelukseen ja josta heidät lähetetään;
c)
laki, jota sovelletaan yrityksen työntekijöidensä ja toisaalta asiakkaidensa kanssa tekemiin sopimuksiin;
d)
paikka, jossa yritys harjoittaa merkittävää liiketoimintaa ja jossa sen hallintohenkilökunta toimii;
e)
täytettyjen sopimusten ja/tai toteutuneen liikevaihdon määrä sijoittautumisjäsenvaltiossa ottaen huomioon muun muassa vastaperustettujen yritysten ja pk-yritysten erityistilanne.
3. Sen arvioimiseksi, suorittaako lähetetty työntekijä työtään tilapäisesti toisessa jäsenvaltiossa kuin siinä, jossa hän tavallisesti työskentelee, olisi tarkasteltava kaikkia tosiseikkoja, jotka luonnehtivat tällaista työtä ja työntekijän tilannetta. Tällaisia seikkoja voivat olla erityisesti seuraavat:
a)
työtä tehdään rajoitetun ajan toisessa jäsenvaltiossa;
b)
lähettämisen alkamispäivä;
c)
lähettäminen suuntautuu toiseen jäsenvaltioon kuin siihen, jossa tai josta lähetetty työntekijä tavallisesti työskentelee, asetuksen (EY) N:o 593/2008 (Rooma I) ja/tai Rooman yleissopimuksen mukaisesti;
d)
lähetetty työntekijä palaa siihen jäsenvaltioon, josta hänet on lähetetty, tai hänen odotetaan jatkavan työskentelyä siellä, kun ne työt tai palvelujen tarjonta, joita varten hänet oli lähetetty, on saatu päätökseen;
e)
toiminnan luonne;
f)
työntekijän lähettävä työnantaja huolehtii matka-, ruokailu- ja majoituskustannuksista tai korvaa ne; jos näin on, tällöin myös tapa, jolla niistä huolehditaan tai jolla ne korvataan;
g)
mahdolliset aiemmat jaksot, jolloin kyseisiä tehtäviä on suorittanut sama tai toinen (lähetetty) työntekijä.
4. Yhden tai useamman 2 ja 3 kohdassa säädetyn tosiseikan jääminen toteutumatta ei automaattisesti sulje pois tilanteen luonnehtimista lähettämiseksi. Näiden tosiseikkojen arviointi on mukautettava kuhunkin tapaukseen, ja arvioinnissa on otettava huomioon tilanteen erityispiirteet.
5. Tässä artiklassa tarkoitettuja seikkoja, joita toimivaltaiset viranomaiset käyttävät tehdessään kokonaisarviointia siitä, onko tilanteessa kyse aidosta lähettämisestä, voidaan tarkastella myös sen määrittämiseksi, onko henkilö direktiivin 96/71/EY 2 artiklan 2 kohdan mukaisesti sovellettavan työntekijän käsitteen mukainen henkilö. Jäsenvaltioiden olisi otettava huomioon muun muassa työn suorittamiseen, alaisuussuhteeseen ja työntekijän palkkaukseen liittyvät tosiseikat huolimatta siitä, miten suhdetta luonnehditaan missä tahansa osapuolten välillä mahdollisesti sovituissa sopimus- tai muissa järjestelyissä.
II LUKU
TIEDONSAANTI
5 artikla
Tiedonsaannin parantaminen
1. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että tiedot direktiivin 96/71/EY 3 artiklassa tarkoitetuista työehdoista, joita palveluntarjoajien on sovellettava ja noudatettava, asetetaan maksutta yleisesti saataville selkeällä, avoimella, kattavalla ja etäältä helposti saatavilla olevalla tavalla ja sähköisesti, sellaisissa muodoissa ja sellaisia verkkopalveluiden esteettömyyttä koskevia standardeja käyttäen, että ne ovat esteettä vammaisten henkilöiden saatavissa, ja sen varmistamiseksi, että direktiivin 96/71/EY 4 artiklassa tarkoitetut yhteysvirastot tai muut toimivaltaiset kansalliset elimet pystyvät suorittamaan tehtävänsä tehokkaasti.
2. Tiedonsaannin parantamiseksi jäsenvaltioiden on lisäksi
a)
ilmoitettava yhdellä virallisella kansallisella verkkosivustolla sekä muilla sopivilla keinoilla selvästi, yksityiskohtaisesti ja käyttäjäystävällisellä tavalla sekä helppokäyttöisessä muodossa, mitä työehtoja ja/tai mitä niiden kansallisen ja/tai alueellisen lain osa-alueita on sovellettava niiden alueelle lähetettäviin työntekijöihin;
b)
toteutettava tarvittavat toimenpiteet asettaakseen yhdellä virallisella kansallisella verkkosivustolla sekä muilla sopivilla keinoilla yleisesti saataville tiedot siitä, mitä työehtosopimuksia sovelletaan ja keihin niitä sovelletaan ja mitä työehtoja muista jäsenvaltioista olevien palveluntarjoajien on sovellettava direktiivin 96/71/EY mukaisesti, mukaan lukien mahdollisuuksien mukaan linkit käytössä oleviin verkkosivustoihin ja muihin yhteyspisteisiin, etenkin asiaan liittyviin työmarkkinaosapuoliin;
c)
asetettava nämä tiedot maksutta työntekijöiden ja palveluntarjoajien saataville vastaanottavan jäsenvaltion virallisilla kielillä ja vastaanottavan jäsenvaltion valitsemilla asianmukaisimmilla kielillä, ottaen huomioon sen työmarkkinoiden vaatimukset. Nämä tiedot on mahdollisuuksien mukaan asetettava saataville tiivistetyssä esitteessä, jossa todetaan keskeiset sovellettavat työehdot ja kuvataan käytettävissä olevat kantelumenettelyt, ja näiden tietojen on pyynnöstä oltava vammaisten henkilöiden saatavissa olevassa muodossa; asetettava helposti ja maksutta saataville muuta yksityiskohtaista tietoa lähetettyihin työntekijöihin sovellettavista työtä ja sosiaalisia olosuhteita koskevista määräyksistä, työterveys ja -turvallisuus mukaan luettuina;
d)
parannettava asiaankuuluvien tietojen, etenkin a alakohdassa tarkoitetulla yhdellä virallisella kansallisella verkkosivustolla tarjottavien tietojen, saatavuutta ja selkeyttä;
e)
ilmoitettava yhteysvirastossa toimiva yhteyshenkilö, joka on vastuussa tietopyyntöjen käsittelystä;
f)
pidettävä maakatsauksissa annettavat tiedot ajan tasalla.
3. Komissio tukee jäsenvaltioita tietojen saatavuutta koskevissa kysymyksissä.
4. Sikäli kuin direktiivin 96/71/EY 3 artiklassa tarkoitetut työehdot vahvistetaan kansallisen lain, perinteen ja käytännön mukaisesti sekä työmarkkinaosapuolten itsenäisyyttä kunnioittaen työehtosopimuksissa kyseisen direktiivin 3 artiklan 1 ja 8 kohdan mukaisesti, jäsenvaltioiden on varmistettava, että nämä työehdot asetetaan helpolla ja avoimella tavalla muista jäsenvaltioista olevien palveluntarjoajien ja lähetettyjen työntekijöiden saataville, ja niiden on pyrittävät saamaan työmarkkinaosapuolet mukaan tähän tehtävään. Asiaankuuluvien tietojen olisi katettava etenkin erilaiset vähimmäispalkat ja niiden osatekijät, maksettavan palkan laskutapa ja tarvittaessa perusteet eri palkkaluokkiin sijoittamiselle.
5. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava elimet ja viranomaiset, joiden puoleen työntekijät ja yritykset voivat kääntyä saadakseen yleisen tason tietoa heihin sovellettavasta kansallisesta laista ja käytännöstä, joka koskee heidän oikeuksiaan ja velvoitteitaan kyseisen jäsenvaltion alueella.
III LUKU
HALLINNOLLINEN YHTEISTYÖ
6 artikla
Keskinäinen avunanto - yleiset periaatteet
1. Jäsenvaltioiden on tehtävä tiivistä yhteistyötä ja annettava toisilleen ilman tarpeetonta viivytystä apua tämän direktiivin ja direktiivin 96/71/EY täytäntöönpanon, soveltamisen ja noudattamisen varmistamisen helpottamiseksi.
2. Jäsenvaltioiden yhteistyöhön on kuuluttava erityisesti vastaaminen toimivaltaisten viranomaisten esittämiin perusteltuihin tietopyyntöihin sekä sellaisten tarkistusten, tarkastusten ja tutkimusten tekeminen, jotka liittyvät direktiivin 96/71/EY 1 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuun työntekijöiden lähettämiseen, mukaan lukien tutkimukset työntekijöiden lähettämistä koskevien sovellettavien sääntöjen mahdollisesta noudattamatta jättämisestä tai väärinkäytöksistä. Tietopyynnöt kattavat myös tiedot, jotka liittyvät VI luvussa tarkoitettuun mahdolliseen hallinnollisen seuraamuksen ja/tai sakon perintään tai tällaisen seuraamuksen ja/tai sakon määräämistä koskevan päätöksen tiedoksi antamiseen.
3. Jäsenvaltioiden yhteistyöhön voi myös kuulua asiakirjojen lähettäminen ja tiedoksi antaminen.
4. Voidakseen vastata toisen jäsenvaltion toimivaltaisilta viranomaisilta saamaansa avunantopyyntöön jäsenvaltioiden on varmistettava, että niiden alueelle sijoittautuneet palveluntarjoajat antavat niiden toimivaltaisille viranomaisille kaikki tiedot, joita tarvitaan kyseisten palveluntarjoajien toiminnan valvomiseksi kansallisen lain mukaisesti. Jäsenvaltioiden on toteutettava aiheelliset toimenpiteet tapauksissa, joissa näitä tietoja ei anneta.
5. Siinä tapauksessa, että tietopyyntöön vastaamisessa taikka tarkistusten, tarkastusten tai tutkimusten suorittamisessa on ongelmia, kyseisen jäsenvaltion on viipymättä ilmoitettava siitä pyynnön esittäneelle jäsenvaltiolle ratkaisun löytämiseksi.
Jos tietojenvaihdossa ilmenee jatkuvia ongelmia tai jos tietojen toimittamisesta jatkuvasti kieltäydytään, komissio, jolle asiasta on ilmoitettu tarvittaessa IMIn avulla, toteuttaa tarvittavat toimenpiteet.
6. Jäsenvaltioiden on toimitettava muiden jäsenvaltioiden tai komission pyytämät tiedot sähköisesti seuraavien määräaikojen puitteissa:
a)
kiireellisissä tapauksissa, jotka edellyttävät rekisterien tutkimista, esimerkiksi arvonlisäverorekisteröinnin tarkistamista, toiseen jäsenvaltioon sijoittautumisen tarkistamiseksi: mahdollisimman nopeasti ja enintään kaksi työpäivää pyynnön vastaanottamisesta.
Pyynnössä on ilmoitettava selvästi kiireellisyyden syy sekä joitakin seikkoja kiireellisyyden perustelemiseksi.
b)
kaikissa muissa tietopyynnöissä: enintään 25 työpäivää pyynnön vastaanottamisesta, jolleivät jäsenvaltiot keskenään sovi lyhyemmästä määräajasta.
7. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että rekisterit, joihin palveluntarjoajat on kirjattu ja jotka ovat toimivaltaisten viranomaisten nähtävissä asianomaisen jäsenvaltion alueella, ovat myös muiden jäsenvaltioiden vastaavien toimivaltaisten viranomaisten nähtävissä samoin edellytyksin tämän direktiivin ja direktiivin 96/71/EY täytäntöön panemiseksi, niiltä osin kuin jäsenvaltiot ovat maininneet nämä rekisterit IMIssä.
8. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että 2 artiklan a alakohdassa tarkoitettujen elinten vaihtamia tietoja tai niille toimitettuja tietoja käytetään ainoastaan siihen tarkoitukseen, jota varten niitä on pyydetty.
9. Keskinäisen hallinnollisen yhteistyön ja avun on oltava maksutonta.
10. Tietopyyntö ei estä toimivaltaisia viranomaisia toteuttamasta sovellettavan kansallisen tai unionin oikeuden mukaisesti toimenpiteitä direktiivin 96/71/EY tai tämän direktiivin väitetyn rikkomisen tutkimiseksi ja estämiseksi.
7 artikla
Jäsenvaltioiden rooli hallinnollisessa yhteistyössä
1. Direktiivin 96/71/EY 4 ja 5 artiklassa vahvistettujen periaatteiden mukaisesti työntekijän ollessa lähetettynä toiseen jäsenvaltioon vastaanottavan jäsenvaltion viranomaiset ovat vastuussa direktiivin 96/71/EY mukaisesti noudatettavien työehtojen tarkastamisesta tarvittaessa yhteistyössä sijoittautumisjäsenvaltion viranomaisten kanssa.
2. Palveluntarjoajan sijoittautumisjäsenvaltion on jatkettava toiseen jäsenvaltioon lähetettäviin työntekijöihin liittyvää seurantaa ja valvontaa ja toteutettava siltä osin tarvittavat valvontatoimenpiteet kansallisen lakinsa, käytäntönsä ja hallinnollisten menettelyjensä mukaisesti.
3. Palveluntarjoajan sijoittautumisjäsenvaltion on autettava lähettämisen kohteena olevaa jäsenvaltiota varmistamaan direktiivin 96/71/EY ja tämän direktiivin nojalla sovellettavien ehtojen noudattaminen. Tämä vastuu ei millään tavalla vähennä lähettämisen kohteena olevan jäsenvaltion mahdollisuuksia seurata, valvoa tai toteuttaa tarvittavia valvontatoimenpiteitä tämän direktiivin ja direktiivin 96/71/EY mukaisesti.
4. Jos on olemassa mahdollisiin sääntöjenvastaisuuksiin viittaavia tosiseikkoja, jäsenvaltion on omasta aloitteestaan toimitettava asianomaiselle jäsenvaltiolle kaikki asiaankuuluvat tiedot ilman tarpeetonta viivytystä.
5. Vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset voivat myös pyytää sijoittautumisjäsenvaltion toimivaltaisilta viranomaisilta kunkin palvelun tarjoamisen tai kunkin palveluntarjoajan osalta tietoja palveluntarjoajan sijoittautumisen laillisuudesta, palveluntarjoajan toiminnan moitteettomuudesta sekä siitä, onko sovellettavia sääntöjä rikottu. Sijoittautumisjäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on annettava nämä tiedot 6 artiklan mukaisesti.
6. Tässä artiklassa säädetyistä velvoitteista ei aiheudu sijoittautumisjäsenvaltiolle velvollisuutta suorittaa tosiasiallisia tarkistuksia ja valvontatoimia sen vastaanottavan jäsenvaltion alueella, jossa palvelua tarjotaan. Tällaisia tarkistuksia ja valvontatoimia voivat toteuttaa vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset omasta aloitteestaan tai sijoittautumisjäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten pyynnöstä 10 artiklan mukaisesti ja niillä valvontavaltuuksilla, jotka johtuvat vastaanottavan jäsenvaltion kansallisesta laista, käytännöstä ja hallinnollisista menettelyistä ja jotka ovat unionin oikeuden mukaisia.
8 artikla
Liitännäistoimenpiteet
1. Jäsenvaltioiden on komission avustuksella toteutettava liitännäistoimenpiteitä, joilla kehitetään, helpotetaan ja edistetään tietojenvaihtoa niiden virkamiesten välillä, jotka vastaavat hallinnollisen yhteistyön ja keskinäisen avunannon toteuttamisesta sekä sovellettavien sääntöjen noudattamisen seurannasta ja noudattamisen varmistamisesta. Jäsenvaltiot voivat myös toteuttaa liitännäistoimenpiteitä lähetetyille työntekijöille tietoa tarjoavien järjestöjen tukemiseksi.
2. Komissio arvioi taloudellisen tuen tarpeen hallinnollisen yhteistyön edelleen kehittämiseksi ja keskinäisen luottamuksen lisäämiseksi hankkeiden kautta, mukaan luettuina asianomaisten virkamiesten vaihdon ja koulutuksen edistäminen ja parhaisiin käytäntöihin liittyvien aloitteiden, myös unionin tason työmarkkinaosapuolten aloitteiden, kehittäminen, helpottaminen ja edistäminen, esimerkiksi sellaisten tietokantojen tai yhteisten verkkosivustojen kehittäminen ja ajan tasalla pitäminen, jotka sisältävät yleistä tai alakohtaista tietoa noudatettavista työehdoista, ja lähettämisprosessiin liittyvien kattavien tietojen kerääminen ja arviointi.
Jos komissio toteaa, että tällainen tarve on olemassa, se käyttää käytettävissä olevia rahoitusvälineitä, joilla pyritään lujittamaan hallinnollista yhteistyötä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta Euroopan parlamentin ja neuvoston erioikeuksia talousarviomenettelyssä.
3. Komissio ja jäsenvaltiot voivat työmarkkinaosapuolten itsenäisyyttä kunnioittaen varmistaa riittävän tuen asiaan liittyville unionin ja kansallisen tason työmarkkinaosapuolten aloitteille, joilla pyritään tiedottamaan yrityksille ja työntekijöille tässä direktiivissä ja direktiivissä 96/71/EY vahvistetuista sovellettavista työehdoista.
IV LUKU
NOUDATTAMISEN VALVONTA
9 artikla
Hallinnolliset vaatimukset ja valvontatoimenpiteet
1. Jäsenvaltiot voivat säätää vain sellaisista hallinnollisista vaatimuksista ja valvontatoimenpiteistä, jotka ovat tarpeen sen varmistamiseksi, että tässä direktiivissä ja direktiivissä 96/71/EY säädettyjen velvoitteiden noudattamista valvotaan tehokkaasti, edellyttäen, että hallinnolliset vaatimukset ja valvontatoimenpiteet ovat perusteltuja ja oikeasuhteisia unionin oikeuden mukaisesti.
Näitä tarkoituksia varten jäsenvaltiot voivat säätää erityisesti seuraavista toimenpiteistä:
a)
toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneelle palveluntarjoajalle asetettava velvollisuus antaa vastuussa oleville kansallisille toimivaltaisille viranomaisille viimeistään palvelujen tarjoamisen aloittamishetkellä vastaanottavan jäsenvaltion virallisella kielellä tai yhdellä sen virallisista kielistä taikka vastaanottavan jäsenvaltion hyväksymällä yhdellä tai useammalla muulla kielellä yksinkertainen ilmoitus, joka sisältää asiaankuuluvat tiedot, joita tarvitaan tosiasiallisten valvontatoimien toteuttamiseksi työpaikalla, mukaan lukien:
i)
palveluntarjoajan henkilöllisyys;
ii)
selvästi yksilöitävissä olevien lähetettyjen työntekijöiden ennakoitu lukumäärä;
iii)
jäljempänä e ja f alakohdassa tarkoitetut henkilöt;
iv)
työntekijöiden lähettämisen ennakoitu kesto sekä suunniteltu alkamis- ja päättymispäivä;
v)
työpaikan osoite (osoitteet); ja
vi)
lähettämisen perusteena olevien palvelujen luonne;
b)
velvoite pitää saatavilla tai asettaa saataville ja/tai säilyttää paperikopio tai sähköinen kopio työsopimuksesta tai vastaavasta neuvoston direktiivissä 91/533/ETY (13) tarkoitetusta asiakirjasta, mukaan luettuna tapauksen ja tarpeen mukaan kyseisen direktiivin 4 artiklassa tarkoitetut lisätiedot, palkkalaskelmista, työaikakirjanpidosta, josta käy ilmi vuorokautisen työajan alku, loppu ja kesto, ja palkanmaksun suorittamista koskevasta todistuksesta tai kopiot vastaavista asiakirjoista lähetettynä olon ajan vastaanottavan jäsenvaltion alueella olevassa helppopääsyisessä ja selvästi yksilöidyssä paikassa, kuten työpaikalla tai rakennustyömaalla taikka kuljetusalan liikkuvien työntekijöiden osalta asemapaikassa tai ajoneuvossa, jota käytetään palvelun tarjoamisessa;
c)
velvoite toimittaa b alakohdassa tarkoitetut asiakirjat työntekijän lähetettynä olon päättymisen jälkeen vastaanottavan jäsenvaltion viranomaisten pyynnöstä kohtuullisessa ajassa;
d)
velvoite toimittaa b alakohdassa tarkoitettujen asiakirjojen käännös vastaanottavan jäsenvaltion virallisella kielellä tai yhdellä sen virallisista kielistä taikka vastaanottavan jäsenvaltion hyväksymällä yhdellä tai useammalla muulla kielellä;
e)
velvoite nimetä henkilö pitämään yhteyttä toimivaltaisiin viranomaisiin siinä vastaanottavassa jäsenvaltiossa, jossa palvelut tarjotaan, ja lähettämään ja vastaanottamaan asiakirjoja ja/tai ilmoituksia tarvittaessa;
f)
velvoite nimetä tarvittaessa yhteyshenkilö toimimaan edustajana, jonka kautta asianomaiset työmarkkinaosapuolet voivat pyrkiä saamaan palveluntarjoajan osallistumaan työehtosopimusneuvotteluihin vastaanottavassa jäsenvaltiossa kansallisen lain ja/tai käytännön mukaisesti sinä aikana, kun palveluja tarjotaan. Tämä henkilö voi olla eri henkilö kuin e alakohdassa tarkoitettu, eikä hänen tarvitse olla läsnä vastaanottavassa jäsenvaltiossa, mutta hänen on oltava käytettävissä kohtuullisen ja perustellun pyynnön johdosta.
