РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 20 ноември 2013 година
относно Държавна помощ SA.16237 (C58/02) (ex N118/02), приведена в действие от Франция в полза на SNCM
(нотифицирано под номер C(2013) 7066)
(само текстът на френски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2014/882/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него (1),
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
като прикани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочените членове (2) и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРА
(1)
На 18 февруари 2002 г. Франция уведоми Комисията за проект за помощ за преструктурирането на Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (Национално морско дружество Корсика-Средиземно море, наричано по-нататък SNCM), допълнен на 3 юли 2002 г. (3) Този проект за преструктуриране следваше уведомлението от страна на френските органи от 20 декември 2001 г. за паричен аванс, одобрен от Compagnie Générale Maritime et Financière (Генерална морска и финансова компания, наричана по-нататък CGMF) (4) за SNCM на стойност 22,5 млн. EUR като помощ за оздравяване. С решение от 17 юли 2002 г. (5) (наричано по-нататък решението от 2002 г.) Комисията разреши помощта за оздравяване в полза на SNCM в рамките на предварителната процедура по разглеждане на помощите, предвидена в член 88, параграф 3 от Договора за ЕО. Помощта за преструктуриране, за която е получено уведомление, се състои в рекапитализиране на SNCM чрез CGMF на стойност 76 млн. EUR.
(2)
С писмо от 19 август 2002 г. Комисията уведоми френските органи за решението си да открие официалната процедура по разследване (6) в съответствие с член 88, параграф 2 от Договора за ЕО и член 6 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета (7).
(3)
На 8 октомври 2002 г. (8) френските органи съобщиха на Комисията мнението си относно решението от 19 август 2002 г. (9).
(4)
По искане на френските органи на 24 октомври 2002 г., 3 декември 2002 г. и 25 февруари 2003 г. бяха организирани работни срещи със службите на Комисията.
(5)
В рамките на откриването на процедурата Комисията получи мненията на две предприятия, а именно Corsica Ferries France (наричано по-нататък CFF) на 8 януари 2003 г. (10) и на STIM d’Orbigny от групата Stef-TFE (наричано по-нататък STIM) на 7 януари 2003 г., както и на различни френски териториални общности на 18 декември 2002 г. и на 9 и 10 януари 2003 г. Комисията препрати тези мнения на Франция за коментар с писма от 13 и 16 януари и 5 и 21 февруари 2003 г.
(6)
Френските органи изпратиха на Комисията своите коментари по мненията на CFF и STIM на 13 февруари 2003 г. (11) и на 27 май 2003 г. (12).
(7)
На 16 януари 2003 г. службите на Комисията отправиха искане за допълнителна информация, на което френските органи отговориха на 21 февруари 2003 г.
(8)
С писмо от 10 февруари 2003 г. (13) френските органи представиха аргументи с цел да докажат, че проектът за помощ отговаря изцяло на Насоките на Общността за държавните помощи за оздравяване и преструктуриране на предприятия в затруднение (14) (наричани по-нататък Насоките от 1999 г.).
(9)
На 25 февруари 2003 г. (15) по искане на Комисията френските органи изпратиха копие от споразумението между акционерите, обвързващо SNCM и STIM.
(10)
С Решение 2004/166/ЕО (16) (наричано по-нататък решението от 2003 г.) Комисията одобри, с някои условия, отпускането на помощта за преструктуриране в полза на SNCM, платима на два транша - първият от 66 млн. EUR, а вторият в размер на максимум 10 млн. EUR, като той ще бъде определен в зависимост от нетния резултат, получен от цесиите на активи, осъществени след приемането на решението от 2003 г. Изплащането на първия транш беше разрешено с решението от 2003 г.
(11)
На 13 октомври 2003 г. CFF внесе жалба за отмяна на решението от 2003 г. в Първоинстанционния съд на ЕО (наричан по-нататък Общият съд) (дело T-349/03).
(12)
С Решение 2005/36/ЕО (17) (наричано по-нататък решението от 2004 г.) Комисията заключи, че промените, поискани от Франция на 23 юни 2004 г., а именно да замени кораба Aliso с кораба Asco в списъка на плавателните съдове, които SNCM има разрешение да използва по силата на решението от 2003 г., и продажбата на кораба Aliso вместо на кораба Asco, не са от такова естество, че да поставят под въпрос съвместимостта с общия пазар на помощта за преструктуриране, разрешена с решението от 2003 г.
(13)
С решение от 16 март 2005 г. (наричано по-нататък решението от 2005 г.) (18) Комисията одобри изплащането на втори транш от помощта за преструктуриране на стойност 3,3 млн. EUR, с което общата стойност на разрешената помощ за преструктуриране достигна 69,3 млн. EUR.
(14)
На 15 юни 2005 г. по дело T-349/03 (19) Съдът анулира решението от 2003 г. поради грешна преценка за минималния характер на помощта.
(15)
На 25 октомври 2005 г. (20) френските органи предадоха на Комисията информация относно финансовото състояние на компанията за периода след уведомлението за проекта за помощ за преструктуриране от 18 февруари 2002 г.
(16)
На 17 ноември 2005 г. (21) френските органи предоставиха сведения във връзка с актуализацията на проекта за преструктуриране от 2002 г. и възстановяването на собствения капитал на SNCM (22).
(17)
На 15 март 2006 г. френските органи предоставиха на Комисията обзорен доклад за пазара, бизнес плана (част приходи) и отчет за предварителния резултат от дейността (23). Допълнителни документи бяха представени на службите на Комисията на 28 март 2006 г. и на 7 април 2006 г. (24) В кореспонденцията от 7 април 2006 г. френските органи приканиха Комисията да отчете, че предвид твърдяното естество на „компенсация за обществена услуга“, част от помощта за преструктуриране от 2002 г., по-специално сумата от 53,48 млн. EUR, следва да не се квалифицира като мярка, предприета в рамките на план за преструктуриране, а като мярка, непредставляваща помощ, по смисъла на съдебната практика по делото Altmark (25) или като самостоятелна и независима от плана за преструктуриране мярка по смисъла на член 86, параграф 2 от Договора за ЕО.
(18)
На 21 април 2006 г. съгласно член 4 от Регламент (ЕО) № 139/2004 на Съвета (26) до Комисията беше изпратено уведомление за проект за концентрация, чрез която се предвижда предприятията Veolia Transport (наричано по-нататък VT) (27) и Butler Capital Partners (наричано по-нататък BCP) да придобият съвместно контрола върху SNCM (28). Комисията взе решение да не се противопоставя на операцията, за която е била уведомена, и я обяви за съвместима с общия пазар с решение от 29 май 2006 г. (29).
(19)
На 21 юни 2006 г. (30) френските органи представиха пред Комисията наредбата от 26 май 2006 г. на Министерството на икономиката, финансите и индустрията, с която се одобряват финансовите операции, за които е взето решение от Société nationale des chemins de fer français (наричано по-нататък SNCF), и Декрет № 2006-606 от 26 май 2006 г. относно прехвърлянето на SNCM към частния сектор.
(20)
Сведения относно възлагането на обществена услуга и помощите със социален характер, свързани с обслужването на Корсика, бяха представени на Комисията на 7 юни 2006 г. (31).
(21)
С писмо от 13 септември 2006 г. Комисията съобщи на френските органи решението си да открие официална процедура по разследване в съответствие с член 88, параграф 2 от Договора за ЕО и член 6 от Регламент (ЕО) № 659/1999 относно новите мерки, приведени в действие в полза на SNCM, и плана за преструктуриране, за който е подадено уведомление през 2002 г. (32) (наричано по-нататък решението от 2006 г.).
(22)
На 16 ноември 2006 г. Франция изпрати на Комисията своето мнение след решението от 2006 г. (33).
(23)
Тъй като беше сезирана от някои заинтересовани страни с молба за удължаване с един месец на срока за представяне на мненията им (34), Комисията реши да даде този допълнителен срок на всяка от тях (35).
(24)
Комисията получи мненията на CFF (36) и на STIM (37) и ги предаде на френските органи с писмо от 20 февруари 2007 г. Трето заинтересовано лице също изпрати коментари, които бяха предадени на френските органи и които то оттегли на 28 май 2008 г.
(25)
Френските органи представиха мненията са по коментарите на заинтересованите трети страни на 30 април 2007 г. (38).
(26)
На 20 декември 2007 г. CFF депозира в Комисията жалба срещу SNCM, която допълва изпратената на 15 юни 2007 г. и на 30 ноември 2007 г. информация. Тази жалба касае член 3 от новото споразумение за възлагане на обществена услуга, подписано през юни 2007 г. между териториалната общност на Корсика и групата Compagnie Méridionale de Navigation-SNCM за 2007-2013 г. Според CFF прилагането на тази клауза мобилизира за SNCM нови финансови ресурси от порядъка на 10 млн. EUR за 2007 г. Освен това според CFF компенсацията, изплатена на SNCM във връзка със задълженията за извършване на обществена услуга, представлява държавна помощ, която е и неправомерна, тъй като за нея не е подадено уведомление до Комисията.
(27)
Комисията информира заинтересованите страни за решението си да удължи срока за представяне на мненията на трети страни до 14 март 2008 г.
(28)
Комисията предаде на 26 март 2008 г. мненията на заинтересованите трети страни на Франция, която изпрати коментарите си на 28 март 2008 г., 10 април 2008 г. и 28 април 2008 г.
(29)
С решение от 8 юли 2008 г. Комисията счета, че новите мерки от 2006 г. не представляват държавни помощи по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО, и че мерките, за които е изпратено уведомление през 2002 г., са съвместими с общия пазар.
(30)
Това решение беше частично отменено от Общия съд на 11 септември 2012 г. (39). Общият съд счете, че заключенията на Комисията по отношение на приведените в действие през 2006 г. мерки съдържат явни грешки в преценката. Що се отнася до мерките за преструктуриране от 2002 г., той счете, че анализът им трябва да бъде преразгледан, тъй като отмененото решение се основава на факта, че мерките от 2006 г. не са съдържали елементи на помощ.
(31)
Не беше отменено единствено обявяването за съвместима на помощта от 53,4 млн. EUR като компенсация за задълженията за обществена услуга на SNCM за периода 1991-2001 г. Ето защо този въпрос няма да бъде разглеждан в настоящото решение.
(32)
С оглед на изложеното по-горе Комисията трябва да приеме ново окончателно решение. Не е необходимо да се разглеждат обстоятелства, настъпили след датата на приемане на отмененото решение. Вследствие на отмяната Комисията трябва, от една страна, да прецени дали някои от разглежданите мерки съответстват на поведението на частен инвеститор в условията на пазарна икономика, а от друга страна - доколкото разглежданите мерки представляват държавни помощи, дали условията за съвместимост, изложени в съответните насоки, са изпълнени. В съответствие със съдебната практика на Общия съд (40) за всяко от тези две проучвания Комисията може да вземе предвид само информацията, с която е разполагала към датата на приемане на отмененото решение, т.е. 8 юли 2008 г. (41).
(33)
На 13 ноември 2012 г. с участието на Комисията беше проведена среща между френските органи и представители на SNCM.
(34)
С писма от 6 декември 2012 г. и от 5 февруари 2013 г. френските органи на два пъти поискаха да бъде взето решение процедурата да бъде започната наново поради следните причини: като е уточнил критериите за теста за разумния инвеститор в условията на пазарна икономика, Общият съд е постановил новаторско решение в съдебната практика, което води до необходимост от започване наново на състезателната процедура. С писма от 15 януари и 13 февруари 2013 г. Комисията отхвърли тези искания, като подчерта, че процедурата би могла бъде възобновена от същия момент, в който е допусната незаконосъобразността, и като припомни, че решението за откриване от 2006 г. от своя страна по никакъв начин не е било незаконно. Все пак тя информира френските органи, че имат право да ѝ изпратят допълнителни сведения, които да бъдат разгледани и анализирани, или какъвто и да е документ, който сметнат за подходящ.
(35)
На 16 май 2013 г. френските органи изпратиха на Комисията информационна бележка.
(36)
С писмо от 19 юни 2013 г. SNCM също настоя за решение да се започне наново официалната процедура по разследване по причини, подобни на изложените от френските органи. Комисията отхвърли това искане с писмо от 10 юли 2013 г. Все пак тя информира SNCM, че има право да ѝ изпрати допълнителни сведения, които да бъдат разгледани и анализирани, или какъвто и да е документ, който сметне за подходящ.
(37)
На 27 август 2013 г. SNCM изпрати информационна бележка и нов доклад, свързан с цесията на SNCM.
II. ОПИСАНИЕ
2.1. ПОЛУЧАТЕЛЯТ НА МЕРКИТЕ, ПРЕДМЕТ НА НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ
(38)
Получателят на мерките, предмет на настоящото решение, е SNCM, което обединява няколко дъщерни дружества в морския сектор и което извършва превози по море на пътници и леки и тежкотоварни автомобили по линиите между континентална Франция и Корсика, Италия (Сардиния) и Магреб (Алжир и Тунис).
(39)
SNCM е акционерно дружество, създадено през 1969 г. от сливането на Compagnie générale transatlantique (Трансатлантическа генерална компания) и Compagnie de navigation mixte (Компания за смесено плаване), и двете създадени през 1850 г. Наречена тогава Compagnie générale transméditerranéenne (Генерална транссредиземноморска компания), тя е преименувана в Société nationale maritime Corse-Méditerranée (Национално морско дружество Корсика-Средиземно море) през 1976 г., след като Société nationale des chemins de fer (Френска национална железопътна компания, SNCF) придобива участие в капитала ѝ. Компанията е избрана от френското правителство, за да реализира принципа на териториална цялост с Корсика, по-специално уеднаквяване на тарифите за превозите по море и тарифите на SNCF за железопътния транспорт, въз основа на споразумение, сключено на 31 март 1976 г. за двадесет и пет години. Транспортното обслужване на Корсика вече е било възложено на Compagnie générale transatlantique от френското правителство с предишно споразумение, сключено на 23 декември 1948 г.
(40)
В момента на уведомлението за рекапитализацията през 2002 г. 20 % от SNCM е собственост на SNCF, а 80 % - на CGMF. След отварянето на капитала на SNCM на 30 май 2006 г. (вж. съображение 18 от настоящото решение) BCP и VT притежават съответно 38 % и 28 % от капитала на SNCM, а дяловото участие на CGMF в капитала е 25 % (9 % от капитала е запазен за служителите).
(41)
През 2008 г. основните дъщерни предприятия на SNCM са Compagnie Méridionale de Navigation (Южна мореплавателна компания, CMN) (42), Compagnie Générale de Tourisme et d’Hôtellerie (Генерална компания за туризъм и хотелиерство, CGTH) (43), Aliso Voyage (44), Sud-Cargos (45), Société Aubagnaise de Restauration et d’Approvisionnement (SARA) (46), Ferrytour (47) и Les Comptoirs du Sud (48).
(42)
След цесията на бързоходните кораби Aliso през септември 2004 г. и Asco (49) през май 2005 г. флотата на SNCM се състои от десет кораба (пет фериботни (50), четири смесени (товар и пътници) (51) и един бързоходен кораб (NGV), опериращи главно от Ница) (52), от които седем са собствени (53).
(43)
За по-голяма изчерпателност е уместно да се припомни, че редовните транспортни услуги по море между пристанищата на континентална Франция и Корсика се осигуряват още от 1948 г. като обществена услуга, чиито концесионери между 1976 и 2001 г. са SNCM и CMN по силата на рамково споразумение, сключено първоначално за срок от двадесет и пет години. Съгласно действащите правила на Общността (54) и след тръжна процедура, публикувана на европейско равнище (55), организирана от териториалната общност на Корсика (56), SNCM и CMN спечелват съвместно предоставянето на обществената услуга (Délégation de Service Public, DSP), състояща се в обслужване на Корсика с тръгване от Марсилия, срещу финансови компенсации, за периода 2002-2006 г.
(44)
След като DSP приключва в края на 2006 г., горепосочената обществена услуга по море отново е предмет на тръжна процедура на европейско равнище (57) и възложена на групата SNCM-CMN, считано от 1 май 2007 г. до 31 декември 2013 г. срещу субсидия от около 100 млн. EUR годишно.
(45)
Успоредно с това на всички оператори, обслужващи острова с тръгване от Тулон и Ница, са вменени задължения за честота на обслужването. По тези линии жителите на Корсика, както и други категории пътници, от 2002 до 2013 г. се ползват от социални помощи, отпускани по силата на решенията на Комисията от 2 юли 2002 г. (58) и 24 април 2007 г. (59).
2.2. КОНКУРЕНТНА СРЕДА
(46)
SNCM осъществява дейност основно в две отделни области - за превоз на пътници и за превоз на товари. То обслужва както Корсика и Магреб с тръгване от Франция, така и допълнително Италия и Испания.
2.2.1. Обслужването на Корсика
2.2.1.1. Превоз на пътници
(47)
Обслужването на Корсика по отношение на превоза на пътници е пазар със силно изразен сезонен характер. Той в действителност се характеризира с върхови моменти в сезонните посещения, които може да са до десет пъти повече в сравнение с най-слабите месеци, а това изисква от операторите да разполагат с флота, способна да поеме тези пикове. Половината от оборота се реализира през юли и август. Освен това има и дисбаланс според направлението дори в периоди с върхови моменти: през юли например корабите тръгват от континента пълни, а се връщат почти празни. По тази причина средногодишните коефициенти на запълване на корабите са сравнително ниски.
(48)
SNCM е завареният операторът, който свързва Корсика с континентална Франция. Схематично две трети от неговата дейност се извършват между Марсилия и Корсика в рамките на предоставяне на обществена услуга; третата третина от неговата дейност се състои в осъществяването на връзки от други изходни точки и дестинации (Ница-Корсика, Тулон-Корсика, международни връзки към Сардиния или Магреб).
(49)
SNCM дълго време е било монополист в основната си дейност. Но от 1996 г. дружеството се изправя срещу конкуренция, която бързо се разгръща. Така например дружеството CFF днес е оператор, доминиращ морските връзки между континента и Корсика, а пазарният му дял непрекъснато се увеличава. Въпреки че присъства на този пазар едва от 1996 г., CFF увеличава превоза си на пътници с 44 % годишно между 2000 и 2005 г. и това увеличение е постоянно. Така почти […] (60) % от пътниците по море между континента и Корсика се качват на кораб на CFF, докато само […] (60) % ползват плавателен съд на SNCM, а CMN превозва останалата част от пътниците - […] (60) %.
(50)
Завоюваната от 2000 г. насам позиция на CFF на разглеждания пазар се проявява и по отношение на броя на пътниците, превозвани за един сезон между Корсика и континентална Франция. От представената по-долу графика се вижда, че пазарният дял на CFF се е увеличил от 45 % през 2000 г. до 70 % през 2007 г., а този на SNCM от 53 % е намалял до 26 % за същия период, с разлика от над един милион превозени пътници.
Графика
Брой превозени пътници за един сезон (май-септември)
Източник:
Регионален орган за наблюдение на транспорта на Корсика.
(51)
Другите по-малки конкуренти на SNCM в обслужването на Корсика са Compagnie Méridionale de Navigation (CMN), Moby Lines, Happy Lines и TRIS.
(52)
От 2006 г. насам предлагането на транспортни услуги от страна на SNCM и дяловете му от пазара на връзките с Корсика са редуцирани, като спадът е 8 % от предлагането на места (- 20 % за рейсовете от Ница и - 3 % за тези от Марсилия).
(53)
Проследяването на намаляването на пазарните дялове показва, че връщането на доверието на пътниците, които твърде дълго са били свидетели на стачки и смущения, породени от социалните конфликти през 2004 и 2005 г., и по-конкретно по повод на приватизацията на предприятието, става твърде бавно.
(54)
Пазарът на превоз на пътници по море между континента и Корсика нараства средно с 4 % от 1993 г. насам; този ръст би трябвало да продължи и с увеличение от […] (60) % според очакваното за 2008 г. (към периода на разглеждането на фактите) и с по-умерено темпо през следващите години. Освен това като че ли няма нови оператори, които да търсят развитие на този пазар. В отговор на обявения търг от Службата по транспорт на Корсика за предоставяне на обществена услуга за обслужване по море на някои пристанища на Корсика за периода 2007-2013 г. единствените кандидати са CFF и SNCM-CMN, въпреки че са били възможни и частични участия по дадена линия.
(55)
Колкото до основния конкурент на SNCM, CFF увеличава рязко предлагането на места от 500 000 до 4,5 млн. между 1999 и 2007 г. (30 % от това увеличение е през 2006-2007 г.), което му позволява да увеличи трафика си (от 1,3 млн. през 2005 г. до 1,6 млн. през 2007 г.), както и своя пазарен дял. Тази политика се изразява чрез коефициенти на запълване, които структурно са по-ниски за CFF, отколкото за SNCM, с отклонение от порядъка на 10 процентни пункта през 2007 г. За SNCM средният коефициент на запълване за 2007 г. достига 48 %, което е нормално предвид силната сезонност на пазара (вж. по-горе).
2.2.1.2. Превоз на товари
(56)
По отношение на превозите на товари за Корсика през 2005 г. SNCM притежава около 45 % от пазара по линията от Марсилия-Тулон към Корсика.
(57)
При общия превоз на стоки (непридружавани) SNCM и CMN са почти фактически монопол. В рамките на договора за предоставяне на обществена услуга двете компании осигуряват чести рейсове от Марсилия към всички пристанища на Корсика.
(58)
При придружаваните ремаркета, натоварени върху ферибот, които представляват общо 24 % от трафика на общи товари, измерени в линейни метри, има конкуренция между всички оператори за превоз на пътници. SNCM и CMN държат по-голямата част от придружавания трафик. Другите оператори, по-специално CFF, държат 10 % от него, което представлява 2 % от общия пазар.
(59)
При придружаваните автомобили (61), натоварени върху ферибот (около 24 % от трафика на общи товари през 2003 г.), SNCM и CMN държат по-голямата част от въпросния пазар. Но от 2002 г. CFF започва да развива предлагането и притежава около 15 % от пазара.
2.2.2. Обслужването на Магреб
(60)
Тунис и Алжир са сериозен пазар с около 5 млн. пътници с преобладаващ въздушен транспорт. В този контекст превозите по море представляват около 15 % от потока. Алжир е значителен пазар за превоз на пътници по море с около 560 000 пътника, а Тунис е по-малък пазар с около 250 000 пътника.
(61)
Пазарът на превозите по море от Франция към Магреб отбелязва устойчиво нарастване от порядъка на 13 % между 2001 и 2005 г. Предвид перспективите за нарастване на туризма към този регион се е предвиждало (към периода на разглеждането на фактите) морският транспорт да отбелязва годишен ръст от порядъка на 4 % до към 2010 г.
(62)
В Алжир SNCM се позиционира като вторият пазарен участник след Entreprise Nationale de Transport Maritime de Voyageurs (ENTMV), алжирско публично дружество. Пазарният дял на SNCM се увеличава от 24 % през 2001 г. до 35 % през 2005 г.
(63)
SNCM се позиционира като втори оператор на пазара на транспортни услуги към Тунис след Compagnie tunisienne de navigation (CTN). Въпреки че от 2001 г. SNCM губи пазарен дял в полза на CTN - от 44 % на 39 % през 2004 г., през 2005 г. е регистрирано подобряване (40 %).
2.3. ОПИСАНИЕ НА МЕРКИТЕ, ПРЕДМЕТ НА НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ
2.3.1. Рекапитализацията на SNCM от 2002 г.
(64)
В резултат на решението на Комисията от 17 юли 2002 г. да разреши помощ за оздравяването на SNCM (62), на 18 февруари 2002 г. френските органи уведомиха Комисията относно проект за помощ за преструктурирането на SNCM. Тази мярка се състои в рекапитализация на SNCM чрез неговото дружество майка - CGMF, на стойност 76 млн. EUR, от които 46 млн. EUR разходи за преструктуриране (63). Това увеличение на капитала има за цел да увеличи собствения капитал на SNCM от 30 млн. EUR на 106 млн. EUR.
(65)
Съгласно Насоките от 1999 г. френските органи представиха на Комисията план за преструктуриране (64) на SNCM със следните пет точки:
i)
намаляване на броя на курсовете и преразпределение на корабите му между отделните линии (намаляване на обслужването към Корсика и засилване на обслужването към Магреб). Планът за преструктуриране предвижда намаляване на броя на курсовете от 4 138 (3 835 за SNCM и 303 за дъщерното му предприятие Corsica Marittima) на 3 410 през 2003 г. със следните изменения в обслужването:
-
изменение на рейсовете между Марсилия и Корсика съгласно спецификациите към договора за извършване на обществена услуга 2001-2006 г.;
-
почти пълно оттегляне от връзките между Тулон и Корсика;
-
съкращаване на рейсовете между Ница и Корсика;
-
закриване на линията Ливорно-Бастиа с предназначените активи, действително закрита през 2003 г.;
-
засилване на транспортното обслужване на Алжир и Тунис с корабите Méditerranée, Ile de Beauté и Corse и прекратяване на обслужването по линията Генуа-Тунис;
ii)
съкращаване на неговата флота с четири кораба, което трябва да осигури парични средства в размер на 21 млн. EUR;
iii)
цесия на някои недвижими активи;
iv)
намаляване на персонала (65) с около 12 %, което в комбинация с една разумна политика на заплащане, би трябвало да доведе до съкращаване на разходите за екипажи от 61,8 млн. EUR през 2001 г. до 54,8 млн. EUR средно от 2003 до 2006 г., а разходите за наземен персонал - от 50,3 млн. EUR през 2001 г. до 45,8 млн. EUR за същия период;
v)
закриване на две от дъщерните предприятия му, Compagnie Maritime Toulonnaise и дружеството Corsica Marittima, чиито остатъчни активи да се влеят в SNCM.
(66)
В резултат на мнението, представено от Комисията в решението ѝ от 19 август 2002 г., френските органи описаха в писмото си от 31 януари 2003 г. подобренията, внесени в плана за преструктуриране по следните точки:
-
ангажименти и уточнения в политиката на заплащане,
-
план за съкращаване на разходите за стоки и услуги,
-
ангажимент, че SNCM няма да предизвиква тарифна война с конкурентите си в Корсика.
(67)
По повод последната точка френските органи уточниха, че: „SNCM приема този ангажимент безрезервно, тъй като смята, че една тарифна война няма да отговаря нито на стратегическото му положение, нито на неговия интерес, защото ще доведе до намаляване на приходите му, както и не отговаря на обичайните му практики и начин на действие“.
(68)
В рамките на плана за преструктуриране френските органи представиха на Комисията подробен финансов макет за периода 2002-2007 г. на базата на усреднени хипотези за редица променливи величини (66). Финансовите прогнози показват и връщане към положителните текущи резултати от 2003 г.
Таблица 1
Финансов макет за периода 2002-2007 г.
В милиони EUR
2000 г. изпълнен
2001 г. изпълнен
2002 г. план
2002 г. изпълнен
2003 г. план
2004 г. план
2005 г. план
2006 г. план
2007 г. план
Оборот
204,9
204,1
178
205,8
190,4
192,9
195,2
197,1
193,9
Субсидии за дейността
85,4
86,7
74,5
77,7
69,9
68,8
68,4
67
68,5
Текущ резултат
-14,7
-5,1
1,2
-5,8
6,8
10,6
10,7
8,1
9
Нетен резултат
-6,2
-40,4
23
4,2
12
14
1
3
3
Собствен капитал
67,5
29,7
119
33,8
124
134
145
160
169
Нетни финансови задължения (без лизинг)
135,8
134,5
67,7
144,8
55,2
38,2
57,1
115,7
228,1
Финансова рентабилност
Текущ резултат/оборот+субсидии
-5 %
-2 %
0 %
-2 %
3 %
4 %
4 %
3 %
3 %
Собствен капитал/балансова задлъжнялост
50 %
22 %
176 %
23 %
225 %
351 %
254 %
138 %
74 %
Резултати за 2000, 2001 и 2002 г. съгласно годишните отчети за 2001 и 2002 г. на SNCM.
(69)
Капиталовата вноска от 76 млн. EUR, както и връщането към рентабилност на дейността, предвиждано още от 2003 г., би трябвало според френските органи да направят възможно увеличаването в кратък срок на собствения капитал от нивото му от около 30 млн. EUR в края на 2001 г. до 120 млн. EUR (2003 г.) и после до 160-170 млн. EUR до края на плана (2006-2007 г.). По този начин би трябвало да се намали финансовата задлъжнялост от 145 млн. EUR през 2002 г. до 40-55 млн. EUR от 2003 до 2005 г. В последните години от плана от компанията се предвижда известно увеличаване на задлъжнялостта за обновяване на един или два собствени кораба.
(70)
Френските органи предоставиха и проучване на чувствителността на изчислените резултати по отношение на работните хипотези за трафика по отделните линии. На тази база различните симулации показват, че SNCM би трябвало да намери отново пътя към рентабилността при разглежданите случаи.
(71)
Най-напред френските органи отбелязаха два алтернативни метода, които са отхвърлили поради това, че са много скъпи.
i)
Първият метод на изчисление се състои в събиране на разходите на всички мерки за преструктуриране. Той би дал като резултат необходимо финансиране от 90,9 млн. EUR, като включва:
-
кумулираните загуби от 1991 до 2001 г. - 41,7 млн. EUR (или 29 млн. EUR - цифра, потвърдена с Решение 2002/149/ЕО от 30 октомври 2001 г. (ОВ L 50, 21.2.2002 г., стр. 66), 6,1 млн. EUR за 2000 г. и 6,6 млн. EUR, преди разходите за преструктуриране, за 2001 г.),
-
намаляване на ресурса, съставен от отписаните амортизации между тези две дати, или 24 млн. EUR (позицията намалява от 86 до 62 млн. EUR в баланса за периода, което отразява удължаването от дванадесет на двадесет години на амортизационния период, като най-малкото средство за този ресурс е „лизинг“ за последните доставени бройки),
-
допълнителните приходи от цесията като резултат от това преструктуриране - 21 млн. EUR, което води до намаляване на нуждите от финансиране, и
-
кумулативният ефект на разходите по преструктурирането - 46,2 млн. EUR (вж. бележка под линия 58).
ii)
Вторият метод на изчисление се състои в определянето на размера на собствения капитал, който да бъде изискван от банковите институции за цялата флота, като се знае, че те, за да финансират изобщо закупуването на кораб, искат собствен капитал, отговарящ на 20 до 25 % от стойността на кораба. Направеното от френските органи изчисление на базата на историческата цена на придобиване на флотата от 843 млн. EUR води до необходимост от собствен капитал от 157 до 196 млн. EUR. След приспадане на собствения капитал, наличен в края на 2001 г., този подход показва необходимост от рекапитализация от 101 до 140 млн. EUR.
(72)
Методът, приложен от френските органи в крайна сметка за определяне на стойността на рекапитализацията, се състои в изчисляване на необходимото финансиране на базата на средното съотношение между собствен капитал и финансови задължения, установено през 2000 г. за пет европейски морски компании. Въпреки различията в отчетите на тези предприятия средната стойност, възприета от френските органи е 79 %. Френските органи поддържат тезата, че финансовите прогнози за периода от 2002 до 2007 г. клонят към едно средно съотношение между собствен капитал и финансови задължения от 77 %, със собствен капитал, предвиден да достигне 169 млн. EUR през 2007 г. Такова равнище на собствен капитал трябва да се получи чрез рекапитализация със 76 млн. EUR и с успешното изпълнение на действията, предвидени в плана за преструктуриране.
2.3.2. Мерки, последващи рекапитализацията от 2002 г.
2.3.2.1. Предварителни бележки
(73)
Рекапитализацията и планът за преструктуриране от 2002 г. не доведоха до очакваните резултати и от 2004 г. икономическото и финансовото състояние на SNCM силно се влоши. За това влошаване допринесоха както вътрешни фактори (социални конфликти, недостатъчно и късно постигане на целите за производителност, загуба на пазарен дял), така и фактори извън SNCM (ниска степен на атрактивност на дестинацията Корсика, придобиване на пазарен дял от страна на CFF, управленски грешки от страна на държавата (67)) и повишаването на цените на горивата.
(74)
Така текущият резултат на SNCM достигна -32,6 млн. EUR през 2004 г. и -25,8 млн. EUR през 2005 г. Нетният резултат възлизаше на -29,7 млн. EUR през 2004 г. и на -28,8 млн. EUR през 2005 г.
(75)
Влошаването на икономическото и финансовото състояние на SNCM принуди френските органи да се освободят от активи извън предвиденото в плана за преструктуриране от 2002 г. и изисквано с решението от 2003 г., както и да открият процедура за търсене на частни партньори.
Таблица 2
Списък на активите, прехвърлени от SNCM след 2002 г.
Нетен резултат от цесията
Дата
Цесии, предложени в уведомлението от 2002 г. (в хиляди EUR)
25 165
Aliso
(заместващ Asco съгласно решение от 8.9.2004 г. на Комисията)
(315)
30.9.2004 г.
Napoléon
6 396
6.5.2002 г.
Monte Rotondo
591
31.7.2002 г.
Liberté
10 088
27.1.2003 г.
Недвижим имот Schuman
8 405
20.1.2003 г.
Допълнителни цесии, наложени от Комисията в решението ѝ от 9.7.2003 г. (в хиляди EUR)
5 022
SCI Espace Schuman
765,7
24.6.2003 г.
Southern Trader
2 153
22.7.2003 г.
Someca
1 423,9
30.4.2004 г.
Amadeus
680
12.10.2004 г.
CCM
-
(68)
-
Допълнителни цесии, извършени след решението от юли 2003 г. (в хиляди EUR)
12 600
Asco
7 100
24.5.2005 г.
Sud Cargos
4 300
15.9.2005 г.
Продажба на апартаменти от имотите на SNCM
(заемани преди от персонал на SNCM)
1 200
9.2003 до 2006 г.
ОБЩО (в хиляди EUR)
42 385
2.3.2.2. Мерките след рекапитализацията от 2002 г.
(76)
Процедурата за избор на частен партньор е проведена от 26 януари 2005 г. до края на септември 2005 г.
(77)
На 26 януари и 17 февруари 2005 г. френското правителство обяви, че търси частен партньор за включване в капитала на SNCM с цел да се укрепи финансовата му структура и да го подкрепи в необходимите за развитието му действия.
(78)
След като номинира независимо лице за наблюдение на процедурата за търсене на частен партньор, Агенцията за дяловите участия на държавата („APE“) предостави мандат на банка консултант („HSBC“) за установяване на контакт с потенциалните кандидати.
(79)
В този контекст са установени контакти със седемдесет и двама индустриални и финансови инвеститори с оглед определяне на финансовите условия за оферта с цел да се подкрепи индустриалният проект на компанията и да се запазят работни места и доброто изпълнение на обществената услуга. Двадесет и три от тях са изразили интерес, подписани са петнадесет споразумения за поверителност и са изпратени петнадесет информационни меморандума. Шест предприятия са представили оферти на първия кръг на 5 април 2005 г. и три оферти (Connex, станало след това Veolia Transdev (VT), Caravelle и BCP) са получени за втория кръг на 17 юни 2005 г., както и заявен интерес за миноритарно участие (Comanav). За третия кръг са получени три оферти на 28 юли 2005 г.
(80)
На 14 септември 2005 г. всички предприятия са поканени да подадат своята твърда и окончателна оферта преди 15 септември 2005 г. На тази дата дружеството Connex се отказва и държавните служби получават две твърди оферти за капиталова вноска и за поемане на целия капитал от френските групи BCP и Caravelle.
(81)
На 27 септември 2005 г. Франция публикува съобщение за медиите, в което се посочва, че въз основа на задълбочено разглеждане на двете оферти офертата на групата BCP е предпочетена, тъй като, освен че е най-приемлива от финансова гледна точка, тя отговаря най-добре на интересите на компанията, на обществената услуга и на служителите. В първоначалната оферта на BCP се предлага отрицателна цена от 113 млн. EUR и това представлява най-ниското изчисление на отрицателната цена.
(82)
В тази първоначална оферта на потенциалните купувачи е предвидена изрично възможността те да прецизират своята оферта след извършените одити. Френските органи посочиха, че първоначалната отрицателна цена е преразгледана към повишение след одитите на 16 декември 2005 г. поради обективни елементи, оказващи влияние върху регулаторните и икономическите условия, в които осъществява дейност SNCM, като впоследствие офертата е подадена отново на 15 септември 2005 г. Отрицателната цена е преразгледана на ниво 200 млн. EUR.
(83)
При преговорите между френските органи и евентуалните купувачи, а именно ВСР, асоциирана към групата Connex, което по-късно става Veolia Transdev, дъщерно предприятие на Veolia, тази цифра е фиксирана на 142,5 млн. EUR, увеличена от поемането на част от разходите за осигуряване на излизащите в пенсия служители на SNCM (15,5 млн. EUR).
(84)
След открита, прозрачна и недискриминационна процедура за избор в крайна сметка на 13 октомври 2005 г. е подписан договор между държавата, BCP и VT в много трудна социална и финансова ситуация. VT е индустриалният оператор на SNCM (28 % участие), а BCP е основният акционер с 38 % участие. Държавата се ангажира, по-специално по отношение на наетите служители, да остане акционер в компанията с 25 % участие (69). BCP и VT изготвиха бизнес план за SNCM, който бе представен в Европейската комисия на 7 април 2006 г.
а) Съдържание на меморандума за разбирателство
(85)
Меморандумът за разбирателство, по смисъла на който 75 % от капитала на SNCM е прехвърлен на частни купувачи, е подписан на 16 май 2006 г. между страните (BCP, VT и CGMF).
(86)
В раздел II от меморандума за разбирателство е предвидено, че CGMF се ангажира да одобри, подпише и освободи изцяло увеличение на капитала на SNCM на обща стойност 142,5 млн. EUR.
(87)
В допълнение към увеличението на капитала CGMF се ангажира да предостави на разположение на SNCM под формата на аванс по текуща сметка сумата от 38,5 млн. EUR. Този аванс по текуща сметка, който SNCM ще депозира при секвестър (банка CIC), е предназначен за финансирането на онази част от разходите, наречена „sur générosité“, която ще се получи в допълнение към дължимите суми в приложение на законовите разпоредби и колективните трудови договори при евентуален план за съкращаване на персонал, предприет от новите собственици. Изплащането на компенсации освен обезщетенията, получени съгласно законовите разпоредби и колективните трудови договори, се извършва индивидуално и поименно за служители, които са напуснали предприятието и чийто трудов договор е прекратен.
(88)
Този механизъм е предвиден в член II.2 от протокола за цесия от 16 май 2006 г., в който се посочва, че тази сметка е предназначена „за финансиране на част от стойността на евентуални доброволни напускания или прекратявания на трудови договори […], с което ще се допълват сумите от всякакво естество, които трябва да се платят от работодателя съгласно законовите разпоредби и задълженията по колективните трудови договори“. Секвестърът „има за задача да освобождава средства, когато засегнатите служители, които не са обект на вътрешно преназначаване в групата SNCM, действително ще напуснат дружеството, и да освободи остатъка от заложената сума при завършването на мисията си на секвестър“. Функционирането на тази сметка е предмет на споразумение за секвестър, приложено към меморандума за разбирателство. За да се задейства секвестърът, SNCM трябва да предостави на председателя на CGMF поименен списък на лицата с прекратен трудов договор, заради който се изисква задействане на секвестъра, както и месечното състояние на нетните разходи, включващо изчерпателни изчисления на обезщетенията и разходите, изплатени на засегнатите служители. Същевременно SNCM представя на секвестъра „допълнителните действителни месечни разходи“ с подробна разбивка по служител, които са допълнителни и не включват каквито и да е суми, платими от работодателя по силата на законовите разпоредби и колективните трудови договори. Общата сума на допълнителните мерки на държавата, наречени „sur-générosité“, в никакъв случай не може да превишава 38,5 млн. EUR и в случай че тези допълнителни социални мерки не достигнат този праг три години след реализирането на цесията, излишъкът се връща на държавата.
(89)
Вследствие на тези операции в раздел III от меморандума за разбирателство се предвижда CGMF да отстъпи на частните купувачи акциите си, представляващи 75 % от дружествения капитал на предприятието, и обезпечителния депозит, предназначен за финансиране на онази част от социалния план, която е извън задълженията, произтичащи от законовите разпоредби и колективните трудови договори.
(90)
В раздел III от меморандума за разбирателство се предвижда също допълнително увеличение на капитала с 8,75 млн. EUR от BCP/VT, предоставени на SNCM в зависимост от нуждите му от парични средства. В параграф III.2.7 от меморандума за разбирателство е предвидено стойността на акциите на CGMF да е равна във всеки един момент на първоначалната им номинална стойност, увеличена с […] (60) % от освободената им номинална стойност, умножено по J/365, където J е броят дни от датата на реализацията, след приспадане на каквато и да е получена сума (например дивиденти). Тези условия не са приложими при съдебен надзор или ликвидация по съдебен път на дружеството.
(91)
Меморандумът за разбирателство (раздел III.5) съдържа разтрогваща клауза за цесията на SNCM, която може да се упражни едновременно от купувачите, ако е налице някое от следните събития, доколкото тези хипотези биха могли да поставят под въпрос изпълнимостта на техния бизнес план и възстановяването на жизнеспособността на дружеството:
-
невъзлагане на договора за предоставяне на обществена услуга - обслужване по море на Корсика за периода, започващ на 1 януари 2007 г., или възлагането му при значителни влошени условия,
-
всяко отрицателно решение на Европейската комисия или решение на Общия съд или на Съда на ЕС, като например отхвърляне на операцията или налагане на условия, оказващи съществено въздействие върху стойността на дружеството, в срок от шест години, считано от деня на придобиването от партньорите на правата върху дружеството.
(92)
В раздел VII от меморандума за разбирателство се предвижда CGMF да поеме част от социалните ангажименти на SNCM, като например разходите по взаимноосигурителните дружества на пенсионерите му, на стойност 15,5 млн. EUR, считано от деня на прехвърляне на собствеността на дружеството.
(93)
Начините за управление на дружеството са уточнени в раздел IV от меморандума за разбирателство. Предвидено е да се пристъпи към промяна на начина на управление на SNCM, което ще се преобразува в акционерно дружество със съвет на директорите и надзорен съвет. Последният ще се състои от 10, по-късно от 14 члена. Председателството се упражнява временно от представител на държавата. Ако предоставянето на обществената услуга (DSP) бъде възложено на SNCM, председателят на надзорния съвет ще бъде заместен от представител на BCP. Съветът на директорите има за задача да осигури оперативното управление на SNCM.
(94)
На 26 май 2006 г. френското правителство одобри цесията на SNCM, както и горепосочените мерки.