2. Jäsenvaltiot voivat säätää muista hallinnollisista vaatimuksista ja valvontatoimenpiteistä, jos esiintyy tilanteita, joista ilmenee, tai jos kehitys etenee siihen suuntaan, että olemassa olevat hallinnolliset vaatimukset ja valvontatoimenpiteet eivät ole riittäviä tai tehokkaita direktiivissä 96/71/EY ja tässä direktiivissä säädettyjen velvoitteiden noudattamisen tehokkaan valvonnan varmistamiseksi, edellyttäen, että nämä muut vaatimukset ja toimenpiteet ovat perusteltuja ja oikeasuhteisia.
3. Mikään tässä artiklassa ei vaikuta niihin muihin velvoitteisiin, jotka johtuvat työntekijöiden suojelua tai työsuhteita koskevasta unionin lainsäädännöstä, muun muassa neuvoston direktiivistä 89/391/ETY (14) ja asetuksesta (EY) N:o 883/2004, ja/tai kansallisesta laista, edellyttäen, että niitä sovelletaan yhtäläisesti asianomaiseen jäsenvaltioon sijoittautuneisiin yrityksiin ja että ne ovat perusteltuja ja oikeasuhteisia.
4. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että tämän artiklan nojalla toteutetut työntekijöiden lähettämiseen liittyvät menettelyt ja muodollisuudet ovat yritysten kannalta käyttäjäystävällisiä ja että yritykset voivat suorittaa ne mahdollisuuksien mukaan etäältä ja sähköisesti.
5. Jäsenvaltioiden on annettava komissiolle tiedoksi kaikki 1 ja 2 kohdassa tarkoitetut toimenpiteet, joita ne soveltavat tai jotka ne ovat panneet täytäntöön, ja ilmoitettava niistä palveluntarjoajille. Komissio saattaa mainitut toimenpiteet muiden jäsenvaltioiden tietoon. Palveluntarjoajille annettavat tiedot on asetettava yleisesti saataville jäsenvaltion määrittämillä asianmukaisimmilla kielillä yhdellä kansallisella verkkosivustolla.
Komissio seuraa tiiviisti 1 ja 2 kohdassa tarkoitettujen toimenpiteiden soveltamista ja arvioi niiden yhteensopivuutta unionin oikeuden kanssa sekä toteuttaa tarvittavat toimenpiteet sille Euroopan unionin toiminnasta tehdyssä sopimuksessa annetun toimivallan mukaisesti niissä tapauksissa, joissa se on tarpeen.
Komissio antaa neuvostolle säännöllisesti kertomuksen jäsenvaltioiden tiedoksi antamista toimenpiteistä sekä tilannekatsauksen komission laatimasta tilanteen analyysista ja/tai arvioinnista niissä tapauksissa, joissa se on tarpeen.
10 artikla
Tarkastukset
1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansallisen lain ja käytännön mukaisesti säädetyt tai määrätyt asianmukaiset ja tehokkaat tarkistukset ja seurantamenettelyt otetaan käyttöön ja että kansallisessa laissa nimetyt viranomaiset toteuttavat niiden alueella tehokkaita ja riittäviä tarkastuksia, joilla valvotaan ja seurataan direktiivissä 96/71/EY vahvistettujen säännösten ja sääntöjen noudattamista, ottaen huomioon tämän direktiivin asianomaiset säännökset, ja näin varmistavat niiden asianmukaisen soveltamisen ja täytäntöönpanon. Tarkastusten perustana on käytettävä ensisijaisesti toimivaltaisten viranomaisten tekemää riskinarviointia, mutta tämä ei kuitenkaan poista mahdollisuutta suorittaa satunnaistarkistuksia. Riskinarvioinnissa voidaan yksilöidä ne toimialat, joille palvelujen tarjoamista varten lähetetyt työntekijät ovat niiden alueella keskittyneet. Riskinarviointia tehtäessä voidaan ottaa huomioon erityisesti suurten infrastruktuurihankkeiden toteuttaminen, pitkien alihankintaketjujen olemassaolo, maantieteellinen läheisyys, toimialakohtaiset erityisongelmat ja -tarpeet, mahdolliset aiemmat sääntöjenvastaisuudet sekä tiettyjen työntekijäryhmien erityisen haavoittuva asema.
2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että tämän artiklan nojalla toteutettavat tarkastukset ja valvontatoimet eivät ole syrjiviä ja/tai suhteettomia ja että niissä otetaan huomioon tämän direktiivin asianomaiset säännökset.
3. Jos tarkastusten aikana ja 4 artikla huomioon ottaen tarvitaan tietoja, vastaanottavan jäsenvaltion ja sijoittautumisjäsenvaltion on toimittava hallinnollista yhteistyötä koskevien sääntöjen mukaisesti. Toimivaltaisten viranomaisten on erityisesti tehtävä yhteistyötä 6 ja 7 artiklassa vahvistettujen sääntöjen ja periaatteiden mukaisesti.
4. Sellaisissa jäsenvaltioissa, joissa direktiivin 96/71/EY 3 artiklassa tarkoitetut lähetettyihin työntekijöihin sovellettavat työehdot ja etenkin vähimmäispalkat ja työaika on kansallisen lain ja/tai käytännön mukaisesti jätetty johdon ja työntekijöiden sovittavaksi, ne voivat asianmukaisella tasolla ja jäsenvaltioiden vahvistamia ehtoja noudattaen seurata myös lähetettyjä työntekijöitä koskevien asiaankuuluvien työehtojen soveltamista, kunhan taataan riittävä, direktiivistä 96/71/EY ja tästä direktiivistä johtuvaa tasoa vastaava suojelu.
5. Sellaiset jäsenvaltiot, joissa työsuojeluviranomaisilla ei ole lähetettyihin työntekijöihin sovellettavien työolojen ja/tai työehtojen valvontaan ja seurantaan liittyvää toimivaltaa, voivat perustaa, muuttaa tai pitää voimassa kansallisen lain ja/tai käytännön mukaisesti järjestelyjä ja menettelyjä, joilla taataan kyseisten työehtojen noudattaminen, kunhan järjestelyt tarjoavat asianomaisille henkilöille riittävän, direktiivistä 96/71/EY ja tästä direktiivistä johtuvaa tasoa vastaavan suojelun.
V LUKU
TÄYTÄNTÖÖNPANON VALVONTA
11 artikla
Oikeuksien puolustaminen - kantelujen helpottaminen - taannehtivat maksut
1. Direktiivin 96/71/EY, erityisesti sen 6 artiklan, ja tämän direktiivin mukaisten velvoitteiden noudattamisen varmistamista varten jäsenvaltioiden on varmistettava, että myös sen jäsenvaltion alueella, johon työntekijät on tai oli lähetetty, on tehokkaita menettelyjä, joiden kautta lähetetyt työntekijät voivat suoraan tehdä kantelun työnantajaansa vastaan, samoin kuin oikeus käynnistää oikeudellisia tai hallinnollisia menettelyjä, kun tällaiset työntekijät katsovat, että heille on aiheutunut haittaa tai vahinkoa sovellettavien sääntöjen soveltamatta jättämisen vuoksi, myös sen jälkeen, kun työsuhde, jossa sääntöjen soveltamatta jättämisen väitetään tapahtuneen, on päättynyt.
2. Edellä oleva 1 kohta ei rajoita jäsenvaltioiden tuomioistuinten toimivaltaa, sellaisena kuin se on vahvistettu etenkin asiaan liittyvissä unionin säädöksissä ja/tai kansainvälisissä sopimuksissa.
3. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että ammattiliitot ja muut kolmannet osapuolet, kuten yhdistykset, järjestöt ja muut oikeushenkilöt, joilla kansallisessa laissa vahvistettujen perusteiden mukaisesti on oikeutettu intressi varmistaa, että tätä direktiiviä ja direktiiviä 96/71/EY noudatetaan, voivat aloittaa lähetetyn työntekijän tai hänen työnantajansa puolesta tai tätä tukeakseen tämän suostumuksella oikeudellisen tai hallinnollisen menettelyn tämän direktiivin ja direktiivin 96/71/EY täytäntöön panemiseksi ja/tai tämän direktiivin ja direktiivin 96/71/EY mukaisten velvoitteiden noudattamiseksi.
4. Edellä olevien 1 ja 3 kohdan soveltaminen ei vaikuta seuraaviin:
a)
vastaaviin toimiin sovellettavista vanhentumisajoista tai määräajoista annetut kansalliset säännöt, edellyttäen että näiden aikojen ei voida katsoa olevan omiaan tekemään kyseisten oikeuksien käyttämisen käytännössä mahdottomaksi tai suhteettoman vaikeaksi;
b)
tarvittaessa kansallisen lain ja/tai käytännön mukaiset työmarkkinaosapuolten, työntekijöiden ja työnantajien edustajien muut toimivaltuudet ja kollektiiviset oikeudet;
c)
tuomioistuimissa edustamista ja puolustamista koskevat kansalliset menettelysäännöt.
5. Edellä 1 kohdassa tarkoitettuja oikeudellisia tai hallinnollisia menettelyjä käynnistäviä lähetettyjä työntekijöitä on suojeltava heidän työnantajansa mahdollisesti harjoittamalta epäedulliselta kohtelulta.
6. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että lähetetyn työntekijän työnantaja on vastuussa asiaankuuluvista oikeuksista, jotka ovat seurausta työnantajan ja lähetetyn työntekijän välisestä sopimussuhteesta.
Jäsenvaltioiden on erityisesti varmistettava, että käytössä on tarvittavat menettelyt sen varmistamiseksi, että lähetetyille työntekijöille voidaan
a)
maksaa nettopalkkasaatavat, jotka direktiivin 96/71/EY 3 artiklan piiriin kuuluvien sovellettavien työehtojen mukaisesti olisi pitänyt maksaa;
b)
maksaa taannehtivasti tai palauttaa heidän palkoistaan aiheettomasti pidätetyt verot tai sosiaaliturvamaksut;
c)
palauttaa nettopalkkaan tai majoituksen laatuun nähden kohtuuttomat kustannukset, jotka on pidätetty tai vähennetty palkasta työnantajan järjestämän majoituksen vuoksi;
d)
soveltuvissa tapauksissa maksaa heidän palkoistaan aiheettomasti pidätetyt työmarkkinaosapuolten yhteisiin rahastoihin tai instituutioihin maksettavat työnantajamaksut.
Tätä kohtaa on sovellettava myös silloin, kun lähetetyt työntekijät ovat palanneet siitä jäsenvaltiosta, johon heidät lähetettiin.
12 artikla
Vastuu alihankinnassa
1. Väärinkäytöksiin ja petoksiin puuttumiseksi jäsenvaltiot voivat asiaankuuluvia työmarkkinaosapuolia kuultuaan toteuttaa kansallisen lain ja/tai käytännön mukaisesti lisätoimenpiteitä syrjimättömällä ja oikeasuhteisella tavalla varmistaakseen, että alihankintaketjuissa lähetetty työntekijä voi pitää toimeksiantajaa, jonka välitön alihankkija direktiivin 96/71/EY 1 artiklan 3 kohdan piiriin kuuluva työnantaja (palveluntarjoaja) on, velvollisena maksamaan työnantajan ohella tai tämän sijasta vähimmäispalkkaa vastaavat nettopalkkasaatavat ja/tai maksamatta olevat maksut työmarkkinaosapuolten yhteisiin rahastoihin tai instituutioihin, mikäli nämä kuuluvat direktiivin 96/71/EY 3 artiklan piiriin.
2. Direktiivin 96/71/EY liitteessä mainittujen toimintojen osalta jäsenvaltioiden on säädettävä toimenpiteistä, joilla varmistetaan, että alihankintaketjuissa lähetetyt työntekijät voivat pitää toimeksiantajaa, jonka välitön alihankkija työnantaja on, velvollisena vastaamaan työnantajan ohella tai tämän sijasta tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetuista lähetettyjen työntekijöiden oikeuksista.
3. Edellä 1 ja 2 kohdassa tarkoitettu vastuu koskee vain työntekijän oikeuksia, jotka johtuvat toimeksiantajan ja sen alihankkijan sopimussuhteesta.
4. Jäsenvaltiot voivat unionin oikeutta noudattaen myös vahvistaa kansallisessa laissaan syrjimättömältä ja oikeasuhteiselta pohjalta tiukempia vastuusääntöjä, jotka koskevat alihankintaan liittyvän vastuun alaa ja laajuutta. Jäsenvaltiot voivat unionin oikeutta noudattaen säätää tällaisesta vastuusta myös muilla kuin direktiivin 96/71/EY liitteessä tarkoitetuilla aloilla.
5. Jäsenvaltiot voivat 1, 2 ja 4 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa säätää, että toimeksiantajaa, joka on noudattanut asianmukaista huolellisuutta, sellaisena kuin se on määritelty kansallisessa laissa, ei voida pitää vastuuvelvollisena.
6. Edellä 2 kohdassa tarkoitettujen vastuusääntöjen asemesta jäsenvaltiot voivat toteuttaa unionin ja kansallisen lain ja/tai käytännön mukaisia muita asianmukaisia täytäntöönpanotoimenpiteitä, jotka välittömässä alihankintasuhteessa mahdollistavat toimeksiantajaan kohdistuvat tehokkaat ja oikeasuhteiset seuraamukset väärinkäytöksiin ja petoksiin puuttumiseksi tilanteissa, joissa työntekijöillä on vaikeuksia pitää kiinni oikeuksistaan.
7. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle tämän artiklan nojalla toteutetuista toimenpiteistä ja asetettava tiedot yleisesti saataville asianmukaisimmilla kielillä jäsenvaltion valinnan mukaisesti.
Edellä olevan 2 kohdan tapauksessa komissiolle ilmoitettavissa tiedoissa on esitettävä, miten vastuu määräytyy alihankintaketjuissa.
Edellä olevan 6 kohdan tapauksessa komissiolle ilmoitettavissa tiedoissa on selvitettävä vaihtoehtoisten kansallisten toimenpiteiden tehokkuus 2 kohdassa tarkoitettuihin vastuusääntöihin verrattuna.
Komissio asettaa nämä tiedot muiden jäsenvaltioiden saataville.
8. Komissio valvoo tiiviisti tämän artiklan soveltamista.
VI LUKU
TALOUDELLISTEN HALLINNOLLISTEN SEURAAMUSTEN JA/TAI SAKKOJEN RAJAT YLITTÄVÄ TÄYTÄNTÖÖNPANO
13 artikla
Soveltamisala
1. Sellaisten taloudellisten hallinnollisten seuraamusten ja/tai sakkojen rajat ylittävään täytäntöönpanoon, joita työntekijöiden lähettämistä toiseen jäsenvaltioon koskevien sovellettavien sääntöjen noudattamatta jättämisestä määrätään jäsenvaltioon sijoittautuneelle palveluntarjoajalle, on sovellettava keskinäisen avunannon ja vastavuoroisen tunnustamisen periaatetta ja tässä luvussa säädettyjä toimenpiteitä ja menettelyjä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta unionin muun lainsäädännön tarjoamien tai mahdollisesti tarjoamien keinojen käyttämistä.
2. Tätä lukua sovelletaan toimivaltaisten viranomaisten määräämiin tai hallinnollisten tai lainkäyttöelinten vahvistamiin tai soveltuvissa tapauksissa työtuomioistuinten ratkaisuista johtuviin taloudellisiin hallinnollisiin seuraamuksiin ja/tai sakkoihin, maksuihin ja lisämaksuihin, jotka liittyvät direktiivin 96/71/EY tai tämän direktiivin noudattamatta jättämiseen.
Tätä lukua ei sovelleta niiden seuraamusten täytäntöönpanoon, jotka kuuluvat neuvoston puitepäätöksen 2005/214/YOS (15), neuvoston asetuksen (EY) N:o 44/2001 (16) tai neuvoston päätöksen 2006/325/EY (17) soveltamisalaan.
14 artikla
Toimivaltaisten viranomaisten nimeäminen
Kunkin jäsenvaltion on ilmoitettava komissiolle IMIn välityksellä, mikä viranomainen tai mitkä viranomaiset ovat sen kansallisen lain mukaisesti toimivaltaisia tämän luvun soveltamiseksi. Jos jäsenvaltioiden sisäisten järjestelmien rakenne sitä edellyttää, ne voivat nimetä yhden tai useamman keskusviranomaisen vastaamaan pyyntöjen hallinnollisesta lähettämisestä ja vastaanottamisesta ja muiden asiaankuuluvien viranomaisten avustamisesta.
15 artikla
Yleiset periaatteet - keskinäinen avunanto ja vastavuoroinen tunnustaminen
1. Jollei 16 ja 17 artiklasta muuta johdu, pyynnön vastaanottavan viranomaisen on pyynnön esittävän viranomaisen pyynnöstä
a)
perittävä hallinnollinen seuraamus ja/tai sakko, jonka toimivaltainen viranomainen on määrännyt tai jonka hallinnollinen elin tai lainkäyttöelin tai, tilanteen mukaan, työtuomioistuin on vahvistanut pyynnön esittäneen jäsenvaltion lakien ja menettelyjen mukaisesti ja joka ei ole muutoksenhaun kohteena, tai
b)
annettava tiedoksi tällaisen seuraamuksen tai sakon määräämistä koskeva päätös.
Pyynnön vastaanottavan viranomaisen on lisäksi annettava tiedoksi muu tällaisen seuraamuksen ja/tai sakon perintään liittyvä asiakirja, mukaan lukien tuomio tai lopullinen päätös, myös oikeaksi todistettuna jäljennöksenä, joka on täytäntöönpanon peruste ja jonka perusteella perintäpyyntö voidaan toimeenpanna.
2. Pyynnön esittävän viranomaisen on varmistettava, että hallinnollisen seuraamuksen ja/tai sakon perintää tai sellaisen seuraamuksen ja/tai sakon määräämisestä tehdyn päätöksen tiedoksi antamista koskeva pyyntö tehdään kyseisessä jäsenvaltiossa voimassa olevien lakien, asetusten ja hallinnollisten käytäntöjen mukaisesti.
Tällainen pyyntö esitetään vain, kun pyynnön esittävä viranomainen ei pysty toteuttamaan perintää tai tiedoksi antamista lakiensa, asetustensa ja hallinnollisten käytäntöjensä mukaisesti.
Pyynnön esittävä viranomainen ei saa esittää hallinnollisen seuraamuksen ja/tai sakon perintää eikä tällaisen seuraamuksen ja/tai sakon määräämisestä tehdyn päätöksen antamista tiedoksi koskevaa pyyntöä, jos ja niin kauan kuin seuraamus ja/tai sakko ja siihen liittyvä vaatimus ja/tai täytäntöönpanon pyynnön esittäneessä jäsenvaltiossa mahdollistava asiakirja on riitautettu tai siihen on haettu muutosta siinä jäsenvaltiossa.
3. Toimivaltaisen viranomaisen, jota pyydetään perimään hallinnollinen seuraamus ja/tai sakko tai antamaan tiedoksi tällaisen seuraamuksen ja/tai sakon määräämistä koskeva päätös, joka on välitetty tämän luvun ja 21 artiklan mukaisesti, on tunnustettava se ilman muita muodollisuuksia ja toteutettava viipymättä kaikki sen toimeenpanon edellyttämät toimenpiteet, jollei kyseinen pyynnön vastaanottava viranomainen päätä vedota johonkin 17 artiklassa säädettyyn epäämisperusteeseen.
4. Hallinnollisen seuraamuksen ja/tai sakon perintää taikka tällaisen seuraamuksen ja/tai sakon määräämistä koskevan päätöksen tiedoksi antamista varten pyynnön vastaanottavan viranomaisen on toimittava niiden pyynnön vastaanottavassa jäsenvaltiossa voimassa olevien kansallisten lakien, asetusten ja hallinnollisten käytäntöjen mukaisesti, joita sovelletaan samoihin tai, jos samoja ei ole, samanlaisiin rikkomuksiin tai päätöksiin.
Pyynnön vastaanottavan viranomaisen suorittamalla hallinnollisen seuraamuksen ja/tai sakon määräämistä koskevan päätöksen tiedoksi antamisella ja perintäpyynnöllä on pyynnön vastaanottavassa jäsenvaltiossa voimassa olevien kansallisten lakien, asetusten ja hallinnollisten käytäntöjen mukaisesti sama vaikutus kuin jos pyynnön esittänyt jäsenvaltio olisi sen itse tehnyt.