б) Мерките
(95)
С оглед на гореизложеното меморандумът за разбирателство съдържа три вида държавни мерки, които обосновават разследването в съответствие с правилата на Съюза в областта на държавните помощи:
-
цесията на 75 % от SNCM на отрицателна цена от 158 млн. EUR (капиталова вноска за 142,5 млн. EUR и поемане на разходите по взаимноосигурителните дружества в размер на 15,5 млн. EUR),
-
авансът по текуща сметка от страна на CGMF на стойност 38,5 млн. EUR в полза на освободения персонал на SNCM,
-
увеличението на капитала с 8,75 млн. EUR, записано от CGMF съвместно и едновременно при внасянето на 26,25 млн. EUR, направено от VT и BCP,
-
разтрогващата клауза за цесията (70).
2.4. ОБХВАТ НА НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ
(96)
Настоящото окончателно решение касае мерките, предприети от Франция в полза на SNCM след 18 февруари 2002 г., а именно:
-
остатъкът от капиталовата вноска на CGMF в SNCM в размер на 76 млн. EUR, отпуснати през 2002 г., т.е. 15,81 млн. EUR,
-
отрицателна продажна цена на SNCM от CGMF, равняваща се на 158 млн. EUR,
-
авансът по текуща сметка от страна на CGMF на стойност 38,5 млн. EUR в полза на освободения персонал на SNCM,
-
увеличението на капитала с 8,75 млн. EUR, записано от CGMF.
(97)
Настоящото решение не засяга компенсацията за задълженията за обществена услуга на SNCM за периода 1991-2001 г., чието съответствие е потвърдено с решение на Общия съд от 11 септември 2012 г. (71).
(98)
То не касае разглеждането на финансовите компенсации, получени или които ще бъдат получени от SNCM за задълженията му за обществена услуга за периода 2007-2013 г., които са предмет на друга процедура (72).
(99)
Уместно е да се отбележи, че съдебното решение от 11 ноември 2012 г. е обжалвано два пъти пред Съда, съответно от SNCM и от Франция, в съединени дела C-533/12 P и C-536/12 P. Настоящото решение е прието в изпълнение на обжалваното съдебно решение единствено доколкото последното отменя решението от 8 юли 2008 г. При тези обстоятелства, в случай че разглеждането на жалбите доведе до частична или пълна отмяна на решението от 11 ноември 2012 г., както и до потвърждаването на някои части, отменени с диспозитива на решението от 8 юли 2008 г., настоящото решение би загубило своята сила поради самото съществуване на тези апелативни решения, доколкото се отнася до вече потвърдени мерки.
2.5. ПРИЧИНИ, ДОВЕЛИ ДО ОТКРИВАНЕТО НА ОФИЦИАЛНА ПРОЦЕДУРА ПО РАЗСЛЕДВАНЕ ПРЕЗ 2002 Г. И РАЗШИРЯВАНЕТО ѝ ПРЕЗ 2006 Г.
2.5.1. Откриване на официалната процедура по разследване през 2002 г.
(100)
В решението си за откриване на процедурата от 19 август 2002 г. Комисията, като призна на SNCM статута на предприятие в затруднено положение, изрази съмненията си по отношение на съвместимостта на мярката, за която е получено уведомление, с критериите, изложени в точка 3.2.2 от Насоките от 1999 г., които по това време са в сила.
(101)
Комисията изрази някои съмнения по отношение на плана за преструктуриране предвид липсата на анализ на причините за загубите на предприятието. По-специално Комисията постави въпроси, касаещи връзката между загубите и задълженията за извършване на обществена услуга, въздействието на политиката на купуване на съдове на SNCM върху баланса му и мерките, предвидени за увеличаване на производителността на предприятието.
(102)
Комисията посочва освен това и някои празноти в плана за преструктуриране, по-специално липсата на конкретни мерки за намаляване на разходите за стоки и услуги и липсата на информация за бъдещата тарифна политика на SNCM.
(103)
Комисията постави под въпрос основателността на метода на изчисление, използван от френските органи за установяване на стойността на рекапитализацията, както някои хипотези при финансовите симулации.
2.5.2. Разширяване на официалната процедура по разследване от 2006 г.
(104)
С решението си от 13 септември 2006 г. Комисията реши да разшири официалната процедура по разследване от 2002 г., като обхване мерките, предвидени в рамките на цесията на SNCM към частния сектор.
(105)
При хипотезата, че тази сума бъде квалифицирана като държавна помощ, съвместима с член 86, параграф 2 от Договора за ЕО, Комисията счита, че тя е трябвало да се пресметне в съответствие с Насоките на Общността за държавните помощи за оздравяване и преструктуриране на предприятия в затруднение (наричани по-нататък Насоките от 2004 г.) (73). Доколкото размерът на помощта за преструктуриране е значително по-нисък от заявения през 2002 г. и одобрен през 2003 г., Комисията изрази съмнение дали е целесъобразно да се поддържа целият обем компенсаторни мерки, наложени на SNCM с решението от 2003 г.
(106)
Комисията изрази съмнения и дали се спазват условията, наложени с решението от 2003 г., а именно принципът за price leadership (ценово лидерство) и броят на ротациите по линиите за Корсика.
(107)
Що се отнася до отрицателната цена на цесията на SNCM, Комисията изрази съмнение дали принципът на частния инвеститор в условията на пазарна икономика е в съответствие с рекапитализацията от страна на държавата, предшестваща цесията на SNCM. По-специално Комисията постави под съмнение валидността на изчисленията на разходите за ликвидация, които държавата акционер би трябвало да плати в случай на ликвидация на SNCM.
(108)
Комисията подложи на съмнение факта, че финансовите мерки могат да се обосноват в съответствие с Насоките от 2004 г.
(109)
Тя изрази съмнения също така и за втората рекапитализация от 8,75 млн. EUR, с оглед на спазване на принципите на едновременност между частния и публичния инвеститор и идентичността на условията за извършване по смисъла на съдебната практика.
(110)
Накрая Комисията изрази съмнения и относно факта, че допълнителните социални мерки от 38,5 млн. EUR в помощ на персонала може да донесат косвено предимство за предприятието. Тя подчерта и риска от противоречие, ако допълнителните обезщетения при уволнение се разглеждат като част от рисковете за разумния инвеститор.
III. МНЕНИЕ НА ФРЕНСКИТЕ ОРГАНИ ПО РЕШЕНИЕТО ЗА ОТКРИВАНЕ
3.1. ОТНОСНО РЕКАПИТАЛИЗАЦИЯТА ОТ 2002 г.
(111)
Планът за преструктуриране, за който е подадено уведомление през 2002 г., включва капиталова вноска от 76 млн. EUR, 53,48 млн. от които са компенсация за обществена услуга. Ако се вземе предвид и цесиите на активи, извършени от SNCM (74), размерът на реално отпуснатата помощ възлиза на 69 292 400 EUR. Френските органи считат, че ако сумата от 53,48 млн. EUR е съвместима помощ, сумата на помощта, която трябва да бъде счетена за помощ за преструктуриране съгласно уведомлението от 2002 г., в крайна сметка ще възлезе на 15,81 млн..
3.2. ОТНОСНО МЕРКИТЕ, ПОСЛЕДВАЩИ РЕКАПИТАЛИЗАЦИЯТА ОТ 2002 г.
(112)
Франция припомня преди всичко, че сериозността на социалните движения от 2004-2005 г. и влошаването на икономическото и финансовото състояние на SNCM са принудили държавата акционер да започне през януари 2005 г. процедура за избор на частни инвеститори и да предприеме спешни мерки (конкретно цесията на Asco и на участието в Sud Cargos (75)).
3.2.1. Относно отрицателната цена на цесията на SNCM
(113)
Съгласно действащата тогава съдебна практика на Общността в тази област френските органи приканват Комисията да отчете, че отрицателната цена на цесията на SNCM от 158 млн. EUR не съдържа никаква мярка, която би могла да бъде квалифицирана като помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО, доколкото френската държава има поведение на частен инвеститор в условията на пазарна икономика.
(114)
Най-напред Франция отбеляза, че крайната цена от 158 млн. EUR, която е по-ниска от отрицателната цена, първоначално поискана от купувачите на базата на техния одит на SNCM, е резултат от преговори за прехвърляне на контрола, проведени в рамките на открита, прозрачна и недискриминационна процедура, и в този смисъл цената действително е пазарна.
(115)
Франция смята, че доколкото търсенето на частен партньор за SNCM е извършено в рамките на открита, прозрачна и недискриминационна конкурентна процедура, чийто резултат е приемането на най-добрата оферта, цената на цесията е пазарна.
(116)
Според френските органи цесията на отрицателна цена от 158 млн. EUR е осъществена при най-благоприятни за държавата условия и в съответствие с действащата тогава съдебна практика на Общността и практиката за вземане на решения на Комисията и не съдържа никакъв елемент на помощ. В действителност Франция смята, че тази отрицателна цена е по-ниска от разходите за ликвидация, която държавата би трябвало да понесе при ликвидация на дружеството.
(117)
Това заключение се налага и с оглед на съдебната практика на Съда на Европейските общности (наричана по-нататък съдебната практика по делото Gröditzer (76)) и на резултата от анализа на действителните ликвидационни разходи на SNCM (решение по делото ABX (77)).
(118)
По отношение на първия метод, базирайки се на съдебната практика по делото Gröditzer, Франция твърди, че това решение би потвърдило оценката на Комисията в нейното решение от 8 юли 1999 г., според което „само ликвидационната стойност […] на активите, […], трябва да се счита като стойност на ликвидацията“ (78).
(119)
В тази връзка в докладите на CGMF (79) и Oddo-Hastings (80) ликвидационната стойност на активите се оценява на минимум 190,3 млн. EUR към 30 септември 2005 г. (81).
(120)
В резултат, доколкото държавата като собственик акционер на едно дружество е отговорна за неговите задължения само до размера на ликвидационната стойност на неговите активи (съдебна практика по делото „Hytasa“ (82)), Франция твърди, че ликвидационната стойност на активите на компанията, изчислена на минимум 190,3 млн. EUR, е по-висока от отрицателната цена на цесията от 158 млн. EUR.
(121)
По втория метод Франция посочва, че той произтича от решение на Комисията относно държавната помощ, приведена в действие от Белгия в полза на ABX Logistics, в което Комисията разглежда една отрицателна цена на цесия, имаща, както и в случая, характер на пазарна цена, като я сравнява с разходите, които държавата акционер действително би понесла в рамките на една ликвидация по споразумение или по съдебен път, определени от експерт - независимо трето лице. Според Франция Комисията признава в това решение валидността на определен брой разходи, произтичащи от действие за попълване на пасивите, поискано от страна на кредиторите, или от ликвидацията на други клонове на групата, ликвидираща свое дъщерно предприятие.
(122)
Въз основа на докладите CGMF и Oddo-Hastings френските органи смятат, че съвкупността от действителните разходи, които Френската република би понесла като акционер, възлизат на 312,1-361 млн. EUR към 30 септември 2005 г. и се разпределят по следния начин:
-
Ø [70-80] (60) млн. EUR съгласно социалния план по колективния трудов договор, който включва всички разходи, свързани с прекратяването на трудовия договор и които съгласно същия са за сметка на предприятието,
-
Ø [30-40] (60) млн. EUR съгласно социалния план извън колективния трудов договор, който обхваща всички разходи, свързани със законовите и регулаторни задължения на SNCM във връзка с уволнението, и косвените разходи, свързани със социалния план по колективния трудов договор,
-
Ø Между [200-210] (60) и [250-260] (60) млн. EUR за изплащане на допълнителни обезщетения за уволнение, които съдията би присъдил да бъдат понесени от държавата в допълнение към обезщетенията, изплатени в рамките на социалния план по и извън колективния трудов договор, в съответствие със съдебната практика Aspocomp Group Oyj на Апелативния съд на Руан от 22 март 2005 г.
(123)
При този метод се отчита рискът, който френската държава би понесла, в случай че получи покана да „покрие пасивите“, ако съдът я счете за фактически управител на SNCM. Френските органи смятат, че рискът от процедура по покриване на пасивите не може да се изключи, особено при наличието на прецедент в Касационния съд на Франция (83). В няколко писма до Комисията френските органи изтъкват, че възможността държавата да бъде осъдена от национален съдия да покрие пасивите на управляваното от нея предприятие е повече от възможен сценарий и че това би трябвало да се отчете при изчисляването на реалната стойност на една евентуална ликвидация на SNCM.
(124)
Към 30 септември 2005 г. остатъчната сума от активите на SNCM (или 190,3 млн. EUR) би била 36,5 млн. EUR след изплащане на привилегированите задължения. Другите елементи на разходите, които се вземат предвид при процедура по покриване на пасивите към държавата, включват разходите по прекратяването на основните експлоатационни договори, свързани с прекратяването на условията по лизинга на корабите и изплащането на негарантираните задължения, което ще доведе до недостиг на активи в размер на 134,4 млн. EUR. Френските органи смятат, че държавата ще бъде осъдена да поеме 85-100 % от тази сума.
(125)
Освен това френските органи смятат, че поради връзката си със SNCM и съгласно друга френска съдебна практика (84) ликвидацията на предприятието би дала основание на съдията да нареди изплащане на обезщетение за пропуснати ползи и загуби на служителите. Тази съдебна практика дава основание на френските органи да смятат, че е повече от възможно даден съдия да определи стойността на допълнителните обезщетения на базата на обезщетенията, които биха били изплатени в рамките на социален план, предложен преди ликвидацията.
(126)
Анализът на действителните разходи, които държавата акционер би понесла, показва, че разходите за държавата при продажба на SNCM на отрицателна цена от 158 млн. EUR са по-ниски от тези, които би понесла при ликвидация на предприятието по съдебен път.
(127)
В заключение френските органи смятат, че тази сума не би могла да бъде квалифицирана като държавна помощ.
3.2.2. Относно съвместната капиталова вноска на акционерите
(128)
Франция смята, че чрез това поемане на дялове тя е действала като разумен инвеститор, защото от една страна се е намесила едновременно и миноритарно заедно с BCP и VT, а от друга страна за това участие е получавано възнаграждение под формата на фиксиран капитал в размер на […] (60) % годишно, което освобождава държавата от риска за изпълнението на бизнес плана. Франция посочва, че този показател на рентабилност е удовлетворяващ за един частен инвеститор (85). Тя уточнява обаче, че няма да се дължи никакво възнаграждение при съдебен надзор или ликвидация по съдебен път на SNCM или при упражняването на разтрогващата клауза от страна на новите собственици.
3.2.3. Относно допълнителните социални мерки (помощ за персонала)
(129)
Франция смята, като се позовава на практиката за вземане на решения на Комисията, по-специално по делото SFP - Société française de production (86), че това финансиране е помощ за персонала, която не носи ползи на предприятието. Прилагането благодарение на публични фондове на допълнителни социални мерки в полза на уволнените служители, без тези мерки да освобождават работодателя от нормалните му задължения, произтичат от социалната политика на държавите членки и не представляват държавна помощ.
3.2.4. Относно премахването на ограниченията, наложени с отмененото решение от 2003 г.
(130)
Френските органи припомнят от една страна, че всички условия, наложени с решението от 2003 г., са били приведени в действие и спазвани през периода 2003-2006 г. От друга страна френските органи смятат, че тези мерки вече не са необходими за предотвратяване на нарушение на конкуренцията и че тяхното поддържане ще противоречи на принципа за пропорционалност по отношение на ограничаването на размера на помощите за преструктуриране, редуцирани до 15,81 млн. EUR. По-специално френските органи смятат, че е целесъобразно премахването на условията, които все още биха намерили приложение, по-специално касаещите забраната за модернизация на флота на SNCM, спазването на принципа за price leadership по отношение на тарифите и поддържането на определена честота на курсовете.
3.3. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(131)
Ако Комисията следва да квалифицира като държавна помощ всички или част от новите мерки, Франция обръща внимание на Комисията върху факта, че новите мерки, като осигуряват възстановяването на жизнеспособността на SNCM, ще направят възможно поддържането на конкуренцията на въпросните пазари и по-специално на пазара за транспортно обслужване на Корсика. Този елемент според Франция е един от принципите на Насоките за оздравяване на предприятие в затруднение, както е посочено от Комисията по настоящото дело (съображение 283 от отмененото ѝ решение), така и от Общия съд в неговото решение от 15 юни 2005 г. (съображение 117). По-специално последният припомня, че Комисията може да прецени, при упражняването на широкото си право на преценка, че присъствието на дадено предприятие е необходимо за предотвратяване на зараждането на една силна олигополна структура на въпросните пазари.
(132)
Относно определянето на евентуални компенсаторни мерки, които да бъдат наложени на SNCM, Франция препоръчва Комисията да се съобрази със структурата на пазара. Така например намаляването на капацитета на SNCM ще доведе до засилване на вече доминантната позиция на CFF на пазара на транспортни услуги за Корсика (87).
(133)
Според френските органи планът за преструктуриране, заедно с актуализацията му, съответства на критериите за съвместимост, формулирани от Комисията в Насоките ѝ от 1999 и 2004 г. Комплексът от мерки, изложен в контекста на приватизацията на SNCM, е трябвало според френските органи да позволи възстановяването в дългосрочен план, още от края на 2009 г., на жизнеспособността на SNCM и да бъде ограничен до необходимия минимум за това възстановяване на жизнеспособността.
IV. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
4.1. ОТНОСНО РЕШЕНИЕТО ЗА ОТКРИВАНЕ НА ОФИЦИАЛНА ПРОЦЕДУРА ПО РАЗСЛЕДВАНЕ ОТ 2002 г.
4.1.1. Мнение на Corsica Ferries (CFF)
(134)
Като оспорва най-напред, че SNCM е предприятие в затруднение по смисъла на Насоките (88), CFF се съмнява в способността на SNCM да стане рентабилно по несубсидираните си линии. CFF констатира, че противно на обявеното в плана за преструктуриране (89), Ливорно все още се обслужва.
(135)
По отношение на съкращаването на разходите CFF изразява съжаление, че няма достъп до някои елементи от плана за преструктуриране, по отношение на който неговите представители са изразили критики (90).
(136)
CFF е на мнение, че изчисленията на френските органи, водещи до сумата от 76 млн. EUR, са чисто фиктивни (91), а съотношението между собствен капитал и финансови задължения, определено от френските органи на 79 %, счита за преувеличено (92). Относно дяловете на SNCM CFF отбелязва, че някои дъщерни предприятия не са от полза за дейностите на морската компания (93).
(137)
В заключение според CFF проектът за помощ има за цел да бъде заобиколено регулирането на каботажа и да се обезсмисли тръжната процедура, обявена за обслужването на Корсика от Марсилия. CFF настоява да не се допусне предвижданата помощ да доведе до по-агресивно търговско предлагане от страна на SNCM. То предлага помощта за преструктуриране да се одобри едва за 2007 г. и само в случай че SNCM загуби следващия търг през 2006 г. - единственият сценарий, при който публичната морска компания би изпаднала в затруднение.
4.1.2. Мнение на STIM
(138)
STIM, основният акционер на CMN, посочва, че участието на SNCM в CMN трябва да се разглежда като чисто финансови активи. Според STIM CMN и SNCM са независими и в конкуренция за линиите, които не са с отправна точка Марсилия, дори ако тези две компании са съвместни изпълнители по договора за предоставяне на обществена услуга.
(139)
В писмото се посочва, че STIM би се ангажирало „да откупи, изцяло или на части, а за предпочитане всички дялове на SNCM в CMN“, чиято стойност по негова преценка е между 15 и 17 млн. EUR, ако Комисията прецени, че при условията, които би могла да наложи в окончателното си решение, „подобна цесия е необходима за уравновесяване на плана за преструктуриране“.
4.1.3. Мнения на представителите на местните общности
(140)
Кметът на Марсилия, председателят на генералния съвет на Bouches-du-Rhône и председателят на регионалния съвет на Provence-Alpes-Côte d’Azur подчертават икономическото значение на SNCM за регионалната икономика.
(141)
Председателят на регионалния съвет на Provence-Alpes-Côte d’Azur добавя, че условията, с които планът за преструктуриране на SNCM би гарантирал жизнеспособността на предприятието, според него изглежда са изпълнени.
(142)
Председателят на изпълнителния съвет на Асамблеята на Корсика е представил решение на тази асамблея от 18 декември 2002 г., в което Асамблеята на Корсика е изказала „благоприятно мнение“ за проекта за рекапитализация на SNCM.
4.1.4. Мнение на Службата по транспорт на Корсика
(143)
Службата отбелязва, че SNCM е единствената компания, способна да отговори на изискванията по договора с оглед на превоза на пътници, и изчезването ѝ „ще доведе незабавно до значително намаляване на услугите“. Тя припомня също така и важността на SNCM за икономиката на Корсика.
4.2. ОТНОСНО РЕШЕНИЕТО ЗА РАЗШИРЯВАНЕ НА ПРОЦЕДУРАТА ОТ 2006 г.
4.2.1. Мнение на Corsica Ferries France (CFF)
(144)
CFF подчертава значението на въпросните финансови суми, техния диспропорционален характер по отношение на оборота на SNCM и факта, че са били изплатени на SNCM преди Комисията да се произнесе за квалификацията им по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО.
(145)
CFF обръща внимание на Комисията върху факта, че подкрепата на френската държава за SNCM има стратегически характер за развитието на CFF. Тези неразрешени мерки ще позволят на SNCM да води твърде агресивна тарифна политика по линиите, на които CFF е позиционирано от 10 години и където, за първи път от своето навлизане, то ще загуби пазарни дялове.
(146)
Що се касае до тръжната процедура за цесията на компанията, CFF смята, че тя не е напълно прозрачна, доколкото избраното предприятие, в случая BCP, вече не е в оперативното ръководство на SNCM, отстъпвайки мястото си на групата VT. Освен това финансовите условия са станали много по-благоприятни за купувачите и CFF се съмнява в принципа на равно третирането на инвеститорите, който би трябвало да е водещ за цялата операция.
(147)
Що се касае до отрицателната цена на цесията от 158 млн. EUR, CFF се съмнява в прилагането в този случай на критерия за разумния инвеститор в условията на пазарна икономика. От друга страна CFF отправя питане дали може да се смята, че въпросната операция е проведена от държавата успоредно със значителната и едновременна интервенция на частните оператори при сравними условия, след като държавата е рекапитализирала компанията преди съвместната рекапитализация на акционерите и новия план за преструктуриране. От друга страна CFF смята, че предвид тежките финансови условия в SNCM, разумният инвеститор би се намесил по-рано, за да не се обезцени инвестицията му (94).
(148)
CFF смята, че сравнението с „ABX Logistics“ не е подходящо. Освен факта, че обстоятелствата по това дело не са приложими към конкретния случай, CFF подчертава един значителен принос на получателя на помощите в това дело, какъвто явно не е случаят с SNCM. Освен това според CFF в решението на Комисията от 2006 г. не са взети предвид разходите, свързани с риска от съдебни действия в рамките на една ликвидация на засегнатото предприятие. По този повод CFF смята, че националната съдебна практика, на която се позовава Франция, за да оправдае разходите, които биха били свързани с ликвидацията на SNCM, не е приложима към конкретния случай. Според CFF Касационният съд в делото за мините и химическите продукти на Salsignes не засяга изобщо пряката отговорност на държавата акционер при ликвидацията на предприятие, в което е акционер, а по-скоро посочва възможността тя да ръководи действие за плащане на социални задължения срещу публично образувание с промишлен и търговски характер, и невъзможността на неговите ръководители да се освободят от задълженията си, като призовава за намесата на публичните власти.
(149)
Що се касае до приложимостта към случая от съдебната практика на Апелативния съд на Руан по делото Aspocomp, CFF посочва, че случаят, който е предмет на тази съдебна практика, при която дружеството майка е осъдено да плати на служителите на дъщерно дружество обезщетения за „неспазване на договор“, утвърден от нея, е твърде различен в сравнение с обстоятелствата по случая на SNCM. Няма риск CGMF или държавата да бъдат осъдени да плащат обезщетения за уволнения при съдебна ликвидация. Освен това CFF се съмнява в цифрите за другите социални разходи поради факта, че те са доста различни при различните експерти, поканени да ги установят.
(150)
CFF смята, че прилагането на съдебната практика на Общността по делата „Gröditzer“ и „Hytasa“ към конкретния случай може само да доведе до заключението, че държавата не е действала като частен инвеститор, доколкото съгласно тази съдебна практика капиталовата вноска на държавата е свързана с продажбата на 75 % от участието ѝ в SNCM, като така се намаляват перспективите за възвръщаемост.
(151)
Накрая, CFF смята, че при сравнението между разходите за ликвидация и разходите за рекапитализация трябва да се отчете стойността на активите, които и в двата случая се прехвърлят на купувача. CFF смята, че стойността на прехвърлените активи варира между 640 млн. EUR и 755 млн. EUR (95) предвид пазарната стойност на флотата, използвана от SNCM, която CFF оценява между 644 и 664 млн. EUR през август 2006 г.
(152)
По отношение на оценката на мерките, последвали рекапитализацията от 2002 г. като помощ за преструктуриране, CFF смята че, ако SNCM отговаря на условията за предприятие в затруднение според Насоките от 2004 г. в периода, предшестващ първата рекапитализация със 142,5 млн. EUR, тази квалификация вече е твърде спорна за периода, предшестващ второто увеличение на капитала с 8,75 млн. EUR, тъй като собственият капитал на предприятието е възстановен.
(153)
Що се касае до жизнеспособността на предприятието, CFF подчертава, че цесията на SNCM е частична и не е неотменяема предвид разтрогващите клаузи, договорени с купувачите. Тези елементи са важни елементи на несигурност по отношение на волята и капацитета на купувачите да оздравят SNCM и следователно „залагат на карта“ перспективите за трайна жизнеспособност на предприятието. CFF посочва, че противно на изискванията в Насоките от 2004 г., френските органи не са предвидили спирането на дейности, които ще останат губещи в структурно отношение дори след преструктурирането (96). CFF изразява своя скептицизъм по отношение на плана за съкращаване на разходите, при положение че флотата на SNCM ще се увеличи (97), и на плана за съкращаване на персонал, като се има предвид провала на социалния план от 2002 г.
(154)
CFF изразява съмненията си по отношение на факта, че новите помощи ще са ограничени до минимум, поради липсата на яснота за това какво покриват социалните разходи от една страна, а от друга - поради съдържанието на протокола от Общото събрание на SNCM от 28 април 2006 г., където е видно, че част от тези помощи биха покрили загубите от дейността на дружеството през 2006 и 2007 г. CFF смята също така, че купувачите на SNCM не допринасят съществено за преструктурирането на предприятието.
(155)
За да се предотврати нежелано нарушаване на конкуренцията, CFF смята, че е необходимо да се преразгледат и уточнят компенсаторните мерки, наложени на SNCM през 2003 г., както и да се добавят нови, свързани с редуцирането на присъствието на SNCM на пазара (98). CFF смята, че част от мерките наложени на SNCM с решението от 2003 г., не са били спазени. SNCM е пристъпило към придобиването на нови кораби в нарушение на член 2 от решението на Комисията от 2003 г. Освен това SNCM не е отстъпило своя дял в CCM в нарушение на член 3 от решението на Комисията. И накрая, SNCM практикува от 2003 г. агресивна тарифна политика с цени под тези на CFF в нарушение на член 4 от същото решение (до 30 % по-евтини билети за еднакви или сравними услуги).
(156)
Що се касае до естеството на втората рекапитализация от 8,75 млн. EUR, CFF смята, че извън едновременността на публичната и частната инвестиция, частната интервенция трябва да бъде значителна и реализирана при сравними условия, така че да се оправдае интервенцията на държавата. В конкретния случай тези две условия не са удовлетворени. От една страна участието на купувачите, тясно свързано с първото увеличение на капитала със 142,5 млн. EUR, не е значително. От друга страна интервенцията на купувачите не е извършена при сравними условия с тези на държавата поради разтрогващите клаузи и очакваната рентабилност от миноритарното участие на CGMF.
(157)
Що се касае до социалните мерки на стойност 38,5 млн. EUR, CFF оспорва квалификацията на тази сума като помощ за персонала. В действителност, макар да е вярно, че тази сума е в полза пряко на служителите на SNCM, CFF подчертава, че тази мярка може да генерира косвен положителен ефект за SNCM, по-специално по отношение на успокояването на социалната атмосфера.
4.2.2. Мнение на STIM
4.2.2.1. Относно мерките, последващи рекапитализацията от 2002 г.
(158)
Що се касае до отрицателната цена на цесията от 158 млн. EUR, STIM смята, че тази цена не е пазарната цена, получена в резултат на открита и недискриминационна конкурентна тръжна процедура, тъй като рекапитализацията е извършена при условия, различни от тези, които по принцип трябва да ръководят един частен инвеститор. STIM счита, че преоцененият счетоводен нетен актив в най-лошия случай би позволил ликвидация без разходи за държавата, дори печалба от ликвидацията, че цената на цесията е неоправдано ниска спрямо стойността на дружеството (оценено от STIM на 350 млн. EUR) и че помощта не е пропорционална на нуждите на дружеството.
(159)
STIM насочва вниманието на Комисията върху прекомерния характер на разтрогващата клауза за прехвърлянето към частния сектор.
(160)
Накрая, STIM оспорва обосноваването на продажбата на отрицателна цена, основаващо се на хипотезата за трудна от социална гледна точка ликвидация, което изглежда нереалистично.
(161)
Що се касае до втората рекапитализация от 8,75 млн. EUR, STIM смята, че за тази капиталова вноска не се спазва принципът на частния инвеститор в условията на пазарна икономика предвид недостатъчните гаранции за възвръщаемост на инвестицията. STIM оспорва аргумента, приведен във връзка с едновременността на частната и публичната инвестиция, за да се отрече квалифицирането на тази вноска като държавна помощ. Една такава едновременност, доколкото е установена, представлява само показател и сама по себе си не би могла да бъде критерий за квалифициране (99). STIM твърди, че тази вноска представлява гаранция, дадена на купувачите от страна на френското правителство, че SNCM ще получи DSP за обслужването на Корсика.
(162)
Що се касае до сумата от 38,5 млн. EUR за помощ за персонала, STIM смята, че в действителност тази сума има за цел да се предоставят средства на SNCM, с които то да спази някои основни аспекти от плана за възстановяване, представен на Комисията, които не са били изпълнени, по-специално намаляване на персонала.
4.2.2.2. Относно съвместимостта с Насоките от 2004 г.
(163)
STIM e на мнение, че получените от SNCM помощи не са ограничени до минимума. Приносът на SNCM и на купувачите към плана за преструктуриране е недостатъчен по отношение на условията, установени в Насоките от 2004 г., и не е ясно дали положението на SNCM е изключително дотолкова, че да оправдае по-малък собствен принос. Освен това STIM подчертава непропорционалния характер на помощите, отпуснати през 2006 г., доколкото те са позволили на SNCM да формира резерви за покриване на бъдещи загуби. Накрая, фактът, че SNCM не е предвидило цесията на активи, които не са необходими за оцеляването на дружеството, противоречи на изискванията, определени в Насоките от 2004 г.
(164)
STIM счита, че предоставените суми са били изплатени в нарушение на принципа на единство, залегнал в Насоките от 2004 г. Влошаването на финансовото състояние на дружеството, както и социалните конфликти, не биха могли да се анализират като изключителни и непредвидени обстоятелства, за които дружеството не носи отговорност.
(165)
Следователно STIM изисква допълнителни компенсации на стойност половината от предоставените помощи, или 98,25 млн. EUR, чрез цесията на допълнителен кораб, както и на преките и косвените участия на SNCM в CMN. В тази връзка STIM твърди, че тези участия не са стратегически по смисъла на Насоките от 2004 г. за държавните помощи за преструктуриране, тъй като те не са „от жизненоважно значение за оцеляването на дружеството“, нито имат характера на неотчуждаем актив.
(166)
STIM изтъква също така, че предполагаемото взаимодействие между SNCM и CMN не съществува, доколкото SNCM няма действителна роля в управлението и развитието на CMN. STIM подчертава, че споразумението на акционерите, свързващо двете дружества, не е в сила от 15 март 2006 г., когато то е било прекратено от CMN, както е било установено от Апелативния съд на Париж.
4.2.3. Мнение на SNCM
(167)
SNCM е предало на Комисията досие, съдържащо преглед на неговото икономическо и конкурентно положение, придружено от правно становище, в което в случай на процедура по ликвидация се оценява рискът от съдебна квалификация на намесата на държавата в качеството ѝ на фактически управител на компанията през периода, предшестващ приватизацията.
(168)
В резултат на запитването от SNCM кантората Baker & McKenzie достига до заключението, че въз основа на документите на дружеството, допълнени с кореспонденцията, оценките и протоколите на контролните органи, държавата има […] (60) решения (100), […] (60) органи (101), […] (60) социални органи (102). Освен това в доклада се подчертава, че […] (60) SNCM (103). Накрая, в същия доклад се посочва, че […] (60) SNCM.
(169)
Въз основа на това експертът на SNCM заключава, че е много вероятно качеството на държавата като фактически управител да би било отбелязано от Търговския съд на Марсилия.
(170)
Освен това от фактите, установени от доклади на Сметната палата, е видно, че грешките в управлението, за които носи отговорност френската държава, фактически управител на SNCM, са допринесли за недостига на активи, установен от SNCM. В доклада се разкриват и следните грешки в управлението: търговският избор […] (60). Щетите, резултат от грешките в управлението на държавата, възлизат на […] (60).
(171)
В този контекст според експерта на SNCM осъждането на държавата да поеме изцяло или отчасти недостига на активи в рамките на процедура по покриване на пасивите не подлежи съмнение предвид изключително силната намеса на държавата в управлението на SNCM, на очевидните ѝ грешки в управлението и на обхвата на нейните финансови ресурси.
(172)
На базата на съответната съдебна практика експертът на SNCM заключава, че ако SNCM е било ликвидирано, държавата без никакво съмнение би била осъдена да поеме за своя сметка всички социални задължения на SNCM. Това би довело до поемане от страна на държавата акционер на една част, оценена между 85 и 100 % от установения недостиг на активи (или между 316,6 и 385,7 млн. EUR). Вследствие на това, решавайки да приватизира SNCM, като предварително подсили неговия собствен капитал със сумата от 158 млн. EUR, държавата е действала като разумен инвеститор.
V. КОМЕНТАРИ НА ФРЕНСКИТЕ ОРГАНИ ПО МНЕНИЯТА НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
5.1. КОМЕНТАРИ НА ФРЕНСКИТЕ ОРГАНИ ПО МНЕНИЯТА НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ ОТНОСНО РЕШЕНИЕТО ЗА ОТКРИВАНЕ НА ОФИЦИАЛНА ПРОЦЕДУРА ПО РАЗСЛЕДВАНЕ ОТ 2002 г.
5.1.1. Относно мнението на cff
(173)
Френските органи посочват, че някои от представените от CFF данни относно предложението на SNCM са неточни.
(174)
Държавата счита, противно на твърденията на CFF, че планът за преструктуриране е бил изготвен по такъв начин, че да позволи възстановяването на SNCM в най-кратки срокове и да създаде условия за неговата жизнеспособност в средносрочен и дългосрочен план. Френските органи уточняват, че важна част от програмата за намаляване на разходите вече е била изпълнена. Плавателните средства са намалени и програмата за цесии на активи се осъществява съгласно промишления план. Обслужването на линиите е подновено и планът за действие за съкращаване на потреблението на стоки и услуги дава първите си резултати. Постепенно се изпълнява частта от промишления план, касаеща заетостта. Освен това през 2001 г. SNCM е заделило 21,3 млн. EUR, предназначени за финансирането на мерките по преструктуриране, и по-специално на плана за запазване на работните места.
(175)
По отношение на определянето на размера на помощта френските органи потвърждават, че съотношение на собствения капитал към общата задлъжнялост от 0,79 е характерно за балансите на повечето морски дружества, освен при наличието на извънредна ситуация. Що се отнася до индекса от 0,497, обявен от CFF за CMN през 2001 г., той е неточен според френските органи, тъй като при него не се вземат предвид разполагаемите средства в актива на баланса. Коригиран с този пропуск, индексът на CMN е 0,557. Според френските органи при всички положения това ниво продължава да бъде недостатъчно за CMN и трудностите по отношение на паричната наличност, изпитани от CMN през 2002 г., са пример за това. CMN е трябвало да заеме до 8 млн. EUR според STIM, за да финансира касов дефицит, непокрит от неговите банки.
5.1.2. Относно Мнението На Stim
(176)
Френските органи твърдят, че участието на SNCM в капитала на CMN не може да бъде анализирано като чисто финансов актив, както твърди STIM. Франция защитава позицията, че участието на SNCM в CMN има силно стратегически характер. В действителност според нея тяхната цесия не само би било лишена от смисъл от икономическа гледна точка, но би представлявала и и сериозна стратегическа грешка.
5.1.3. Относно мненията на представителите на местните общности
(177)
Франция одобрява като цяло съдържанието на писмото на председателя на област Provence-Alpes-Côte d’Azur, но държи въпреки това да отбележи, че противно на това, което се твърди в точка 2 от посоченото писмо (104), предлагането по линията между континентална Франция и Корсика не е „прекалено голямо по отношение на търсенето“ и че тарифната политика на SNCM отговаря на поетите от него задължения да не предизвиква тарифна война и да не бъде „price leader“.
5.2. ОТНОСНО МНЕНИЯТА НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ ПО РЕШЕНИЕТО ОТ 2006 г.
(178)
В общ смисъл Франция отбелязва, че голям брой забележки на STIM и CFF са идентични с коментарите, които дружествата вече са формулирали пред Комисията през 2003 г. По-специално тя подчертава че коментарите на CFF са били представени пред Първоинстанционния съд в рамките на жалба за отмяна на решението на Комисията от 9 юли 2003 г. и в по-голямата си част вече са били отхвърлени както от Комисията, така и от Първоинстанционния съд.
5.2.1. Относно предварителното привеждане в действие на мерките, предвидени в първия план за преструктуриране и неговите изменения
(179)
На общата забележка относно преждевременното прилагане от страна на Франция на мерките, които могат да бъдат квалифицирани като помощи, френските органи отговарят, че въпросното прилагане се обосновава с особения характер на процедурата, а именно отмяната през 2005 г. на положителното решение на Комисията от 9 юли 2003 г., а не с намерението на френските органи да не признаят задълженията си по Договора за ЕО. Всъщност Франция уточнява, че винаги е информирала Комисията за развитието на делото и различните мерки, приети от януари 2005 г. нататък, съгласно принципа на лоялно сътрудничество между държавите членки и Комисията.
(180)
Относно последните мерки френските органи смятат, че тъй като нито една от тях не представлява помощ, член 88, параграф 3 от Договора за ЕО in fine не може да бъде приложен и не съществува никакво задължение за прекратяване на тяхното изпълнение.
5.2.2. Относно мерките, последващи рекапитализацията от 2002 г.
(181)
Що се касае до процеса на цесията, Франция уточнява, че първоначално е предвиждала класически критерии за подбор, базиращи се основно на цената, предложена за остойностяването на акциите на SNCM, и на второ място - на други параметри (промишлен план, социален проект и др.), сред които сумата, която кандидатите са били готови да инвестират в дружеството като рекапитализация. Франция оспорва категорично аргумента, изложен от третите заинтересовани страни, според който процесът по продажба не е бил прозрачен, и напомня, че в конкретния случай самата държава е надхвърлила своите достатъчно силни и задължаващи законови и регулаторни задължения, предвидени в случай на цесия на публични дялове. Франция напомня, че развитието вследствие на предложението на BCP да закупи 100 % от акциите на SNCM, е протекло в много трудни финансови и социални условия и че присъединяването на VT към предложението на BCP не е променило търговските и финансови параметри на операцията (извън разпределението на капитала).
(182)
Относно отрицателната цена от 158 млн. EUR френските органи припомнят, че предвид финансовото състояние на SNCM към 30 септември 2005 г.,дружеството е било продадено на пазарна цена и че продажбата е била икономически по-изгодна, отколкото ликвидацията на дружеството. В тази връзка френските органи уточняват, че прилагането на критерия за частния инвеститор в случай на цесия на дружество, намиращо се близо до ликвидация, не трябва да бъде считано като търсене на „рентабилността на публичната намеса“, а като предотвратяване на по-сериозни загуби, които акционерът би могъл да понесе с извършването на по-скъпа ликвидация.
(183)
Относно платената цена Франция оспорва аргумента, според който SNCM е било прехвърлено на цена, която не отговоря на реалната му стойност. По-специално, тя отхвърля изчисляването на стойността на дружеството на приблизително 350 млн. EUR, направено от STIM, при което се вземат предвид само данните от баланса, които повишават остойностяването на базата на собствения капитал (амортизации, остатъчна добавена стойност на корабите и др.), без да се отчитат данните за пасивите, които биха го намалили. Този метод на изчисление с чисто счетоводен характер не съответства на икономическата реалност на едно морско дружество, каквото е SNCM, с активи, фигуриращи в баланса, но което има и ограничена рентабилност и сериозни пасиви извън баланса.
(184)
Френските органи отхвърлят освен това и аргумента на CFF, че са подценили пазарната стойност на флотата на SNCM, която CFF определя между 406,5 млн. EUR и 426,5 млн. EUR. Френските органи твърдят, че корабите, взети предвид при изчислението на CFF, не отговарят на тези, които SNCM притежава към 30 септември 2005 г. По отношение на липсата на отстъпка, приложена към пазарната стойност на корабите, не се взема предвид контекстът, в който би се извършила една евентуална съдебна ликвидация на тези активи, и накрая, датата, отбелязана при изчисляването на тази пазарна стойност, а именно август 2006 г., не е датата на потенциалната ликвидация на SNCM, която трябва да послужи като референтна дата, която е 30 септември 2005 г. От друга страна Франция отбелязва, че ако се спази предложеното от CFF изчисление, отрицателната цена би била три пъти по-ниска от стойността за ликвидация на активите, изисквана от съдебната практика по делото Gröditzer, което би било по-благоприятно в сравнение с хипотезите, представени на Комисията от френските органи.
(185)
Относно аргумента, изложен от CFF, с който се оспорва прилагането на съдебната практика по делото Gröditzer въз основа на факта, че капиталовата вноска на SNCM от страна на държавата е свързана с продажбата на 75 % от нейното участие, като с толкова се намаляват перспективите за възвръщаема печалба, френските органи напомнят, че отрицателната цена на цесията от 158 млн. EUR отговаря на цесията на целия капитал на SNCM, последвана от нова инвестиция от държавата на стойност 25 % с възвръщаемост от […] (60) % годишно. Следователно Франция счита, че възвръщаемостта на инвестицията остава гарантирана чрез нейното участие като акционер в компанията в размер на 25 %, доколкото това участие се ползва с висока гаранция за възвръщаемост.
(186)
Освен това Франция оспорва и аргумента, изложен от CFF, за неприложимостта в конкретния случай на метода ABX, основаващ се на анализа на действителните разходи по ликвидацията на SNCM и на риска, че държавата би могла да бъде считана за отговорна за пасивите на дружеството при процедура по покриване на пасивите, както е предвидено във френските колективни процедури и потвърдено от националната съдебна практика (решение на Апелативния съд на Руан от 22 март 2005 г.). Въпреки че френските органи смятат, че тяхното поведение като управител на SNCM не би трябвало да бъде квалифицирано като „грешно“ при тази процедура, те настояват за наличието на много висок риск от осъждане на държавата от национален съдия за недостиг на активи на SNCM поради гъвкавите критерии за квалифициране на грешката в управлението по смисъла на член L. 651-2 от Търговския закон и съгласно горепосочената съдебна практика, която може да бъде приложена в настоящия случай.
(187)
По отношение на рекапитализацията от 8,75 млн. EUR Франция напомня, че противно на твърденията на CFF и STIM тази капиталова вноска не представлява държавна помощ предвид едновременността на тази инвестиция, сходния характер на условията по нея и възнаграждението, получено от държавата чрез CGMF, чийто размер е по-висок от средния.
(188)
По-специално френските органи уточняват, че принципът на равнопоставеност на инвеститорите не би бил оспорен от съществуването на разтрогващи клаузи, доколкото те са били предвидени в рамките на цесията на 100 % от SNCM, а не в рамките на последвалата я рекапитализация с 35 млн. EUR.
(189)
Освен това Франция припомня, че размерът на нейната инвестиция е доста по-нисък от този на купувачите, доколкото единствено сумата от 8,75 млн. EUR трябва да бъде сравнявана с направената от купувачите инвестиция (26,25 млн. EUR). В действителност първата рекапитализация от 142,5 млн. EUR трябва да бъде разглеждана само и единствено в рамките на сравнение с ликвидационната цена.
(190)
Накрая Франция оспорва аргумента на STIM относно факта, че тази вноска би съставлявала гаранция за частните купувачи, че SNCM ще получи DSP за обслужване на Корсика. Френските органи изтъкват, че това увеличение на капитала е разумно и независимо от резултатите на дружеството и че предоставянето на DSP на SNCM не би позволило да се подобри очакваната възвръщаемост на тази инвестиция.
(191)
Относно сумата от 38,5 млн. EUR за социални мерки Франция отново изтъква аргумента, според който тези мерки представляват помощ за персонала и че тяхното поемане от страна на държавата не може да бъде считано като предоставяне на непряко предимство на дружеството, тъй като са в допълнение към законовите разпоредби и задълженията, произтичащи от колективните трудови договори на SNCM. Освен това Франция припомня, че тези мерки не биха позволили напускането на служители, за които SNCM би продължило да бъде отговорно в случай на липсата на такива мерки.
(192)
В противовес на аргумента на CFF френските органи уточняват, че сумата от 38,5 млн. EUR не е предназначена за провеждане на съкращенията на персонала, предвидени в социалния план от 2003 г., тъй като въпреки закъснението тези съкращения вече са осъществени на практика. Новият социален план представлява допълнение към първите социални мерки от 2003 г.
5.2.3. Относно съвместимостта с Насоките на Общността
(193)
Франция счита, че като се има предвид гореизложеното, размерът на помощта, която трябва да бъде оценена съгласно Насоките, възлиза на 15,81 млн. EUR.
(194)
Противно на твърденията на CFF френските органи считат, че по отношение на точка 11 от Насоките от 2004 г. първата рекапитализация, при все че е позволила на SNCM да възстанови собствения си капитал, не е причина да загуби характера си на предприятие в затруднение, доколкото тази рекапитализация има за цел да осигури поддържането на дейността на дружеството.
(195)
Франция опровергава твърденията на CFF, според които тя не е трябвало да извършва нови финансови инжекции в дружеството предвид факта, че SNCM е могло да поиска банков кредит. В тази връзка френските органи уточняват, че на 24 август 2005 г. банките са отказали отпускането на нови кредити за оборотни парични средства в полза на SNCM и че от този момент единствената възможна алтернатива е била приватизацията или ликвидацията на дружеството.
(196)
Франция оспорва твърденията на CFF и STIM относно провала на плана за преструктуриране от 2002 г., който, въпреки известно закъснение, е бил изпълнен и е позволил да бъдат постигнати целите през 2005 г. Влошаването на икономическото и финансово състояние на SNCM, дължащо се на външни за дружеството фактори, е довело след това до необходимостта от удължаване на плана, за което е изпратено уведомление през 2002 г., и до въвеждането на нови мерки.
(197)
Франция смята, че SNCM има добри перспективи за възстановяване и че мерките, предвидени от новите акционери, а именно изпълнението на социалния план, възстановяването на транспортните услуги и обновяването на някои кораби, ще позволят да се възвърне жизнеспособността на дружеството. В тази връзка Франция отбелязва, че поради приходите, получени от DSP (около [50-70] (60) % от оборота на SNCM) и предвид значимостта на фиксираните разходи и трудностите при разпределяне на шестте кораба за обслужване на линията Марсилия-Корсика, DSP представлява съществен елемент от стратегията на дружеството и неговата жизнеспособност.
(198)
По отношение на ограничението до минимум на помощта Франция смята, че е ограничила до стриктния минимум разходите за необходимото преструктуриране, за да позволи неговото реализиране. В тази връзка френските органи припомнят, че, както Комисията посочва в решението си от 2003 г., самото дружество е допринесло достатъчно за плана за преструктуриране със свои собствени ресурси чрез цесия на активи на стойност 30,2 млн. EUR. Освен това с оглед на други цесии, извършени от SNCM в размер на 12,2 млн. EUR, общият размер на собствения принос на дружеството достига 42,38 млн. EUR. Франция смята, че този размер е много по-висок от този на собствения принос, необходим за одобряване на помощите за преструктуриране, чийто краен размер възлиза на 15,81 млн. EUR, доколкото останалите мерки не са държавни помощи.
5.2.4. Относно условията, наложени с решение на Комисията от 2003 г., и относно евентуалните нови компенсаторни мерки
(199)
Противно на твърденията на STIM и на CFF френските органи заявяват, че са спазили условията, наложени с решението от 2003 г., с които са били обвързани до края на 2006 г., и по-специално поддържането на флота от 11 кораба и прилагането на тарифи, по-ниски от тези на конкурентите.
(200)
От друга страна Франция смята, че в рамките на новото окончателно решение нивото на компенсаторни мерки, което ще бъде наложено на SNCM, трябва да бъде съответстващо, доколкото размерът на помощите за преструктуриране ще бъде от този момент 15,81 млн. EUR вместо 69,3 млн. EUR.
(201)
В тази връзка Франция оспорва становището на STIM относно възможността Комисията да наложи на SNCM като компенсаторна мярка цесията на неговото участие в CMN. Франция оспорва аргумента на STIM, според който определянето на стратегически активи не би съответствало на Насоките от 2004 г. в сравнение с тези от 1999 г.
(202)
Що се касае до изложените от CFF мерки, целящи намаляването на присъствието на SNCM на пазара, френските органи уточняват, че както всъщност е било посочено от Комисията в решението от 2003 г. (съображение 87), съответните засегнати пазари (Франция-Корсика-Магреб) не се характеризират със свръхкапацитет и че една промяна на конфигурацията на линиите, обслужващи Корсика в рамките и извън DSP, отново ще изложи на риск жизнеспособността на дружеството.
(203)
По отношение на аргумента, изложен от CFF, според който прилагането в полза на SNCM на горепосочените мерки би довело до сериозен риск от изчезването от пазара на континентална Франция-Корсика на неговия основен конкурент, а именно CFF, френските органи изтъкват, че предвид настоящата конфигурация на този пазар, на който CFF има мажоритарно участие, поддържането на конкурентна структура зависи от одобряването на плана за преструктуриране на SNCM и неговото присъствие на въпросния пазар.
VI. ОЦЕНКА НА МЕРКИТЕ
6.1. НАЛИЧИЕ НА ПОМОЩ ПО СМИСЪЛА НА ЧЛЕН 107, ПАРАГРАФ 1 ОТ ДОГОВОРА ЗА ЕО
(204)
Член 107, параграф 1 от ДФЕС гласи, че: „Освен когато е предвидено друго в Договорите, всяка помощ, предоставена от държава членка или чрез ресурси на държава членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите членки, е несъвместима с вътрешния пазар.“
(205)
Квалифицирането на една национална мярка като държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС предполага кумулативното изпълнение на следните условия: 1) въпросната мярка да предоставя избирателно икономическо предимство; 2) това предимство се финансира чрез държавни ресурси; 3) това предимство нарушава или заплашва да наруши конкуренцията и, накрая; 4) това предимство засяга търговията между държавите членки (105).
(206)
Комисията установява, че SNCM е получило държавни ресурси на обща стойност 274,54 млн. EUR (106) чрез CGMF, която е 100 % на държавата.
(207)
Тъй като SNCM осъществява дейност в сектора на морския транспорт, който е отворен към вътрешноевропейската конкуренция, полученото потенциално икономическо предимство може да наруши конкуренцията и да засегне търговията между държавите членки.
(208)
Обстоятелството, че пазарът на каботажни превози към средиземноморските острови до 1 януари 1999 г. е бил временно освободен от прилагането на Регламент (ЕИО) № 3577/92, не позволява a priori да се изключи, че изплатените субсидии за обслужване на каботажните линии между средиземноморските острови в рамките на DSP са могли да засегнат търговията между държавите членки и да нарушат конкуренцията.
(209)
Във всички случаи, дори ако отпуснатите субсидии за обслужване на линиите за каботаж не са засягали търговията и не са нарушавали конкуренцията преди 1 януари 1999 г., положението се е променило след тази дата, тъй като съгласно Регламент № 3577/92 дейностите, свързани с морския каботаж, са отворени за всички оператори на Европейския съюз. Освен това трябва да се подчертае, че SNCM не извършва само крайбрежен транспорт, но осъществява дейност и на международния морски транспортен пазар, който бе либерализиран с Регламент (ЕИО) № 4055/86 (107).
(210)
Следователно Комисията счита, че в конкретния случай трите последни критерия на член 107, параграф 1 от ДФЕС, посочени в съображение 205 от настоящото решение, са изпълнени. Ето защо тя трябва да проучи последователно за всяка мярка наличието на избирателно икономическо предимство в съответствие с решението на Общия съд от 11 септември 2012 г.
6.1.1. Временна рамка на анализа
(211)
В съответствие с практиката на Общия съд (108) Комисията трябва след отмяната на някое от нейните решения да основе своя нов анализ единствено на информацията, с която е разполагала към момента на приемане на отмененото решение, т.е. в този случай към 8 юли 2008 г.
(212)
Последващите събития, които евентуално са настъпили след 8 юли 2008 г., не трябва да бъдат взети под внимание. Измененията или развитието на пазара или на положението, в което се намира получателят на помощта, трябва да бъдат изключени от анализа. По същия начин Комисията не взема предвид периода на изпълнение на плана за преструктуриране след месец юли 2008 г. (109).
(213)
Освен това Комисията няма задължение отново да открие делото, нито дори да го допълни с нови технически експертизи (110). Отмяната на акта слага край на административната процедура, която съдържа няколко етапа, но това не води непременно до отмяна на цялата процедура. Когато, както в този случай, въпреки предприетите действия по разследването, позволяващи изчерпателен анализ на съвместимостта на помощта, извършеният от Комисията анализ се окаже непълен и по този начин доведе до незаконосъобразност на решението, процедурата за замяна на това решение може да бъде започната въз основа на вече осъществените действия по разследване (111).
(214)
Освен това, тъй като Комисията трябва да основе своя нов анализ единствено на информацията, с която е разполагала през юли 2008 г., т.е. информация, за която френските органи и SNCM вече са изразили позиция, не е нужно отново да се прави допитване за техните становища (112). И накрая, правото на трети заинтересовани страни да представят своите мнения било спазено чрез публикуване в Официален вестник на решението за откриване на процедурата (113) и нито една разпоредба от Регламент № 659/1999 не изисква да им се предложи отново тази възможност, когато първоначалният план за преструктуриране се изменя по време на разследването (114).
(215)
Настоящото решение се основава главно на известните факти към 8 юли 2008 г. Допълнително обаче Комисията ще покаже, че ако евентуално вземе предвид информационната бележка на френските органи от 16 май 2013 г. относно посочените факти преди датата 8 юли 2008 г., както и представената от SNCM информация на 27 август 2013 г., това няма да промени заключенията ѝ.
6.1.2. Цесия на SNCM на отрицателна продажна цена от 158 млн. EUR
(216)
В конкретния случай Комисията трябва да проучи дали капиталовата вноска на държавата в размер на 158 млн. EUR, предхождаща цесията на SNCM на частни купувачи, т.е. in fine отрицателната продажна цена на дружеството за еквивалентна сума, не съдържа елементи на държавна помощ.
(217)
Една открита, прозрачна и недискриминационна обществена процедура за избор, в рамките на която държавата прехвърля дружеството след предварителна рекапитализация (за сума, по-голяма от продажната цена), не позволява непременно да се изключи наличието на помощ, от която може да се възползва едновременно приватизираното дружество и неговият купувач (115).
(218)
За да провери дали едно дружество е ползвало икономическо предимство вследствие на капиталовата вноска от държавата, Комисията прилага по принцип критерия за „частния инвеститор, действащ в условията на пазарна икономика“ (наричан по-нататък критерият за частния инвеститор), при условие че получателят не е задължен да възстанови други държавни помощи и тази вноска подлежи на анализ спрямо този критерий. Критерият за частния инвеститор следва принципа на равно третиране на публичния и частния сектор, което произтича от член 345 от ДФЕС. Според този принцип предоставените от държавата капитали на разположение на дадено дружество пряко или косвено при обстоятелства, които съответстват на нормалните условия на пазара, не биха могли да бъдат квалифицирани като държавни помощи (116).
(219)
За тази цел Комисията може по-специално да оцени дали лицето, предоставящо средствата, действа като частен инвеститор, който следва структурна, обща или секторна политика, и е воден от перспективи за дългосрочна рентабилност на инвестираните капитали. Валидността на този подход е призната от Съда на ЕС в рамките на няколко дела (117).
(220)
Съгласно постоянната съдебна практика капиталова вноска, направена от публичен инвеститор при отсъствието на всякаква перспектива за печалба, дори дългосрочна, представлява държавна помощ (118).
(221)
Съдът на ЕС е отбелязал освен това, че един частен инвеститор, който следва структурна, обща или секторна политика и е воден от перспективи за дългосрочна рентабилност, разумно не би си позволил след дългогодишни загуби да направи капиталова вноска, която от икономическа гледна точка е не само по-скъпа от една ликвидация на активите, но и е свързана с продажбата на дружеството, която му отнема всякаква перспектива за печалба, дори и в по-дългосрочен план (119).
(222)
По-конкретно в решението си по дело „Gröditzer“ Съдът е постановил, че с цел определяне на това дали приватизацията на едно дружество срещу отрицателна продажна цена съдържа елементи на държавна помощ: „[е] редно е да се установи дали при сходни обстоятелства един частен инвеститор, чиято големина може да бъде сравнена с тази на органите, управляващи публичния сектор, би могъл да пристъпи към такава голяма капиталова вноска в рамките на продажбата на въпросното дружество или би избрал неговата ликвидация“ (120).
(223)
С оглед на гореизложеното, за да се определи характерът на помощта по въпросната мярка, Комисията трябва „да прецени дали избраното решение от държавата е в абсолютни стойности и по отношение на всяко друго решение, включително ненамесата, най-евтиното, което, ако е така, би довело до заключението, че държавата е действала като частен инвеститор“ (121).
(224)
С други думи Комисията трябва да провери дали изборът да се направи капиталова вноска с такъв размер на практика се оказва по-малко ефективен в сравнение с ликвидацията.
6.1.2.1. Относно оценката на разходите по ликвидация
а) Относно вземането предвид на изплащането на допълнителни обезщетения за уволнение
(225)
За целите на изчисляването на разходите по ликвидацията за акционера френските органи считат, че големите групи от предприятия, когато пристъпват към затваряне на обекти или ликвидация на дъщерни предприятия, не могат да не се интересуват от социалните последствия, до които водят тези затваряния или ликвидации. По тази причина те най-често прилагат социални планове, които могат да включват мерки за преквалификация на персонала, съдействие при намиране на друга работа, обезщетения при напускане и действия на местно икономическо равнище, които дори надхвърлят разпоредбите на закона и на колективните трудови договори.
(226)
В този контекст френските органи приемат въз основа на социалния план от 2005 г., основаващ се на социалния план от 2002 г., диапазон от [90 000-100 000] (60) до [120 000-130 000] (60) EUR за служител или общ размер между [200-210] (60) млн. EUR и [250-260] млн. EUR. Френските органи уточняват, че долната граница на горепосочения размер обяснява факта, че цената на референтния социален план е увеличена поради големия брой служители, доближаващи пенсионна възраст, които напускат при изключително благоприятни условия. Освен това взет е предвид и фактът, че контекстът на ликвидацията на дружеството и уволняването на целия персонал не могат да бъдат сравнени с преквалификацията на служителите, позволяваща продължаване на дейността, какъвто е случаят при референтния социален план.
(227)
Накрая, френските органи считат, че дори и да приложат таблицата за анализ, определена от Общия съд в решението му от 15 септември 2012 г., прехвърлянето на контрола на SNCM за отрицателна цена от 158 млн. EUR не съдържа елементи на държавна помощ. На практика те считат, че Комисията разполага с всички необходими сведения, за да отговори на критиките на Общия съд.
(228)
В случая Комисията не споделя този анализ.
(229)
В съответствие с решението на Общия съд (122) изплащането на допълнителни обезщетения за уволнение от частен инвеститор по принцип може да представлява законна и уместна практика според обстоятелствата в конкретния случай, с цел насърчаване на спокойния социален диалог и поддържане на доброто име на дадено дружество или група от дружества. В съответствие с принципа на равно третиране на частния и публичния сектор възможността за изплащане на допълнителни обезщетения за уволнение е открита и за държавите членки при ликвидация на публично предприятие, независимо че задълженията им a priori не надвишават строгия законов и договорен минимум. Все пак Общият съд уточнява, че „(…) поемането на тези допълнителни разходи поради основателни опасения не може да преследва единствено социална или дори политическа цел, тъй като по този начин може да излезе от рамките на теста за частния инвеститор (…). При липса на всякаква, дори дългосрочна, икономическа рационалност, поемането на разходи, които излизат извън строгите законови или договорни задължения, следователно трябва да се счита за държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 ЕО.“ (123).
(230)
Що се отнася до мотива за имиджа на държавата, изтъкнат от френските органи, Общият съд счита, че „(…) защитата на доброто име на държава членка в качеството ѝ на глобален инвеститор в пазарната икономика не може да представлява, при липса на специални обстоятелства и без особено убедителни мотиви, достатъчна обосновка за доказване на дългосрочната икономическа рационалност на поемането на допълнителни разходи като допълнителните обезщетения за уволнение“ (124). Такива специални обстоятелства в случая няма.
(231)
Комисията установява, че след откриването на процедурата френските органи не пристъпват към определяне на икономическите дейности на френската държава, по-специално на географско и секторно равнище, по отношение на които се прецени икономическата рационалност в дългосрочен план на разглежданите мерки, макар и в писмото си от 16 май 2013 г. да посочват, че поведението на държавата трябва да се сравни с това на холдинг с диверсифицирани дейности, който търси максимална печалба и защита на доброто си име като глобално индустриално предприятие, по-специално по отношение на управлението на персонала му.
(232)
Що се отнася до доброто име на CGMF, Комисията отбелязва, че компанията не е имала никакъв друг актив освен SNCM в сектора на морския транспорт. Следователно този аргумент не може да се отнася до нея.
(233)
По отношение на доброто име на държавата акционер френските органи изтъкват съществуването на висок риск от социални конфликти в управляваните от държавата предприятия - не само тези, които в географски план се намират в близост до дейностите на SNCM, но и такива от други сектори, и по-специално този на транспорта. От една страна Комисията отбелязва, че френските органи не доказват реалността на този риск от „заразяване“ на всички държавни предприятия, а от друга счита, че те не доказват също така, че изплащането на допълнителни обезщетения би възпрепятствало възникването на нови стачки. Накрая, Комисията счита, че изключително социалната обосновка на поемането на тези обезщетения от държавата е недостатъчна, за да се изключи наличието на държавна помощ.
(234)
Комисията счита от друга страна, че френските органи не посочват достатъчно обективни и проверими сведения, които да докажат, че изплащането на допълнителни обезщетения за уволнение при сходни обстоятелства е установена практика сред частните предприемачи от същия сектор. Комисията посочва, че просто препращане към ограничен брой социални планове също не може да докаже съществуването на достатъчно установена практика в случаи, сравними с разглеждания, тъй като посочените от френските органи социални планове се отнасят до планове за преструктуриране, а не за ликвидация, и голяма част от тях засягат сектори, които a priori нямат нищо общо с транспортната инфраструктура, като козметичния (Yves Saint-Laurent Haute couture), селскостопанския сектор (Danone) или сектора на електрониката (Hewlett Packard). Освен това в представената от френските органи таблица в информационната бележка от 16 май 2013 г., в която е включен списък със социални планове, се изброяват шест плана след приватизацията на SNCM, които следователно не могат да бъдат приети като основание за поемането на допълнителните обезщетения за уволнение.
(235)
SNCM представя нов списък с пет социални плана в информационната бележка от 27 август 2013 г. Комисията счита, че този списък не позволява да се установи, че изплащането на допълнителни обезщетения за уволнение при сходни обстоятелства е установена практика сред частните предприемачи от същия сектор. Комисията отбелязва най-напред, че от петте посочени плана два засягат SNCM, сред които е и планът, предмет на настоящото решение. Тези два плана не могат да бъдат използвани като обективни елементи за сравнение поради две причини: от една страна SNCM не може да изтъква собствените си предишни практики в тази област, за да обоснове достатъчно добре установеността на тази практика; и от друга страна социалният план от 2002 г. съответства на период, когато SNCM е било все още държавно предприятие, а зададеният от Общия съд критерий за сравнение са частни предприятия от същия сектор. В този смисъл Комисията отбелязва, че социалният план на пристанището в Марсилия не може да бъде приет, тъй като през 2004 г. пристанището е било публично образувание, а не частно предприятие. Накрая, Комисията отбелязва, че последните два посочени социални плана - на Air Lib и на Eurostar - са планове за преструктуриране, а не такива за ликвидация. В допълнение Комисията изтъква, че средното допълнително обезщетение от тези два плана е с над 50 % по-ниско спрямо приетия от SNCM среден размер на допълнителните обезщетения.
(236)
Комисията посочва, че френските органи не са установили, че поведението на френската държава е било мотивирано от разумна вероятност за получаване на косвена материална печалба, дори в дългосрочен план, като се избегне допълнително влошаване на социалната атмосфера в предприятието, тъй като именно при хипотезата за ликвидация предприятието е трябвало да прекрати съществуването си. Що се отнася до хипотезата за по-голяма полза за служителите на други държавни предприятия, тя е недостатъчно обоснована. Още повече, че дори в рамките на логиката на глобален инвеститор, каквато се изтъква от френските органи, предоставянето на много високи обезщетения при напускане на служителите на едно дружество може да усложни евентуалното преструктуриране на останалите дружества, които притежава същият инвеститор. Освен това френските органи не са определили количествено доколко значителни биха били евентуалните социални разходи, с които обосновават плащането на допълнителните обезщетения за уволнение.
(237)
Френските органи също така посочват, че една процедура за ликвидация би била по-дълга и потенциално по-рискована за държавата акционер спрямо цесията на SNCM на отрицателна цена. Комисията отбелязва, че френските органи не са предоставили никакво доказателство за този риск и не са обяснили защо продължителността на процедурата за ликвидация е била взета предвид от частен акционер. Делото Frucona Kosice (125), цитирано от френските органи, не е релевантно към настоящия случай, тъй като се отнася до теста на частен кредитор. Срокът на една процедура за ликвидация е подходящ за анализирането дали държавата в позицията на кредитор на Frucona Kosice е възстановила в максимална степен вземанията си, като е приела частично, но незабавно възстановяване, или дали е трябвало да чака ликвидацията на предприятието. Положението в разглеждания случай е различно, тъй като държавата е в позицията на акционер в SNCM, а не на частен кредитор. Като се има предвид, че в случай на ликвидация на SNCM активите определено не биха били достатъчни за покриването на пасивите, държавата не би могла да възстанови своята вноска. Следователно в този случай не е подходящо да се изтъква срокът на процедурата за ликвидация.
(238)
Френските органи не са доказали, че поемането на разходите по тези допълнителни обезщетения от държавата като частен инвеститор при сценария за ликвидация е било обосновано.
(239)
На този етап от анализа Комисията следва да определи стойността на ликвидацията на SNCM без допълнителни обезщетения за уволнение.
б) Относно стойността на ликвидацията на SNCM
(240)
Съгласно този метод недостатъчното количество на активи е установено, когато икономическата стойност на реалните активи (по принцип по-висока от счетоводната нетна стойност) не покрива икономическата стойност на реалните дългове.
(241)
С цел установяването на недостига на активи в конкретния случай Комисията с помощта на свой експерт (126) е проверила, както е обяснено по-долу, че към 30 септември 2005 г. стойността на активите на SNCM не е била достатъчна, за да удовлетвори привилегированите и непривилегированите кредитори.
(242)
Комисията счита, че стойността на нетните активи е често използван метод за остойностяване на дружествата в сектора на морския транспорт. Освен това тя смята, че този метод е изключително подходящ за ситуацията на SNCM, доколкото неговият основен акционер разполага с един единствен избор, алтернативен на цесията, а именно ликвидация.
(243)
По отношение на другите методи за остойностяване, по-специално на метода на актуализираните оперативни свободни парични потоци, Комисията смята, че предвид факта, че той предполага продължаването на дейността на дружеството, какъвто не е случаят при предвидената хипотеза за ликвидация на SNCM, то той не е актуален в настоящия случай.
(244)
Комисията отбелязва датата 30 септември 2005 г. като референтна дата за оценката на SNCM, която е датата, на която е направен реалният избор между приемане на предложението за възстановяване на дружеството или неговата ликвидация; решението за избора на BCP е взето на 27 септември 2005 г.
i) Относно стойността на активите на SNCM
(245)
Комисията отбелязва, че акционерът на SNCM със сътрудничеството на кантора Ernst & Young е пристъпил към определяне на разходите за ликвидацията на дружеството (горепосоченият доклад CGMF) на 30 септември 2005 г., който е бил повторно разгледан от Oddo Corporate Finance и кантората Paul Hastings. Комисията припомня, че в горепосочения доклад Oddo-Hastings активите на SNCM са оценени на 190,3 млн. EUR.
(246)
Що се отнася до стойността на собствената флота (127), брутната продажна стойност на корабите на SNCM е била оценена от специализирания експерт BRS на 224 млн. EUR на 30 септември 2005 г., а флотата на SNCM е била оценена в доклада Oddo на 150,7 млн. EUR след отстъпки (128), комисиона за търговско посредничество (129) и несигурно събитие (130).
Таблица 3
Сценарии за остойностяване на активите на SNCM към 30 септември 2005 г.
Стойност на активите
в доклада Oddo
в милиони EUR
Стойност на активите
според експерт на Комисията
в милиони EUR
Нематериални активи
-
-
Материални активи
Собствена флота
150,7
151,7
Недвижими имоти
(131)
11,2
11,2
Финансови активи
(132)
32,7
38,3
Нематериални активи
194,6
201,2
Стокова наличност
-
-
Аванси и предплати
-
-
Вземания от клиенти
0,8
0,8
Други вземания
(133)
9,4
9,4
Нетни парични потоци
-14,5
-
Сметки от изравняване
-
-
Други активи
-4,3
10,20
Общо активи
190,3
211,4
Източници:
Доклад Oddo-Hastings, доклад на експерт на Комисията.
(247)
При прочита на горната таблица Комисията констатира, че флотата от кораби съставлява основният елемент от оценката на активите на дружеството. В тази връзка експертът на Комисията е преценил след извършване на сравнителен анализ в подходящото време, че намалението, приложено към брутната продажна цена на корабите и несигурното събитие, са били съвместими. На тази база той е направил заключения, че няма аргументи за отхвърляне на оценката на стойността на флотата, изготвена от държавата.
(248)
По отношение на намалението Комисията смята, че неговото ниво е съвместимо с намаленията, наблюдавани при продажбите на кораби при съдебна ликвидация. Според експерта на Комисията Управлението за морски транспорт, национално белгийско дружество, обслужващо линията Остенде-Рамсгате, е продало например два ферибота за автомобили през 1997 г. с намаления, оценени на 35 % и 45 %. Неотдавна дружеството Festival Cruises е продало три туристически кораба със средна отстъпка от 20 %. Намаленията, прилагани в сходни случаи, са от порядъка на тези, приложени от френските органи в настоящия случай.
(249)
Що се отнася до несигурното събитие, такъв пример не е бил отбелязан на пазара и Комисията смята, че аргументите, оправдаващи прилагането на несигурното събитие са съвместими с ограничения пазар на специализирани кораби, изработени за изключително специфична употреба.
(250)
От друга страна Комисията отбелязва, че нейният независим експерт е ревизирал покачването на стойността на финансовите активи, по-специално стойността на участието на SNCM в CMN (от 21,8 млн. EUR до 28 млн. EUR). В тази връзка, предвид предложението за закупуване на това участие от Stef-TFE за 35,2 млн. EUR, предадено на Комисията в рамките на настоящото разследване, Комисията счита, че оценката на участието на SNCM в CMN в размер на 28 млн. EUR е разумна в контекста на ликвидация на дружеството.
(251)
Относно остойностяването на другите компоненти на активите експертът на Комисията не е изразил конкретно възражение. Той не е отбелязал рубриката „нетни парични потоци“ в активите, тъй като тя е в дефицит. Комисията смята, че тази рубрика трябва да премине към пасивите на дружеството SNCM.
(252)
Като взема предвид извършените промени, Комисията оценява активите на SNCM на 211,4 млн. EUR към 30 септември 2005 г.
ii) Относно оценката на пасивите на SNCM
(253)
Комисията установява, че френските органи оценяват дължимата сума за привилегировани вземания на 153,8 млн. EUR, а на 170,9 млн. EUR - дължимата сума за непривилегировани вземания (без допълнителните обезщетения за уволнение).
(254)
Що се касае по-специално до пасивите на дружеството, френските органи изчисляват цената на социалния план по колективния трудов договор на [70-80] (60) млн. EUR. Разходите по социалния план са определени на индивидуална база и предвид вида на договора (безсрочен договор - CDI и срочен договор - CDD), устава и колективните трудови договори (морски персонал, стационарен персонал и управление), трудовия стаж, позицията и възнаграждението на всеки отделен служител. Този размер покрива неустойките по предизвестия ([20-30] (60) млн. EUR), неустойките по платен отпуск по предизвестие ([0-10] (60) млн. EUR), конвенционални обезщетения за уволнение ([30-40] (60) млн. EUR) и контрибуция Delalande ([0-10] (60) млн. EUR) (134).
(255)
Цената на социалния план извън колективните трудови договори е оценен от френските органи на [30-40] (60) млн. EUR. Този социален план обхваща всички придружаващи мерки, свързани със законовите и регулаторни задължения на SNCM в областта на уволнението (135) и косвените разходи, свързани с социалния план по колективния трудов договор (136).
(256)
Разходите по прекратяване на основните договори за експлоатация засяга основно и включването на банкова гаранция в размер на 7,4 млн. EUR, дадена като гаранция за доброто изпълнение от страна на SNCM на неговите задължения за извършване на обществена услуга, към която се прибавя наказателна санкция, предвидена в договора, в размер на 2 % от референтната финансова компенсация в размер на 63 млн. EUR за 2005 г., или около 1,2 млн. EUR.
(257)
По отношение на нетния пасив, свързан с цесията на кораби на лизинг, (137) френските органи подчертават, че на базата на определени хипотези (138) нетният продукт от цесията е оценен от специализирания експерт BRS на 144,8 млн. EUR към 30 септември 2005 г. след отстъпки, комисиона за търговско посредничество и финансови разходи за пристанище. Спестяванията от данъци и банкови задължения възлизат на 193,5 млн. EUR, като съществува оставаща сума от банкови задължения за корабите, закупени на лизинг, която трябва да бъде възстановена, на стойност 48,7 млн. EUR.
Таблица 4
Сценарии за остойностяване на пасивите на SNCM към 30 септември 2005 г.
Стойност на пасивите
в доклада Oddo
в милиони EUR
Стойност на пасивите
според експерт на Комисията
в милиони EUR
Привилегировани задължения, от които:
Социални и данъчни задължения
[20-30]*
[20-30]*
Финансови задължения, гарантирани с активи
(139)
15,9
15,9
Разходи по социалния план по колективния трудов договор
[70-80]*
[70-80]*
Разходи по пенсионни осигурителни каси
(140)
10,2
10,2
Разходи по процеса на ликвидация
4,7
4,7
Добавени загуби от дейността
(141)
26,5
26,5
Удовлетворяване на привилегировани кредитори
153,8
153,8
Необезпечени задължения
(142)
69,7
84,2
Разходи по социалния план, извън колективния трудов договор
[30-40]*
[30-40]*
Разходи по прекратяване на основните договори за експлоатация
[10-20]*
[10-20]*
Допълнителни разходи, свързани с цесията на корабите, които са на лизинг
48,7
48,7
Удовлетворяване на непривилегировани кредитори
170,9
181,1
Източници:
Доклад Oddo-Hastings, доклад на експерт на Комисията.
(258)
Комисията отбелязва, че социалните пасиви на дружеството съставляват основният елемент от пасивите на SNCM. Що се отнася до цената на социалния план по колективния трудов договор, експертът на Комисията е проверил формулите за изчисляване на всички елементи от плана на базата на извадки и не е установил нито аномалия, нито грешка. Въз основа на тази проверка Комисията смята за разумен размера от [70-80] (60) млн. EUR, изплатени предварително от френските органи за социален план по колективния трудов договор.
(259)
Относно допълнителните загуби от дейността Комисията смята, че оценката е предпазлива с оглед на законодателството, по-специално член L.622-10 от Търговския закон и член 119-2 от Постановление № 85-1388 от 27 декември 1985 г., съгласно които SNCM би могло да бъде задължено от компетентния търговски съд да продължи дейността за срок от два месеца, който срок може да бъде подновен по искане на прокуратурата във връзка с изпълнението на задълженията за предоставяне на обществена услуга.
(260)
Що се отнася до необезпечените задължения, експертът на Комисията не е изразил конкретно възражение. При все това той е коригирал размера от 69,7 млн. EUR на 14,5 млн. EUR вследствие на промяната на рубриката „Нетни парични потоци“ в активите. Комисията оценява, че тази промяна е в съответствие с промените, извършени при оценяването на активите на SNCM.
(261)
По отношение на разходите по социалния план извън колективния трудов договор (без допълнителните обезщетения за уволнение) експертът на Комисията счита, че разходите за съдебни спорове трябва да бъдат [0-5] (60) млн. EUR вместо [0-10] (60) млн. EUR, изплатени предварително от френските органи. По този въпрос, въпреки че Комисията смята за сигурно, че синдикалните организации биха поискали преквалифициране на договорите CDD в договори CDI (143), тя счита от друга страна, че тези изчисления трябва да засягат само и единствено служителите, работещи на CDD, за които този риск е почти сигурен (или 150 CDD). Като се отчита едно месечно брутно възнаграждение в размер на [2 000-2 500] (60) EUR с обезщетение от 9 месечни заплати за първите [100-120] (60) CDD и от 6 месечни заплати за следващите [50-70] (60), размерът възлиза на [0-10] (60) млн. EUR.
(262)
Що се касае до нетните пасиви, свързани с цесията на корабите, които са на лизинг, Комисията смята, че хипотезите, свързани с изчисленията, са оправдани от договорния формализъм на GIE, който ограничава всякакво заместване на SNCM от трети страни и обуславя данъчни предимства за използването на корабите под френски флаг. Освен това несигурното събитие не се прилага в случая на кораби, използвани на лизинг, тъй като тези кораби са продадени от банките кредитори на GIE. В този контекст Комисията счита, че е оправдано да бъдат взети предвид разходите за превоз между 30 септември 2005 г. и датата на действителната цесия на кораба.
(263)
Във връзка с гореизложеното Комисията смята, че към 30 септември 2005 г. привилегированите пасиви на SNCM възлизат на 153,8 млн. EUR, а непривилегированите пасиви на SNCM са 181,1 млн. EUR.
iii) Относно установяването на недостиг на активите
(264)
Като се има предвид горепосоченото, Комисията смята, че към 30 септември 2005 г. стойността на активите на SNCM (или 211,4 млн. EUR) не е била достатъчна за удовлетворяване на привилегированите кредитори (или 153,8 млн. EUR) и на непривилегированите кредитори (181,1 млн. EUR), или 334,9 млн. EUR. Следователно активите не достигат с около 123,5 млн. EUR.
в) Относно вземането предвид на процедура по покриване на пасивите
(265)
Комисията също така разгледа и аргумента на френските органи и на SNCM, според който държавата в качеството ѝ на мажоритарен акционер може да бъде поканена да покрие пасивите в случай на ликвидация на дружеството. Една от заинтересованите страни, CFF, оспорва прилагането на националната съдебна практика, посочена от френските органи към настоящия случай. CFF счита, че по отношение на съдебната практика на Апелативния съд на Руан по делото Aspocom Group Oyj съдията е осъдил финландското дружество майка да заплати обезщетения на служителите от неговото френско дъщерно предприятие, което е било в ликвидация, тъй като тези обезщетения са били предвидени от социален план чрез споразумение в предприятието, потвърдено от дружеството майка, а в крайна сметка не са били изплатени.
(266)
Френските органи смятат, че всички реални разходи, които е трябвало да бъдат поети от държавата в качеството ѝ на акционер чрез CGMF, възлизат на 312,1-361 млн. EUR към 30 септември 2005 г. Те считат също, че в тази оценка се взема предвид рискът държавата да бъде поканена да „покрие пасивите“, ако съдът я счете за фактически управител на SNCM, както и рискът държавата да бъде осъдена да заплати допълнителните обезщетения за уволнение на освободения персонал. Френските органи смятат, че тези рискове трябва да бъдат взети предвид при изчисляването на действителните разходи по евентуална ликвидация на SNCM.
(267)
Следователно възниква въпросът за оценката на всички реални разходи, които Франция би била длъжна да поеме като акционер в случай на съдебна ликвидация на SNCM, за да се определи дали, предвид риска да бъде осъден да поеме тези разходи и предвид техния обем, един частен акционер би предпочел да продаде незабавно своето дъщерно предприятие на отрицателната цена от 158 млн. EUR, отколкото да се изложи на този риск.
(268)
Във френското право назначеният ликвидатор на дружество в съдебна ликвидация има възможността да започне процедура по поемане на отговорност срещу бившите управители на дружеството, наречена „процедура по покриване на пасивите“, в случай на решение за прекратяване на план за възстановяване на дружеството или поставянето му под съдебен надзор, както и в случай на съдебна ликвидация (144).
(269)
Започването на процедура по покриване на пасивите срещу бившите управители на дружеството в ликвидация е мотивирано от необходимостта от възстановяване на имуществото на дружеството, което е една от задачите на назначения ликвидатор.
(270)
В множество писма до Комисията френските органи поддържат становището, че хипотезата за осъждане на държавата от национален съдия за покриване на пасивите на управляваното от нея дружество представлява възможно най-правдоподобният сценарий и че тази хипотеза трябва да бъде отчетена при изчисляването на действителните разходи по евентуална ликвидация на SNCM.
(271)
В писмените си бележки от 28 февруари 2008 г. SNCM е представило доклада Baker & McKenzie, в който се оценяват правните последици от процедура по покриване на пасивите срещу френската държава. В този доклад се заключава, че сезираният по делото търговски съд най-вероятно би отбелязал отговорността на държавата и би я осъдил да поеме за своя сметка всички социални задължения на SNCM.
(272)
Съответното законодателство предвижда, че социалните задължения на дружество в ликвидация могат да бъдат поети от неговите бивши управители от правна и фактическа гледна точка, ако бъдат едновременно спазени четири условия.
i) Признаване на държавата като управител от правна и фактическа гледна точка на дружество в съдебна ликвидация
(273)
Докладът Baker & Mc Kenzie, изпратен от SNCM, предоставя на Комисията анализ, който води до заключението, че […] (60). По същество горепосоченият експертен доклад цели да покаже, че съгласно съответната съдебна практика (145) държавата е допуснала […] (60) нееднократно. По-специално според същия този доклад държавата е взела […] (60) решения. Освен това изглежда, че управителните органи […] (60) предприятието. Накрая, държавата […] (60).
(274)
Комисията констатира, че френските органи в писмените си бележки от 28 март 2008 г. не са изразили резерви […] (60). В своето писмо от 20 ноември 2006 г. самите френски власти посочват, че съдията […] (60) предприятието.
(275)
При все това Комисията е на мнение, че декларацията на френските органи от 20 ноември 2006 г., направена в рамките на дело за държавна помощ, не е достатъчна сама по себе си, за да се установи de jure дали един съдия би счел националните органи за фактически управители на дружеството получател на въпросните мерки и най-вече доколко такава възможност реално може да стане факт.
(276)
Преди всичко по отношение на спорните решения далеч не е установено, че вземането на окончателно решение от държавата се отдалечава в значителна степен от практиката, следвана при управлението от нейна страна на участията ѝ. Дори в доклада Baker & Mc Kenzie се припомня съществуването на повтарящо се противоречие по отношение на желаната степен на намеса на държавата в управлението на участията ѝ и се посочва значителната роля в общия случай на […] (60).
(277)
В националната съдебна практика, посочена от държавата и от SNCM, не се обяснява пряко подобен род положение. Основните обяснени случаи засягат местните общности, а решението по делото BRGM от 6 февруари 2001 г. се отнася до промишлено-търговско публично образувание.
(278)
Във всеки случай далеч не е установено, че държавата в качеството ѝ на публична власт трябва да се счита за фактически управител.
ii) Съществуването на една или повече грешки в управлението от страна на френската държава, фактически управител на дружество в съдебна ликвидация
(279)
В конкретния случай Комисията отбелязва, че в доклада на експерта на SNCM въз основа на списък от фактически данни, който не е изчерпателен, са посочени редица данни, за да покаже, че държавата, […] (60), е допуснала грешки в управлението.
(280)
По-специално е отбелязано, че френската държава е допуснала грешки при инвестициите, свързани с […] (60) SNCM. Освен това държавата е допуснала и многобройни грешки в управлението по отношение на мащабността […] (60) SNCM.
(281)
В писмото си от 30 април 2007 г. френските органи са оценили като много висок риска от осъждане на държавата за поемане на отговорност предвид критериите за квалифициране на грешката при управление по смисъла на член L.651-2 от Търговския закон.