16 artikla
Perintä- tai tiedoksiantopyyntö
1. Esittävän viranomaisen pyyntö, joka koskee hallinnollisen seuraamuksen ja/tai sakon perintää taikka tällaisen seuraamuksen ja/tai sakon määräämisestä tehdyn päätöksen antamista tiedoksi, toimeenpannaan ilman tarpeetonta viivytystä yhdenmukaista asiakirjaa käyttäen, ja siinä on oltava vähintään seuraavat tiedot:
a)
vastaanottajan nimi ja tiedossa oleva osoite sekä muut tiedot, jotka ovat merkityksellisiä vastaanottajan tunnistamisen kannalta;
b)
yhteenveto rikkomuksen tosiseikoista ja olosuhteista, rikkomuksen luonne ja asiaa koskevat sovellettavat säännökset;
c)
asiakirja, joka mahdollistaa täytäntöönpanon pyynnön esittäneessä jäsenvaltiossa, ja kaikki muut asiaan liittyvät merkitykselliset tiedot tai asiakirjat, myös oikeudelliset, jotka koskevat vaatimusta, hallinnollista seuraamusta ja/tai sakkoa;
d)
hallinnollisen seuraamuksen ja/tai sakon määräämisestä vastaavan toimivaltaisen viranomaisen nimi, osoite ja muut yhteystiedot sekä siinä tapauksessa, ettei taho ole sama, vastaavat tiedot siitä toimivaltaisesta elimestä, jolta voidaan saada lisätietoja hallinnollisesta seuraamuksesta ja/tai sakosta taikka mahdollisuuksista riitauttaa maksuvelvoite tai sitä koskeva päätös.
2. Edellä 1 kohdassa säädetyn lisäksi pyynnössä on esitettävä
a)
jos kyse on päätöksen antamisesta tiedoksi, tiedoksi antamisen tarkoitus ja sille asetettu määräaika;
b)
jos kyse on perintäpyynnöstä, päivämäärä, jolloin tuomiosta tai päätöksestä on tullut täytäntöönpanokelpoinen tai lopullinen, kuvaus hallinnollisen seuraamuksen ja/tai sakon luonteesta ja määrästä, täytäntöönpanomenettelyn kannalta merkitykselliset päivämäärät, mukaan lukien se, onko tuomio tai päätös annettu tiedoksi vastaajalle tai vastaajille ja jos on, niin miten, ja/tai onko tuomio tai päätös annettu poisjäänyttä vastaajaa vastaan, pyynnön esittävän viranomaisen vahvistus siitä, että seuraamus ja/tai sakko ei ole muutoksenhaun kohteena, sekä esitetty vaatimus, jota pyyntö koskee, ja sen eri osatekijät.
3. Pyynnön vastaanottavan viranomaisen on ryhdyttävä kaikkiin tarvittaviin toimiin antaakseen palveluntarjoajalle tiedoksi perintäpyynnön taikka hallinnollisen seuraamuksen ja/tai sakon määräämistä koskevan päätöksen sekä tarvittaessa asiaankuuluvat asiakirjat kansallisen lakinsa ja/tai käytäntönsä mukaisesti mahdollisimman pian ja viimeistään kuukauden kuluttua pyynnön vastaanottamisesta.
Pyynnön vastaanottavan viranomaisen on ilmoitettava mahdollisimman pian pyynnön esittävälle viranomaiselle
a)
perintä- ja tiedoksiantopyynnön osalta toteutetut toimet ja erityisesti päivämäärä, jolloin asia on annettu tiedoksi vastaanottajalle;
b)
perusteet kieltäytymiselle, mikäli se 17 artiklan mukaisesti kieltäytyy toimeenpanemasta hallinnollisen seuraamuksen ja/tai sakon perintää koskevaa pyyntöä tai antamasta tiedoksi hallinnollisen seuraamuksen ja/tai sakon määräämistä koskevaa päätöstä.
17 artikla
Epäämisperusteet
Pyynnön vastaanottavat viranomaiset eivät ole velvollisia toimeenpanemaan perintä- tai tiedoksiantopyyntöä, jos pyynnössä ei ole 16 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitettuja tietoja tai jos se on puutteellinen tai selvästikään ei vastaa pääasiaa koskevaa päätöstä.
Lisäksi pyynnön vastaanottavat viranomaiset voivat kieltäytyä toimeenpanemasta perintäpyyntöä seuraavissa olosuhteissa:
a)
pyynnön vastaanottavan viranomaisen tekemän selvityksen perusteella on ilmeistä, että hallinnollisen seuraamuksen ja/tai sakon perinnän arvioidut kustannukset tai sen edellyttämät voimavarat ovat suhteettomat perittävään määrään nähden tai ne aiheuttaisivat huomattavia vaikeuksia;
b)
taloudellisen seuraamuksen ja/tai sakon määrä on alle 350 euroa tai sitä vastaava määrä;
c)
vastaajien perusoikeuksia ja -vapauksia sekä heihin sovellettavia oikeusperiaatteita, sellaisina kuin ne on vahvistettu pyynnön vastaanottavan jäsenvaltion perustuslaissa, ei kunnioiteta.
18 artikla
Menettelyn keskeyttäminen
1. Jos asianomainen palveluntarjoaja tai asiaan osallinen perintä- tai tiedoksiantomenettelyn kestäessä riitauttaa hallinnollisen seuraamuksen ja/tai sakon ja/tai sen perusteena olevan vaatimuksen tai hakee siihen muutosta, seuraamusta ja/tai sakkoa koskeva rajat ylittävä täytäntöönpanomenettely on keskeytettävä, kunnes pyynnön esittäneen jäsenvaltion asianomainen toimivaltainen elin tai viranomainen antaa asiassa päätöksen.
Riitauttaminen tai muutoksenhaku on osoitettava pyynnön esittäneen jäsenvaltion asianomaiselle toimivaltaiselle elimelle tai viranomaiselle.
Pyynnön esittävän viranomaisen on ilmoitettava riitauttamisesta viipymättä pyynnön vastaanottaneelle viranomaiselle.
2. Pyynnön vastaanottaneessa jäsenvaltiossa toteutettuja täytäntöönpanotoimenpiteitä tai pyynnön vastaanottaneen viranomaisen tekemän tiedoksi antamisen pätevyyttä koskevat riidat on käsiteltävä kyseisen jäsenvaltion toimivaltaisessa elimessä tai oikeusviranomaisessa kyseisen jäsenvaltion lakien ja asetusten mukaisesti.
19 artikla
Kustannukset
1. Tässä luvussa tarkoitettujen seuraamusten ja/tai sakkojen osalta perityt määrät kertyvät pyynnön vastaanottavalle viranomaiselle.
Vastaanottava viranomainen perii kyseessä olevat määrät oman jäsenvaltionsa valuutassa samankaltaisiin vaatimuksiin kyseisessä jäsenvaltiossa sovellettavien lakien, asetusten ja hallinnollisten menettelyjen tai käytäntöjen mukaisesti.