(282)
Комисията отново счита, че тази декларация от 30 април 2007 г., направена в рамките на процедура в областта на държавните помощи, не е достатъчна сама по себе си, за да се установи de jure дали един съдия би счел, че националните органи са допуснали твърдяните грешки, и най-вече да се определи степента на вероятност от такава възможност. Това важи в още по-голяма степен, тъй като френските органи оспорват самото съществуване на грешки в управлението, които са необходими за прилагането на процедура по покриване на пасивите.
(283)
Като цяло се забелязва, че SNCM и френските органи се придържат до голяма степен към доста стари решения относно управлението. Ето защо докладът Baker & Mc Kenzie е насочен към […] (60), реализирани до 2000 г. В него с увереност се прави позоваване на доклади на Сметната палата за финансовите години 1993-1999. Основните твърдяни грешки в управлението са допуснати в средата на 90-те години на 20 в. Кредиторите на SNCM са били информирани за този начин на управление, когато са му отпускали кредити. Тоест те най-малко неявно са приели риска, свързан с този вид управление. Няма данни, че отговорността на държавата е можело да бъде успешно поискана за покриване на пасивите в подобна ситуация.
(284)
Освен това твърдяните грешки в управлението биха могли да се обяснят с избора на политики от публичните власти, като няма данни, че този избор на политики е можел да се квалифицира като грешки в управлението по смисъла на съдебната практика относно покриването на пасивите.
(285)
На последно място, в доклада Baker & Mc Kenzie липсва достоверност, тъй като в него се счита, че положението на SNCM може да се дължи на грешки във външната комуникация, допуснати от държавата по повод положението на SNCM. От този доклад е видно единствено, че държавата посочва положение, което е било вече известно. Следователно поведението на държавата не изглежда като грешка в управлението.
iii) Установяване на недостиг на активи
(286)
В настоящия случай Комисията констатира, че докладът Oddo-Hastings показва недостиг на активи в размер на 134,4 млн. EUR към 30 септември 2005 г., изчислен от една страна като разликата между стойността на активите на SNCM (190,3 млн. EUR) и от друга страна - стойността на пасивите на дружеството (привилегировани и непривилегировани задължения, оценени съответно на 153,8 млн. EUR и на 170,9 млн. EUR).
(287)
Комисията е оценила недостига на активи на SNCM на 123,5 млн. EUR към 30 септември 2005 г. (срв. съображение 264).
iv) Съществуване на причинно-следствена връзка между грешките и установения недостиг на активи
(288)
Според френските органи управителят на юридическо лице може да бъде обявен за отговорен на основание на член L.624-3 от Търговския закон дори ако грешката в управлението, допусната от него, е само една от причините за недостига на активи и може да бъде осъден да заплати всички или част от социалните задължения дори ако грешката е причина само за част от тях (146). Според френските органи френската държава ще бъде задължена да заплати една част в размер между 85 % и 100 % от установения недостиг на активите, или между 114,3 млн. EUR и 134,4 млн. EUR.
(289)
Този анализ не почива на никакво солидно основание. Всъщност, доколкото твърдяните грешки в управлението се основават на взети в средата на 90-те години на 20 в. решения и след като са породили незабавен свръхразход за SNCM, е много трудно това да се определи като причина за недостига на активи през 2005 г., особено след като между тези две дати са се случили много събития.
(290)
Освен това дори и да изглежда, че няма автоматична връзка между размера на отпуснатото обезщетение за покриване на пасивите и размера на натрупаните пасиви в резултат на грешка в управлението от страна на управителя (при положение, че е установена), това означава също, че съдията може да реши да определи сумата, с която да бъде осъден управителят, на много по-ниска стойност от установения недостиг на активи (147).
(291)
Обратно на това, което изглежда френските органи (и SNCM) считат, нищо не сочи, че разглежданите решения са считани от съдията по процедурата за покриване на пасивите като толкова тежки решения, че да оправдаят поемането от страна на публичните власти на значителна част от установените пасиви. Съгласно разгледаните твърдения става въпрос за решения с протекционистка визия, взети в рамките на политиката (като повечето се отнасят за десетилетие преди това), или по-скорошни решения, за да се спести на служителите задължението за повишаване на производителността или за да се направи опит да се възстанови по-добра социална атмосфера.
v) Определяне на евентуално поемане на допълнителните обезщетения за уволнение при хипотезата за съдебна ликвидация на SNCM
(292)
Според френските органи, в допълнение към недостига на активи, предвид съответната съдебна практика (148) даден съдия със сигурност би осъдил държавата да изплати допълнителните обезщетения за уволнение (т.е. между [200-210] (60) и [250-260] млн. EUR). Според френските органи всички реални разходи, които държавата в качеството си на акционер би могла да бъде задължена да заплати, са между 212,1 млн. EUR и 361 млн. EUR.
(293)
Френските органи уточняват, че в последните съдебни решения френските съдилища са осъдили правния и фактически управител да поеме, освен недостига на активите, допълнителните обезщетения за уволнение, изчислени на базата на социалния план, изготвен от дружеството преди ликвидацията.
(294)
Френските органи посочват, че по делото Aspocomp френското дружество Aspocomp SAS, дъщерно предприятие, собственост на 99 % на финландското дружество Aspocomp Group Oyj, е сключило споразумение в предприятието на 18 януари 2002 г., в което се описват условията за обезщетение по социален план за 210 служители от общо 550. В това споразумение е бил посочен размерът на компенсационните и допълнителните обезщетения, както и помощите при доброволно напускане. Вследствие промяна на стратегията на групата дружеството майка Aspocomp Group Oyj е взело решение на 21 февруари 2002 г. да спре финансирането на дъщерно предприятие Aspocomp SAS и по този начин е предизвикало обявяването във фалит на този дъщерно предприятие. Това решение de facto го е затруднило да изпълнява задълженията си, поети в рамките на посоченото споразумение, и го е принудило да уволни целия останал персонал.
(295)
В този контекст съдебното решение на Апелативния съд на Руан е потвърдило решението на колегията по трудовоправни дела в Еврьо и по тази начин е задължило дружеството Aspocomp Group Oyj, което притежава 99 % от своето дъщерно дружество, да изплати: i) на засегнатите от споразумението служители всички компенсационни и допълнителни обезщетения, предвидени в това единствено споразумение, както и всички обезщетения за пропуснати ползи и загуби за уволнение без реална и сериозна причина, и ii) на служителите, уволнени вследствие на обявяването на дружество Aspocomp в несъстоятелност - еквивалентните обезщетения, като в него се счита, че с неспазването на поетите ангажименти дружеството майка е показало нелоялно поведение и сериозно лекомислие.
(296)
Макар и Франция също да се позовава на съдебното решение от 19 април 2005 г. на търговската колегия от Касационния съд (149), за да подкрепи теорията си, Комисията не вижда в това решение нито един решаващ факт по отношение на настоящия спор. Касационният съд на практика се ограничава до това да отбележи, че един апелативен съд не е характеризирал в достатъчна степен de jure смесването на имуществото между дружеството майка и неговото дъщерно предприятие. При всички положения Комисията установява, че свързаните със съдебната практика Aspocomp факти не са същите като тези в разглеждания случай. В последния не е налице неспазване на ангажиментите от страна на CGMF по отношение на изплащането на допълнителни обезщетения за уволнение.
(297)
Трябва да се отбележи, че SNCM и френските органи обръщат внимание на факта, че един социален план […] (60). Твърде съмнително е, че […] (60) може да се счита като грешка в управлението, която да доведе до поемане на отговорност от страна на държавата към служителите […] (60). Дори и да се предположи, че извънредно […] (60), държавата е можела да поеме отговорност към служителите и да им предостави право на платено от нея обезщетение (150), предоставянето на такова право би било само по себе си предимство, предоставено на предприятието SNCM, и следователно държавна помощ, поради аналогични доводи като изложените по-долу по повод мерките за помощ за персонала в размер на 38,5 млн. EUR. Тази мярка е можела до известна степен да успокои социалната атмосфера в предприятието.
vi) Заключение относно вземането предвид на процедура по покриване на пасивите
(298)
Не е установено в достатъчна степен de jure, че френските органи са щели, с достатъчна степен на вероятност, да бъдат осъдени от национална юрисдикция да платят обезщетения при покриване на пасивите, и още по-малко, че при подобно отсъждане би била превишена отрицателната цена, за която SNCM е било „продадено“.
(299)
Също така трябва да се отчете фактът, че действията на държавата, дори и да се предположи, че в случая е била лош управител, са имали за цел да защитят националните индустрии и услуги, включително SNCM и служителите му, като се избегне по-специално да им се налагат промени, които в социален план е можело да получат лош отзвук. На практика дори и публичните субекти, включително държавата, да могат да се считат при определени обстоятелства за фактически управители на едно предприятие, нищо не сочи, че процедурата по покриване на пасивите е можело да се използва за обяснение на политическия избор на държавата, особено при подобни обстоятелства. В случая не са налице обстоятелствата от делото Aspocomp, което изобщо не се е отнасяло до подобна проблематика.
(300)
Във всеки случай Комисията счита, че понастоящем френските органи не могат да изтъкнат политически избор, направен в миналото, за да обосноват публични намеси, предназначени да коригират последици от по-ранни намеси. Обратното, тези две намеси, а именно от миналото и новите публични намеси, се анализират като две кумулативни нарушения на конкуренцията. Поемането на отговорност от страна на държавата за покриване на пасивите отново би позволило на държавата да признае, че е допуснала грешки в управлението на предприятието, за да се обоснове, че финансовата вноска не е държавна помощ, което от своя страна би довело ново нарушение на конкуренцията. Тогава държавата би изтъкнала собствените си грешки в управлението, за да обоснове допълнителна финансова вноска, в противоречие с общия принцип, според който собствената грешка не може да се изтъква като причина (151).
(301)
Не по-малко изкуствено би било да се разделя поведението на държавата като „лош управител“ (при положение, че е установено) и поведението на държавата, която спасява зле управляваното от нея предприятие. Допускане на грешка в управлението не се включва в нормалното поведение на разумния частен инвеститор в условията на пазарна икономика. Ето защо механизмът за спасяване, който не може да се раздели от тази грешка, също не се вписва в това последно поведение.
(302)
Приемането на теорията на френските органи и на SNCM също така би позволило на държавата да предостави гаранция на предприятие, като допусне съзнателно „грешка в управлението“, което по никакъв начин не може да бъде допустимо в областта на помощите.
(303)
В разглеждания случай поведението, което би ангажирало отговорността на държавата, според защитаваната от SNCM и френските органи теория, е поведение на държавата, действаща като на публична власт, а не като акционер. Като се има предвид, че един разумен частен акционер не би взел решения въз основа на политически и държавни съображения, рискът от покриване на пасивите в резултат на такива решения не може да се вземе предвид при тест за разумен частен инвеститор в условията на пазарна икономика (152).
(304)
Френските органи припомнят, че в решението си по делото АВХ от 7 декември 2005 г. Комисията предвижда да отчете факта, че „в определени изключителни случаи, някои национални законодателства предвиждат възможността за трети страни да се обърнат срещу акционерите на ликвидирано дружество, а именно ако тези акционери могат да бъдат считани като [заличено в текста] и/или допуснали сериозни грешки при управлението“ (153).
(305)
Въпреки това Комисията припомня, че понятието за помощ трябва да се преценява обективно, и отбелязва, че в решението за откриване относно същото дело, се уточнява, че „[в] крайна сметка, дори при малко вероятната хипотеза, когато всички изисквани от националното право условия за поемане на отговорност […] са изпълнени, това не би изключило характера на държавна помощ на тези намеси в полза на дъщерно предприятие“ (154).
(306)
В случая Комисията смята, че френските органи не са опровергали достатъчно ясно съмненията на Комисията, че е твърде вероятно отговорността на акционера на SNCM да бъде оспорена.
(307)
При тези обстоятелства и след като отхвърля вземането предвид на допълнителните обезщетения за уволнение (срв. съображение 225 и следващи), Комисията заключава, че държавата не би имала никакви разходи за ликвидацията на SNCM. Комисията счита, че на държавата в качеството ѝ на акционер не може да бъде наложено да поеме разходите за ликвидацията, тъй като рискът за акционера е обвързан от стойността на вноската му в дружествения капитал на предприятието.
6.1.2.2. Заключение
(308)
Комисията счита, че един частен инвеститор би отдал приоритет на най-изгодното финансово решение, т.е. ликвидацията на SNCM. Ето защо тя заключава, че отрицателната цена от 158 млн. EUR представлява държавна помощ.
6.1.3. Капиталова вноска на CGMF на стойност 8,75 млн. EUR
(309)
В мнението си след решението за откриване френските органи посочват, че рекапитализацията от 8,75 млн. EUR от държавата е била извършена едновременно с вноската от частните инвеститори. Те обясняват, че съвпадението се подсилва от поемането от страна на държавата на миноритарна част спрямо пазарно внесения мажоритарен дял. Освен това те считат, че нормата на възвращаемост на вноската на държавата, или […] (60) % годишно, представлява адекватна дългосрочна рентабилност на инвестираните капитали от частен инвеститор. В информационната бележка от 16 май 2013 г. те считат също така, че свързаните с разтрогващата клауза рискове се компенсират с възможността за изкупуване от частните акционери.
(310)
Понастоящем вноската на държавата трябва да се сравнява с вноската на частните купувачи, възлизаща на 26,25 млн. EUR. Както е посочено в раздел 6.1.2, вноската на държавата се равнява на 158 млн. EUR, към които се добавят 38,5 млн. помощ за персонала и 15,81 млн., изплатени съгласно плана от 2002 г., както е видно от раздели 6.1.4 и 6.1.5.
(311)
Всички мерки от 2006 г. се съдържат в меморандума за разбирателство. Страните по този меморандум, CGMF, BCP и VT, са приели реализирането на вноската от 158 млн., на аванса по текущата сметка от 38,5 млн. и на увеличението на капитала с 8,75 млн. EUR в същия документ. В случая трите мерки представляват една и съща операция с цел приватизация на SNCM. В съответствие с посоченото от Общия съд в точка 125 от решението от 11 септември 2012 г.„тази вноска в капитала [от 8,75 млн. EUR] се вписва в общ протокол за продажба, резултат от единни преговори, в който вноските на купувачите са насрещната престация за обременителни задължения под различни форми на френската държава“. Следователно трите горепосочени мерки трябва да се считат като цяло за вноска в капитала на SNCM от държавата и да се сравняват с вноската на частните инвеститори, за да се оцени доколко е значителна или не тяхната намеса.
(312)
Като се има предвид гореизложеното, Комисията заключава, че вноската на частните акционери, т.е. 10,6 % от общата вноска, не може да се счита за значителна.
(313)
Както беше посочено и в съображение 311, трите разглеждани мерки представляват една и съща операция за приватизация. Следователно Комисията счита, че публичните и частните капиталови вноски са направени едновременно.
(314)
Що се отнася до критерия за вноските, направени при сравними условия, най-напред Комисията отбелязва, че заинтересованите страни, CCF и STIM, са поставили под съмнение значителния характер на частната намеса и най-вече наличието на сравними условия между публичното инвестиране и частните инвеститори поради съществуването на разтрогваща клауза.
(315)
Комисията счита, че условията за това увеличение на капитала сами по себе си показват, че рисковете, поети от частните и публичните инвеститори, не са еднакви. Съществуването и условията на разтрогващата клауза за цесията са показателни сами по себе си, че положението на частните инвеститори и на публичния инвеститор не е едно и също в случай на настъпване на изброените в клаузата условия. Съгласно меморандума за разбирателство частните инвеститори могат да се оттеглят и да изтеглят вноската си в случай на отрицателно решение от страна на Комисията, на Общия съд или на Съда или при неподновяване на предоставянето на обществена поръчка. Тази последна част от разтрогващата клауза санкционира още по-сериозно държавата, защото засяга основното ядро от дейността на SNCM. На практика SNCM е операторът, който исторически свързва Корсика с континентална Франция. Схематично две трети от неговата дейност се извършват между Марсилия и Корсика в рамките на предоставяне на обществена услуга. По този начин частните инвеститори са защитени чрез разтрогващата клауза срещу търговски риск за повечето от дейностите на SNCM. Така този риск се поема само от държавата.
(316)
Прилагането на горепосочената разтрогваща клауза би довело от една страна до задължение всички вноски на купувачите да бъдат възстановени от SNCM в полза на тези частни инвеститори. От друга страна CGMF би се оказала отново собственик на 100 % от капитала на SNCM, като рискът от ликвидация и съответно загубата на съществена част от публичните инвестиции значително би се увеличил.
(317)
Що се отнася до ангажимента за изкупуване от частните акционери, той не може да бъде изпълнен от CGMF в случай на съдебен надзор или ликвидация на SNCM. Това потвърждава, че при възникване на трудности тази възможност не може да се използва и рисковете се поемат главно от CGMF, т.е. държавата. Ето защо Комисията счита, че ангажиментът за изкупуване не може да са анализира като компенсаторна мярка за разтрогващата клауза.
(318)
Впрочем Комисията не може да приеме аргумента на френските органи, според който меморандумът за разбирателство съдържа редица гаранции за защита на инвестирането от страна на държавата. Всъщност наложените на купувачите задължения не включват поети от тях допълнителни рискове или трудности, които да ги поставят в ситуация, сравнима с тази на CGMF. Те целят единствено да се гарантира, че през периода, през който разтрогващата клауза може да се задейства от частните купувачи, последните не извършват никаква правна промяна в SNCM и изпълняват само необходимите действия за прилагането на бизнес плана и социалния пакт.
(319)
Освен това, както подчертава Общият съд в решението от 11 септември 2012 г., единствено анализът за изчислената рентабилност не е достатъчен, за да се заключи, че инвестицията е била направена от държавата при пазарни условия, доколкото рисковете не са равностойно поделени между публичния акционер и частните акционери.
(320)
Дори и условието за инвестиция pari passu да не е изпълнено, мярката все пак може да е съответствие с принципа на частния инвеститор в условията на пазарна икономика. В такъв случай би следвало да се докаже, че поведението на държавата е било такова, каквото би приел разумен частен инвеститор в подобна ситуация, например въз основа на предварителни анализи на рентабилността на инвестицията. Френските органи обаче не предоставят никакво доказателство за такъв предварителен анализ. Последните едва впоследствие посочват в мнението си, че фиксираната норма на възвръщаемост от […] (60) % е била подходяща за частен инвеститор, като я сравняват с доходността от една OAT (асимилируема облигация на трезора), емитирана от държавата, с доходност към онзи период между 3,72 % и 3,95 %. Но те не предоставят анализ, доказващ, че равнището от 10 % е било приемливо за частен инвеститор, като се имат предвид поетите от държавата рискове, например риска, свързан с разтрогващата клауза, и рисковете, свързани с положението на предприятието.
(321)
Нормата от […] (60) % се прилага единствено към капиталовата вноска в размер на 8,75 млн. EUR, но в подобен анализ следва да е отчетена общата вноска на държавата, приета в меморандума. Като се има предвид, че не е налице възвръщаемост, свързана с отрицателната цена от 158 млн. EUR или аванса по текущата сметка от 38,5 млн. EUR, възвръщаемостта на цялата инвестиция на държавата в SNCM в момента на приватизацията от 2006 г. е очевидно по-ниска от доходността на една OAT. Поради произтичащите рискове един частен инвеститор в условията на пазарна икономика не би приел подобно равнище на възвръщаемост.
(322)
С оглед на гореизложените съображения Комисията смята, че критериите, установени от съдебната практика за автоматично изключване на характеристиките на помощ на въпросната мярка, не са изпълнени. Следователно Комисията смята, че капиталовата вноска на държавата в размер на 8,75 млн. EUR не предоставя икономическо предимство на SNCM, доколкото е реализирана паралелно с вливане на частни капитали при несравними условия по смисъла на съдебната практика на Съюза. Следователно разглежданата мярка представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
6.1.4. Мерки за помощ за персонала (38,5 млн. EUR)
(323)
Френските органи считат, че това финансиране представлява помощ за персонала, което не носи печалба на дружеството, и следователно не е държавна помощ. Заинтересованите страни, CCF и STIM, оспорват квалифицирането на тази мярка като помощ за персонала, тъй като считат по-специално, че тази мярка може да има положителни непреки последици за SNCM.
(324)
Комисията счита, че фактът, че преките получатели на помощта за персонала са служителите, не е достатъчен, за да се докаже липсата на помощ в полза на техния работодател. Общият съд уточнява следното: „[…] фактът, че преките получатели на помощта за лицата са служителите, не е достатъчен, за да се докаже липсата на помощ в полза на техния работодател.“ (155).
(325)
Както посочва Общият съд и в точка 138 от решението от 11 септември 2012 г., „[…] за да се провери дали тези помощи за лицата представляват помощ по смисъла на член 87, параграф 1 ЕО, трябва да се определи дали SNCM получава непряко икономическо предимство, което му позволява да не трябва да понася разходите, които нормално би трябвало да бъдат отчислени от собствените му финансови ресурси, и по този начин пречи на пазарните механизми да породят нормалните си последици“.
(326)
Комисията отбелязва, че съгласно меморандума за разбирателство тази мярка е ангажимент на държавата към частните инвеститори за финансиране на „частта от разходите при евентуални доброволни напускания или прекратяване на трудови договори (независимо от естеството им), наречена „sur générosité“, с която ще се допълват всякакви други суми, които работодателят трябва да плати (…)“. В съответствие с посоченото от Общия съд в точка 145 от решението от 11 септември 2012 г. съществуването на тези помощи за персонала в протокола „за продажба“ изглежда показва, че те създават предимство. Страните са се възползвали от него, защото са можели да извлекат определени ползи.
(327)
Следователно естеството на тези помощи е такова, че може да създаде икономическо предимство в полза на SNCM, като му позволи да не понесе всички разходи при евентуално и бъдещо напускане някои служители. Ако държавата освободи едно предприятие от подобни разходи, това представлява предимство за него. Комисията припомня, че тези допълнителни социални мерки целят да облекчат изпълнението на плановете за уволнение, необходими да постигането на целите на предприятието, и че те не произтичат от правно задължение. В този случай честотата на социалните движения в SNCM показва, че при въвеждането на социален план в това предприятие почти неизменно се стига до стачки и други синдикални действия. Тези допълнителни социални мерки несъмнено представляват предимство за SNCM.
(328)
Следователно Комисията смята, че тази мярка представлява помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
6.1.5. Сумата от 15,81 млн. евро, изплатена като помощ за преструктуриране през 2002 г.
(329)
Мерките от 2006 г. водят до съществено увеличение на размера на помощта за преструктуриране, разгледана съгласно плана от 2002 г., възлизаща на 69,29 млн. EUR, което се разглежда като изменение на плана за преструктуриране и на разходите по него. Всъщност към момента на предвиждане на приватизацията планът за преструктуриране е бил все още в изпълнение. Тези цели за възстановяване на жизнеспособността на SNCM обаче не са били постигнати. Общият съд посочва, че „[в] това отношение всъщност следва да се отбележи, че решението от 2006 г. изрично посочва факта, че при наличие на елементи на помощ за преструктурирането в плана от 2006 г. последните трябва да бъдат анализирани съвместно с помощта за преструктуриране в плана от 2002 г. (…)“ (156). Общият съд подчертава, че този анализ е бил извършен „с основание“. Сумата от 69,29 млн. съответства на сумата от 66 млн. EUR, предоставени през 2002 г. като първи транш по плана за преструктуриране, и 3,29 млн. помощи, отпуснати през 2005 г. като втори транш.
(330)
От общата стойност на отпуснатите помощи по плана за преструктуриране от 2002 г. 53,4 млн. са свързани с предоставянето на обществена услуга. След като Общият съд потвърждава правомерността на тази помощ в решението си от 11 септември 2012 г., Комисията трябва да разгледа едновременно съвместимостта на самата помощ за преструктуриране - 15,81 млн. EUR, предоставени по време на преструктурирането през 2002 г., и съвместимостта на всички мерки от 2006 г. спрямо Насоките от 2004 г.
6.2. РАЗГЛЕЖДАНЕ НА СЪВМЕСТИМОСТТА НА ПОМОЩТА ЗА ПРЕСТРУКТУРИРАНЕ, ИЗПЛАТЕНА ПРЕЗ 2002 И 2006 г.
6.2.1. Насоки, които да бъдат взети предвид
(331)
Комисията отбелязва, че планът за преструктуриране от 2002 г. е бил разгледан в съответствие с Насоките от 1999 г. Тя посочва още, че новите мерки от 2006 г., включващи плана от 2002 г., са след датата на влизането в сила на новите Насоки от 2004 г. и са приведени в действие преди Комисията да даде съответното разрешение.
(332)
В съответствие с преходните правила, предвидени в Насоките от 2004 г. (157), тези насоки се прилагат, когато става въпрос за неправомерна помощ, отчасти предоставена след влизането им в сила.
(333)
Следователно, тъй като мерките от 2006 г. представляват помощи, те се вписват в операциите за преструктуриране, започнати през 2002 г. и се анализират заедно с последните. Съвместимостта на всички тези помощи ще бъде разгледана в съответствие с Насоките от 2004 г.
6.2.2. Характер на предприятие в затруднение
(334)
За да може да получи помощ за преструктуриране, предприятието трябва да е квалифицирано като предприятие в затруднение по смисъла на Насоките.
(335)
В конкретния случай Комисията припомня, че е констатирала, че това условие е било изпълнено, както в решението на Комисията от 17 юли 2002 г. относно помощта за оздравяване на SNCM (158), така и в това от 19 август 2002 г., с което се открива официалната процедура по разследване на проекта за рекапитализация, въз основа на годишния баланс на SNCM за 2001 г.
(336)
За целите на настоящото решение Комисията провери дали SNCM отговаря на тези условия въз основа на годишния баланс на предприятието за 2002 г. Следователно собствените капитали извън регламентираните провизии (159) остават винаги отрицателни на равнище от -26,5 млн. EUR за 2002 г., след като са били -30,7 млн. EUR през 2001 г. Подобно ниво показва липса на повече от половината дружествен капитал на предприятието, от който повече от една четвърт е бил загубен през последните дванадесет месеца след уведомлението, като по този начин се доказва наличието на условието, описано в точка 5, буква а) от Насоките.
(337)
Освен динамиката на дружествения капитал Комисията установи, че:
-
между 2001 г. и 2002 г. текущият резултат преди данъци се е променил от - 5,1 млн. EUR през 2001 г. на - 5,8 млн. EUR през 2002 г., като нетните загуби през 2002 г. са били намалени единствено чрез продажба на някои кораби,
-
способността за самофинансиране на SNCM, достигаща 39,2 млн. EUR в края на 2001 г., е сведена до 35,7 млн. EUR в края на 2002 г.,
-
нетните финансови задължения извън кредитите по договорите са се променили от 135,8 млн. EUR на 144,8 млн. EUR между 2000 и 2002 г.,
-
финансовите разходи (лихви и подобни разходи) са се променили от 7,0 млн. EUR през 2000 г. на 9,503 млн. EUR през 2002 г.
(338)
От друга страна френските органи са потвърдили пред Комисията, че банките вече са отказвали да заемат пари на SNCM поради задлъжнялостта, въпреки че последното е предложило да даде като гаранция последните си кораби, които нямат ипотека или подобни тежести.
(339)
Накрая, договорът за DSP не е променил с нищо този анализ. Ако този договор е трябвало нормално да позволи на SNCM, заедно с успеха на плана за преструктуриране, да постигне след време положителни резултати от дейността, не може да се отрече, че острата липса на собствен капитал, нарастващото задлъжняване и стойността на оперативните мерки в плана за преструктуриране ще доведат след известно време до преустановяване на плащането за SNCM.
(340)
Тъй като преструктурирането се извършва между 2002 и 2006 г., е необходимо да се провери дали SNCM отговаря на това условие през този период, и по-специално в момента на вземане на решение за ново вливане на публични средства.
(341)
В решението от 2003 г. се отбелязва, че SNCM отговаря на този критерий за финансовите години 2001 и 2002 (160).
(342)
По-нататък е уместно да се провери дали SNCM все още отговаря на това условие за финансовите години 2003-2005, т.е. последният счетоводен период преди въвеждането на новите мерки от 2006 г. във връзка с приватизацията на SNCM.
(343)
Както беше посочено в съображение 73 и следващи, положението на SNCM се влошава значително през 2004 и 2005 г. Текущият му резултат възлиза на - 32,6 млн. EUR през 2004 г. и на - 25,8 млн. EUR през 2005 г. Нетният резултат възлиза на - 29,7 млн. EUR през 2004 г. и на - 28,8 млн. EUR през 2005 г. Собственият капитал през 2005 г. (- 1,7 милион) отбелязва намаление с 25,5 млн. спрямо 2004 г. Това намаление съответства на липсата на повече от половината дружествен капитал на предприятието, от който повече от една четвърт е загубен през последните дванадесет месеца след уведомлението, като по този начин доказва наличието на условието, описано в точка 10, буква а) от Насоките от 2004 г.
(344)
С оглед на горепосоченото Комисията счита, че SNCM може да бъде квалифицирано като предприятие в затруднение по смисъла на Насоките от 2004 г.
6.2.2.1. Собственият принос
(345)
В съответствие с точка 43 от Насоките „Размерът и интензитетът на помощта трябва да бъдат сведени до минимума на разходите по преструктурирането, необходими за неговото осъществяване в светлината на съществуващите финансови ресурси на дружеството, неговите акционери или бизнес групата, към която то принадлежи. Подобна оценка ще взема предвид и всяка помощ за оздравяване, предоставена преди това. От получателите на помощ се очаква да направят значителен принос към плана за преструктуриране от техните собствени ресурси включително чрез продажбата на активи на предприятието, които не са от жизненоважно значение за неговото оцеляване, или чрез външно финансиране при пазарни условия. Подобен принос е признак, че пазарите вярват във възможността за възстановяване на жизнеспособността. Приносът трябва да е действителен, т.е. наличен, без да включва очаквани бъдещи печалби като парични потоци, а също така трябва да е възможно най-голям.“
(346)
В точка 44 от Насоките се уточнява, че „Обикновено Комисията ще приема за уместни следните нива на принос (19) при преструктуриране: поне 25 % за малки предприятия, поне 40 % за средни и поне 50 % за големи предприятия. При изключителни обстоятелства и в случаи на големи затруднения, които трябва да бъдат доказани от държавата членка, Комисията може да приеме и по-нисък принос.“
(347)
В точка 7 от Насоките се посочва също така, че „е подходящо да се потвърди с още по-голяма яснота принципът, че [значителният принос от страна на получателя по преструктурирането] трябва да е реален и несвързан с помощ. Приносът на получателя има двойна цел: от една страна, да потвърди, че пазарите (собственици, кредитори) са убедени във възможността на възвръщане на жизнеспособността в рамките на един разумен период. От друга страна, той осигурява ограничаването на помощта за преструктуриране до минималното необходимо за възстановяване на жизнеспособността, като същевременно се ограничава нарушаването на конкуренцията. […].“
(348)
В съдебната практика се потвърждава също така, че собственият принос трябва да показва, че пазарите вярват във възможността за възстановяване на жизнеспособността (161). Комисията подчертава, че това изискване е особено уместно по отношение на SNCM поради положението на дружеството от 2002 г. насам. Комисията припомня, че първоначалните мерки за преструктуриране от 2002 г. не са довели до прогнозираните резултати. Някои от тях не са били спазени или постигнати (вж. съображение (351)). Тъй като SNCM не е било в състояние да въведе изцяло тези първи мерки за преструктуриране, от 2004 г. икономическото му и финансово положение е продължило да се влошава (срв. съображения (73)-(75)).
(349)
Разходите по преструктурирането са възлизали на 46 млн. EUR през 2002 г. По отношение на мерките от 2006 г. Комисията счита, че размерът на разходите за преструктуриране съответства на сумата на помощта (162) - 202,55 млн. EUR, към които се добавя увеличението на капитала от частните партньори - 26,25 млн. EUR, или общо 274,8 млн. EUR. Собственият принос се състои от 42,385 млн. нетна цесия на активи и 26,25 млн. увеличение на капитала от частните партньори, т.е. общ собствен принос от 68,635 млн. EUR. Следователно, като се отчитат новите мерки от 2006 г., собственият принос достига 25 %, докато Насоките изискват принос от най-малко 50 %. Комисията уточнява, че френските органи не са изтъкнали изключителни обстоятелства и случаи на големи затруднения, за да може Комисията да приеме по-нисък реален собствен принос. При всички положения Комисията счита, че в настоящия случай не са налице изключителни обстоятелства, които да оправдаят намалението на равнището на изискуемия собствен принос в съответствие с Насоките от 2004 г.
(350)
По тази причина Комисията счита, че собственият принос на SNCM, предназначен за преструктуриране, остава недостатъчен с оглед на разпоредбите на Насоките.
6.2.2.2. Възстановяване на дългосрочната жизнеспособност
(351)
В решението за откриване Комисията е изразила съмнения по отношение на възстановяването на дългосрочната жизнеспособност на SNCM, по-специално с оглед на следните факти:
-
SNCM не е предвиждало закриване на всички дейности, водещи до загуба,
-
успехът на плана за преструктуриране е бил тясно свързан с възлагането на DSP между Марсилия и Корсика за периода между 1 януари 2007 г. и 31 декември 2012 г.,
-
прогнозите за съкращения на екипажа съгласно плана от 2002 г. не са били спазени и увеличението на производителността с 10 % не е било постигнато,
-
недостатъчното съкращение на 400 работни места, равностойни на пълно работно време, и мерки за производителност, предвидени с плана от 2006 г., поради разлики с плана от 2002 г.
(352)
Френските органи отговарят, че промяната на акционерите и привеждането в действие на трите мерки от плана за приватизация са щели да позволят на SNCM да развие дейността си на стабилна основа, и че дефицитът при някои от дейностите му е можело да бъде преодолян.
(353)
Комисията констатира, че предвидените с плана от 2002 г. мерки не са били изпълнени докрай, което е довело до силно влошаване на резултатите на дружеството през 2004 и 2005 г. През 2006 г. увеличението на оборота с 20 млн. EUR и увеличението на компенсацията за обществената услуга с 9 млн. EUR не са позволили възстановяване на резултата от дейността, тъй като повишаването на цената на горивото и нарастването на оперативните разходи са били много по-високи от очакваното. Експертът на Комисията е установил, че изпълнението на бизнес плана на купувачите е бил значително забавен от няколко събития (163), и е заключил, че е имало опасност кумулираните загуби да бъдат много по-големи от първоначално предвижданите за 2007 г.
(354)
Ето защо Комисията счита, че отговорите на френските органи не са разсеяли всички нейни съмнения. Свързването на жизнеспособността с предоставянето на обществената поръчка за 2007-2013 г. и привеждането в действие на трите мерки от плана за приватизация, чиято правомерност и съвместимост с вътрешния пазар не са били потвърдени, изглежда рисковано. Достоверността на един план за възстановяване на дългосрочната жизнеспособност на едно предприятие най-малко предполага, че възприетите хипотези са реалистични. В настоящия случай успехът на плана се основава почти изключително на настъпването на две хипотетични събития, които SNCM не може да управлява. Впрочем, като се има предвид финансовото положение на SNCM по това време, Комисията си задава въпрос относно възможностите му да финансира необходимото обновяване на някои от своите фериботи. Обновяването е представено от френските органи като позволяващо да се постигнат целите за възстановяване на жизнеспособността.
(355)
Ето защо Комисията счита, че условието за възстановяване на дългосрочната жизнеспособност, което се изисква от Насоките, не е изпълнено.
6.2.2.3. Предотвратяване на прекомерно нарушаване на конкуренцията (компенсаторни мерки)
(356)
В отмененото решение от 2008 г. се посочват четири компенсаторни мерки:
-
закриване на дъщерното предприятие Corsica Marittima (82 000 пътници през 2000 г.), което е било натоварено с осигуряване на връзките между Италия и Корсика, и следователно оттегляне на групата SNCM от пазара на транспортните услуги между Италия и Корсика,
-
почти пълно оттегляне на SNCM от връзките между Тулон и Корсика, пазар, който през 2002 г. е наброявал не по-малко от 460 000 пътници,
-
ограничаване на общия брой предлагани места и броя на ротациите, извършвани ежегодно от SNCM, считано от 2003 г., и по-специално по линията Ница-Корсика,
-
продажбата на четири кораба.
(357)
Комисията би желала да припомни, че тези мерки са били предложени от френските органи по отношение на сумата от 15,81 млн. помощ, която съответства на помощта за преструктуриране, отпусната през 2002 г.
(358)
След отмяната на решението от 2008 г. с решението от 11 септември 2012 г. общият размер на помощта достига над 210 млн. EUR. Комисията счита, че тези нейни съмнения не са могли да бъдат разсеяни поради следните причини.
(359)
Що се отнася до продажбата на четирите кораба, предвидена по време на преструктурирането от 2002 г., Комисията отбелязва, че тези цесии са били частично компенсирани чрез доставката на Danielle Casanova през юни 2002 г., на смесените кораби за товари и пътници Paglia Orba и Pascal Paoli през 2003 г.
(360)
Що се отнася до закриването на Corsica Marittima, в точка 40 от Насоките се уточнява по-специално, че „[о]тписването и закриването на дейности, носещи загуби, които при всяко положение ще са необходими за възстановяване на жизнеспособността, няма да се разглеждат като намаляване на капацитета или присъствие на пазара с оглед компенсаторните мерки“. Следователно закриването на дъщерно предприятие Corsica Marittima, осъществяло дейност на загуба от създаването си през 1990 г., не може да се квалифицира като компенсаторна мярка, а по-скоро като мярка, включена във възстановяването на дългосрочната жизнеспособност.
(361)
Същата тази логика е приложима и към обслужването на линиите между Корсика и Ница. Комисията отбелязва, че SNCM притежава миноритарен пазарен дял, тъй като Corsica Ferries France притежава 70 % от пазарните дялове (164). Според доклада Stephens заминаващият трафик от Ница, и по-специално през летния период, се характеризира със силно търсене. От друга страна търсене извън летния сезон по тази линия също е налице. Текущият резултат за тази линия обаче е бил с дефицит между 2004 и 2007 г. Следователно тази мярка не може да се квалифицира като компенсаторна мярка, а по-скоро като мярка, допринасяща за възстановяването на дългосрочната жизнеспособност.
(362)
Комисията отбелязва също така, че пътническият трафик между Корсика и пристанището на Тулон значително е нараснал, като от по-малко от 200 000 пътника годишно през 1999 г. е достигнал почти 1 милион през 2007 г. (165). Следователно оттеглянето почти изцяло на SNCM от обслужването на тази линия би могло да се квалифицира като компенсаторна мярка. Комисията отбелязва обаче, че линията Тулон-Корсика е най-маловажната за SNCM по отношение на пътниците.
(363)
Независимо от това, дори и тази мярка да е била квалифицира като компенсаторна, Комисията я счита за твърде недостатъчна. В точка 40 от Насоките е посочено, че „(м)ерките трябва да са пропорционални на нарушаващото въздействие на помощта (…)“. Както вече беше припомнено в съображения (341) и (342), Комисията установява, че тези мерки са били предложени от френските органи по отношение на сумата от 15,81 млн. помощ, която съответства на помощта за преструктуриране, отпусната през 2002 г. Тъй като общата сума на помощта оттогава възлиза на около 218 млн. EUR, Комисията счита, че предложените мерки са недостатъчни по отношение на нарушението на конкуренцията, получено в резултат на отпускането на тези помощи.
(364)
Следователно Комисията констатира, че съмненията по отношение на квалифицирането на тези мерки като компенсаторни мерки или като мерки, необходими за възстановяване на жизнеспособността, не са били разсеяни. При всички положения предложените мерки продължават да са крайно недостатъчни.
(365)
Френските органи изтъкват риска от монопол в полза на CFF, ако SNCM не съществува. Комисията счита, че френските органи не са успели да докажат в достатъчна степен съществуването и сериозността на този риск. Превозът на пътници и на товари между континентална Франция и Корсика е отворен и конкурентен пазар за всички оператори, които обслужват Средиземно море. Този пазар се характеризира и с липса на пречки за достъпа до него. Независимо от това позицията на Corsica Ferries не е такава, че да се оправдае нарушаването на конкуренцията посредством спорни мерки.
(366)
Като се има предвид гореизложеното, Комисията заключава, че предложените мерки не отговарят на критериите, изброени в точки 38-42 от Насоките.
VII. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
7.1. НЕСЪВМЕСТИМОСТ И ВЪЗСТАНОВЯВАНЕ НА КАПИТАЛОВАТА ВНОСКА, ЗА КОЯТО ФРЕНСКИТЕ ОРГАНИ СА ПОДАЛИ УВЕДОМЛЕНИЕ ПРЕЗ 2002 Г., И НА ТРИТЕ НОВИ МЕРКИ, ПРИВЕДЕНИ В ДЕЙСТВИЕ ОТ ФРЕНСКИТЕ ОРГАНИ ПРЕЗ 2006 г.
(367)
Капиталовата вноска от 15,81 млн. EUR, за която френските органи са подали уведомление през 2002 г., и трите нови мерки, приведени в действие от същите органи през 2006 г., а именно цесията на 100 % от SNCM при отрицателна цена от 158 млн. EUR, увеличението на капитала с 8,75 млн. EUR, записано от CGMF, и авансът по текущата сметка от 38,5 млн. EUR в полза на служителите на SNCM, представляват помощи по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС. Тези помощи са несъвместими с вътрешния пазар.
(368)
Комисията припомня, че в съответствие с член 14, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 659/1999 всяка неправомерна и несъвместима с вътрешния пазар помощ трябва да бъде възстановена от получателя.
(369)
За целите на възстановяването, в съответствие с глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004 на Комисията (166), френските органи трябва също така да добавят към размера на помощта лихвите за възстановяване, начислени от датата, на която разглежданата помощ е била предоставена на предприятието, до действителното ѝ възстановяване (167).
7.2. НЕСЪВМЕСТИМОСТ И ВЪЗСТАНОВЯВАНЕ НА ПОМОЩТА ЗА ОЗДРАВЯВАНЕ
(370)
Ако мерките, за които е подадено уведомление за помощ за преструктуриране, не отговарят на предвидените в Насоките условия за съвместимост, следва да се отчетат последиците от тази несъвместимост по отношение на помощта за оздравяване, разрешена на SNCM от френските органи и предмет на решението на Комисията от 17 юли 2002 г., и да се изиска тя да бъде възстановена.
(371)
На 19 ноември 2002 г. френските органи изпратиха на Комисията копие от споразуменията за парични аванси между SNCM и CGMF, както и доказателствата за изплащане на аванса от CGMF на SNCM чрез два превода на 13 май и 14 юни 2002 г.,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Капиталовата вноска от 15,81 млн. EUR и трите нови мерки, приведени в действие от френските органи през 2006 г., а именно цесията в размер на 75 % от SNCM при отрицателна цена от 158 млн. EUR, увеличението на капитала с 8,75 млн. EUR, записано от CGMF, и авансът по текуща сметка от 38,5 млн. EUR в полза на служителите на SNCM, приведени в действие от Франция в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС в полза на SNCM, представляват неправомерна държавна помощ, несъвместима с вътрешния пазар.
Член 2
1. От Франция се изисква да си възстанови от получателя помощта, посочена в член 1.
2. Сумите, които следва да бъдат възстановени, включват лихви от датата, на която са били предоставени на получателя, до действителното им възстановяване.
3. Лихвите се изчисляват с натрупване в съответствие с глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004 и с Регламент (ЕО) № 271/2008 на Комисията (168) за изменение на Регламент (ЕО) № 794/2004.
Член 3
1. Възстановяването на помощта, посочена в член 1, се извършва незабавно и ефективно.
2. Франция осигурява изпълнението на настоящото решение в срок от четири месеца от датата, на която е уведомена за него.
Член 4
1. В срок от два месеца от уведомяването за настоящото решение Франция предоставя на Комисията следната информация:
а)
общата сума (главница и лихви), която трябва да бъде възстановена от получателя;
б)
подробно описание на предприетите и планираните мерки за спазване на настоящото решение;
в)
документи, които доказват, че на получателя е наредено да върне помощта.
2. Франция информира Комисията за напредъка на националните мерки, предприети за изпълнение на настоящото решение, до пълното възстановяване на помощта, посочена в член 1. При поискване от страна на Комисията тя незабавно предоставя информация за вече предприетите и планираните мерки за изпълнение на настоящото решение. Тя предоставя и подробна информация за размера на помощта и лихвите за възстановяване, които са вече възстановени от получателя.
Член 5
Адресат на настоящото решение е Френската република.
Съставено в Брюксел на 20 ноември 2013 година.
KOMISSION PÄÄTÖS,
annettu 20 päivänä marraskuuta 2013,
valtiontuesta SA 16237 (C58/02) (ex N118/02), jonka Ranska on myöntänyt SNCM:lle
(tiedoksiannettu numerolla C(2013) 7066)
(Ainoastaan ranskankielinen teksti on todistusvoimainen)
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
(2014/882/EU)
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 108 artiklan (1) 2 kohdan ensimmäisen alakohdan,
ottaa huomioon Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 62 artiklan 1 kohdan a alakohdan,
on mainittujen artiklojen mukaisesti kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa (2) ja ottaa huomioon nämä huomautukset,
sekä katsoo seuraavaa:
I MENETTELY
(1)
Ranskan ilmoitti 18 päivänä helmikuuta 2002 komissiolle suunnitelmasta myöntää rakenneuudistustukea Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée -meriliikenneyhtiölle, jäljempänä ’SNCM’. Se täydensi ilmoitusta 3 päivänä heinäkuuta 2002 (3). Ennen rakenneuudistushanketta Ranskan viranomaiset olivat 20 päivänä joulukuuta 2001 ilmoittaneet 22,5 miljoonan euron suuruisesta käteisennakosta, jonka Compagnie Générale Maritime et Financière -yritys (4), jäljempänä ’CGMF’, oli myöntänyt SNCM:lle pelastamistukena. Komissio hyväksyi 17 päivänä heinäkuuta 2002 tehdyllä päätöksellä (5), jäljempänä ’vuoden 2002 päätös’, SNCM:lle myönnetyn pelastamistuen perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdassa määrätyn tukien alustavan tutkintamenettelyn perusteella. Ilmoitettu rakenneuudistustuki koostui siitä, että SNCM:n pääomaa korotettiin CGMF:n välityksellä 76 miljoonalla eurolla.
(2)
Komissio ilmoitti 19 päivänä elokuuta 2002 päivätyllä kirjeellä Ranskan viranomaisille päätöksestään (6) aloittaa muodollinen tutkintamenettely perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdan ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 (7) 6 artiklan nojalla.
(3)
Ranskan viranomaiset toimittivat komissiolle 8 päivänä lokakuuta 2002 huomautuksensa (8)19 päivänä elokuuta 2002 tehdystä päätöksestä (9).
(4)
Ranskan viranomaisten ja komission yksiköiden välillä pidettiin viranomaisten pyynnöstä työkokouksia 24 päivänä lokakuuta 2002, 3 päivänä joulukuuta 2002 ja 25 päivänä helmikuuta 2003.
(5)
Menettelyn aloittamisen yhteydessä komissio sai huomautuksia kahdelta yritykseltä. Corsica Ferries France -yritys, jäljempänä ’CFF’, toimitti huomautuksena 8 päivänä tammikuuta 2003 (10) ja STIM d’Orbigny -konserni Stef-TFE, jäljempänä ’STIM’, 7 päivänä tammikuuta 2003. Useat Ranskan alueelliset yhteisöt toimittivat huomautuksia 18 päivänä joulukuuta 2002 sekä 9 päivänä ja 10 päivänä tammikuuta 2003. Komissio toimitti huomautukset Ranskalle 13 päivänä ja 16 päivänä tammikuuta 2003 sekä 5 päivänä ja 21 päivän helmikuuta 2003 päivätyillä kirjeillä, jotta Ranska voisi ottaa niihin kantaa.
(6)
Ranskan viranomaiset toimittivat komissiolle 13 päivänä helmikuuta 2003 (11) ja 27 päivänä toukokuuta 2003 (12) päivätyillä kirjeillä kommentteja CFF:n ja STIM:n huomautuksiin.
(7)
Komission yksiköt pyysivät 16 päivänä tammikuuta 2003 lisätietoja, ja Ranskan viranomaiset vastasivat pyyntöön 21 päivänä helmikuuta 2003.
(8)
Ranskan viranomaiset esittivät komissiolle 10 päivänä helmikuuta 2003 päivätyssä kirjeessä (13) perusteluja sen osoittamiseksi, että tukihanke noudatti kaikilta osiltaan yhteisön suuntaviivoja valtiontuesta vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseksi ja rakenneuudistukseksi (14), jäljempänä ’vuoden 1999 suuntaviivat’.
(9)
Ranskan viranomaiset toimittivat 25 päivänä helmikuuta 2003 komission pyynnöstä jäljennöksen osakassopimuksesta (15), josta käyvät ilmi SNCM:n ja STIM:n väliset sidokset.
(10)
Komissio hyväksyi päätöksellä 2004/166/EY (16), jäljempänä ’vuoden 2003 päätös’, tietyin ehdoin rakenneuudistustuen myöntämisen SNCM:lle kahdessa osassa. Ensimmäinen erä on 66 miljoonaa euroa ja toinen, enintään 10 miljoonan euron suuruinen erä määräytyy vuoden 2003 päätöksen jälkeen toteutetusta omaisuudenluovutuksesta saatavan nettotuoton mukaan. Ensimmäisen erän maksu hyväksyttiin vuoden 2003 päätöksellä.
(11)
CFF nosti 13 päivänä lokakuuta 2003 kumoamiskanteen vuoden 2003 päätöksestä yhteisöjen tuomioistuimen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa, jäljempänä ’ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin’ (asia T-349/03).
(12)
Komissio teki päätöksen 2005/36/EY (17), jäljempänä ’vuoden 2004 päätös’, jossa se totesi, että Ranskan 23 päivänä kesäkuuta 2004 pyytämät muutokset - Aliso-aluksen vaihto Asco-alukseen niiden alusten luettelossa, joita SNCM saa käyttää koko rakenneuudistuksen ajan vuoden 2003 päätöksen nojalla, ja Alison myynti Ascon sijasta - eivät asettaneet kyseenalaiseksi vuoden 2003 päätöksellä hyväksytyn rakenneuudistustuen soveltuvuutta yhteismarkkinoille.
(13)
Komissio hyväksyi 16 päivänä maaliskuuta 2005 tehdyllä päätöksellä (18), jäljempänä ’vuoden 2005 päätös’, rakenneuudistustuen 3,3 miljoonan euron suuruisen toisen erän maksamisen, mikä nosti hyväksytyn rakenneuudistustuen kokonaismäärän 69,3 miljoonaan euroon.
(14)
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kumosi 15 päivänä kesäkuuta 2005 asiassa T-349/03 antamassaan tuomiossa (19) vuoden 2003 päätöksen sillä perusteella, että siinä oli arvioitu virheellisesti välttämättömän tuen määrä.
(15)
Ranskan viranomaiset toimittivat komissiolle 25 päivänä lokakuuta 2005 tietoja (20) yhtiön taloudellisesta tilanteesta sen jälkeen, kun suunnitelma rakenneuudistustuen myöntämisestä oli ilmoitettu 18 päivänä helmikuuta 2002.
(16)
Ranskan viranomaiset toimittivat 17 päivänä marraskuuta 2005 tietoja (21) vuoden 2002 rakenneuudistussuunnitelman saattamisesta ajan tasalle ja SNCM:n oman pääoman uudelleenmuodostamisesta (22).
(17)
Ranskan viranomaiset toimittivat 15 päivänä maaliskuuta 2006 komissiolle yhteenvetokatsauksen markkinoihin, liiketoimintasuunnitelman (tulo-osa) ja alustavan tuloslaskelman (23). Komission yksiköille lähetettiin vielä muita asiakirjoja 28 päivänä maaliskuuta 2006 ja 7 päivänä huhtikuuta 2006 (24). Viimeksi mainitussa kirjeessä Ranskan viranomaiset esittivät komissiolle, että osaa vuoden 2002 rakenneuudistustuesta, nimittäin 53,48 miljoonaa euroa, tulisi pitää ”korvauksena julkisesta palvelusta”, joka ei ole rakenneuudistussuunnitelman yhteydessä toteutettu toimenpide eikä tuki asian Altmark (25) oikeuskäytännön mukaisesti, tai rakenneuudistussuunnitelmasta erillisenä ja riippumattomana toimenpiteenä perustamissopimuksen 86 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
(18)
Komissiolle ilmoitettiin 21 päivänä huhtikuuta 2006 neuvoston asetuksen (EY) N:o 139/2004 (26) 4 artiklan nojalla suunnitellusta yrityskeskittymästä, jolla yritykset Veolia Transport (27), jäljempänä ’VT’, ja Butler Capital Partners, jäljempänä ’BCP’, hankkivat yhteisen määräysvallan SNCM:ssä (28). Komissio päätti, ettei se vastusta ilmoitettua toimenpidettä ja totesi sen soveltuvan yhteismarkkinoille 29 päivänä toukokuuta 2006 tehdyllä päätöksellä (29).
(19)
Ranskan viranomaiset toimittivat 21 päivänä kesäkuuta 2006 (30) komissiolle Ranskan talous-, valtiovarain- ja teollisuusministeriön 26 päivänä toukokuuta 2006 tekemän päätöksen, jolla hyväksyttiin valtion rautatieyhtiön, Société nationale des chemins de fer français, jäljempänä ’SNCF’, rahoitusjärjestelyt, ja SNCM:n yksityistämisestä 26 päivänä toukokuuta 2006 annetun asetuksen nro 2006-606.
(20)
Komissiolle toimitettiin 7 päivänä kesäkuuta 2006 tietoja (31) julkisen palvelun hoitamisesta ja sosiaalisista tuista, jotka liittyivät Korsikan liikenneyhteyksien turvaamiseen.
(21)
Komissio ilmoitti 13 päivänä syyskuuta 2006 päivätyllä kirjeellä Ranskan viranomaisille päätöksestään aloittaa perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdan ja asetuksen (EY) N:o 659/1999 6 artiklan mukainen muodollinen tutkintamenettely, joka koski SNCM:n hyväksi toteutettuja uusia toimenpiteitä ja vuonna 2002 ilmoitettua rakenneuudistussuunnitelmaa (32), jäljempänä ’vuoden 2006 päätös’.
(22)
Ranska toimitti 16 päivänä marraskuuta 2006 komissiolle vuoden 2006 päätökseen liittyvät huomautuksensa (33).
(23)
Tiettyjen osapuolien pyydettyä kuukauden lisäaikaa huomautusten esittämiseen (34) komissio päätti myöntää tämän lisäajan kaikille asianomaisille (35).
(24)
Komissio sai CFF:ltä (36) ja STIM:ltä (37) huomautuksia, jotka toimitettiin Ranskan viranomaisille 20 päivänä helmikuuta 2007 päivätyllä kirjeellä. Myös eräs muu kolmas osapuoli esitti huomautuksia, jotka niin ikään toimitettiin Ranskan viranomaisille, mutta ne peruttiin 28 päivänä toukokuuta 2008.
(25)
Ranskan viranomaiset toimittivat 30 päivänä huhtikuuta 2007 (38) huomautuksensa kolmansien osapuolten kommenteista.
(26)
CFF täydensi 15 päivänä kesäkuuta 2007 ja 30 päivänä marraskuuta 2007 lähetettyjä tietoja jättämällä komissiolle 20 päivänä joulukuuta 2007 kantelun SNCM:lle myönnetyistä valtiontuista. Kantelu koski Korsikan aluehallinnon ja Compagnie Méridionale de Navigation - SNCM -yhteenliittymän välillä julkisen palvelun hoitamisesta vuosina 2007-2013 kesäkuussa 2007 allekirjoitetun uuden sopimuksen 3 §:ää. CFF:n mukaan kyseisen artiklan täytäntöönpanon myötä SNCM saisi ylimääräiset 10 miljoonaa euroa vuonna 2007. Lisäksi SNCM:lle julkisen palvelun velvoitteiden nojalla maksettava korvaus oli CFF:n mielestä valtiontuki, joka oli siksikin sääntöjenvastainen, ettei sitä ollut ilmoitettu komissiolle.
(27)
Komissio ilmoitti asianomaisille osapuolille päätöksestään pidentää kolmansien huomautuksille asetettua määräaikaa 14 päivään maaliskuuta 2008.
(28)
Komissio toimitti 26 päivänä maaliskuuta 2008 kolmansien osapuolten huomautukset Ranskalle, joka esitti kommenttinsa 28 päivänä maaliskuuta 2008, 10 päivänä huhtikuuta 2008 ja 28 päivänä huhtikuuta 2008.
(29)
Komissio katsoi 8 päivänä heinäkuuta 2008 tekemässään päätöksessä, että vuonna 2006 toteutetut uudet toimenpiteet eivät olleet EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea ja että vuonna 2002 ilmoitetut toimenpiteet olivat yhteismarkkinoille soveltuvaa valtiontukea.
(30)
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kumosi tämän päätöksen osittain 11 päivänä syyskuuta 2012 (39). Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, että komission päätelmät vuonna 2006 toteutetuista toimenpiteistä perustuivat ilmeisiin arviointivirheisiin. Tuomioistuimen mukaan vuoden 2002 rakenneuudistustoimenpiteet olisi analysoitava uudelleen, koska kumotun päätöksen lähtökohtana oli, että vuonna 2006 toteutetut toimenpiteet eivät sisältäneet tukea.
(31)
Kumoamatta jäi ainoastaan se päätöksen osa, jossa todettiin, että SNCM:lle korvauksena julkisen palvelun velvoitteesta kaudella 1991-2001 maksettu 53,4 miljoonan euron tuki soveltuu sisämarkkinoille. Tästä syystä tätä asiaa ei käsitellä tässä päätöksessä.
(32)
Tämän vuoksi komission on annettava uusi lopullinen päätös. Kumotun päätöksen hyväksymispäivän jälkeisiä tapahtumia ei ole syytä tutkia. Kumoamispäätöksen jälkeen komission on arvioitava, vastaavatko tietyt kyseessä olevat toimenpiteet yksityisen markkinataloussijoittajan toimintaa, ja jos tutkittavat toimenpiteet ovat valtiontukea, täyttyvätkö asiaa koskevissa suuntaviivoissa asetetut sisämarkkinoille soveltuvuutta koskevat edellytykset. Komission on näitä kahta asiaa tutkiessaan otettava ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen oikeuskäytännön (40) mukaisesti huomioon ainoastaan tiedot, jotka sillä oli käytettävissään kumotun päätöksen hyväksymisajankohtana eli 8 päivänä heinäkuuta 2008 (41).
(33)
Komission, Ranskan viranomaisten ja SNCM:n edustajien välillä pidettiin kokous 13 päivänä marraskuuta 2012.
(34)
Ranskan viranomaiset pyysivät kahteen otteeseen, eli 6 päivänä joulukuuta 2012 ja 5 päivänä helmikuuta 2013 päivätyillä kirjeillä, komissiota tekemään päätöksen menettelyn aloittamisesta uudelleen, koska tuomioistuin oli antanut uuden tuomion, jossa täsmennettiin asiantuntevaa markkinataloussijoittajaa koskevan testin vaatimuksia. Tämän vuoksi kontradiktorinen menettely olisi aloitettava uudelleen. Komissio hylkäsi nämä pyynnöt 15 päivänä tammikuuta ja 13 päivänä helmikuuta 2013 päivätyillä kirjeillä. Se korosti, että menettely voitaisiin aloittaa uudelleen ainoastaan niiden yksittäisten kysymysten osalta, joihin liittyi sääntöjenvastaisuutta. Lisäksi komissio muistutti, ettei menettelyn aloittamisesta vuonna 2006 tehty päätös ollut miltään osiltaan sääntöjenvastainen. Komissio ilmoitti kuitenkin Ranskan viranomaisille, että ne voisivat toimittaa sille täydentäviä tutkimus- tai analyysitietoja tai asianmukaisiksi katsomiaan asiakirjoja.
(35)
Ranskan viranomaiset toimittivat komissiolle tietoja 16 päivänä toukokuuta 2013.
(36)
Myös SNCM pyysi 19 päivänä kesäkuuta 2013 päivätyllä kirjeellä päätöstä muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisesta uudelleen. Se esitti samankaltaisia perusteluja kuin Ranskan viranomaiset. Komissio hylkäsi pyynnön 10 päivänä heinäkuuta 2013 päivätyllä kirjeellään. Komissio ilmoitti kuitenkin SNCM:lle, että se voisi toimittaa sille täydentäviä tutkimus- tai analyysitietoja tai asianmukaisiksi katsomiaan asiakirjoja.
(37)
SNCM lähetti 27 päivänä elokuuta 2013 tietoja ja uuden selvityksen SNCM:n luovutuksesta.
II KUVAUS
2.1 TÄMÄN PÄÄTÖKSEN SOVELTAMISALAAN KUULUVIEN TOIMENPITEIDEN EDUNSAAJA
(38)
Tämän päätöksen soveltamisalaan kuuluvien toimenpiteiden edunsaaja on SNCM, jolla on useita tytäryrityksiä merenkulkualalla ja joka harjoittaa matkustajien, autojen ja raskaiden ajoneuvojen merikuljetuksia Manner-Ranskan sekä Korsikan, Italian (Sardinian) ja Pohjois-Afrikan (Algerian ja Tunisian) välillä.
(39)
SNCM on osakeyhtiö, joka syntyi vuonna 1969, kun vuonna 1850 perustetut yhtiöt Compagnie Générale Transatlantique ja Compagnie de Navigation Mixte sulautettiin yhteen. Uudelle yhtiölle annettiin nimeksi Compagnie Générale Transméditerranéenne, mutta se nimettiin uudelleen Société Nationale Maritime Corse-Méditerranéeksi vuonna 1976, kun Société Nationale des Chemins de Fer (SNCF) hankki osuuden sen pääomasta. Ranskan hallituksen päätöksen mukaisesti yhtiön tehtävänä oli panna täytäntöön Korsikan alueen katkeamattomien liikenneyhteyksien turvaamisen periaate eli yhdenmukaistaa meriliikenteen hinnoittelu SNCF:n harjoittaman rautatieliikenteen hinnoittelun kanssa 31 päivänä maaliskuuta 1976 tehdyn 25-vuotisen sopimuksen nojalla. Ranskan hallitus oli antanut jo aiemmin 23 päivänä joulukuuta 1948 tehdyllä sopimuksella Compagnie Générale Transatlantique -yhtiön tehtäväksi hoitaa liikennöintiä Korsikaan.
(40)
Vuonna 2002 ilmoitetun pääomapohjan vahvistamisen aikaan SNCF omisti 20 prosenttia ja CGMF 80 prosenttia SNCM:stä. Sen jälkeen kun SNCM:n omistuspohjaa oli laajennettu 30 päivänä toukokuuta 2006 (ks. tämän päätöksen johdanto-osan 18 kappale), BCP omisti 38 prosenttia ja VT 28 prosenttia SNCM:n pääomasta. CGMF:llä säilyi 25 prosenttia pääomasta (9 prosenttia pääomasta varattiin työntekijöille).
(41)
Vuonna 2008 SNCM:n merkittävimmät tytäryritykset olivat Compagnie Méridionale de Navigation, jäljempänä ’CMN’ (42), Compagnie Générale de Tourisme et d’Hôtellerie, jäljempänä ’CGTH’ (43), Aliso Voyage (44), Sud-Cargos (45), Société Aubagnaise de Restauration et d’Approvisionnement, jäljempänä ’SARA’ (46), Ferrytour (47) ja Les Comptoirs du Sud (48).
(42)
SNCM:n luovuttua kahdesta huippunopeasta aluksesta - syyskuussa 2004 Alisosta (49) ja toukokuussa 2005 Ascosta - sen laivastoon kuuluu kymmenen alusta (viisi autolauttaa (50), neljä yhdistetyn liikenteen alusta (rahti- ja matkustaja-alusta) (51) ja yksi huippunopea alus, joka liikennöi pääasiallisesti Nizzasta (52)). Näistä seitsemän on sen yksinomistuksessa (53).
(43)
Tarkkuuden vuoksi on syytä muistuttaa, että Manner-Ranskan ja Korsikan satamien välinen säännöllinen meriliikenne on vuodesta 1948 lähtien kuulunut julkisiin palveluihin. SNCM ja CMN hoitivat sitä vuosina 1976-2001 alun perin 25 vuodeksi tehdyn puitesopimuksen nojalla. Voimassa olevien yhteisön sääntöjen mukaisesti (54) ja Korsikan aluehallinnon (55) järjestämän Euroopan laajuisen tarjouskilpailun (56) seurauksena SNCM ja CMN saivat yhteisesti julkisen palvelun sopimuksen Korsikan ja Marseillen väliseen liikennöintiin taloudellista korvausta vastaan vuosina 2002-2006.
(44)
Julkisen palvelun sopimuksen päättyessä vuoden 2006 lopulla yllä mainitusta julkisesta merikuljetuspalvelusta järjestettiin uusi Euroopan laajuinen tarjouskilpailu (57). Sen tuloksena sopimus tehtiin SNCM:n ja CMN:n yhteenliittymän kanssa 1 päivän toukokuuta 2007 ja 31 päivän joulukuuta 2013 väliseksi ajaksi noin 100 miljoonan euron vuotuista korvausta vastaan.
(45)
Kaikille saareen Toulonista ja Nizzasta liikennöiville toimijoille on asetettu vuorotiheyteen liittyviä velvoitteita. Näillä reiteillä Korsikan asukkaat ja tietyt muut matkustajaryhmät saavat vuodesta 2002 lähtien ja vuoteen 2013 asti sosiaalisia tukia, jotka on otettu käyttöön komission 2 päivänä heinäkuuta 2002 (58) ja 24 päivänä huhtikuuta 2007 (59) tekemillä päätöksillä.
2.2 KILPAILUTILANNE
(46)
SNCM toimii pääasiallisesti kaksilla erillisillä markkinoilla eli matkustajaliikenteen ja tavaraliikenteen markkinoilla. Se liikennöi Ranskasta Korsikaan ja Pohjois-Afrikkaan sekä toissijaisesti Italiaan ja Espanjaan.
2.2.1 Liikennöinti Korsikaan
2.2.1.1 Matkustajaliikenne
(47)
Matkustajaliikenteessä Korsikaan on voimakasta kausivaihtelua. Kiireisinä kausina matkustajamäärät voivat olla kymmenen kertaa suuremmat kuin hiljaisimpana kuukautena, joten liikenteenharjoittajien aluskannan on kyettävä vastaamaan ruuhkahuippujen tarpeisiin. Puolet liikevaihdosta tehdään heinäkuussa ja elokuussa. Lisäksi liikennöinti eri suuntiin on epätasaista jopa kiireisenä kautena: esimerkiksi heinäkuussa lähdöt mantereelta ovat täysiä, mutta paluut lähes tyhjiä. Alusten keskimääräinen käyttöaste jää näin ollen melko alhaiseksi.
(48)
SNCM on perinteisesti hoitanut Korsikan ja Manner-Ranskan välistä liikennöintiä. Julkisen palvelun hoitaminen Marseillen ja Korsikan välisessä liikenteessä muodostaa kaksi kolmasosaa sen toiminnasta. Jäljelle jäävä kolmannes koostuu liikenteestä muiden lähtö- tai määräpaikkojen välillä (Nizza-Korsika, Toulon-Korsika, kansainvälinen liikenne Sardiniaan tai Pohjois-Afrikkaan).
(49)
SNCM oli pitkään monopoliasemassa päätoimialallaan. Vuodesta 1996 lähtien se on kuitenkin joutunut kohtaamaan kilpailua, joka on voimistunut hyvin nopeasti. Nykyään mantereen ja Korsikan välisiä merikuljetuksia hallitseekin CFF, jonka markkinaosuus kasvaa jatkuvasti. Vaikka CFF on toiminut näillä markkinoilla vasta vuodesta 1996 lähtien, sen matkustajamäärä on kasvanut vuosittain 44 prosenttia vuosina 2000-2005, ja tämä kasvu jatkuu edelleen. Vuonna 2008 lähes […] (60) prosenttia mantereen ja Korsikan välillä kulkevista matkustajista valitsi CFF:n laivan, vain […] (60) prosenttia käytti SNCM:n alusta ja CMN kuljetti loput, eli […] (60) prosenttia matkustajista.
(50)
CFF:n vuodesta 2000 saavuttama asema tarkastelun kohteena olevilla markkinoilla ilmenee myös Korsikan ja Manner-Ranskan välillä eri kausina kuljetettujen matkustajien määrissä. Seuraavasta kaaviosta ilmenee, että vuosina 2000-2007 CFF:n markkinaosuus on kasvanut 45 prosentista 70 prosenttiin ja SNCM:n markkinaosuus on supistunut 53 prosentista 26 prosenttiin. Matkustajien määrässä eroa on yli miljoonan matkustajan verran.
Kuvio
Manner-Ranskan ja Korsikan välillä eri kausina (touko-syyskuu) kuljetettujen matkustajien määrät vuosina 2000-2007
Lähde:
Observatoire régional des transports de la Corse.
(51)
SNCM:n pienemmät kilpailijat Korsikan reitillä ovat Compagnie Méridionale de Navigation, jäljempänä ’CMN’, Moby Lines, Happy Lines ja TRIS.
(52)
Vuoden 2006 jälkeen SNCM:n markkinaosuus Korsikan reitillä on pienentynyt ja paikkojen tarjonta on vähentynyt 8 prosenttia (- 20 prosenttia Nizzasta lähtevillä kuljetuksilla ja - 3 prosenttia Marseillesta lähtevillä kuljetuksilla).
(53)
Markkinaosuuden laskun jatkuminen osoittaa, että matkustajien luottamus, jota lakot ja työmarkkinaosapuolten väliset konfliktit heikensivät voimakkaasti vuosina 2004 ja 2005 erityisesti yrityksen yksityistämisen yhteydessä, on palautunut hyvin hitaasti.
(54)
Mantereen ja Korsikan välisen matkustajaliikenteen markkinat ovat kasvaneet keskimäärin 4 prosenttia vuodesta 1993. Vuonna 2008 (tämän asian tarkastelun kannalta merkityksellisenä ajanjaksona) kasvun odotettiin olevan […] (60) prosenttia, ja seuraaviksi vuosiksi ennustettiin maltillista kasvua. Näille markkinoille ei kuitenkaan vaikuta olevan tulossa uusia toimijoita. Kun Korsikan liikennevirasto (Office des Transports de Corse) järjesti tarjouskilpailun tiettyjen Korsikan satamien liikennöintiä koskevan julkisen palvelun hoitamisesta vuosina 2007-2013, kilpailuun osallistuivat vain CFF ja SNCM-CMN, vaikka tarjouksen olisi voinut tehdä vain tietystä reitistä.
(55)
SNCM:n tärkein kilpailija CFF on kasvattanut paikkatarjontaansa 500 000:sta 4,5 miljoonaan vuosina 1999-2007 (määrä kasvoi 30 prosenttia vuosina 2006-2007), ja siten se on voinut lisätä kuljetuksia (1,3 miljoonasta 1,6 miljoonaan vuosina 2005-2007) ja kasvattaa markkinaosuuttaan. Tämän politiikan seurauksena CFF:n käyttöaste on kuitenkin rakenteellisesti alhaisempi kuin SNCM:n - vuonna 2007 eroa oli noin 10 prosenttiyksikköä. Vuonna 2007 SNCM:n keskimääräinen käyttöaste oli 48 prosenttia, mikä on täysin normaalia, kun otetaan huomioon markkinoiden voimakkaat kausivaihtelut (ks. edellä).
2.2.1.2 Rahtiliikenne
(56)
SNCM:llä oli vuonna 2005 noin 45 prosentin osuus Marseillesta ja Toulonista Korsikaan suuntautuvan rahtiliikenteen markkinoista.
(57)
SNCM:llä ja CMN:llä on käytännössä monopoliasema yleisen tavaraliikenteen (kauppatavara ilman saattajaa) alalla. Julkisen palvelun tarjoamista koskevan sopimuksen mukaisesti nämä kaksi yhtiötä liikennöivät säännöllisesti Marseillesta kaikkiin Korsikan satamiin.
(58)
Kaikki matkustajia kuljettavat yritykset kilpailevat lautoille lastattujen saatettujen perävaunujen kuljetuksesta; niiden osuus yleisestä tavaraliikenteestä on pituusmetreinä laskettuna yhteensä 24 prosenttia. SNCM ja CMN pitävät hallussaan suurinta osuutta myös näistä saatetun tavaraliikenteen markkinoista. Muiden toimijoiden, pääasiassa CFF:n, osuus on 10 prosenttia eli 2 prosenttia kokonaismarkkinoista.
(59)
SNCM:llä ja CMN:llä on suurin markkinaosuus myös lautoille lastattujen saatettujen moottoriajoneuvojen (61) alalla (noin 24 prosenttia yleisestä tavaraliikenteestä vuonna 2003). CFF on kuitenkin kasvattanut tarjontaa vuodesta 2002 lähtien, ja pitää hallussaan noin 15 prosenttia markkinoista.
2.2.2 Liikennöinti Pohjois-Afrikkaan
(60)
Tunisia ja Algeria muodostavat tärkeät, noin viiden miljoonan matkustajan markkinat, joita hallitsee lentoliikenne. Meriliikenteen osuus kuljetuksista on noin 15 prosenttia. Algeriassa on merkittävät merikuljetusmarkkinat, jotka palvelevat noin 560 000 matkustajaa, kun taas Tunisian pienemmillä markkinoilla on noin 250 000 matkustajaa.
(61)
Ranskasta Pohjois-Afrikkaan suuntautuvien merikuljetusten markkinat kasvoivat tasaisesti noin 13 prosenttia vuosina 2001-2005. Kun otetaan huomioon alueen matkailun kasvuodotukset, (asian tarkastelun kannalta merkityksellisenä ajanjaksona) merikuljetusten uskottiin kasvavan vuosittain noin 4 prosenttia vuoteen 2010 asti.
(62)
Algeriassa SNCM on toiseksi suurin markkinatoimija julkisen Entreprise Nationale de Transport Maritime de Voyageurs -yrityksen, jäljempänä ’ENTMV’, jälkeen. SNCM:n markkinaosuus oli 24 prosenttia vuonna 2001 ja 35 prosenttia vuonna 2005.
(63)
Tunisian liikenteen markkinoilla SNCM on toiseksi suurin toimija Compagnie tunisienne de navigation -yrityksen, jäljempänä ’CTN’, jälkeen. Vaikka SNCM on menettänyt markkinaosuuttaan CTN:lle vuoden 2001 jälkeen siten, että se laski 44 prosentista 39 prosenttiin vuoteen 2004 mennessä, tilanne parani vuonna 2005 (40 prosenttia).
2.3 TÄMÄN PÄÄTÖKSEN SOVELTAMISALAAN KUULUVIEN TOIMENPITEIDEN KUVAUS
2.3.1 SNCM:n pääoman korottaminen vuonna 2002
(64)
Kun komissio oli päättänyt 17 päivänä heinäkuuta 2002 hyväksyä SNCM:lle myönnettävän pelastamistuen, Ranskan viranomaiset ilmoittivat komissiolle 18 päivänä helmikuuta 2002 suunnitelmasta myöntää rakenneuudistustukea SNCM:lle (62). Toimenpiteessä oli kyse SNCM:n pääoman korottamisesta sen emoyhtiön, CGMF:n, kautta 76 miljoonalla eurolla, josta 46 miljoonaa euroa oli tarkoitettu rakenneuudistuskustannusten kattamiseen (63). Tällä pääomankorotuksella oli tarkoitus lisätä SNCM:n omaa pääomaa 30 miljoonasta eurosta 106 miljoonaan euroon.
(65)
Vuoden 1999 suuntaviivojen mukaisesti Ranskan viranomaiset esittivät komissiolle SNCM:ää koskevan rakenneuudistussuunnitelman (64), jossa oli viisi kohtaa:
i)
matkojen määrän vähentäminen ja alusten jakaminen uudelleen eri reiteille (Korsikaan liikennöinnin vähentäminen ja Pohjois-Afrikkaan liikennöinnin lisääminen). Rakenneuudistussuunnitelman mukaan matkojen määrää oli tarkoitus vähentää 4 138:sta (3 835 SNCM:n ja 303 sen tytäryhtiön Corsica Marittiman matkaa) 3 410:een vuonna 2003 seuraavin muutoksin:
-
Marseillen ja Korsikan välisen liikennöinnin muuttaminen vuosiksi 2001-2006 tehdyn julkisen palvelun sopimuksen ehtojen mukaisesti;
-
Toulonin ja Korsikan välisten reittien lakkauttaminen lähes kokonaan;
-
Nizzan ja Korsikan välisen liikennöinnin vähentäminen;
-
Livorno-Bastia-yhteyden lopettaminen ja siihen käytetyn kaluston poistaminen, joka toteutui vuonna 2003;
-
Algeriaan ja Tunisiaan suuntautuvan liikennöinnin vahvistaminen aluksilla Méditerranée, Ile de Beauté ja Corse, sekä Genova-Tunis-yhteyden lakkauttaminen.
ii)
aluskannan pienentäminen neljällä aluksella, minkä pitäisi lisätä käteisvaroja 21 miljoonalla eurolla;
iii)
tiettyjen kiinteistöjen luovutus;
iv)
henkilöstön vähentäminen (65) noin 12 prosentilla, minkä pitäisi yhdessä järkevän palkkapolitiikan kanssa mahdollistaa miehistökulujen vähentäminen 61,8 miljoonasta eurosta vuonna 2001 keskimäärin 54,8 miljoonaan euroon vuosina 2003-2006 ja maahenkilöstökulujen vähentäminen 50,3 miljoonasta eurosta (vuonna 2001) 45,8 miljoonaan euroon samana ajanjaksona;
v)
kahden tytäryhtiön, Compagnie Maritime Toulonnaise -yhtiön ja Corsica Marittima -yhtiön, lakkauttaminen ja niiden jäljelle jäävien toimintojen siirtäminen SNCM:lle.
(66)
Ranskan viranomaiset kertoivat 31 päivänä tammikuuta 2003 päivätyssä kirjeessä parannuksista, joita rakenneuudistussuunnitelmaan oli tehty 19 päivänä elokuuta 2002 tehdyssä komission päätöksessä esitettyjen huomautusten johdosta. Parannukset koskivat seuraavia seikkoja:
-
palkkapolitiikkaa koskevat sitoumukset ja täsmennykset,
-
suunnitelma välituotehankintoihin liittyvien kulujen vähentämiseksi,
-
sitoumus, jonka mukaan SNCM ei ryhdy hintasotaan Korsikaan liikennöivien kilpailijoidensa kanssa.
(67)
Viimeksi mainitusta seikasta Ranskan viranomaiset tarkensivat, että SNCM tekee sitoumuksen varauksetta, koska se katsoo, että sen käynnistämä hintasota olisi ristiriidassa yhtiön strategisen aseman kanssa, yhtiön etujen kanssa, sillä se johtaisi yhtiön tulojen laskuun, sekä yhtiön tavanomaisten toimintatapojen ja taitotiedon kanssa.
(68)
Ranskan viranomaiset esittivät rakenneuudistussuunnitelmassaan tiettyjen muuttujien mediaaniennusteeseen (66) perustuvan yksityiskohtaisen rahoitusmallin kaudeksi 2002-2007. Rahoitusennusteesta käy ilmi muun muassa se, että tulos rahoituserien jälkeen muuttuu positiiviseksi jo vuonna 2003.
Taulukko 1
Rahoitusmalli kaudeksi 2002-2007
miljoonaa euroa
2000 Toteutunut
2001 Toteutunut
2002 Suunnitelma
2002 Toteutunut
2003 Suunnitelma
2004 Suunnitelma
2005 Suunnitelma
2006 Suunnitelma
2007 Suunnitelma
Liikevaihto
204,9
204,1
178
205,8
190,4
192,9
195,2
197,1
193,9
Toimintatuet
85,4
86,7
74,5
77,7
69,9
68,8
68,4
67
68,5
Tulos rahoituserien jälkeen
-14,7
-5,1
1,2
-5,8
6,8
10,6
10,7
8,1
9
Nettotulos
-6,2
-40,4
23
4,2
12
14
1
3
3
Omat varat
67,5
29,7
119
33,8
124
134
145
160
169
Nettorahoituslainat (ilman leasing-sopimuksia)
135,8
134,5
67,7
144,8
55,2
38,2
57,1
115,7
228,1
Taloudelliset suhdeluvut
Tulos rahoituserien jälkeen / liikevaihto + tuet
-5 %
-2 %
0 %
-2 %
3 %
4 %
4 %
3 %
3 %
Oma pääoma / taseen velkaantumisaste
50 %
22 %
176 %
23 %
225 %
351 %
254 %
138 %
74 %
Vuosien 2000, 2001 ja 2002 luvut ovat peräisin SNCM:n vuosikertomuksista 2001 ja 2002.
(69)
Ranskan viranomaisten mukaan 76 miljoonan euron pääomansiirto ja toiminnan kannattavuuden palautuminen jo vuonna 2003 mahdollistavat oman pääoman kasvattamisen vuoden 2001 lopun 30 miljoonasta eurosta 120 miljoonaan euroon lyhyellä aikavälillä (2003) ja 160-170 miljoonaan euroon suunnitelman toteuttamisen loppuvaiheessa (2006-2007). Tämän ansiosta rahoituslainan määrää pitäisi voida vähentää 145 miljoonasta eurosta vuonna 2002 40-55 miljoonaan euroon vuosina 2003-2005. Yhtiö aikoi ottaa suunnitelman viimeisinä toteuttamisvuosina uutta lainaa uudistaakseen yhden tai kaksi yksinomistuksessaan olevaa alusta.
(70)
Ranskan viranomaiset toimittivat myös tutkimuksen odotettujen tulosten herkkyydestä suhteessa eri reittien liikennöintiä koskeviin oletuksiin. Tältä pohjalta erilaiset simulaatiot osoittivat, että SNCM:n oli pitänyt palata kannattavaksi ennakoiduissa olosuhteissa.
(71)
Aluksi Ranskan viranomaiset esittivät kaksi vaihtoehtoista menetelmää, joita ei käytetty liian korkean hinnan vuoksi.
i)
Ensimmäisessä arviointimenetelmässä kaikkien rakenneuudistustoimenpiteiden kustannukset lasketaan yhteen. Sen tuloksena on 90,9 miljoonan euron rahoitustarve, kun otetaan huomioon:
-
vuosina 1991-2001 kertyneet tappiot eli 41,7 miljoonaa euroa (eli -29 miljoonaa euroa, minkä komissio vahvisti 30 päivänä lokakuuta 2001 tehdyssä päätöksessään 2002/149/EY (EYVL L 50, 21.2.2002, s. 66), -6,1 miljoonaa euroa vuonna 2000 ja -6,6 miljoonaa euroa vuonna 2001 ennen rakenneuudistuskuluja);
-
poikkeuksellisista poistoista koostuvien varojen vähentyminen samana aikana eli 24 miljoonaa euroa (kyseinen erä väheni 86:sta 62 miljoonaan euroon kauden taseessa, joten poistokautta on pidennetty 12 vuodesta 20 vuoteen, varoja käytetään vähemmän ja viimeiset toimitetut yksiköt on hankittu leasing-sopimuksella);
-
rakenneuudistuksen aikana toteutetun luovutuksen myyntivoitto eli 21 miljoonaa euroa, joka vähennetään rahoitustarpeesta;
-
rakenneuudistuskulujen yhteisvaikutus, jonka summa on 42,6 miljoonaa euroa (ks. alaviite 58).
ii)
Toisessa arviointimenetelmässä määritetään, kuinka suuren oman pääoman pankkilaitokset vaatisivat koko aluskantaa varten, kun tiedetään, että pankit vaativat yleensä laivan hankinnan rahoittamista varten omaa pääomaa noin 20-25 prosenttia ostettavan aluksen arvosta. Ranskan viranomaisten suorittaman laskutoimituksen mukaan aluskannan vakiintuneet hankintakustannukset ovat 843 miljoonaa euroa, joten oman pääoman tarve on 157-196 miljoonaa euroa. Kun summasta vähennetään yhtiön hallussa vuoden 2001 lopussa oleva oma pääoma, lisäpääoman tarpeeksi saadaan 101-140 miljoonaa euroa.
(72)
Ranskan viranomaiset käyttivät pääomankorotuksen määrän määrittelemiseen lopulta menetelmää, jossa rahoitustarve lasketaan viidessä eurooppalaisessa meriliikenneyhtiössä vuonna 2000 vallinneena oman pääoman ja rahoituslainojen keskimääräisenä suhteena. Vaikka yritysten taseissa on suuria eroja, Ranskan viranomaiset laskivat keskiarvoksi 79 prosenttia. Ranskan viranomaisten mukaan kauden 2002-2007 rahoitusennusteessa oman pääoman ja rahoituslainojen keskimääräinen suhde oli 77 prosenttia ja oman pääoman suuruus oli 169 miljoonaa euroa vuonna 2007. Tämänsuuruiseen omaan pääomaan pääsy edellyttäisi 76 miljoonan euron lisäpääomaa ja rakenneuudistussuunnitelmassa määriteltyjen toimien onnistumista.