Pyynnön vastaanottavan viranomaisen on kansallisen lakinsa ja käytäntönsä mukaisesti tarvittaessa muunnettava seuraamus ja/tai sakko pyynnön vastaanottavan valtion valuuttaan seuraamuksen ja/tai sakon määräämishetkellä voimassa ollutta vaihtokurssia käyttäen.
2. Jäsenvaltiot eivät saa vaatia toisiltaan sellaisten kustannusten korvaamista, jotka aiheutuvat niiden tämän direktiivin nojalla toisilleen antamasta keskinäisestä avunannosta tai johtuvat tämän direktiivin soveltamisesta.
VII LUKU
LOPPUSÄÄNNÖKSET
20 artikla
Seuraamukset
Jäsenvaltioiden on vahvistettava seuraamuksia koskevat säännöt, joita sovelletaan, jos tämän direktiivin nojalla annettuja kansallisia säännöksiä rikotaan, ja toteutettava kaikki niiden täytäntöönpanemisen ja noudattamisen varmistamiseksi tarvittavat toimenpiteet. Seuraamusten on oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava näistä säännöksistä komissiolle viimeistään 18 päivänä kesäkuuta 2016. Niiden on ilmoitettava niihin tehdyistä muutoksista viipymättä.
21 artikla
Sisämarkkinoiden tietojenvaihtojärjestelmä
1. Edellä 6 ja 7 artiklassa, 10 artiklan 3 kohdassa sekä 14-18 artiklassa edellytetty jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten hallinnollinen yhteistyö ja keskinäinen avunanto on toteutettava asetuksella (EU) N:o 1024/2012 perustetun sisämarkkinoiden tietojenvaihtojärjestelmän (IMI) kautta.
2. Jäsenvaltiot voivat soveltaa toimivaltaisten viranomaisten välistä hallinnollista yhteistyötä ja keskinäistä avunantoa koskevia kahdenvälisiä sopimuksia tai järjestelyjä, jotka liittyvät direktiivin 96/71/EY 3 artiklassa tarkoitettujen, lähetettyihin työntekijöihin sovellettavien työehtojen soveltamiseen ja valvomiseen, kunhan nämä sopimukset tai järjestelyt eivät vaikuta kielteisesti asianomaisten työntekijöiden ja yritysten oikeuksiin ja velvollisuuksiin.
Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle soveltamistaan kahdenvälisistä sopimuksista ja/tai järjestelyistä ja asetettava näiden kahdenvälisten sopimusten teksti yleisesti saataville.
3. Jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on 2 kohdassa tarkoitettujen kahdenvälisten sopimusten tai järjestelyjen puitteissa käytettävä IMIä mahdollisimman paljon. Jos jonkin asianomaisen jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen on käyttänyt IMIä, sitä on mahdollisuuksien mukaan käytettävä kaikissa jatkotoimissa.
22 artikla
Asetuksen (EU) N:o 1024/2012 muuttaminen
Lisätään asetuksen (EU) N:o 1024/2012 liitteeseen kohdat seuraavasti:
”6.
Palvelujen tarjoamisen yhteydessä tapahtuvasta työntekijöiden lähettämisestä työhön toiseen jäsenvaltioon 16 päivänä joulukuuta 1996 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 96/71/EY (18): 4 artikla.
7.
Palvelujen tarjoamisen yhteydessä tapahtuvasta työntekijöiden lähettämisestä työhön toiseen jäsenvaltioon annetun direktiivin 96/71/EY täytäntöönpanosta sekä hallinnollisesta yhteistyöstä sisämarkkinoiden tietojenvaihtojärjestelmässä annetun asetuksen (EU) N:o 1024/2012 (IMI-asetus) muuttamisesta 15 päivänä toukokuuta 2014 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2014/67/EU (19): 6 ja 7 artikla, 10 artiklan 3 kohta, 14, 15, 16, 17 ja 18 artikla.
23 artikla
Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä
1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 18 päivänä kesäkuuta 2016. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.
Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne julkaistaan virallisesti. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.
2. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä säännellyistä kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.
24 artikla
Uudelleentarkastelu
1. Komissio tarkastelee uudelleen tämän direktiivin soveltamista ja täytäntöönpanoa.
Komissio antaa viimeistään 18 päivänä kesäkuuta 2019 Euroopan parlamentille, neuvostolle ja Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle sen soveltamista ja täytäntöönpanoa koskevan kertomuksen ja ehdottaa tarvittaessa tarpeellisia muutoksia ja mukautuksia.
2. Uudelleentarkastelun yhteydessä komissio jäsenvaltioita ja tarvittaessa unionin tason työmarkkinajärjestöjä kuultuaan arvioi erityisesti
a)
aidon lähettämisen tunnistamista koskevien tosiseikkojen tarpeellisuutta ja asianmukaisuutta, mukaan lukien mahdollisuuksia muuttaa olemassa olevia ja määritellä mahdollisia uusia seikkoja, jotka on otettava huomioon arvioitaessa, onko yrityksellä aitoa toimintaa ja suorittaako lähetetty työntekijä työtään tilapäisesti, siten kuin 4 artiklassa tarkoitetaan;
b)
lähettämisprosessiin liittyvien käytettävissä olevien tietojen riittävyyttä;
c)
kansallisten valvontatoimenpiteiden soveltamisen asianmukaisuutta ja riittävyyttä ottaen huomioon kokemukset hallinnollisen yhteistyön ja tietojenvaihdon järjestelmästä ja sen toimivuus, yhtenäisempien, vakiomuotoisten asiakirjojen kehittäminen, yhteisten periaatteiden tai standardien vahvistaminen työntekijöiden lähettämiseen liittyviä tarkastuksia varten sekä teknologian kehittyminen, siten kuin 9 artiklassa tarkoitetaan;
d)
vastuuta ja/tai noudattamisen varmistamista koskevia toimenpiteitä, jotka on otettu käyttöön sen varmistamiseksi, että sovellettavia sääntöjä noudatetaan ja työntekijöiden oikeuksia suojellaan tehokkaasti alihankintaketjuissa, siten kuin 12 artiklassa tarkoitetaan;
e)
taloudellisten hallinnollisten seuraamusten ja sakkojen rajat ylittävää täytäntöönpanoa koskevien säännösten soveltamista ottaen erityisesti huomioon kokemukset järjestelmästä ja sen toimivuus, siten kuin VI luvussa säädetään;
f)
kahdenvälisten sopimusten ja järjestelyjen käyttöä suhteessa IMIin ottaen tarvittaessa huomioon asetuksen (EU) N:o 1024/2012 25 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu kertomus;
g)
mahdollisuuksia mukauttaa jäsenvaltioiden tai komission pyytämien tietojen toimittamiselle 6 artiklan 6 kohdassa vahvistettuja määräaikoja tarkoituksena lyhentää näitä määräaikoja ottaen huomioon, miten IMIn toiminta ja käyttö on edistynyt.
25 artikla
Voimaantulo
Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
26 artikla
Osoitus
Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.
Tehty Brysselissä 15 päivänä toukokuuta 2014.