2.3.2 Vuoden 2002 pääomankorotuksen jälkeen toteutetut toimet
2.3.2.1 Alustava huomio
(73)
Vuoden 2002 pääomankorotus ja rakenneuudistussuunnitelma eivät tuottaneet odotettuja tuloksia, ja vuodesta 2004 lähtien SNCM:n talous- ja rahoitustilanne heikkeni voimakkaasti. Heikkenemiseen vaikuttivat sekä SNCM:n sisäiset tekijät (työmarkkinaosapuolten väliset konfliktit, tuottavuustavoitteiden riittämätön ja myöhäinen toteutuminen, markkinaosuuden menetys) että sen ulkoiset tekijät (Korsikan houkuttelevuuden väheneminen matkailukohteena, CFF:n markkinaosuuden kasvu, valtion tekemät liikkeenjohdolliset virheet (67)) sekä polttoaineiden hinnan nousu.
(74)
SNCM:n tulos rahoituserien jälkeen oli - 32,6 miljoonaa euroa vuonna 2004 ja - 25,8 miljoonaa euroa vuonna 2005. Nettotulos oli puolestaan - 29,7 miljoonaa euroa vuonna 2004 ja - 28,8 miljoonaa euroa vuonna 2005.
(75)
SNCM:n talous- ja rahoitustilanteen heikkenemisen johdosta Ranskan viranomaiset päättivät luovuttaa enemmän omaisuutta kuin vuoden 2002 rakenneuudistussuunnitelmassa oli ennakoitu ja vuoden 2003 päätöksessä oli vaadittu sekä aloittaa yksityisten kumppanien hakemisen.
Taulukko 2
SNCM:n vuoden 2002 jälkeen luovuttama omaisuus
Luovutusten nettotuotto
Päivämäärä
Vuoden 2002 ilmoituksessa ehdotetut luovutukset (tuhatta euroa)
25 165
Aliso
(Ascon sijaan 8.9.2004 tehdyn komission päätöksen mukaisesti)
(315)
30.9.2004
Napoléon
6 396
6.5.2002
Monte Rotondo
591
31.7.2002
Liberté
10 088
27.1.2003
Schuman-kiinteistö
8 405
20.1.2003
Ylimääräiset luovutukset, jotka komissio määräsi 9.7.2003 tekemässään päätöksessä (tuhatta euroa)
5 022
SCI Espace Schuman
765,7
24.6.2003
Southern Trader
2 153
22.7.2003
Someca
1 423,9
30.4.2004
Amadeus
680
12.10.2004
CCM
-
(68)
-
Ylimääräiset luovutukset, jotka ovat toteutuneet heinäkuussa 2003 tehdyn päätöksen jälkeen (tuhatta euroa)
12 600
Asco
7 100
24.5.2005
Sud Cargos
4 300
15.9.2005
SNCM:n kiinteistöjen myynti
(SNCM:n henkilöstön entiset asuintilat)
1 200
Syyskuu 2003-2006
YHTEENSÄ (tuhatta euroa)
42 385
2.3.2.2 Vuoden 2002 pääomankorotuksen jälkeen toteutetut toimet
(76)
Yksityisten kumppanien valintamenettely käynnistyi 26 päivänä tammikuuta 2005 ja päättyi saman vuoden syyskuun lopussa.
(77)
Ranskan hallitus ilmoitti 26 päivänä tammikuuta ja 17 päivänä helmikuuta 2005 hakevansa yksityistä kumppania osallistumaan SNCM:n pääomapohjaan yhtiön rahoitusrakenteen vahvistamiseksi ja sen auttamiseksi kehityksen vaatimissa muutoksissa.
(78)
Valtion osakkuuksia hoitava virasto (Agence des Participations de l’Etat, APE) nimitti riippumattoman henkilön valvomaan hakuprosessia ja antoi neuvonantajapankille (HSBC) tehtäväksi ottaa yhteyttä mahdollisiin toiminnan jatkajiin.
(79)
Tässä vaiheessa otettiin yhteyttä 72 teollisuus- ja rahoitussijoittajaan sellaisen tarjonnan rahoitusehtojen määrittelemiseksi, joka mahdollistaa yhtiön liiketoimintasuunnitelman toteuttamisen, työpaikkojen säilyttämisen ja hyvän julkisen palvelun. Niistä 23 ilmaisi kiinnostuksensa, 15 salassapitosopimusta tehtiin ja 15 tiedotetta lähetettiin. Yhteensä 6 yritystä teki tarjouksen ensimmäisellä kierroksella 5 päivänä huhtikuuta 2005. Toisella kierroksella 17 päivänä kesäkuuta 2005 saatiin kolme tarjousta (Connex, josta oli tullut Veolia Transdev, jäljempänä ’VT’, Caravelle ja BCP) ja yksi ilmaus kiinnostuksesta vähemmistöosakkuuteen (Comanav). Kolmannella kierroksella 28 päivänä heinäkuuta 2005 tehtiin kolme tarjousta.
(80)
Kaikkia yrityksiä pyydettiin 14 päivänä syyskuuta 2005 toimittamaan sitova ja lopullinen tarjous viimeistään 15 päivänä syyskuuta 2005. Kyseisenä päivänä Connex-yhtiön vetäydyttyä kilpailusta valtion yksiköt saivat kaksi sitovaa tarjousta lisäpääomasta ja koko omaisuuden haltuunotosta ranskalaisilta konserneilta Butler Capital Partners, jäljempänä ’BCP’, ja Caravelle.
(81)
Ranska julkaisi 27 päivänä syyskuuta 2005 lehdistötiedotteen, jonka mukaan näiden kahden tarjouksen perusteellisen tarkastelun tuloksena oli valittu BCP-konsernin tarjous, joka oli paitsi taloudellisesti helpompi hyväksyä myös eniten yrityksen, julkisen palvelun ja työntekijöiden etujen mukainen. BCP tarjosi alun perin negatiivista 113 miljoonan euron hintaa, joka oli heikoin arvio negatiiviseksi hinnaksi.
(82)
Tässä mahdollisten toiminnan jatkajien alkuperäisessä tarjouksessa oli erikseen varattu mahdollisuus mukauttaa alkuperäistä tarjousta tilintarkastusten pohjalta. Ranskan viranomaiset ovat ilmoittaneet, että alkuperäistä negatiivista hintaa on korotettu 16 päivänä joulukuuta 2005 valmistuneiden tilintarkastusten seurauksena sellaisten objektiivisten seikkojen johdosta, jotka vaikuttavat SNCM:n toiminnan lainsäädännöllisiin ja taloudellisiin puitteisiin ja jotka ovat ilmaantuneet vasta sen jälkeen, kun tarjous oli jätetty 15 päivänä syyskuuta 2005. Näin ollen negatiiviseksi hinnaksi tuli tarkistuksen jälkeen 200 miljoonaa euroa.
(83)
Ranskan viranomaisten ja toiminnan jatkajien, eli BCP:n ja Connex-konsernin (Connexista tuli sittemmin Veolian tytäryritys Veolia Transdev), välisissä neuvotteluissa hinnaksi vahvistettiin 142,5 miljoonaa euroa, johon lisättiin rahoitusvastuu osasta SNCM:n eläkerahastoihin liittyvistä menoista (15,5 miljoonaa euroa).
(84)
Avoimen, julkisen ja syrjimättömän valintamenettelyn tuloksena valtio, BCP ja VT saivat lopulta 13 päivänä lokakuuta 2005 aikaan sopimuksen erittäin vaikeassa työmarkkina- ja rahoitustilanteessa. VT:stä tuli SNCM:n teollisuustoimija (28 prosentin osakkuudella) ja BCP:stä sen pääosakas 38 prosentin osakkuudella. Valtio antoi erityisesti palkansaajille sitoumuksen säilyttää 25 prosentin osakkuus yrityksessä (69). BCP ja VT laativat SNCM:lle liiketoimintasuunnitelman, joka toimitettiin komissiolle 7 päivänä huhtikuuta 2006.
a) Sopimuspöytäkirjan sisältö
(85)
Sopimuspuolet (BCP, VT ja CGMF) allekirjoittivat 16 päivänä toukokuuta 2006 sopimuspöytäkirjan, jonka mukaan 75 prosenttia SNCM:n pääomasta luovutetaan yksityisille toiminnan jatkajille.
(86)
Sopimuspöytäkirjan osassa II määrätään, että CGMF sitoutuu hyväksymään, merkitsemään ja vapauttamaan SNCM:n pääoman korottamisen yhteensä 142,5 miljoonalla eurolla.
(87)
Pääomankorotuksen ohella CGMF sitoutuu tarjoamaan SNCM:lle käteisennakkona 38,5 miljoonaa euroa. Tämä käteisennakko, jonka SNCM laittaa sulkutilille (CIC-pankkiin), on tarkoitettu niiden kustannusten kattamiseen, jotka yhtiön on maksettava lakisääteisten ja sopimusperusteisten määrien lisäksi, jos toiminnan jatkajat panevat täytäntöön henkilöstönvähentämisohjelman. Lakisääteisten ja sopimusperusteisten hyvitysten lisäksi suoritettavat korvaukset maksetaan yksilöllisesti ja henkilökohtaisesti niiden palkansaajien osalta, jotka ovat lähteneet yrityksestä ja joiden työsopimus on purettu.
(88)
Tästä mekanismista määrätään 16 päivänä toukokuuta 2006 tehdyn luovutuspöytäkirjan II.2 artiklassa, jonka mukaan tililtä on tarkoitus rahoittaa mahdollisten vapaaehtoisten irtisanoutumisten tai työsopimusten purkamisten kustannukset […], jotka ylittävät työnantajan kaikenlaiset lakisääteiset ja sopimusperusteiset maksut. Omaisuudenhoitaja vapauttaa varoja sitä mukaa kuin asianomaiset palkansaajat, joita ei sijoiteta uudelleen SNCM-konsernin sisällä, lähtevät tosiasiallisesti yhtiöstä, ja jäljelle jäävän määrän, kun hänen tehtävänsä omaisuudenhoitajana on suoritettu loppuun. Tilin toiminnasta tehtiin sopimuspöytäkirjaan liitetty turvatalletussopimus. Jotta omaisuudenhoitaja voisi hoitaa tehtävänsä, SNCM:n on toimitettava CGMF:n hallituksen puheenjohtajalle luettelo henkilöistä, joiden työsopimus on päättynyt ja joiden osalta omaisuudenhoitajalta pyydetään toimia, sekä kuukausittaisia nettomenoja koskeva selvitys, joka on täydellinen laskelma kaikista kyseisille työntekijöille maksetuista korvauksista ja kuluista. Samalla SNCM ilmoittaa omaisuudenhoitajalle työntekijäkohtaisesti eriteltyinä ”toteutuneet kuukausittaiset lisäkustannukset”, joka käsittävät työnantajalle lakisääteisesti ja sopimusperusteisesti kuuluvat maksut ylittävät kustannukset. Näiden valtion ylimääräisten täydentävien toimenpiteiden kokonaismäärä saisi kuitenkin olla enintään 38,5 miljoonaa euroa. Jos nämä ylimääräiset sosiaaliset toimenpiteet eivät saavuttaisi tätä määrää luovutusta seuraavien kolmen vuoden aikana, jäljelle jäävä osa maksettaisiin takaisin valtiolle.
(89)
Näiden toimien seurauksena sopimuspöytäkirjan osassa III määrätään, että CGMF luovuttaa yksityisille toiminnan jatkajille osakkeensa, jotka edustavat 75:tä prosenttia yhtiön osakepääomasta, ja turvatalletustilin, joka on tarkoitettu sopimusperusteiset ja lakisääteiset velvoitteet ylittävän sosiaaliohjelman osan rahoittamiseen.
(90)
Sopimuspöytäkirjan osassa III määrätään myös BCP/VT:n suorittamasta 8,75 miljoonan euron täydentävästä pääomankorotuksesta, joka annettiin SNCM:n käyttöön sen kassatarpeiden mukaan. Sopimuspöytäkirjan kohdassa III.2.7 määrätään, että CGMF:n osakkeiden arvo vastaa aina niiden alkuperäistä nimellisarvoa, joka on korotettu […] (60) prosentilla vapautetusta nimellisarvosta kerrottuna luvulla P/365, jossa P on päivien määrä toteutumispäivän jälkeen, ja josta on vähennetty kaikki perittävät maksut (esimerkiksi osingot). Näitä ehtoja ei sovelleta akordi- tai konkurssimenettelyn yhteydessä.
(91)
Sopimuspöytäkirjassa (osa III.5) on SNCM:n luovutukseen liittyvä sopimuksen purkamista koskeva ehto, johon toiminnan jatkajat voivat yhdessä turvautua alla mainituissa tilanteissa, jos liiketoimintasuunnitelman uskottavuus ja yhtiön paluu elinkelpoiseksi joutuvat kyseenalaisiksi:
-
Korsikan meriliikennöintiä koskevan julkisen palvelun sopimuksen menettäminen kaudeksi, joka alkaa 1 päivänä tammikuuta 2007, tai sen myöntäminen huomattavasti heikommin ehdoin,
-
Euroopan komission kielteinen päätös tai ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tai yhteisöjen tuomioistuimen tuomio, jolla esimerkiksi kielletään toiminta tai määrätään ehtoja, jotka vaikuttavat olennaisesti yhtiön arvoon, kuuden vuoden kuluessa päivästä, jolloin osakkaat hankkivat yhtiötä koskevat oikeudet.
(92)
Sopimuspöytäkirjan osassa VII määrätään, että CGMF ottaa yrityksen omistajuuden siirtymisen päivänä vastuulleen osan SNCM:n sosiaalisista sitoumuksista, jotka liittyvät eläkerahastojen kuluihin ja joiden määräksi arvioidaan 15,5 miljoonaa euroa.
(93)
Yrityksen hallinnointi- ja ohjausjärjestelmä määritellään yksityiskohtaisesti sopimuspöytäkirjan osassa IV. Sen mukaan SNCM:n hallinnointitapaa muutetaan, kun yhtiöstä tulee osakeyhtiö, jolla on johtokunta ja hallitus. Hallituksessa on ensin 10 ja myöhemmin 14 jäsentä. Sitä johtaa väliaikaisesti valtion edustaja. Jos SNCM saa julkisen palvelun sopimuksen, hallituksen puheenjohtajaksi vaihdetaan BCP:n edustaja. Johtokunta puolestaan vastaa SNCM:n operatiivisesta johtamisesta.
(94)
Ranskan hallitus vahvisti 26 päivänä toukokuuta 2006 SNCM:n luovutuksen ja edellä mainitut toimenpiteet.
b) Toimenpiteet
(95)
Edellä esitetyn perusteella sopimuspöytäkirjassa on kolmenlaisia valtion toimenpiteitä, joita on syytä tarkastella unionin valtiontukisääntöjen perusteella:
-
75 prosentin osuuden luovutus SNCM:stä 158 miljoonan euron negatiiviseen hintaan (142,5 miljoonan euron pääomansiirto ja eläkerahaston 15,5 miljoonan euron kulujen kattaminen),
-
CGMF:n myöntämä 38,5 miljoonan euron käteisennakko SNCM:ltä irtisanottujen työntekijöiden hyväksi,
-
8,75 miljoonan euron pääomankorotus, jonka CGMF toteuttaa yhdessä ja samanaikaisesti kun VT ja BCP toteuttavat 26,25 miljoonan euron pääomansiirron,
-
luovutuksen purkamista koskeva ehto (70).
2.4 TÄMÄN PÄÄTÖKSEN SOVELTAMISALA
(96)
Tämä lopullinen päätös koskee toimenpiteitä, jotka Ranska on toteuttanut SNCM:n hyväksi 18 päivästä helmikuuta 2002 alkaen. Nämä toimenpiteet ovat seuraavat:
-
erotus CGMF:n 76 miljoonan euron pääomansiirrosta SNCM:lle vuonna 2002 eli 15,81 miljoonaa euroa;
-
CGMF:n SNCM:stä saama 158 miljoonan euron negatiivinen hinta,
-
CGMF:n myöntämä 38,5 miljoonan euron käteisennakko SNCM:ltä irtisanottujen työntekijöiden hyväksi,
-
CGMF:n merkitsemä 8,75 miljoonan euron pääomankorotus.
(97)
Tämä päätös ei koske SNCM:n julkisen palvelun velvoitteista maksettua korvausta kaudella 1991-2001. Sen soveltuvuus sisämarkkinoille on vahvistettu 11 päivänä syyskuuta 2012 annetussa tuomiossa (71).
(98)
Tämä päätös ei koske niiden taloudellisten korvausten tutkintaa, jotka SNCM on saanut tai saa julkisen palvelun velvoitteiden nojalla kaudella 2007-2013 ja joita käsitellään erillisessä menettelyssä (72).
(99)
Lisäksi on syytä huomata, että 11 päivänä syyskuuta 2013 annetusta tuomiosta on esitetty kaksi valitusta. SNCM ja Ranska ovat hakeneet siihen muutosta yhdistetyissä asioissa C-533/12 P ja C-536/12 P. Tämä päätös annetaan muutoksenhaun kohteena olevan tuomion perusteella, koska sillä kumottiin 8 päivänä heinäkuuta 2008 tehty päätös. Jos valitusten käsittely johtaa 11 päivänä marraskuuta 2012 annetun tuomion kumoamiseen osittain tai kokonaan ja palauttaa voimaan tietyt kyseisellä tuomiolla 8 päivänä heinäkuuta 2008 tehdystä päätöksestä kumotut osat, tämä päätös menettäisi merkityksensä niiltä osin, jotka koskevat voimaan palautettuja toimenpiteitä.
2.5 SYYT, JOTKA JOHTIVAT MUODOLLISEN TUTKINTAMENETTELYN ALOITTAMISEEN VUONNA 2002 JA SEN LAAJENTAMISEEN VUONNA 2006
2.5.1 Muodollisen tutkintamenettelyn aloittaminen vuonna 2002
(100)
Menettelyn aloittamisesta 19 päivänä elokuuta 2002 tehdyssä päätöksessään komissio myönsi, että SNCM oli vaikeuksissa oleva yritys, mutta samalla se epäili, täyttikö ilmoitettu toimenpide tuolloin voimassa olleiden vuoden 1999 suuntaviivojen 3.2.2 kohdassa esitetyt arviointiperusteet.
(101)
Komissio esitti joitakin epäilyjä rakenneuudistussuunnitelmasta, koska yhtiön tekemien tappioiden syitä ei ollut analysoitu. Komissio tiedusteli erityisesti tappioiden ja julkisen palvelun velvoitteiden välisistä yhteyksistä, SNCM:n alustenhankintaohjelman vaikutuksesta yhtiön tuloslaskelmiin ja yhtiön tuottavuuden parantamiseksi suunnitelluista toimenpiteistä.
(102)
Lisäksi komissio korosti tiettyjä rakenneuudistussuunnitelman puutteita, kuten sitä, ettei siinä ollut konkreettisia toimenpiteitä välituotekulutuksen määrän vähentämiseksi ja että siitä puuttui SNCM:n tulevaa hinnoittelupolitiikkaa koskevia tietoja.
(103)
Komissio epäili myös sekä Ranskan viranomaisten pääomankorotuksen suuruuden määrittämiseen käyttämän laskutavan asianmukaisuutta että eräitä taloudellisten simulaatioiden laatimisessa käytettyjä oletuksia.
2.5.2 Muodollisen tutkintamenettelyn laajentaminen vuonna 2006
(104)
Komissio päätti 13 päivänä syyskuuta 2006 tekemällään päätöksellä ulottaa muodollisen tutkintamenettelyn toimenpiteisiin, jotka liittyivät SNCM:n luovutukseen yksityiselle sektorille.
(105)
Jos tämä määrä katsottaisiin sääntöjenmukaiseksi tueksi EY:n perustamissopimuksen 86 artiklan 2 kohdan nojalla, komissio katsoi, että sitä olisi arvioitava valtiontuesta vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseksi ja rakenneuudistukseksi annettujen yhteisön suuntaviivojen (73) perusteella, jäljempänä ’vuoden 2004 suuntaviivat’. Kun rakenneuudistustuen määrä olisi huomattavasti alhaisempi kuin vuonna 2002 ilmoitettu ja vuonna 2003 hyväksytty määrä, komissio epäili, oliko kaikki SNCM:lle vuoden 2003 päätöksessä määrätyt vastasuoritteet aiheellista säilyttää.
(106)
Komissio epäili myös, oliko vuoden 2003 päätöksellä määrättyjä ehtoja, erityisesti hintajohtajuuden periaatetta ja Korsikaan suuntautuvien matkojen määrää koskevia ehtoja noudatettu.
(107)
SNCM:n negatiivisen luovutushinnan osalta komissio epäili, oliko valtion ennen SNCM:n luovutusta tekemä pääomankorotus markkinataloussijoittajaperiaatteen mukainen. Komissiota epäilyttivät erityisesti laskelmat selvitystilasta aiheutuvista kustannuksista, jotka valtio osakkeenomistajana joutuisi maksamaan, jos SNCM asetettaisiin selvitystilaan.
(108)
Komissio asetti kyseenalaiseksi sen, että rahoitustoimenpiteet voitaisiin oikeuttaa vuoden 2004 suuntaviivoilla.
(109)
Lisäksi se epäili, vastasiko toinen, 8,75 miljoonan euron pääomankorotus periaatteita, joiden mukaan yksityiset ja julkiset sijoitukset on tehtävä samanaikaisesti ja merkintäehtojen on oltava oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla identtiset.
(110)
Lopuksi komissio esitti epäilyjä siitä, voivatko 38,5 miljoonan euron täydentävät sosiaaliset toimenpiteet henkilöstön auttamiseksi muodostaa välillisen edun yritykselle. Se korosti mahdollista ristiriitaa, kun täydentävät irtisanomiskorvaukset huomioitiin osana asiantuntevalle sijoittajalle kuuluvia riskejä.
III RANSKAN VIRANOMAISTEN HUOMAUTUKSET MENETTELYN ALOITTAMISTA KOSKEVASTA PÄÄTÖKSESTÄ
3.1 VUODEN 2002 PÄÄOMANKOROTUS
(111)
Vuonna 2002 ilmoitettu rakenneuudistussuunnitelma koostui 76 miljoonan euron pääomasijoituksesta, josta 53,48 miljoonaa euroa oli korvausta julkisen palvelun velvoitteesta. Jos otetaan huomioon SNCM:n toteuttamat omaisuuserien luovutukset (74), todellisuudessa myönnetyn tuen määrä on 69 292 400 euroa. Ranskan viranomaiset katsovat, että jos 53,48 miljoonan euron määrän todetaan olevan sisämarkkinoille soveltuvaa tukea, vuonna 2002 ilmoitettuna rakenneuudistustukena pidettävän tuen määräksi jää 15,81 miljoonaa euroa.
3.2 VUODEN 2002 PÄÄOMANKOROTUKSEN JÄLKEEN TOTEUTETUT TOIMENPITEET
(112)
Ranska muistuttaa aluksi, että vuosien 2004 ja 2005 voimakas työmarkkinaliikehdintä ja SNCM:n talous- ja rahoitustilanteen heikkeneminen saivat valtion osakkeenomistajana käynnistämään tammikuussa 2005 yksityisten sijoittajien valintamenettelyn ja toteuttamaan kiireellisiä toimenpiteitä (erityisesti luopumaan Ascosta ja osakkuudesta Sud-Cargos-yhtiössä (75)).
3.2.1 SNCM:n negatiivinen luovutushinta
(113)
Ranskan viranomaiset vetosivat asiaa koskevaan, kyseisenä ajankohtana voimassa olleeseen yhteisön oikeuskäytäntöön ja pyysivät komissiota toteamaan, että SNCM:n 158 miljoonan euron negatiivinen luovutushinta ei sisällä mitään EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi tueksi luonnehdittavaa toimenpidettä, koska Ranskan valtio toimi markkinataloussijoittajan tavoin.
(114)
Ensinnäkin Ranska tuo esiin, että lopulliseen 158 miljoonan euron hintaan, joka on alhaisempi kuin toiminnan jatkajien alun perin tilintarkastuksen perusteella pyytämä negatiivinen hinta, päädyttiin määräysvallan luovutuksesta käydyissä neuvotteluissa, jotka olivat osa avointa, läpinäkyvää ja syrjimätöntä kilpailua, joten hinta on oikea markkinahinta.
(115)
Ranska katsoo, että kun SNCM:n yksityisen kumppanin hakemiseksi pidettiin avoin, läpinäkyvä ja syrjimätön kilpailumenettely, jonka tuloksena valittiin paras tarjous, luovutushinta on markkinahinta.
(116)
Ranskan viranomaisten mukaan yritys luovutettiin 158 miljoonan euron negatiiviseen hintaan valtion kannalta kaikkein edullisimmilla ehdoilla tuolloin voimassa olleen yhteisön oikeuskäytännön ja komission päätöksentekokäytännön mukaisesti, eikä toimenpiteeseen näin ollen sisälly mitään tuen piirteitä. Ranska todellakin katsoo, että tämä negatiivinen hinta on alhaisempi kuin selvitystilakustannukset, jotka valtio olisi joutunut maksamaan, jos yritys olisi asetettu selvitystilaan.
(117)
Tähän päätelmään päästään Ranskan mukaan sekä soveltamalla Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöä (oikeuskäytäntö asiassa Gröditzer (76)) että analysoimalla SNCM:n tosiasiallisia selvitystilakustannuksia (ABX-päätös (77)).
(118)
Ensimmäisestä menetelmästä, joka perustuu oikeuskäytäntöön asiassa Gröditzer, Ranska tuo esiin, että kyseisessä tuomiossa vahvistettiin 8 päivänä heinäkuuta 1999 tehdyssä komission päätöksessä esitetty kanta, jonka mukaan ”vain […] pääoman realisointiarvo […] on otettava huomioon selvitystilasta aiheutuvana kustannuksena” (78).
(119)
Tältä osin CGMF:n (79) ja Oddo-Hastingsin (80) raporteissa on arvioitu, että pääoman realisointiarvo oli vähintään 190,3 miljoonaa euroa 30 päivänä syyskuuta 2005 (81).
(120)
Kun valtio yhtiön omistajaosakkaana vastaa veloista vain pääoman realisointiarvoon asti (oikeuskäytäntö asiassa Hytasa (82)), Ranska katsoo, että yrityksen pääoman realisointiarvoksi vähimmillään arvioitu 190,3 miljoonaa euroa on selkeästi enemmän kuin 158 miljoonan euron negatiivinen luovutushinta.
(121)
Toisesta menetelmästä Ranska tuo esiin, että se perustuu komission päätökseen valtiontuesta, jonka Belgia on toteuttanut ABX Logistics -yhtiön hyväksi. Kyseisessä päätöksessä komissio tarkasteli negatiivista luovutushintaa, joka oli luonteeltaan markkinahinta - kuten käsiteltävänä olevassa tapauksessa -, ja vertasi sitä kustannuksiin, joita valtiolle osakkeenomistajana olisi aiheutunut vapaaehtoisesta selvitystilasta ja konkurssimenettelystä, sellaisina kuin riippumaton asiantuntija oli ne laskenut. Ranskan mukaan komissio tunnustaa kyseisessä päätöksessä päteviksi tietyt kustannukset, joita velkojille voi aiheutua siitä, että ne ottavat vastuut vastattavakseen, tai joita konsernin tytäryhtiön selvitystilasta voi aiheutua muille konsernin yhtiöille.
(122)
Edellä mainittujen CGMF:n ja Oddo-Hastingsin raporttien perusteella Ranskan viranomaiset arvioivat, että Ranskan valtiolle osakkeenomistajana aiheutuneet tosiasialliset kustannukset olisivat olleet 312,1-361 miljoonaa euroa 30 päivänä syyskuuta 2005. Kustannukset muodostuvat seuraavista osista:
-
[70-80] (60) miljoonaa euroa sosiaaliohjelman sopimusperusteisia kustannuksia, mikä kattaa kaikki työsopimuksen päättämiseen liittyvät kustannukset, jotka kuuluvat sopimuksen perusteella työnantajan maksettaviksi;
-
[30-40] (60) miljoonaa euroa sosiaaliohjelman muita kuin sopimusperusteisia kustannuksia, mikä kattaa kaikki SNCM:n irtisanomisia koskeviin lakisääteisiin ja sääntömääräisiin velvollisuuksiin liittyvien toimenpiteiden kustannukset ja sopimusperusteiseen sosiaaliohjelmaan liittyvät välilliset kustannukset;
-
[200-210] (60) - [250-260] (60) miljoonaa euroa täydentäviä irtisanomiskorvauksia, jotka tuomioistuin velvoittaisi valtion maksamaan ja joilla täydennetään sosiaaliohjelman sopimusperusteisia ja muita kuin sopimusperusteisia korvauksia Rouenin muutoksenhakutuomioistuimen asiassa Aspocomp Group Oyj 22 päivänä maaliskuuta 2005 antaman tuomion mukaisesti.
(123)
Tässä menetelmässä otetaan muun muassa huomioon riski siitä, että Ranskan valtio olisi joutunut ottamaan vastuut vastattavakseen, jos tuomioistuin olisi katsonut sen tosiasiallisesti johtaneen SNCM:ää. Ranskan viranomaiset katsovat, ettei riskiä vastuiden siirtymisestä sen vastattavaksi voitu sivuuttaa etenkään erään Ranskan kassaatiotuomioistuimen ennakkotapauksen (83) vuoksi. Ranskan viranomaiset vakuuttivat komissiolle useassa kirjeessä, että oli hyvin mahdollista, että kansallinen tuomioistuin tuomitsisi valtion vastaamaan johtamansa yrityksen vastuista ja että tämä mahdollisuus oli otettava huomioon SNCM:n mahdollisen selvitystilan tosiasiallisten kustannusten laskennassa.
(124)
SNCM:n omaisuuden arvo 30 päivänä syyskuuta 2005 (190,3 miljoonaa euroa) olisi etuoikeutettujen saatavien maksamisen jälkeen ollut 36,5 miljoonaa euroa. Jos vastuut siirtyvät valtion vastattavaksi, on lisäksi otettava huomioon kustannukset, joita aiheutuu muun muassa tärkeimpien käyttösopimusten purkamisesta, alusten leasing-sopimusten purkamisesta ja vakuudettomien saatavien maksamisesta. Tällöin pääomavajeen määräksi tulee 134,4 miljoonaa euroa. Ranskan viranomaiset katsovat, että valtion vastattavaksi olisi tullut 85-100 prosenttia tästä määrästä.
(125)
Ranskan viranomaiset katsovat myös, että koska valtiolla on sidoksia SNCM:ään ja kun otetaan huomioon toinen Ranskan oikeuskäytännön tapaus (84), tuomioistuin olisi voinut määrätä valtion maksamaan korvauksia työntekijöille, jos yritys olisi asetettu selvitystilaan. Mainitun oikeuskäytännön nojalla Ranskan viranomaiset pitävät erittäin todennäköisenä, että tuomioistuin olisi määritellyt täydentävät korvaukset niiden korvausten perusteella, jotka on maksettu ennen selvitystilaa esitetyn sosiaaliohjelman yhteydessä.
(126)
Tämän lähestymistavan mukaan valtiolle osakkeenomistajana aiheutuvien todellisten kustannusten analyysi osoittaa, että SNCM:n myynnistä 158 miljoonan euron negatiiviseen hintaan aiheutui valtiolle vähemmän kustannuksia kuin sille olisi aiheutunut yrityksen konkurssimenettelystä.
(127)
Johtopäätöksenä Ranskan viranomaiset katsovat, ettei tätä määrää voida pitää valtiontukena.
3.2.2 Osakkeenomistajien toteuttama yhteinen pääomankorotus
(128)
Ranska katsoo toimineensa tässä pääomasijoituksessa asiantuntevan sijoittajan tavoin, koska se toimi samanaikaisesti vähemmistöosakkaana BCP:n ja VT:n rinnalla ja koska tämä sijoitus tuottaa kiinteää pääomakorkoa […] (60) prosenttia vuodessa, joten valtiolla ei ole riskiä liiketoimintasuunnitelman täytäntöönpanosta. Ranskan mukaan tällainen tuottavuus on erittäin hyvä yksityiselle sijoittajalle (85). Se kuitenkin tarkentaa, ettei se saa mitään tuottoa, jos SNCM:ään sovelletaan akordi- tai konkurssimenettelyä tai jos toiminnan jatkajat soveltavat sopimuksen purkamista koskevaa ehtoa.
3.2.3 Täydentävät sosiaaliset toimenpiteet (henkilötuki)
(129)
Ranska vetoaa komission päätöksentekokäytäntöön erityisesti asiassa SFP - Société française de production (86) väittäessään, että tässä rahoituksessa on kyse henkilötuesta, joka ei hyödytä yritystä. Näin ollen täydentävien sosiaalisten toimenpiteiden toteuttaminen irtisanottujen hyväksi julkisilla varoilla ilman, että toimenpiteet vähentävät työnantajalle kuuluvia tavallisia maksuja, kuuluu jäsenvaltioiden sosiaalipolitiikkaan eikä ole valtiontukea.
3.2.4 Vuoden 2003 kumotussa päätöksessä asetettujen rajoitusten poistaminen
(130)
Ranskan viranomaiset muistuttavat, että kaikki vuoden 2003 päätöksessä asetetut ehdot täytettiin kaudella 2003-2006. Lisäksi Ranskan viranomaiset katsovat, etteivät nämä toimenpiteet ole enää tarpeen kilpailun vääristymisen ehkäisemiseksi ja että niiden jatkaminen olisi vastoin suhteellisuusperiaatetta, kun rakenneuudistustuen määrä on laskenut 15,81 miljoonaan euroon. Ranskan viranomaisten mielestä on erityisesti lakkautettava ehdot, joita voitaisiin vielä soveltaa, eli ne, jotka koskevat kieltoa nykyaikaistaa SNCM:n aluskantaa, hintajohtajuutta koskevan eriaatteen noudattamista hinnoittelussa ja tietyn vuorotiheyden säilyttämistä.
3.3 PÄÄTELMÄT
(131)
Jos komissio luokittelee uudet toimenpiteet osittain tai kokonaisuudessaan valtiontueksi, Ranska pyytää komissiota ottamaan huomioon, että uusilla toimenpiteillä varmistetaan SNCM:n paluu kannattavaksi yhtiöksi ja siten niillä ylläpidetään kilpailua asianomaisilla markkinoilla, erityisesti Korsikan liikennöinnin markkinoilla. Ranskan mukaan tämä näkökohta vastaa yhtä vaikeuksissa olevan yrityksen pelastamiseksi laadittujen suuntaviivojen periaatetta, kuten komissio (kumotun päätöksen johdanto-osan 283 kappaleessa) ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 15 päivänä kesäkuuta 2005 antamassaan tuomiossa (117 kohta) ovat tuoneet esiin. Tuomioistuin vielä muistutti, että komissio voi laajan harkintavaltansa puitteissa katsoa, että yrityksen toiminta on tarpeen entistä tiukempien oligopolististen markkinoiden syntymisen estämiseksi.
(132)
Ranska ehdottaa, että komissio ottaa huomioon markkinatilanteen, kun se määrittelee SNCM:n mahdolliset vastasuoritteet. SNCM:n kapasiteetin heikentäminen vahvistaisi CFF:n johtavaa asemaa Korsikan liikennöinnin markkinoilla (87).
(133)
Ranskan viranomaisten mukaan rakenneuudistussuunnitelma vastaa nykyisessä muodossaan niitä soveltuvuuskriteerejä, jotka komissio on esittänyt vuosien 1999 ja 2004 suuntaviivoissa. SNCM:n yksityistämisen yhteydessä ilmoitetuilla toimenpiteillä oli viranomaisten mukaan tarkoitus palauttaa SNCM pysyvästi kannattavaksi jo vuoden 2009 lopulla, ja ne rajoittuvat välttämättömiin toimenpiteisiin.
IV ASIANOMAISTEN HUOMAUTUKSET
4.1 PÄÄTÖS ALOITTAA MUODOLLINEN TUTKINTAMENETTELY VUONNA 2002
4.1.1 Corsica Ferries -yhtiön (CFF) huomautukset
(134)
Ensinnäkin CFF kiistää, että SNCM olisi suuntaviivoissa tarkoitettu vaikeuksissa oleva yritys (88), ja toiseksi se epäilee SNCM:n kykyä palata kannattavaksi muilla kuin tuetuilla reiteillä. CFF toteaa, että toisin kuin rakenneuudistussuunnitelmassa (89) ilmoitetaan, Livornoon liikennöidään edelleen.
(135)
Kustannusten vähentämisen osalta CFF valittaa, ettei se ole saanut tiettyjä rakenneuudistussuunnitelman osia, joista sen edustajat ovat esittäneet kritiikkiä (90).
(136)
CFF:n mukaan Ranskan viranomaisten laskelma, jonka tulos on 76 miljoonaa euroa, on täysin kuvitteellinen (91), ja Ranskan viranomaisten esittämä oman pääoman ja rahoituslainojen välinen 79 prosentin suuruinen suhde taas on liioiteltu (92). SNCM:n osakkuuksista CFF tuo esiin, että jotkin tytäryhtiöistä ovat hyödyttömiä meriliikenneyhtiön toiminnan kannalta (93).
(137)
Lopuksi CFF katsoo, että tukihankkeella pyritään kiertämään kabotaasista annettua asetusta ja mitätöimään Marseillen ja Korsikan välistä liikennöintiä koskevan tarjouspyynnön merkitys. CFF painottaa, ettei suunniteltu tuki saa antaa SNCM:lle mahdollisuutta hyökkäävämpään markkinointiin. Se ehdottaa, että rakenneuudistustukea myönnettäisiin vain vuonna 2007 ja vain siinä tapauksessa, että SNCM ei saa vuonna 2006 uutta sopimusta, sillä sen mielestä tämä olisi ainoa tilanne, jossa kyseinen valtion meriliikenneyhtiö olisi todella vaikeuksissa.
4.1.2 STIM:n huomautukset
(138)
CMN:n pääosakas STIM esittää, että SNCM:n CMN:ssä omistamia osakkeita on arvioitava puhtaasti rahoitusvaroina. STIM:n mukaan CMN ja SNCM ovat toisistaan riippumattomia yrityksiä ja muilla kuin Marseillesta lähtevillä reiteillä toistensa kilpailijoita, vaikka ne ovatkin yhdessä julkisen palvelun tarjoamista koskevan sopimuksen osapuolina.
(139)
Kirjeessä ilmoitetaan, että STIM sitoutuisi ”ostamaan osittain tai kokonaan, mieluummin kokonaan, SNCM:n omistuksessa olevat CMN:n osakkeet”, joiden arvoksi se arvioi 15-17 miljoonaa euroa, jos komissio katsoisi lopullisessa päätöksessään asettamiensa edellytysten mukaisesti, että ”luovutus olisi välttämätön rakenneuudistussuunnitelman tasapainon varmistamiseksi”.
4.1.3 Paikallishallinnon edustajien huomautukset
(140)
Marseillen kaupunginjohtaja, Bouches-du-Rhônen departementin neuvoston puheenjohtaja ja Provence-Alpes-Côte d’Azurin alueneuvoston puheenjohtaja korostavat SNCM:n taloudellista merkitystä alueella.
(141)
Provence-Alpes-Côte d’Azurin alueneuvoston puheenjohtaja lisää, että SNCM:n rakenneuudistussuunnitelma täyttää edellytykset, joiden mukaan se voi taata yrityksen elinkelpoisuuden.
(142)
Korsikan parlamentin toimeenpanevan neuvoston puheenjohtaja välitti Korsikan parlamentin 18 päivänä joulukuuta 2002 tekemän päätöksen, jossa se antoi myönteisen lausunnon SNCM:n pääomankorotushankkeesta.
4.1.4 Korsikan liikenneviraston (OTC) huomautukset
(143)
OTC tuo esiin, että SNCM on nykyään ainoa yhtiö, joka pystyy täyttämään sopimuksessa asetetut matkustajaliikennettä koskevat vaatimukset, joten sen lakkauttaminen ”johtaisi välittömästi palvelujen vähentymiseen merkittävällä tavalla”. Lisäksi muistutetaan SNCM:n merkityksestä Korsikan talouden kannalta.
4.2 PÄÄTÖS LAAJENTAA TUTKINTAMENETTELYÄ VUONNA 2006
4.2.1 Corsica Ferries -yhtiön (CFF) huomautukset
(144)
CFF korostaa, että kyse on merkittävistä rahamääristä, jotka ovat suhteettomia SNCM:n liikevaihtoon nähden ja jotka on maksettu SNCM:lle ennen kuin komissio otti kantaa niiden luokitteluun perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdan mukaisesti.
(145)
CFF pyytää komissiota kiinnittämään huomiota siihen, että Ranskan valtion tuella SNCM:lle on strategista merkitystä CFF:n kehitykselle. Näiden luvattomien toimenpiteiden ansiosta SNCM voisi harjoittaa erittäin aggressiivista hintapolitiikkaa reiteillä, joilla CFF on toiminut 10 vuotta ja joilla se menettäisi markkinaosuuksia ensimmäisen kerran toiminnan aloittamisen jälkeen.
(146)
CFF:n mielestä yrityksen luovutukseen liittynyt tarjouskilpailu ei ollut täysin avoin, koska valittu yritys, BCP, ei enää johda SNCM:n toimintaa vaan se on luovuttanut paikkansa VT-konsernille. Lisäksi taloudellinen tilanne on muuttunut paljon suotuisammaksi yrityksen hankkijoille, joten CFF pohtii, noudatettiinko sijoittajien yhdenvertaisen kohtelun periaatetta koko menettelyssä.
(147)
CFF epäilee 158 miljoonan euron negatiivisen luovutushinnan osalta, sovellettiinko käsiteltävänä olevassa tapauksessa asiantuntevan markkinataloussijoittajan periaatetta. CFF pohtii, voidaanko valtion katsoa toteuttaneen kyseisen toimenpiteen samanaikaisesti ja samankaltaisissa oloissa asianomaisten yksityissijoittajien merkittävän panostamisen kanssa, kun otetaan huomioon, että valtio sijoitti yritykseen pääomaa ennen osakkaiden yhteistä pääomankorotusta ja uutta rakenneuudistussuunnitelmaa. Toisaalta CFF katsoo, että SNCM:n vakavassa taloudellisessa tilanteessa asiantunteva sijoittaja olisi ryhtynyt toimiin jo aikaisemmin, jotta sijoituksen arvo ei olisi päässyt laskemaan (94).
(148)
CFF:n mielestä viittaus ABX Logistics -asiaan ei ole tarkoituksenmukainen. Kyseisen asian olosuhteita ei voi verrata käsiteltävänä olevan tapauksen olosuhteisiin. Lisäksi CFF korostaa, että kyseisessä asiassa tuensaaja osallistui itse merkittävällä rahoitusosuudella, mitä SNCM ei selvästikään ole tehnyt. Lisäksi CFF toteaa, ettei komissio ottanut vuonna 2006 tekemässään päätöksessä huomioon kustannuksia, jotka liittyvät kanteiden riskiin, kun yritys asetetaan selvitystilaan. Tältä osin CFF katsoo, ettei käsiteltävänä olevassa tapauksessa voida soveltaa kansallista lainsäädäntöä, johon Ranska on vedonnut perustellakseen SNCM:n selvitystilasta aiheutuvia kustannuksia. CFF:n mielestä kassaatiotuomioistuin ei ole Salsignesin kaivoksia ja kemikaaleja koskevassa asiassa maininnut mitenkään valtion suoraa vastuuta osakkeenomistajana, kun yritys, jonka osakkeita se omistaa, asetetaan selvitystilaan. Tuomioistuin on pikemminkin tuonut esiin, että julkista teollisuus- tai liikelaitosta vastaan voidaan nostaa kanne velkojen maksamiseksi henkilöstölle eivätkä tällaisten laitosten johtajat voi väistää velvollisuuksiaan vetoamalla julkisen vallan tukitoimiin.
(149)
Rouenin muutoksenhakutuomioistuimen asiassa Aspocomp vahvistaman oikeuskäytännön soveltamisesta käsiteltävänä olevassa asiassa CFF toteaa, että mainittu oikeuskäytäntö koski emoyhtiön tuomitsemista maksamaan tytäryhtiön työntekijöille sosiaalisia korvauksia tytäryhtiön tekemän sopimuksen rikkomisesta, mikä on kaukana SNCM:n tapauksesta. Ei siis ole merkittävää riskiä siitä, että CGMF tai valtio joutuisi maksamaan irtisanomiskorvauksia konkurssimenettelyn yhteydessä. Lisäksi CFF epäilee muiden sosiaalisten kustannusten arvioita, jotka vaikuttavat eroavan toisistaan sen mukaan, keneltä asiantuntijalta niitä pyydetään.
(150)
CFF katsoo, että asioissa Gröditzer ja Hytasa vahvistetun yhteisön oikeuskäytännön soveltaminen käsiteltävänä olevassa tapauksessa johtaa väistämättä sen toteamiseen, ettei valtio ole toiminut yksityissijoittajan tavoin, koska mainitun oikeuskäytännön mukaisesti valtion tekemä pääomasijoitus liittyi siihen, että se myi 75 prosenttia osakkuudestaan SNCM:ssä, mikä heikensi saman verran sen tuotto-odotuksia.
(151)
Lopuksi CFF katsoo, että selvitystilasta ja pääomankorotuksesta aiheutuvien kustannusten vertailussa pitäisi ottaa huomioon niiden varojen arvo, jotka molemmissa tapauksissa siirtyvät hankkijalle. CFF arvioi toiminnan jatkajille luovutetun varallisuuden arvoksi 640-755 miljoonaa euroa (95), kun otetaan huomioon SNCM:n aluskannan myyntiarvo, joka oli CFF:n arvion mukaan 644-664 miljoonaa euroa elokuussa 2006.
(152)
Vuoden 2002 pääomankorotuksen jälkeen toteutettujen toimenpiteiden määrittelystä rakenneuudistustuiksi CFF toteaa, että jos SNCM:n voidaan katsoa vuoden 2004 suuntaviivojen mukaisesti olleen vaikeuksissa oleva yritys ennen ensimmäistä 142,5 miljoonan euron pääomankorotusta, tämä luonnehdinta on hyvin kyseenalainen toisen 8,75 miljoonan euron pääomankorotuksen jälkeen, kun yrityksen oma pääoma oli muodostettu uudelleen.
(153)
Yrityksen elinkelpoisuuden osalta CFF korostaa, että SNCM:n luovutus on vain osittainen eikä se ole peruuttamaton, sillä toiminnan jatkajien kanssa on neuvoteltu sopimuksen purkamista koskeva ehto. Nämä seikat herättävät vakavan epäilyn toiminnan jatkajien halusta ja kyvystä saneerata SNCM, ja siten ne heikentävät yrityksen kestävän elinkelpoisuuden näkymiä. Lisäksi CFF tuo esiin, että toisin kuin vuoden 2004 suuntaviivoissa vaaditaan, Ranskan viranomaiset eivät ole suunnitelleet luopuvansa toiminnoista, jotka ovat rakenteellisesti tappiollisia vielä rakenneuudistuksen jälkeen (96). Lisäksi CFF suhtautuu epäilevästi kulujenvähennysohjelmaan, kun SNCM:n aluskanta on kasvanut (97), ja henkilöstönvähennysohjelmaan, kun vuoden 2002 sosiaaliohjelma on kariutunut.
(154)
CFF epäilee uusien tukien rajoittumista vähimmäismäärään, koska sosiaalisten kustannusten sisältö on epäselvä ja koska SNCM:n 28 päivänä huhtikuuta 2006 pidetyn yhtiökokouksen pöytäkirjasta ilmenee, että tuilla on osittain katettu yrityksen liiketappioita vuosina 2006 ja 2007. CFF myös katsoo, etteivät SNCM:n toiminnan jatkajat osallistu merkittävästi yrityksen rakenneuudistukseen.
(155)
CFF:n mielestä kilpailun kohtuutonta vääristymistä pitäisi ehkäistä muokkaamalla ja tarkentamalla SNCM:lle vuonna 2003 määrättyjä vastasuoritteita sekä määräämällä uusia vastasuoritteita SNCM:n markkinaosuuden pienentämiseksi (98). Lisäksi CFF katsoo, ettei SNCM ole noudattanut joitakin vuoden 2003 päätöksellä määrättyjä toimenpiteitä. CFF väittää, että SNCM on hankkinut uusia aluksia vuoden 2003 komission päätöksen 2 artiklan vastaisesti. SNCM ei myöskään ole luopunut osakkuudestaan CCM:ssä, kuten komission päätöksen 3 artiklassa määrätään. Lopuksi SNCM on rikkonut mainitun päätöksen 4 artiklaa harjoittamalla vuodesta 2003 lähtien aggressiivista hintapolitiikkaa CFF:n hintoja alhaisemmilla hinnoilla (jopa 30 prosenttia halvemmat liput samanlaisilla tai vastaavilla vuoroilla).
(156)
Toisesta 8,75 miljoonan euron pääomankorotuksesta CFF toteaa, että sen lisäksi, että julkinen ja yksityinen sijoitus on tehtävä samanaikaisesti, yksityisen osuuden on oltava merkittävä ja toteutettu vastaavanlaisissa olosuhteissa, jotta valtion toimenpide olisi perusteltu. Käsiteltävänä olevassa tapauksessa nämä kaksi edellytystä eivät täyty. Ensinnäkin toiminnan jatkajien osuus, joka on tiukasti sidoksissa ensimmäiseen 142,5 miljoonan euron pääomankorotukseen, ei ole merkittävä. Toiseksi toiminnan jatkajien toimenpidettä ei toteutettu samankaltaisissa olosuhteissa kuin valtion toimenpide, kun otetaan huomioon sopimuksen purkamista koskevat ehdot ja CGMF:n vähemmistöosakkuudesta odotettu tuotto.
(157)
CFF kiistää 38,5 miljoonan euron sosiaalisten toimenpiteiden luokittelun henkilötueksi. Vaikka SNCM:n työntekijät hyötyvät suoraan tästä määrästä, CFF korostaa, että toimenpiteellä voi olla välillisesti suotuisia vaikutuksia SNCM:lle, erityisesti työmarkkinatilanteen rauhoittumisen myötä.
4.2.2 STIM:n huomautukset
4.2.2.1 Vuoden 2002 pääomankorotuksen jälkeen toteutetut toimenpiteet
(158)
STIM katsoo, että 158 miljoonan euron negatiivinen luovutushinta ei ole avoimeen ja syrjimättömään tarjouskilpailuun perustuva markkinahinta, koska pääomankorotus toteutettiin olosuhteissa, jotka eivät vastaa yksityissijoittajan tavallisia olosuhteita. STIM:n mukaan uudelleenarvioidun kirjanpidollisen nettovarallisuuden ansiosta valtiolle ei pahimmassa tapauksessa aiheutuisi mitään kustannuksia selvitystilasta tai se voisi jopa saada siitä voittoa, luovutushinta on aivan mitätön suhteessa yrityksen arvoon (STIM arvioi arvoksi 350 miljoonaa euroa) ja tuki on suhteeton yrityksen tarpeisiin nähden.
(159)
STIM pyytää komissiota kiinnittämään huomiota yksityiselle sektorille siirrosta tehdyn sopimuksen purkamista koskevan ehdon kohtuuttomuuteen.
(160)
Lisäksi STIM kiistää negatiivisen myyntihinnan perustelemisen sillä epätodennäköisellä oletuksella, että selvitystila aiheuttaisi työmarkkinaongelmia.
(161)
STIM katsoo, että toinen 8,75 miljoonan euron pääomankorotus ei noudata markkinataloussijoittajaperiaatetta, sillä sijoituksen tuotosta ei ole riittävästi takeita. STIM ei hyväksy väitettä, jonka mukaan pääomankorotus ei ole valtiontukea, koska yksityinen ja julkinen sijoitus on tehty samanaikaisesti. Vaikka tällainen samanaikaisuus voitaisiin osoittaa, se on vain yksi merkki eikä se riitä yksinään perustelemaan luokitusta (99). STIM väittää, että pääomankorotus oli Ranskan hallituksen tae toiminnan jatkajille siitä, että SNCM saisi Korsikan liikennöintiä koskevan julkisen palvelun sopimuksen.
(162)
STIM katsoo, että 38,5 miljoonan euron henkilötuella on tosiasiallisesti tarkoitus antaa SNCM:lle mahdollisuus toteuttaa jotkin komissiolle esitetyn saneeraussuunnitelman olennaiset kohdat, joita ei ole pantu täytäntöön, kuten henkilöstön vähentäminen.
4.2.2.2 Yhdenmukaisuus vuoden 2004 suuntaviivojen kanssa
(163)
STIM:n mielestä SNCM:n saamat tuet eivät rajoitu vähimmäismäärään. SNCM:n ja rakenneuudistussuunnitelman mukaisten toiminnan jatkajien rahoitusosuudet eivät täytä vuoden 2004 suuntaviivoissa määrättyjä edellytyksiä, eikä ole osoitettu, että SNCM:n tilanne olisi ollut siinä määrin poikkeuksellinen, että se olisi oikeuttanut alhaisemman oman rahoitusosuuden. STIM korostaa myös, että vuonna 2006 myönnetyt tuet olivat suhteettomia, koska SNCM pystyi niiden avulla muodostamaan varantoja myöhempien tappioiden kattamiseksi. Lopuksi se, ettei SNCM suunnitellut luopuvansa omaisuuseristä, jotka eivät olleet välttämättömiä yrityksen elinkelpoisuuden kannalta, on vastoin vuoden 2004 suuntaviivoissa asetettuja vaatimuksia.
(164)
STIM katsoo, että määrät maksettiin vuoden 2004 suuntaviivoissa vahvistetun kertaluontoisuuden periaatteen vastaisesti. Yrityksen taloudellisen tilanteen heikkeneminen ja työmarkkinaosapuolten väliset konfliktit eivät ole poikkeuksellisia ja odottamattomia tilanteita, joista tuensaajayritys ei itse ole vastuussa.
(165)
Näin ollen STIM vaatii, että SNCM suorittaa puolta tuen määrästä (98,25 miljoonaa euroa) vastaavat ylimääräiset korvaukset luopumalla vielä yhdestä aluksesta sekä suorista ja välillisistä osakkuuksistaan CMN:ssä. Tässä yhteydessä STIM toteaa, etteivät kyseiset osakkuudet ole rakenneuudistustukia koskevissa vuoden 2004 suuntaviivoissa tarkoitetulla tavalla strategisia, koska ne eivät ole välttämättömiä yrityksen elinkelpoisuuden kannalta eivätkä ne ole omaisuuseriä, joita ei voida luovuttaa.
(166)
STIM tuo vielä esiin, ettei SNCM:n ja CMN:n välillä ole väitettyä synergiaa, koska SNCM:llä ei ole mitään tosiasiallista roolia CMN:n johtamisessa ja kehittämisessä. Lopuksi STIM korostaa, ettei näiden kahden yrityksen välillä ole ollut osakassopimusta sen jälkeen, kun CMN purki sen 15 päivänä maaliskuuta 2006, kuten Pariisin muutoksenhakutuomioistuin on todennut.
4.2.3 SNCM:n huomautukset
(167)
SNCM toimitti komissiolle selvityksen talous- ja kilpailutilanteestaan sekä sen mukana oikeudellisen lausunnon, jossa arvioitiin riskiä siitä, että selvitystilamenettelyn yhteydessä valtion katsotaan oikeudellisesti toimineen yrityksen tosiasiallisena johtajana yksityistämistä edeltäneenä aikana.
(168)
SNCM:n konsultoima asianajotoimisto Baker & McKenzie päättelee, että kun otetaan huomioon yhtiön työntekijöitä koskevat asiakirjat sekä sen kirjeenvaihto ja valvontaelinten toimet ja selonteot, valtio […] (60) päätöstä (100) […] (60) elimet (101), […] (60) yritysten hallintoelimet (102). Raportissa korostetaan, että […] (60) SNCM (103). Lopuksi samassa raportissa esitetään, että […] (60) SNCM.
(169)
Tämän perusteella SNCM:n asiantuntija toteaa, että Marseillen kauppatuomioistuin olisi erittäin todennäköisesti katsonut Ranskan valtion toimineen tosiasiallisena johtajana.
(170)
Muun muassa tilintarkastustuomioistuimen kertomuksissa esitetyistä seikoista tulee lisäksi esiin, että tietyt liikkeenjohdolliset virheet, joista Ranskan valtio SNCM:n tosiasiallisena johtajana on vastuussa, ovat vaikuttaneet todettuun SNCM:n varojen riittämättömyyteen. Raportissa tuodaan esiin muun muassa seuraavat liikkeenjohdolliset virheet: liiketoiminnalliset […] (60) valinnat. Valtion tekemistä liikkeenjohdollisista virheistä aiheutuneen haitan arvo on […] (60).
(171)
Tässä tilanteessa SNCM:n asiantuntija katsoo, ettei ole mitään epäilystä siitä, että Ranska tuomittaisiin vastaamaan osittain tai kokonaan varojen riittämättömyydestä korvauskanteen yhteydessä, kun otetaan huomioon valtion tiivis osallistuminen SNCM:n johtamiseen, sen ilmeiset liikkeenjohdolliset virheet ja sen suuret taloudelliset resurssit.
(172)
Asiaa koskevan oikeuskäytännön perusteella SNCM:n asiantuntija toteaa, että jos SNCM olisi asetettu selvitystilaan, valtio olisi hyvin todennäköisesti tuomittu vastaamaan kaikista SNCM:n työntekijöihin liittyvistä korvauksista. Valtion vastuulle osakkeenomistajana olisi kuulunut 85-100 prosenttia todetusta varojen riittämättömyydestä (316,6-385,7 miljoonaa euroa). Näin ollen Ranskan valtio toimi asiantuntevan sijoittajan tavoin, kun se päätti yksityistää SNCM:n vahvistettuaan ensin sen omaa pääomaa 158 miljoonalla eurolla.
V RANSKAN VIRANOMAISTEN KOMMENTIT ASIANOMAISTEN HUOMAUTUKSIIN
5.1 RANSKAN VIRANOMAISTEN KOMMENTIT ASIANOMAISTEN HUOMAUTUKSIIN, JOTKA KOSKEVAT PÄÄTÖSTÄ ALOITTAA MUODOLLINEN TUTKINTAMENETTELY VUONNA 2002
5.1.1 CFF:n huomautukset
(173)
Ranskan viranomaiset ovat tuoneet esiin, että tietyt CFF:n esittämät tiedot SNCM:n tarjonnasta ovat virheellisiä.
(174)
Valtio katsoo, että toisin kuin CFF väittää, rakenneuudistussuunnitelma on laadittu siten, että sen avulla voidaan palauttaa SNCM:n kannattavuus mitä pikimmin ja luoda keskipitkän ja pitkän aikavälin elinkelpoisuuden edellyttämät olosuhteet. Ranskan viranomaiset täsmentävät, että kulujenvähennysohjelmasta on jo pantu täytäntöön merkittävä osa. Merenkulkukalustoa on vähennetty ja omaisuudenluovutusohjelmaa toteutetaan liiketoimintasuunnitelman mukaisesti. Liikenneyhteyksiä on järjestelty uudelleen ja välituotekäytön vähentämistä koskeva toimintaohjelma on tuottanut ensimmäiset tuloksensa. Liiketoimintasuunnitelman työpaikkoihin liittyvää osa-aluetta pannaan asteittain täytäntöön. Lisäksi SNCM varasi 21,3 miljoonaa euroa vuonna 2001 rakenneuudistustoimenpiteitä ja erityisesti työpaikkojen säilyttämistä koskevaa ohjelmaa varten.
(175)
Tuen määrän määrittelyn osalta Ranskan viranomaiset vakuuttavat, että oman pääoman ja yleisen velkaantumisen välinen suhde 0,79 on hyvinkin yleinen useimpien meriliikenneyhtiöiden taseissa tavanomaisissa olosuhteissa. Sen sijaan CFF:n ilmoittama CMN:n suhdeluku 0,497 vuodelta 2001 on Ranskan viranomaisten mukaan virheellinen, sillä siinä ei oteta huomioon taseen käytettävissä olevia rahavaroja. Kun tämä laiminlyönti korjataan, CMN:n suhdeluvuksi saadaan 0,557. Ranskan viranomaisten mukaan suhdeluku on sittenkin riittämätön CMN:lle, mistä on osoituksena CMN:n vaikea kassatilanne vuonna 2002. CMN joutui lainaamaan STIM:ltä jopa 8 miljoonaa euroa rahoittaakseen kassavajeen, jota pankit eivät kattaneet.
5.1.2 STIM:n esittämät huomautukset
(176)
Ranskan viranomaiset vakuuttavat, ettei SNCM:n osakkuutta CMN:n pääomasta voida analysoida puhtaasti rahoitusvaroina, kuten STIM väittää. Ranska puolustaa kantaa, jonka mukaan SNCM:n osakkuudella CMN:ssä on erittäin strateginen merkitys. Osakkeiden luovutus olisi sen mukaan elinkeinotoiminnan kannalta perusteetonta ja lisäksi paha strateginen virhe.
5.1.3 Paikallishallinnon edustajien huomautukset
(177)
Ranska pitää yleisesti ottaen oikeana Provence-Alpes-Côte d’Azurin alueneuvoston puheenjohtajan kirjeen sisältöä, mutta se tuo kuitenkin esiin, että toisin kuin kirjeen (104) 2 kohdassa väitetään, Manner-Ranskan ja Korsikan välisten liikenneyhteyksien tarjonta ei ole ylimitoitettua kysyntään nähden, ja SNCM:n hinnoittelupolitiikka noudattaa yhtiön tekemiä sitoumuksia, joiden mukaan se ei aloita hintasotaa eikä pyri hintajohtajaksi.
5.2 ASIANOMAISTEN HUOMAUTUKSET VUODEN 2006 PÄÄTÖKSESTÄ
(178)
Ranska panee merkille, että yleisesti ottaen STIM ja CFF ovat toistaneet paljon samoja huomautuksia, jotka ne esittivät komissiolle jo vuonna 2003. Se korostaa erityisesti, että CFF:n huomautukset on käsitelty ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa komission 9 päivänä heinäkuuta 2003 tekemän päätöksen kumoamiskanteen yhteydessä ja sekä komissio että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on hylännyt niistä suurimman osan.
5.2.1 Ensimmäisessä rakenneuudistussuunnitelmassa ja sen muutetuissa versioissa esitettyjen toimenpiteiden ennenaikainen täytäntöönpano
(179)
Yleiseen huomioon, joka koskee tuiksi luokiteltavien toimenpiteiden ennenaikaista täytäntöönpanoa, Ranskan viranomaiset vastaavat, että tällainen täytäntöönpano johtuu menettelyn erityispiirteistä eli siitä, että komission 9 päivänä heinäkuuta 2003 tekemä hyväksymispäätös kumottiin vuonna 2005, eikä siitä, että Ranskan viranomaiset haluaisivat kiertää EY:n perustamissopimuksen mukaisia velvoitteitaan. Ranska lisää vielä tiedottaneensa aina komissiolle asian etenemisestä ja erilaisista tammikuun 2005 jälkeen sovituista toimenpiteistä jäsenvaltioiden ja komission vilpittömän yhteistyön periaatteen mukaisesti.
(180)
Ranska katsoo, että koska viimeksi mainitut toimenpiteet eivät ole tukia, niihin ei sovelleta perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohtaa, ja että näin ollen ei ole mitään syytä lykätä niiden täytäntöönpanoa.
5.2.2 Vuoden 2002 pääomankorotuksen jälkeen toteutetut toimenpiteet
(181)
Ranska tarkentaa luovutusmenettelystä, että se aikoi alusta lähtien soveltaa perinteisiä valintaperusteita, joissa otetaan ensisijaisesti huomioon SNCM:n osakkeista tarjottava hinta ja toissijaisesti muita tekijöitä (liiketoimintasuunnitelma, henkilöstösuunnitelma jne.), joihin kuuluu määrä, jonka ehdokas on valmis sijoittamaan yhtiöön pääomankorotuksen muodossa. Ranska kiistää jyrkästi kolmansien osapuolien väitteen, jonka mukaan myyntimenettely ei olisi ollut läpinäkyvä, ja se muistuttaa, että käsiteltävänä olevassa tapauksessa se on mennyt jopa valtion osakkuuksien luovutuksiin sovellettavia lakisääteisiä ja sääntömääräisiä velvoitteitaan pidemmälle, vaikka nekin ovat ankaria ja pakottavia. Ranska muistuttaa, että tapahtumat, jotka seurasivat BCP:n tarjousta hankkia 100 prosenttia SNCM:n osakkeista, sijoittuivat erittäin vaikeaa taloudelliseen ja sosiaaliseen tilanteeseen, eikä VT:n liittyminen BCP:n tarjoukseen muuttanut toimen kaupallisia ja taloudellisia ehtoja (pääoman jakoa lukuun ottamatta).
(182)
Ranska muistuttaa 158 miljoonan euron negatiivisesta hinnasta, että kun otetaan huomioon SNCM:n taloudellinen tilanne 30 päivänä syyskuuta 2005, yritys myytiin markkinahintaan ja myynti oli taloudellisesti kannattavampi vaihtoehto kuin yrityksen asettaminen selvitystilaan. Tässä yhteydessä Ranskan viranomaiset tarkentavat, että selvitystilan partaalla olevan yrityksen luovutuksen yhteydessä yksityissijoittajan periaatteen soveltamisella ei ole tarkoitus hakea julkisen toimen tuottavuutta vaan ehkäistä merkittävämpiä tappioita, joita osakkaille aiheutuisi kalliimmasta selvitystilasta.
(183)
Ranska kiistää väitteen, jonka mukaan SNCM:stä maksettu hinta ei vastannut sen todellista arvoa. Ranska erityisesti torjuu STIM:n yrityksen arvosta esittämän arvion, joka on lähes 350 miljoonaa euroa. Määrässä otetaan huomioon vain ne taseen osat, jotka nostavat arvoa kirjanpidollisen oman pääoman pohjalta (poikkeukselliset poistot, alusten jäljelle jäävä myyntivoitto jne.) eikä siinä oteta huomioon niitä velkoja, jotka laskisivat arvoa. Tämä puhtaasti kirjanpidollinen laskentamenetelmä ei vastaa SNCM:n kaltaisen meriliikenneyhtiön taloudellista todellisuutta, koska yhtiöllä on taseessa näkyvien omaisuuserien lisäksi merkittäviä taseen ulkopuolisia velkoja ja vain rajallinen tuottavuus.
(184)
Ranskan viranomaiset torjuvat myös CFF:n väitteen, että Ranska aliarvioi SNCM:n aluskannan myyntiarvon, joka on CFF:n mukaan 406,5-426,5 miljoonaa euroa. Ranskan viranomaisten mukaan kaikki CFF:n laskelmaan sisällytetyt alukset eivät olleet SNCM:n yksinomistuksessa 30 päivänä syyskuuta 2005. Tilannetta, jossa mahdollinen omaisuuden realisointi olisi toteutettu, ei mietitty, kun alusten myyntiarvoon ei ole sovellettu hinnanalennuksia, ja myyntiarvon laskennassa käytetty ajankohta, elokuu 2006, ei ole SNCM:n realisoinnin kannalta asianmukainen, vaan viitepäivämäärä on 30 päivä syyskuuta 2005. Lisäksi Ranska panee merkille, että jos CFF:n ehdottama laskelma hyväksyttäisiin, negatiivinen hinta olisi kolme kertaa alhaisempi kuin asian Gröditzer oikeuskäytännössä vaadittu pääoman realisointiarvo, mikä olisi suotuisampi tilanne kuin oletukset, joita Ranskan viranomaiset ovat esittäneet komissiolle.
(185)
Ranskan viranomaiset vastaavat CFF:n väitteeseen, jolla se kyseenalaistaa asian Gröditzer oikeuskäytännön soveltamisen sen perusteella, että valtion SNCM:ään tekemä pääomasijoitus oli sidoksissa siihen, että se myi 75 prosenttia osakkeistaan, jolloin se heikensi saman verran tuotto-odotuksiaan. Viranomaisten mukaan 158 miljoonan euron negatiivinen luovutushinta vastasi koko SNCM:n pääoman luovutusta, jonka jälkeen valtio sijoitti uudelleen 25 prosenttia, josta se sai tuottoa […] (60) prosenttia vuodessa. Näin ollen Ranska katsoo, että sijoituksen tuotto on edelleen taattu, kun se omistaa 25 prosenttia yhtiön osakkeista, sillä näiden osakkeiden tuottotakuu on erittäin korkea.
(186)
Ranska kiistää CFF:n väitteen, ettei käsiteltävänä olevassa tapauksessa voisi soveltaa päätöksen ABX lähestymistapaa, joka perustuu erityisesti SNCM:n selvitystilasta aiheutuvien kustannusten analyysiin ja valtion riskiin joutua vastaamaan yrityksen veloista korvauskanteen yhteydessä siten, kuin siitä määrätään Ranskan yleistäytäntöönpanomenettelyissä ja se vahvistetaan kansallisessa oikeuskäytännössä (Rouenin muutoksenhakutuomioistuimen 22 päivänä maaliskuuta 2005 antama tuomio). Ranskan viranomaiset katsovat, että vaikka niiden käyttäytymistä SNCM:n johtajana ei voida korvauskanteen käsittelyn yhteydessä luonnehtia moitittavaksi, on erittäin suuri riski, että kansallinen tuomioistuin tuomitsee valtion vastaamaan SNCM:n varojen riittämättömyydestä, kun otetaan huomioon, että kauppalain L. 651-2 §:ään perustuva liikkeenjohdollisen virheen määritelmä on hyvin joustava, ja kun otetaan huomioon edellä mainittu oikeuskäytäntö, jota voidaan soveltaa käsiteltävänä olevassa tapauksessa.
(187)
Ranska muistuttaa, että toisin kuin CFF ja STIM väittävät, 8,75 miljoonan euron pääomankorotus ei ole valtiontukea, koska sijoitus oli samanaikainen, sen merkintäehdot olivat samankaltaiset ja valtio sai keskimääräistä korkeamman korvauksen CGMF:n kautta.
(188)
Ranskan viranomaiset tarkentavat erityisesti, etteivät sopimuksen purkamista koskevat ehdot vaaranna sijoittajien yhdenvertaisuuden periaatetta, koska ne sovittiin SNCM:n sataprosenttisen luovutuksen yhteydessä eikä sitä seuranneen 35 miljoonan euron suuruisen pääomankorotuksen yhteydessä.
(189)
Lisäksi Ranska muistuttaa, että sen sijoitus on paljon alhaisempi kuin toiminnan jatkajien, sillä toiminnan jatkajien sijoitukseen (26,25 miljoonaa euroa) on verrattava vain 8,75 miljoonan euron määrää. Ensimmäistä 142,5 miljoonan euron pääomankorotusta tulisi tarkastella vain vertailussa selvitystilan hinnan kanssa.
(190)
Lopuksi Ranska kiistää STIM:n väitteen, jonka mukaan pääomankorotus olisi yksityisille toiminnan jatkajille annettu tae siitä, että SNCM saa Korsikan liikennöintiä koskevan julkisen palvelun sopimuksen. Ranskan viranomaisten mukaan pääomankorotus on järkevä ja yrityksen tuloksesta riippumaton eikä julkisen palvelun sopimuksen myöntäminen SNCM:lle parantaisi sijoituksesta odotettavaa tuottoa.
(191)
Ranska toistaa, että 38,5 miljoonan euron sosiaaliset toimenpiteet ovat henkilötukia eikä niiden siirtymisen valtion vastuulle voida katsoa tuovan yritykselle välillistä etua, koska ne toteutetaan SNCM:n lakisääteisten ja sopimusperusteisten velvollisuuksien lisäksi. Ranska myös muistuttaa, ettei näiden toimenpiteiden turvin voida irtisanoa työntekijöitä, jotka ilman niitä jäisivät SNCM:n vastuulle.
(192)
Ranskan viranomaiset tarkentavat, että toisin kuin CFF väittää, kyseistä 38,5 miljoonan euron summaa ei käytetä vuoden 2003 sosiaaliohjelmassa esitettyjen henkilöstövähennysten toteuttamiseen, sillä kyseiset vähennykset on viiveestä huolimatta jo pantu täytäntöön. Uudella sosiaaliohjelmalla täydennetään näin ollen vuoden 2003 sosiaalisia toimenpiteitä.
5.2.3 Yhdenmukaisuus suuntaviivojen kanssa
(193)
Edellä esitetyn perusteella Ranska katsoo, että tarkasteltava tuen määrä on 15,81 miljoonaa euroa.
(194)
Toisin kuin CFF väittää, ensimmäinen pääomankorotus antoi kyllä SNCM:lle mahdollisuuden muodostaa uudelleen oman pääoman, mutta se ei muuttanut sen vuoden 2004 suuntaviivojen 11 kohdan mukaista asemaa vaikeuksissa olevana yrityksenä, koska pääomankorotuksen tarkoituksena oli varmistaa yhtiön toiminnan jatkuminen.
(195)
Ranska torjuu CFF:n väitteet, joiden mukaan sen ei olisi pitänyt myöntää yritykselle enempää rahoitusta, sillä SNCM olisi voinut ottaa pankkilainaa. Tässä yhteydessä Ranskan viranomaiset muistuttavat, että pankit olivat 24 päivänä elokuuta 2005 kieltäytyneet myöntämästä SNCM:lle enempää luottolimiittiä, joten ainoat vaihtoehdot olivat yksityistäminen ja selvitystila.
(196)
Ranska kiistää CFF:n ja STIM:n väitteet vuoden 2002 rakenneuudistussuunnitelman epäonnistumisesta, sillä suunnitelma pantiin viivästymisestä huolimatta täytäntöön ja se tuotti tavoitellut tulokset vuonna 2005. SNCM:n talous- ja rahoitustilanteen heikkeneminen yrityksestä riippumattomista syistä pakotti pidentämään vuonna 2002 ilmoitetun suunnitelman täytäntöönpanoa ja ottamaan käyttöön uusia toimenpiteitä.
(197)
Ranskan mielestä SNCM:n saneerausnäkymät ovat hyvät ja uusien osakkaiden suunnittelemat toimenpiteet, erityisesti sosiaaliohjelman täytäntöönpano, reittien muokkaus ja tiettyjen alusten uudistaminen, mahdollistavat yrityksen paluun kannattavaksi. Tässä yhteydessä Ranska tuo esiin, että kun otetaan huomioon julkisen palvelun sopimuksesta saatavat tuotot (noin [50-70] (60) prosenttia SNCM:n liikevaihdosta), kiinteiden kulujen korkea taso ja Marseille-Korsika-linjalla käytettyjen kuuden aluksen siirtoon liittyvät vaikeudet, julkisen palvelun sopimus on olennainen yrityksen strategian ja elinkelpoisuuden kannalta.
(198)
Tuen rajoittumisesta vähimmäismäärään Ranska toteaa, että se on rajoittanut rakenneuudistuksen kustannukset rakenneuudistuksen toteuttamisen edellyttämään vähimmäismäärään. Ranskan viranomaiset muistuttavat, että kuten komissio myönsi vuoden 2003 päätöksessään, yritys on itse osallistunut rakenneuudistussuunnitelmaan riittävästi omilla varoillaan, kun se on luovuttanut omaisuuttaan yhteensä 30,2 miljoonan euron arvosta. Kun otetaan vielä huomioon SNCM:n muut luovutukset, joiden kokonaissumma on 12,2 miljoonaa euroa, yrityksen oma rahoitusosuus on yhteensä 42,38 miljoonaa euroa. Ranskan mielestä määrä on huomattavasti suurempi kuin rakenneuudistustukien hyväksymiseen tarvittava oma rahoitusosuus, kun näiden tukien määräksi jää 15,81 miljoonaa euroa, jos muita toimenpiteitä ei katsota valtiontuiksi.
5.2.4 Komission vuoden 2003 päätöksessä asetetut ehdot ja mahdolliset uudet vastasuoritteet
(199)
Ranskan viranomaiset vakuuttavat, että toisin kuin STIM ja CFF väittävät, ne ovat täyttäneet kaikki vuoden 2003 päätöksessä vahvistetut edellytykset, jotka sitoivat niitä vuoden 2006 loppuun asti, ja ne ovat erityisesti säilyttäneet aluskannan 11 aluksessa ja soveltaneet alhaisempia hintoja kuin kilpailijat.
(200)
Lisäksi Ranska katsoo, että uudessa lopullisessa päätöksessä SNCM:lle määrättävät vastasuoritteet tulisi mukauttaa siihen, että rakenneuudistustuen määrä on enää 15,81 miljoonaa euroa 69,3 miljoonan euron sijasta.
(201)
Tässä yhteydessä Ranska torjuu STIM:n väitteet, jotka koskevat komission mahdollisuutta määrätä SNCM vastasuoritteena luopumaan osakkuudestaan CMN:ssä. Ranska kiistää myös STIM:n väitteen, jonka mukaan vuoden 2004 suuntaviivoissa olisi kyseenalaistettu vuoden 1999 suuntaviivojen mukainen strategisten omaisuuserien määritelmä.
(202)
Toimenpiteistä, joilla CFF:n mukaan voitaisiin pienentää SNCM:n markkinaosuutta, Ranskan viranomaiset täsmentävät, että kuten komissio totesi vuoden 2003 päätöksessään (johdanto-osan 87 kappale), kyseisillä markkinoilla (liikennöinti Manner-Ranskasta Korsikaan ja Pohjois-Afrikkaan) ei ole ylikapasiteettia ja Korsikaan julkisen palvelun sopimuksen nojalla ja sen ulkopuolella liikennöitävien linjojen uudistaminen vaarantaisi yrityksen elinkelpoisuuden.
(203)
CFF:n väitteestä, jonka mukaan edellä kuvailtujen toimenpiteiden toteuttamisesta SNCM:n hyväksi aiheutuu vakava riski, että SNCM:n pääasiallinen kilpailija, CFF, katoaa Manner-Ranskan ja Korsikan välisen liikennöinnin markkinoilta, Ranskan viranomaiset tuovat esiin, että kun otetaan huomioon nykyinen tilanne kyseisillä markkinoilla, joilla CFF on hallitsevassa asemassa, kilpailun säilyminen edellyttää, että SNCM:n rakenneuudistussuunnitelma hyväksytään ja että SNCM jatkaa toimintaansa kyseisillä markkinoilla.
VI TOIMENPITEIDEN ARVIOINTI
6.1 SEUT-SOPIMUKSEN 107 ARTIKLAN 1 KOHDASSA TARKOITETUN TUEN OLEMASSAOLO
(204)
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa määrätään seuraavaa: ”Jollei perussopimuksissa toisin määrätä, jäsenvaltion myöntämä taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnetty tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa, ei sovellu sisämarkkinoille, siltä osin kuin se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.”
(205)
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdan mukaan kansallinen toimenpide luokitellaan valtiontueksi vain, jos seuraavat kumulatiiviset edellytykset täyttyvät: 1) toimenpiteellä myönnetään valikoiva taloudellinen etu; 2) tämä etu rahoitetaan valtion varoista; 3) etu vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua; ja 4) toimenpide on omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan (105).
(206)
Komissio toteaa, että SNCM:lle on myönnetty Ranskan valtion kokonaan omistaman CGMF:n kautta yhteensä 274,54 miljoonaa euroa (106) valtion varoja.
(207)
Koska SNCM toimii meriliikennealalla, joka on avoinna Euroopan sisäiselle kilpailulle, sen saama mahdollinen taloudellinen etu vääristää kilpailua ja vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
(208)
Asetusta (ETY) N:o 3577/92 oltiin väliaikaisesti soveltamatta 1 päivään tammikuuta 1999 asti saarikabotaasiin Välimerellä. Tämän perusteella ei voida lähtökohtaisesti sulkea pois mahdollisuutta siihen, että Välimerellä harjoitetun saarikabotaasin turvaamiseksi julkisen palvelun sopimuksen mukaisesti maksetut tuet ovat saattaneet vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja vääristää kilpailua.
(209)
Vaikka on mahdollista, etteivät kabotaasiliikenteen turvaamiseksi myönnetyt tuet vaikuttaneet kauppaan ja ettei niistä aiheutunut kilpailunvääristymiä ennen 1 päivää tammikuuta 1999, tilanne on joka tapauksessa muuttunut kyseisen ajankohdan jälkeen, koska asetuksen N:o 3577/92 mukaisesti kabotaasitoiminta on vastaisuudessa avoinna kaikille Euroopan unionin toimijoille. On myös syytä korostaa, että kabotaasiliikenteen harjoittamisen lisäksi SNCM toimii kansainvälisillä meriliikennemarkkinoilla, jotka on vapautettu neuvoston asetuksella (ETY) N:o 4055/86 (107).
(210)
Tämän vuoksi komissio katsoo, että tarkasteltavana olevassa tapauksessa tämän päätöksen johdanto-osan 205 kappaleessa mainitut SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdan kolme viimeistä arviointiperustetta täyttyvät. Tästä syystä komission on tarkasteltava 11 päivänä syyskuuta 2012 annetun tuomion mukaisesti erikseen kutakin toimenpidettä sen arvioimiseksi, onko kyseessä valikoiva taloudellinen etu.
6.1.1 Analyysin viiteajankohta
(211)
Tuomioistuimen oikeuskäytännön (108) mukaan komission on päätöksensä kumoamisen jälkeen käytettävä uuden analyysinsa lähtökohtana ainoastaan tietoja, jotka olivat sen käytettävissä kumotun päätöksen hyväksymisajankohtana. Käsiteltävänä olevassa tapauksessa kyseessä on siis 8 päivä heinäkuuta 2008.
(212)
Kyseisen ajankohdan eli 8 päivän heinäkuuta 2008 jälkeisiä tapahtumia ei siis voida ottaa huomioon. Markkinatilanteen muutokset ja kehitys tai tuensaajayrityksen tilanteen muutokset on siis jätettävä analyysin ulkopuolelle. Komissio ei myöskään ota huomioon rakenneuudistussuunnitelman toteuttamista heinäkuun 2008 jälkeen (109).
(213)
Komissiolla ei ole velvoitetta käynnistää uudelleen asian tutkintaa edes sen täydentämiseksi uusilla teknisillä asiantuntijaselvityksillä (110). Vaikka päätös eri vaiheita sisältävän hallinnollisen menettelyn lopettamisesta kumottaisiin, se ei välttämättä merkitse, että koko menettely kumotaan. Jos komission tekemä analyysi osoittautuu puutteelliseksi huolimatta tutkintatoimista, jotka mahdollistavat tuen sisämarkkinoille soveltuvuuden kattavan analysoinnin (kuten käsiteltävänä olevassa tapauksessa), ja johtaa näin siihen, että päätös kumotaan, kyseisen päätöksen korvaamiseen tähtäävässä menettelyssä voidaan ottaa lähtökohdaksi jo toteutettuja tutkintatoimia (111).
(214)
Koska komission on käytettävä uuden analyysinsa lähtökohtana pelkästään niitä tietoja, jotka sillä oli käytettävissään heinäkuussa 2008 ja joista Ranskan viranomaiset ja SNCM ovat jo esittäneet huomautuksensa, niitä ei ole tarpeen kuulla uudelleen (112). Kolmansien osapuolten oikeus esittää huomautuksensa on turvattu sillä, että menettelyn aloittamisesta tehty päätös on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä (113). Asetuksen (EY) N:o 659/1999 säännöksissä ei edellytetä, että kolmansille olisi annettava tämä mahdollisuus uudelleen, jos alkuperäistä rakenneuudistussuunnitelmaa muutetaan tutkinnan aikana (114).
(215)
Tämän vuoksi tämä päätös perustuu ensisijaisesti ainoastaan 8 päivänä heinäkuuta 2008 käytettävissä olleisiin tietoihin. Komissio osoittaa kuitenkin toissijaisesti, että sen päätelmät eivät muuttuisi, vaikka Ranskan viranomaisten 16 päivänä toukokuuta 2013 toimittamat tiedot, jotka koskevat ennen 8 päivää heinäkuuta 2008 esitettyjä tosiseikkoja, ja SNCM:n 27 päivänä elokuuta 2013 toimittamat tiedot otettaisiin huomioon
6.1.2 SNCM:n luovutus 158 miljoonan euron negatiiviseen myyntihintaan
(216)
Käsiteltävänä olevassa asiassa komission on selvitettävä, voidaanko todeta, ettei 158 miljoonan euron pääomansiirtoon, jonka valtio teki ennen SNCM:n yksityistämistä, toisin sanoen viime kädessä yrityksen vastaavansuuruiseen negatiiviseen myyntihintaan, sisälly valtiontuelle ominaisia piirteitä.
(217)
Avoin, läpinäkyvä ja syrjimätön julkinen valintamenettely, jonka päätteeksi valtio luovuttaa yrityksen etukäteen toteutetun pääomankorotuksen (jonka määrä on suurempi kuin myyntihinta) jälkeen, ei välttämättä riitä sulkemaan pois mahdollisuutta siihen, että kyseessä on tuki, joka saattaa hyödyttää samanaikaisesti sekä yksityistettyä yritystä että sen ostajaa (115).
(218)
Selvittääkseen, onko yritys hyötynyt valtion pääomansiirtoon liittyvästä taloudellisesta edusta, komissio soveltaa markkinataloussijoittajaperiaatetta, jos edunsaajaa ei ole vaadittu maksamaan takaisin muita valtiontukia ja kyseistä pääomansiirtoa voidaan analysoida tämän edellytyksen perusteella. Markkinataloussijoittajaperiaate on ilmaus SEUT-sopimuksen 345 artiklaan sisältyvästä julkisen ja yksityisen sektorin yhdenvertaisen kohtelun periaatteesta. Tämän periaatteen mukaan pääomia, jotka valtio antaa suoraan tai välillisesti jonkin yrityksen käyttöön tavanomaisia markkinaehtoja vastaavilla ehdoilla, ei voida pitää valtiontukina (116).
(219)
Tätä varten komissio voi erityisesti arvioida, onko varojen myöntäjä toiminut sellaisen yksityisen sijoittajan tavoin, joka noudattaa kokonaisvaltaista tai alakohtaista rakennepolitiikkaa, joka perustuu sijoitetun pääoman pitkän aikavälin tuotto-odotuksiin. Euroopan unionin tuomioistuin on vahvistanut tämän lähestymistavan asianmukaisuuden useiden asioiden yhteydessä (117).
(220)
Euroopan unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan pääomasijoitus, jonka julkisoikeudellinen sijoittaja tekee odottamatta tuottoa edes pitkällä aikavälillä, on valtiontukea (118).
(221)
Euroopan unionin tuomioistuin on lisäksi todennut, että yksityinen sijoittaja, joka noudattaa kokonaisvaltaista tai alakohtaista rakennepolitiikkaa, joka perustuu pitkän aikavälin tuotto-odotuksiin, ei kuitenkaan voi järkevästi ajatellen toimia siten, että se tekisi yhtämittaisesti vuosien ajan jatkuneiden tappiollisten kausien jälkeen pääomasijoituksen, joka taloudelliselta kannalta katsoen ei ainoastaan osoittaudu yrityksen omaisuuden realisointia kalliimmaksi, vaan lisäksi liittyy yrityksen myyntiin, joka vie tältä sijoittajalta kaikki voiton saamisen mahdollisuudet myös pitkällä aikavälillä (119)
(222)
Asiassa Gröditzer antamassaan tuomiossa tuomioistuin totesi, että sen ratkaisemiseksi, sisältyykö yrityksen yksityistämiseen negatiivisella myyntihinnalla valtiontukea ”on arvioitava, olisiko kooltaan julkista sektoria hoitaviin organisaatioihin rinnastettavissa oleva yksityinen sijoittaja saattanut tehdä samanlaisissa olosuhteissa yhtä suuria pääomasijoituksia mainitun yrityksen myynnin yhteydessä vai olisiko se päättänyt purkaa yrityksen.” (120)
(223)
Sen ratkaisemiseksi, onko kysymyksessä oleva toimenpide luonteeltaan tuki, komission on ”arvioitava, onko valtion valitsema ratkaisu edullisin myös muihin ratkaisuihin (mukaan luettuna tukitoimien toteuttamatta jättäminen) verrattuna. Jos näin on, päädytään johtopäätökseen, jonka mukaan valtio on toiminut yksityisen sijoittajan tavoin” (121).
(224)
Toisin sanoen komission on varmistettava, että näin huomattavan pääomansiirron toteuttaminen on todellakin edullisempi vaihtoehto kuin selvitystila.
6.1.2.1 Selvitystilan kustannusten arviointi
a) Täydentävien irtisanomiskorvausten maksamisen ottaminen huomioon
(225)
Kun määritetään selvitystilan osakkaalle aiheuttamia kustannuksia, Ranskan viranomaiset katsovat, että suuret yritysryhmät eivät voi tällä hetkellä sulkiessaan tuotantolaitoksia tai asettaessaan tytäryhtiöitä selvitystilaan olla välittämättä niistä yhteiskunnallisista seurauksista, joita sulkemiseen tai selvitystilaan asettamiseen liittyy. Tämän vuoksi ne toteuttavat yleensä sosiaaliohjelmia, joihin saattaa sisältyä sellaisia henkilöstön uudelleenkoulutustoimia, työnhaun tukemista, erorahoja ja jopa paikalliseen taloudelliseen rakenteeseen kohdistuvia toimia, jotka ylittävät sen, mitä lainsäädännössä ja työehtosopimuksissa edellytetään.
(226)
Ranskan viranomaiset ovat esittäneet, että vuoden 2002 sosiaaliohjelmaan pohjautuvan vuoden 2005 sosiaaliohjelman perusteella esitettävä arvio vaihteluvälistä on [90 000-100 000] (60)-[120 000-130 000] (60) euroa työntekijää kohti, toisin sanoen yhteensä [200-210] (60)-[250-260] (60) miljoonaa euroa. Ranskan viranomaiset täsmentävät, että edellä mainitun vaihteluvälin alarajan osalta on otettu huomioon se, että sosiaaliohjelman kuluja nostaa eläkeikää lähestyvien työntekijöiden erittäin suuri osuus, sillä heidän poistumisensa yrityksestä tapahtuu erittäin edullisissa olosuhteissa. Lisäksi on otettu huomioon, että yhtiön selvitystila ja koko henkilökunnan irtisanominen ei ole verrattavissa tilanteeseen, jossa toimintaa voidaan jatkaa työvoiman uudelleenjärjestelyn ansiosta, kuten viitteenä olevan sosiaaliohjelman tapauksessa.
(227)
Ranskan viranomaiset katsovat lisäksi, että vaikka sovellettaisiin tuomioistuimen 15 päivänä syyskuuta 2012 antamassa tuomiossa määriteltyä menetelmää, SNCM:n määräysvallan luovutus 158 miljoonan euron negatiiviseen hintaan ei sisällä valtiontukea. Viranomaiset katsovat, että komissiolla on käytettävissään kaikki tarvittavat tiedot, jotta se voi vastata tuomioistuimen esittämään arvosteluun.
(228)
Komissio ei ole samaa mieltä Ranskan viranomaisten kanssa.
(229)
Tuomioistuimen tuomion (122) mukaan täydentävien irtisanomiskorvausten maksaminen voi periaatteessa olla olosuhteista riippuen laillinen ja tarkoituksenmukainen käytäntö työmarkkinaosapuolten välisen rauhanomaisen vuoropuhelun edistämiseksi sekä yhtiön tai konsernin yrityskuvan ylläpitämiseksi. Myös jäsenvaltioille on yksityisen ja julkisen sektorin yhdenvertaista kohtelua koskevan periaatteen (ks. edellä johdanto-osan 75 kappale) nojalla annettu oikeus maksaa täydentäviä irtisanomiskorvauksia, kun julkinen yritys asetetaan selvitystilaan, vaikka niiden velvoitteet eivät lähtökohtaisesti saakaan ylittää lakisääteistä ja sopimusperusteista ehdotonta vähimmäismäärää. Tuomioistuin täsmentää kuitenkin, että ”sillä, että kyseisistä lisäkustannuksista päätetään vastata legitiimien huolenaiheiden vuoksi, ei kuitenkaan saa pyrkiä yksinomaan sosiaaliseen tai poliittiseen päämäärään, sillä muussa tapauksessa […] yksityistä sijoittajaa koskevaa arviointiperustetta ei voida enää soveltaa. Jos taloudellista järkevyyttä ei ole lainkaan edes pitkällä tähtäimellä, lakisääteisiä ja sopimusperusteisia ehdottomia velvoitteita pidemmälle menevien velvoitteiden vastattavaksi ottamista on siis pidettävä EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna tukena.” (123)
(230)
Kun tarkastellaan Ranskan viranomaisten esiin nostamaa valtion imagoa, tuomioistuin katsoo, että ”markkinataloudessa maailmanlaajuisena sijoittajana toimivan jäsenvaltion imagon säilyttäminen ei voi erityisiä olosuhteita lukuun ottamatta ja ilman erityisen vakuuttavaa perustelua muodostaa riittävää oikeuttamisperustetta sen osoittamiseksi, että täydentävien irtisanomiskorvausten kaltaisista lisäkustannuksista vastattavaksi ottaminen on pitkällä tähtäimellä taloudellista järkevää.” (124) Käsiteltävänä olevassa tapauksessa ei kuitenkaan ole tällaisia erityisiä olosuhteita.
(231)
Komissio toteaa, että Ranskan viranomaiset eivät ole määritelleet taloudellisen toiminnan aloittamisen jälkeen valtion toimenpiteiden pitkän aikavälin taloudellista kannattavuutta etenkään maantieteellisellä ja toimialakohtaisella tasolla. Viranomaiset ovat kuitenkin todenneet 16 päivänä toukokuuta 2013 päivätyssä kirjeessään, että valtion toimintaa tulisi verrata monialaiseen holdingyhtiöön, joka pyrkii maksimoimaan voittonsa ja suojaamaan imagoaan maailmanlaajuisena teollisuustoimijana etenkin henkilöstöhallinnon osalta.
(232)
Kun tarkastellaan CGMF:n yrityskuvaa, komissio toteaa, että sillä ei ole SNCM:n lisäksi muita omaisuuseriä meriliikennealalla. Tästä syystä tämä perustelu ei voi koskea sitä.
(233)
Kun tarkastellaan valtion imagoa osakkaana, Ranskan viranomaiset ovat esittäneet, että valtion määräysvallassa olevissa yrityksissä on suuri työmarkkinaosapuolten välisten konfliktien riski sekä maantieteellisesti lähellä SNCM:n toiminta-aluetta sijaitsevissa yrityksissä että kaikilla toimialoilla ja erityisesti liikennealalla. Komissio toteaa, että Ranskan viranomaiset eivät ole osoittaneet, että riski konfliktin leviämisestä kaikkiin valtionyrityksiin olisi todellinen. Viranomaiset eivät ole myöskään osoittaneet, että näiden täydentävien korvausten maksu olisi estänyt uusien lakkojen esiintymisen. Komission mielestä pelkästään sosiaalisen perustelun esittäminen sille, että valtio otti vastattavakseen nämä täydentävät korvaukset, ei ole riittävä estämään sitä, että kyseessä voisi olla valtiontuki.
(234)
Komissio katsoo lisäksi, että Ranskan viranomaiset eivät ole esittäneet riittävän objektiivisia ja tarkistettavissa olevia tietoja, joilla voitaisiin osoittaa, että täydentävien irtisanomiskorvausten maksu olisi vastaavanlaisissa olosuhteissa saman toimialan yksityisyritysten vakiintunut toimintatapa. Komissio toteaa, että pelkkä viittaus muutamiin sosiaaliohjelmiin ei riitä osoittamaan, että kyseessä olisi riittävän vakiintunut käytäntö tätä tapausta vastaavissa tilanteissa. Ranskan viranomaisten mainitsemat sosiaaliohjelmat liittyvät mieluumminkin rakenneuudistussuunnitelmiin kuin selvitystilaan. Pääosa niistä koskee toimialoja, joilla ei ole mitään yhteistä liikenneinfrastruktuurien kanssa, kuten kosmetiikkateollisuus (Yves Saint-Laurent Haute couture), elintarviketeollisuus (Danone) tai elektroniikkateollisuus (Hewlett Packard). Ranskan viranomaisten 16 päivänä toukokuuta 2013 päivättyyn viestiin sisältyy taulukko, jossa luetellaan sosiaaliohjelmia. Näistä kuusi ohjelmaa sijoittuu SNCM:n yksityistämisen jälkeiseen aikaan, eikä niitä siis voida ottaa huomioon perusteltaessa täydentävien irtisanomiskorvausten maksun ottamista valtion vastuulle.
(235)
SNCM toimitti 27 päivänä elokuuta 2013 päivätyssä viestissään uuden luettelon viidestä sosiaaliohjelmasta. Komissio arvioi, että tämän luettelon avulla ei pystytä osoittamaan, että täydentävien irtisanomiskorvausten maksaminen olisi vastaavanlaisissa olosuhteissa saman toimialan yksityisyritysten vakiintunut toimintatapa. Komissio toteaa ensiksi, että viidestä mainitusta ohjelmasta kaksi koski SNCM:ää ja niistä toinen on tämän päätöksen kohteena. Näitä kahta ohjelmaa ei siis voida pitää objektiivisina vertailukohtina seuraavista syistä. SNCM ei voi vedota omiin aikaisempiin käytäntöihinsä tällä alalla perustellakseen riittävällä tavalla kyseisen toimintatavan vakiintuneisuutta. Vuoden 2002 sosiaaliohjelma liittyy ajanjaksoon, jolloin SNCM oli edelleen valtionyhtiö. Tuomioistuin asetti kuitenkin vertailukohdaksi saman toimialan yksityisyritykset. Tämän vuoksi komissio toteaa, että Marseillen sataman sosiaaliohjelmaa ei voida ottaa huomioon, sillä vuonna 2004 satama oli julkinen laitos eikä yksityinen yritys. Kun tarkastellaan kahta jäljellä olevaa sosiaaliohjelmaa eli Air Libin ja Eurostarin ohjelmaa, komissio toteaa, että kyse on rakenneuudistussuunnitelmista eikä selvitystilasuunnitelmista. Lisäksi komissio toteaa, että näiden kahden ohjelman mukaiset täydentävät korvaukset ovat keskimäärin puolet alhaisempia kuin SNCM:n keskimääräiset täydentävät korvaukset.
(236)
Lopuksi komissio toteaa, että Ranskan viranomaiset eivät ole osoittaneet, että Ranskan valtion toiminta olisi ollut perusteltua siksi, että se olisi saanut kohtuullisella todennäköisyydellä välillistä aineellista hyötyä edes pitkällä aikavälillä välttämällä yrityksen työmarkkinailmapiirin heikentymisen, koska selvitystilan tapauksessa yrityksen toiminnan odotetaan nimenomaan päättyvän. Väitettä laajemmasta hyödystä muiden valtionyhtiöiden työntekijöiden keskuudessa ei perustella riittävästi. Tämä käsitys vahvistuu entisestään jopa Ranskan viranomaisten esittämän maailmanlaajuista sijoittajaa koskevan perustelun myötä. Jos yritys maksaa erittäin suuria irtisanomiskorvauksia työntekijöilleen, se voi monimutkaistaa muiden samalle sijoittajalle kuuluvien yritysten mahdollisia rakenneuudistuksia. Ranskan viranomaiset eivät ole kvantifioineet niiden mahdollisten merkittävien työmarkkinakustannusten määrää, joihin ne vetoavat täydentävien irtisanomiskustannusten maksamisen perusteluna.
(237)
Ranskan viranomaiset ovat myös esittäneet, että selvitystilamenettely olisi kestänyt pidempään ja ollut mahdollisesti riskialttiimpi valtiolle osakkaana verrattuna SNCM:n luovuttamiseen negatiiviseen hintaan. Komissio toteaa, että Ranskan viranomaiset eivät ole toimittaneet todisteita tästä riskistä. Ne eivät ole selittäneet, miksi yksityinen osakas olisi ottanut huomioon selvitystilamenettelyn keston. Ranskan viranomaisten mainitsema Frucona Kosice -asia (125) ei ole merkityksellinen käsiteltävänä olevassa tapauksessa, koska siinä kyse on yksityisen velkojan testistä. Selvitystilamenettelyn keston arviointi on merkityksellistä silloin, kun valtio Frucona Kosicen velkojana maksimoi saataviensa saannin hyväksymällä niiden osittaisen mutta välittömän takaisinmaksun, sillä muuten sen olisi pitänyt odottaa yrityksen selvitystilamenettelyn lopputulosta. Käsiteltävänä olevassa tapauksessa tilanne on erilainen, sillä valtio on SNCM:n osakas eikä sen yksityinen velkoja. Koska SNCM:n selvitystilan tapauksessa varat eivät selvästikään riittäisi kattamaan velkoja, valtion olisi mahdotonta saada takaisin pääomasijoitustaan. Tästä syystä selvitystilamenettelyn kestolla ei ole merkitystä käsiteltävänä olevassa asiassa.
(238)
Ranskan viranomaiset eivät siis ole osoittaneet, että olisi perusteltua, että valtio ottaisi täydentävien korvausten aiheuttamat kustannukset vastattavakseen, kun se toimisi yksityisenä sijoittajana selvitystilamenettelyssä.
(239)
Tutkinnan tässä vaiheessa komission on määritettävä SNCM:n likvidaatioarvo ilman täydentäviä irtisanomiskorvauksia.
b) SNCM:n likvidaatioarvo
(240)
Jälleenhankinta-arvoihin perustuvaa varojen arvoa koskevan menetelmän mukaan varat todetaan riittämättömiksi, kun reaalivarallisuuden taloudellinen arvo (joka on yleensä suurempi kuin nettomääräinen kirjanpitoarvo) ei kata todellisten velkojen taloudellista arvoa.
(241)
Jotta varojen riittämättömyys voidaan todeta, komissio on käsiteltävänä olevassa asiassa asiantuntijansa (126) avustuksella vahvistanut, ettei SNCM:n omaisuuden arvo 30 päivänä syyskuuta 2005 riittänyt saatavien suorittamiseen etuoikeutetuille ja etuoikeudettomille velkojille.
(242)
Komissio katsoo, että nettovarallisuuden arvioiminen on yleisesti käytetty menetelmä arvioitaessa meriliikennealan yhtiöitä. Lisäksi se katsoo, että tämä menetelmä soveltuu erittäin hyvin SNCM:n tilanteeseen, koska sen pääosakkaalle yrityksen luovutuksen ainoana vaihtoehtona on selvitystilaan asetetun yrityksen hakeminen konkurssiin.
(243)
Muiden arviointimenetelmien, erityisesti vapaiden operationaalisten diskontattujen kassavirtojen menetelmän, osalta komissio katsoo, että kyseisellä menetelmällä ei ole merkitystä tarkasteltavana olevassa SNCM:n mahdollisen selvitystilan tapauksessa, koska siinä oletetaan yrityksen toiminnan jatkuvan.
(244)
Komissio pitää 30 päivää syyskuuta 2005 SNCM:n arvioinnin viitepäivänä, koska se on päivä, jona valinta ostotarjouksen hyväksymisen ja yrityksen selvitystilan välillä tosiasiallisesti suoritettiin. BCP:n valinnasta päätettiin 27 päivänä syyskuuta 2005.
i) SNCM:n omaisuuserien arvo
245.
Komissio panee erityisesti merkille, että SNCM:n osakas määritti yhdessä Ernst & Young -toimiston kanssa yrityksen selvitystilasta aiheutuvat kustannukset 30 päivänä syyskuuta 2005 (edellä mainittu CGMF:n raportti), ja Oddo Corporate Finance ja Paul Hastings laativat asiasta oman raporttinsa. Komissio muistuttaa, että Oddo-Hastingsin raportissa SNCM:n omaisuuden arvoksi esitetään 190,3 miljoonaa euroa.
246.
Laivoihin erikoistunut välittäjä, BRS, arvioi SNCM:n omistamien alusten (127) bruttomyyntiarvoksi 224 miljoonaa euroa 30 päivänä syyskuuta 2005. Oddon raportissa SNCM:n aluskannan arvoksi esitettiin 150,7 miljoonaa euroa hinnanalennusten (128), välityspalkkion (129) ja ennakoimattomien oikeudellisten kulujen (130) jälkeen.
Taulukko 3
Arvioita SNCM:n omaisuuserien arvosta 30 päivänä syyskuuta 2005
Omaisuuden arvo
Oddon raportissa
miljoonina euroina
Omaisuuden arvo
komission asiantuntijan mukaan
miljoonina euroina
Aineettomat hyödykkeet
-
-
Aineelliset hyödykkeet
omistetut alukset
150,7
151,7
kiinteistöt
(131)
11,2
11,2
Rahoitusomaisuus
(132)
32,7
38,3
Käyttöomaisuus
194,6
201,2
Varastot
-
-
Ennakkomaksut
-
-
Saatavat asiakkailta
0,8
0,8
Muut saatavat
(133)
9,4
9,4
Nettokassavarat
-14,5
-
Siirtovelat ja ennakkomaksut
-
-
Muut omaisuuserät
-4,3
10,20
Omaisuuserät yhteensä
190,3
211,4
Lähteet:
Oddo-Hastingsin raportti, komission asiantuntijan raportti
(247)
Yllä olevasta taulukosta komissio panee merkille, että aluskanta muodostaa merkittävimmän osan yrityksen omaisuuden arvosta. Komission asiantuntija totesi vertailuanalyysin (niissä kohdin, joissa se oli mahdollinen) perusteella, että alusten bruttomyyntiarvoon sovellettava hinnanalennus ja ennakoimattomat oikeudelliset kulut olivat asianmukaisia. Näin ollen asiantuntija ei nähnyt mitään syytä hylätä Ranskan viranomaisten esittämää arviota aluskannan arvosta.
(248)
Komissio pitää hinnanalennusta yhdenmukaisena niiden alennusten kanssa, joita aluksista myönnetään, kun ne myydään konkurssin yhteydessä. Komission asiantuntijan mukaan esimerkiksi Oostende-Ramsgate -linjalla liikennöivä belgialainen Régie des Transports Maritimes luopui vuonna 1997 kahdesta autolautasta noin 35 prosentin ja 45 prosentin hinnanalennuksella. Tuoreempana esimerkkinä Festival Cruises luopui kolmesta risteilyaluksesta keskimäärin 20 prosentin hinnanalennuksella. Samankaltaisissa tilanteissa todetut hinnanalennukset ovat siis samansuuruisia kuin ne, joita Ranskan viranomaiset ovat soveltaneet käsiteltävänä olevassa tapauksessa.
(249)
Koska markkinoilla ei ole tehty mitään vastaavaa liiketoimea, komissio katsoo, että ennakoimattomien oikeudellisten kulujen perustelut ovat yhdenmukaisia sen kanssa, että melko tarkoin rajattuun käyttöön tarkoitettujen alusten markkinat ovat kapeat.
(250)
Komissio panee myös merkille, että sen riippumaton asiantuntija on tarkistanut ylöspäin rahoitusomaisuuden arvoa, erityisesti SNCM:n osakkuutta CMN:ssä (21,8 miljoonasta eurosta 28 miljoonaan euroon). Kun otetaan huomioon, että Stef-TFE on esittänyt komissiolle tämän tutkinnan yhteydessä tarjouksen ostaa kyseiset osakkeet 35,2 miljoonalla eurolla, komissio katsoo, että yhtiön selvitystilan yhteydessä on kohtuullista arvioida SNCM:n CMN:ssä omistamien osakkeiden arvoksi 28 miljoonaa euroa.
(251)
Komission asiantuntija ei esittänyt erityisiä huomioita muista omaisuuseristä esitetyistä arvioista. Hän ei kuitenkaan hyväksynyt omaisuuden kohtaa ”nettokassavarat”, koska se osoittaa tappiota. Komissio on samaa mieltä siitä, että kyseinen kohta kuuluu SNCM:n vastuisiin.
(252)
Mukautusten jälkeen komissio arvioi, että SNCM:n omaisuuden arvo oli 211,4 miljoonaa euroa 30 päivänä syyskuuta 2005.
ii) SNCM:n vastuiden arviointi
(253)
Komissio toteaa, että Ranskan viranomaiset esittävät etuoikeutettujen saatavien määräksi 153,8 miljoonaa euroa ja muiden saatavien määräksi 170,9 miljoonaa euroa (lukuun ottamatta täydentäviä irtisanomiskorvauksia).
(254)
Kun tarkastellaan erityisesti työmarkkinavastuita, Ranskan viranomaiset ovat arvioineet sopimusperusteisen sosiaaliohjelman kustannuksiksi [70-80] (60) miljoonaa euroa. Sopimusperusteiset sosiaaliohjelmaan liittyvät kustannukset on laskettu yksilökohtaisesti kunkin palkansaajan osalta työsopimuksen luonteen (toistaiseksi voimassa oleva työsopimus, määräaikainen työsopimus), sovellettavien määräysten ja työehtosopimusten (laivahenkilöstö, maahenkilöstö ja päällystö), palvelusvuosien, luokituksen ja palkan perusteella. Määrä sisältää erorahat ([20-30] (60) miljoonaa euroa), irtisanomisajan korvaukset ([0-10] (60) miljoonaa euroa), tavanomaiset irtisanomiskorvaukset ([30-40] (60) miljoonaa euroa) ja Delalande-maksun ([0-10] (60) miljoonaa euroa) (134).
(255)
Sosiaaliohjelman muut kuin sopimusperusteiset kustannukset ovat Ranskan viranomaisten mukaan noin [30-40] (60) miljoonaa euroa. Näihin sosiaaliohjelman kustannuksiin kuuluvat kaikki SNCM:n irtisanomisia koskeviin lakisääteisiin ja sääntömääräisiin velvollisuuksiin liittyvät toimenpiteet (135) ja sopimusperusteiseen sosiaaliohjelmaan liittyvät välilliset kustannukset (136).
(256)
Tärkeimpien käyttösopimusten purkamisen kustannukset liittyvät lähinnä 7,4 miljoonan euron pankkitakaukseen, joka on annettu takeeksi siitä, että SNCM täyttää moitteettomasti julkisen palvelun velvoitteensa, sekä sopimussakkoon, joka on 2 prosenttia 63 miljoonan euron viitekorvauksesta vuonna 2005 eli noin 1,2 miljoonaa euroa, jos sopimuskumppani ei täytä velvoitteitaan.
(257)
Leasing-sopimuksella hankittujen alusten luovutukseen liittyvistä nettovastuista (137) Ranskan viranomaiset korostavat, että laivoihin erikoistunut välittäjä BRS arvioi tiettyjen oletusten (138) perusteella luovutusten nettotuotoksi 144,8 miljoonaa euroa 30 päivänä syyskuuta 2005 hinnanalennuksen, välityspalkkion ja kuljetusmaksujen jälkeen. Kun verosäästöt ja pankkivelat ovat yhteensä 193,5 miljoonaa euroa, leasing-sopimuksella hankittuihin aluksiin liittyväksi pankkivelaksi jää 48,7 miljoonaa euroa.
Taulukko 4
Arvioita SNCM:n vastuiden arvosta 30 päivänä syyskuuta 2005
Vastuiden arvo
Oddon raportissa
miljoonina euroina
Vastuiden arvo
komission asiantuntijan mukaan
miljoonina euroina
Etuoikeutetut velat:
työmarkkinakorvaukset ja verovelat
[20-30]*
[20-30]*
Velat, joiden vakuutena on omaisuutta
(139)
15,9
15,9
Sopimusperusteiset sosiaaliohjelman kustannukset
[70-80]*
[70-80]*
Eläkerahastojen kustannukset
(140)
10,2
10,2
Selvitystilasta aiheutuvat kustannukset
4,7
4,7
Toiminnan lisätappiot
(141)
26,5
26,5
Etuoikeutettujen velkojien saatavien suorittaminen
153,8
153,8
Etuoikeudettomat saatavat
(142)
69,7
84,2
Sosiaaliohjelman muut kuin sopimusperusteiset kustannukset
[30-40]*
[30-40]*
Tärkeimpien käyttösopimusten purkamisen kustannukset
[10-20]*
[10-20]*
Leasing-sopimuksella hankittujen alusten luovutuksen lisäkustannukset
48,7
48,7
Etuoikeudettomien velkojien saatavien suorittaminen
170,9
181,1
Lähteet:
Oddo-Hastingsin raportti, komission asiantuntijan raportti
(258)
Komissio panee merkille, että työmarkkinakorvaukset muodostavat suurimman osan SNCM:n vastuista. Komission asiantuntija on tarkistanut sosiaaliohjelman kaikkien sopimusperusteisten kustannusten laskentakaavat kyselyjen avulla, eikä hän ole todennut mitään poikkeavuuksia tai virheitä. Tarkistuksen perusteella komissio pitää asianmukaisena [70-80] (60) miljoonan euron määrää, jonka Ranskan viranomaiset ovat esittäneet sosiaaliohjelman sopimusperusteisiksi kustannuksiksi.
(259)
Komissio pitää toiminnan lisätappioiden arviota varovaisena, kun otetaan huomioon, että kauppalain L.622-10 §:n ja 27 päivänä joulukuuta 1985 annetun asetuksen nro 85-1388 119-2 §:n nojalla kauppatuomioistuin voi määrätä SNCM:n jatkamaan toimintaa kahden kuukauden ajan ja syyttäjän pyynnöstä vielä kahden kuukauden ajan julkisen palvelun velvoitteen johdosta.
(260)
Komission asiantuntija ei ole esittänyt erityisiä vastaväitteitä etuoikeudettomista saatavista. Hän on kuitenkin korjannut 69,7 miljoonan euron määrää 14,5 miljoonan euron nettokassavaroilla, jotka siirrettiin omaisuuserien puolelta. Komission mielestä tämä korjaus vastaa SNCM:n omaisuuserien arvon arvioinnissa tehtyä muutosta.
(261)
Sosiaaliohjelman muiden kuin sopimusperusteisten kustannusten osalta (lukuun ottamatta täydentäviä irtisanomiskorvauksia) komission asiantuntija arvioi oikeudenkäyntien kustannuksiksi [0-5] (60) miljoonaa euroa Ranskan viranomaisten esittämän [0-10] (60) miljoonan euron sijasta. Tässä yhteydessä komissio pitää varmana, että ammattiyhdistykset vaativat määräaikaisten sopimusten muuttamista vakituisiksi työsopimuksiksi (143), mutta lukuun tulisi sen mukaan sisällyttää vain ne määräaikaiset työntekijät, joiden kohdalla tämä riski on lähes varma (eli 150 määräaikaista työntekijää). Kun oletetaan, että ensimmäiseen ryhmään kuuluvien [100-120] (60) määräaikaisen työntekijän bruttokuukausipalkka on [2 000-2 500] (60) euroa ja heille korvataan 9 kuukauden palkka, ja toisen ryhmän [50-70] (60) määräaikaiselle työntekijälle korvataan 6 kuukauden palkka, määräksi saadaan [0-10] (60) miljoonaa euroa.
(262)
Komissio katsoo, että leasing-sopimuksella hankittujen alusten luovutukseen liittyvien nettovastuiden laskennan pohjana olevat oletukset ovat perusteltuja, erityisesti kun taloudellisten yhteenliittymien sopimuksissa rajoitetaan kolmansien osapuolien tukia SNCM:lle ja asetetaan veroetujen edellytykseksi alusten purjehtiminen Ranskan lipun alla. Leasing-sopimuksella hankittujen alusten yhteydessä ei myöskään voida soveltaa ennakoimattomia oikeudellisia kuluja, koska nämä alukset ovat taloudellisten yhteenliittymien velkojapankkien luovuttamia. Tämän vuoksi komissio katsoo aiheelliseksi, että 30 päivänä syyskuuta 2005 ja aluksen tosiasiallisen luovutuspäivämäärän välisenä aikana otetaan huomioon kuljetusmaksu.
(263)
Edellä esitetyn perusteella komissio arvioi, että 30 päivänä syyskuuta 2005 SNCM:n velkojien etuoikeutetut saatavat olivat yhteensä 153,8 miljoonaa euroa ja etuoikeudettomat saatavat 181,1 miljoonaa euroa.
iii) Omaisuuserien riittämättömyys
(264)
Edellä esitetyn perusteella komissio katsoo, että 30 päivänä syyskuuta 2005 SNCM:n omaisuuserien arvo (211,4 miljoonaa euroa) ei riittänyt kattamaan etuoikeutettujen velkojien saatavia (153,8 miljoonaa euroa) ja etuoikeudettomien velkojien saatavia (181,1 miljoonaa euroa), sillä velkojen kokonaismäärä oli 334,9 miljoonaa euroa. Omaisuuserien vajaus on siis noin 123,5 miljoonaa euroa.
c) Vastuiden määrääminen valtion vastattavaksi
(265)
Komissio tarkasteli myös Ranskan viranomaisten ja SNCM:n väitettä, jonka mukaan valtio voitaisiin enemmistöosakkaana määrätä vastaamaan vastuista, jos yritys asetettaisiin selvitystilaan. Yksi asianomainen osapuoli eli CFF on kiistänyt Ranskan viranomaisten mainitseman kansallisen oikeuskäytännön sovellettavuuden käsiteltävänä olevassa asiassa. CFF katsoo, että kun kyse on Rouenin muutoksenhakutuomioistuimen oikeuskäytännöstä asiassa Aspocom Group Oyj, tuomioistuin tuomitsi suomalaisen emoyhtiön maksamaan selvitystilaan asetetun ranskalaisen tytäryhtiönsä työntekijöille korvauksia, koska näistä korvauksista oli määrätty sosiaaliohjelmassa emoyhtiön vahvistaman yhtiötason työehtosopimuksen perusteella, mutta niitä ei ollut maksettu.
(266)
Ranskan viranomaiset arvioivat, että Ranskan valtio olisi osakkeenomistajana joutunut vastaamaan CGMF:n kautta yhteensä 321,1-361 miljoonasta eurosta 30 päivänä syyskuuta 2005. Viranomaisten mukaan tässä arviossa otetaan huomioon muun muassa riski siitä, että Ranskan valtio määrätään vastaamaan vastuista, jos tuomioistuin katsoisi sen tosiasiallisesti johtaneen SNCM:ää, ja riski siitä, että valtio tuomitaan maksamaan irtisanotuille työntekijöille täydentäviä irtisanomiskorvauksia. Ranskan viranomaisten mielestä nämä riskit on sisällytettävä SNCM:n mahdollisen selvitystilan kustannusten laskelmaan.
(267)
Näin ollen on arvioitava tosiasialliset kustannukset, jotka SNCM:n konkurssista olisi todennäköisesti aiheutunut Ranskalle osakkeenomistajana, jotta voitaisiin määritellä, olisiko asiantunteva osakkeenomistaja näiden kustannusten suuruuden johdosta mieluummin myynyt välittömästi tytäryhtiönsä 158 miljoonan euron negatiiviseen hintaan kuin ottanut riskin siitä, että hänet tuomitaan maksamaan kyseiset kustannukset.
(268)
Ranskan lainsäädännön mukaan konkurssissa olevan yhtiön selvittäjä voi nostaa yhtiön entisiä johtajia vastaan korvauskanteen ja vaatia niitä vastaamaan vastuista, jos pelastamissuunnitelma puretaan tai yritykseen sovelletaan akordi- tai konkurssimenettelyä (144).
(269)
Konkurssissa olevan yhtiön entisiä johtajia vastaan nostetun korvauskanteen perusteena on tarve palauttaa ennalleen yhtiön omaisuus, mikä kuuluu selvittäjän tehtäviin.
(270)
Ranskan viranomaiset ovat vakuuttaneet useissa komissiolle lähettämissään kirjeissä, että on erittäin todennäköistä, että kansallinen tuomioistuin tuomitsee valtion vastaamaan johtamansa yrityksen vastuista ja että tämä oletus on sisällytettävä SNCM:n mahdollisen selvitystilan kustannusten laskelmaan.
(271)
SNCM esitti 28 päivänä helmikuuta 2008 toimittamissaan asiakirjoissa Baker & McKenzien raportin, jossa arvioidaan Ranskan valtiota vastaan nostettavan korvauskanteen oikeudellisia seurauksia. Raportissa todetaan, että asiaa käsittelevä kauppatuomioistuin pitäisi erittäin todennäköisesti Ranskaa vastuullisena ja tuomitsisi sen vastaamaan kaikista SNCM:n työmarkkinakorvauksista.
(272)
Asiaa koskevassa lainsäädännössä säädetään, että selvitystilassa olevan yhtiön työmarkkinakorvaukset voidaan siirtää yhtiön entisten tosiasiallisten tai oikeudellisten johtajien vastuulle, jos neljä edellytystä täyttyy.
i) Valtion tunnustaminen konkurssimenettelyssä olevan yrityksen lailliseksi tai tosiasialliseksi johtajaksi
(273)
SNCM:n toimittaman Baker & McKenzien raportin perusteella komissio päättelee, että […] (60). Edellä mainitussa raportissa pyritään osoittamaan vakiintuneen oikeuskäytännön (145) perusteella, että valtio oli toteuttanut […] (60) toistuvasti. Kyseisen raportin mukaan valtio on tehnyt […] (60) päätöksiä. Lisäksi vaikuttaa siltä, että yrityksen johtoelimet […] (60). Valtio on myös […] (60).
(274)
Lisäksi komissio toteaa, että 28 päivänä maaliskuuta 2008 päivätyissä kirjeissään Ranskan viranomaiset eivät vastustaneet […] (60). Ranskan viranomaiset esittävät itse 20 päivänä marraskuuta 2006 päivätyssä kirjeessään, että tuomioistuin […] (60) yrityksen.
(275)
Komissio kuitenkin katsoo, ettei Ranskan viranomaisten valtiontukimenettelyn yhteydessä 20 päivänä marraskuuta 2006 esittämää ilmoitusta voida pitää oikeudellisesti riittävänä näyttönä siitä, että tuomioistuin olisi katsonut kansalliset viranomaiset kyseisten toimenpiteiden kohteena olleen yrityksen tosiasiallisiksi johtajiksi, tai siitä, kuinka todennäköistä tämä olisi ollut.
(276)
Erityisesti ei ole näyttöä siitä, että valtion tekemä lopullinen päätös poikkeaisi huomattavasti valtion käytännöstä sen johtaessa osakkuuksiaan. Jopa Baker & McKenzien raportissa muistutetaan siitä, että valtion toivottavan osallistumisen aste osakkuuksien johtamiseen aiheuttaa jatkuvasti kiistaa, ja mainitsee […] (60) erittäin vahvan roolin.
(277)
Valtion ja SNCM:n mainitsemia kansallisen oikeuskäytännön osia ei voida suoraan soveltaa tämäntyyppiseen tilanteeseen. Pääasialliset mainitut tapaukset koskevat paikallisyhteisöjä, ja 6 päivänä helmikuuta 2001 annettu BRGM-tuomio liittyy julkiseen teollisuus- ja liikelaitokseen.
(278)
Joka tapauksessa ei ole selvää näyttöä siitä, että valtion toimiessa julkisena viranomaisena sitä pidettäisiin yrityksen tosiasiallisena johtajana.
ii) Yksi tai useampi liikkeenjohdollinen virhe, johon Ranskan valtio on syyllistynyt konkurssimenettelyssä olevan yrityksen tosiasiallisena johtajana
(279)
Komissio huomauttaa, että SNCM:n asiantuntijan raportissa luetellaan joukko tosiseikkoja sen osoittamiseksi, että valtio, […] (60), on tehnyt liikkeenjohdollisia virheitä.
(280)
Se tuo erityisesti esiin, että Ranskan valtio on tehnyt virheitä investoinneissa, jotka liittyvät […] (60) SNCM:ään. Lisäksi valtio on sen mukaan tehnyt useita liikkeenjohdollisia virheitä laskelmissa […] (60) SNCM:ään.
(281)
Ranskan viranomaiset pitävät 30 päivänä huhtikuuta 2007 päivätyssä kirjeessään valtion riskiä tulla tuomituksi vastuuseen hyvin suurena, kun otetaan huomioon kauppalain L. 651-2 §:ssä tarkoitetun liikkeenjohdollisen virheen määrittelyperusteet.
(282)
Komissio toteaa uudelleen, ettei tällaista valtiontukimenettelyn yhteydessä 30 päivänä huhtikuuta 2007 annettua ilmoitusta voida pitää oikeudellisesti riittävänä näyttönä siitä, että tuomioistuin olisi katsonut kansallisten viranomaisten syyllistyneen väitettyihin virheisiin, tai siitä, kuinka todennäköistä tämä olisi ollut. Tämä on sitäkin ilmeisempää, koska Ranskan viranomaiset kiistävät syyllistyneensä liikkeenjohdollisiin virheisiin. Virheisiin syyllistyminen on kuitenkin edellytyksenä sille, että valtiota vastaan voitaisiin nostaa korvauskanne.
(283)
Vielä tärkeämpää on huomata, että SNCM ja Ranskan viranomaiset vetoavat pääasiassa hyvin vanhoihin liikkeenjohdollisiin päätöksiin. Näin ollen Baker & McKenzien raportti keskittyy vuoteen 2000 asti toteutettuihin […] (60). Raportissa viitataan myös tilintarkastustuomioistuimen kertomuksiin tilikausilta 1993-1999. Merkittävimmät väitetyistä liikkeenjohdollisista virheistä sijoittuvat 1990-luvun puoliväliin. SNCM:n velkojille ilmoitettiin tästä liikkeenjohtotavasta silloin, kun ne myönsivät lainaa. Ne siis hyväksyivät ainakin epäsuoraan tähän liikkeenjohtotapaan liittyvät riskit. Mikään ei viittaa siihen, että valtio voitaisiin määrätä vastaamaan vastuista korvauskanteen perusteella tällaisessa tilanteessa.
(284)
Lisäksi nämä väitetyt liikkeenjohdolliset virheet voidaan selittää viranomaisten tekemillä poliittisilla valinnoilla. Mikään ei myöskään viittaa siihen, että nämä poliittiset valinnat voitaisiin luokitella liikkeenjohdollisiksi virheiksi vastuiden siirtymistä valtion vastattavaksi koskevan oikeuskäytännön mukaisesti.
(285)
Baker & McKenzien raportti ei kuitenkaan ole täysin uskottava erityisesti siltä osin kuin siinä arvioidaan, että SNCM:n tilanne johtuisi ulkoisen viestinnän virheistä, jotka valtio on tehnyt SNCM:n tilanteesta tiedottaessaan. Tästä raportista käy itse asiassa ilmi ainoastaan, että valtio on maininnut asian, joka oli jo yleisesti tunnettu. Valtion toimintaan ei siis vaikuta sisältyvän liikkeenjohdollisia virheitä.
iii) Varojen riittämättömyyden toteaminen
(286)
Käsiteltävänä olevassa asiassa komissio toteaa, että varojen riittämättömyyttä 30 päivänä syyskuuta 2005 kuvaavien lukujen osalta Oddo-Hastingsin raportissa mainitaan 134,4 miljoonan euron määrä, johon on päädytty määrittämällä SNCM:n omaisuuserien arvon (190,3 miljoonaa euroa) ja yrityksen vastuiden arvon (etuoikeutettujen velkojen, joiden määräksi arvioitiin 153,8 miljoonaa euroa, ja etuoikeudettomien velkojen, joiden määräksi arvioitiin 170,9 miljoonaa euroa) välinen erotus.
(287)
Komissio arvioi aiemmin, että SNCM:n varojen vajaus oli 123,5 miljoonaa euroa 30 päivänä syyskuuta 2005 (ks. johdanto-osan 264 kappale).
iv) Virheiden ja todetun varojen riittämättömyyden välinen syy-yhteys
(288)
Ranskan viranomaisten mukaan oikeushenkilön johtaja voidaan katsoa kauppalain L. 624-3 §:n nojalla vastuulliseksi, vaikka liikkeenjohdollinen virhe, johon hän on syyllistynyt, olisi ainoastaan yksi varojen riittämättömyyden syistä: Hänet voidaan velvoittaa ottamaan työmarkkinakorvaukset vastattavikseen kokonaisuudessaan tai osittain, vaikka ainoastaan osa niistä johtuisi hänen tekemästään virheestä (146). Ranskan viranomaisten arvioiden mukaan Ranskan valtio velvoitettaisiin korvaamaan 85-100 prosenttia puuttuvista varoista, toisin sanoen 114,3-134,4 miljoonaa euroa.
(289)
Tämä analyysi ei pohjaudu asianmukaisiin perusteluihin. Jos väitetyt liikkeenjohdolliset virheet perustuvat 1990-luvun puolivälissä tehtyihin päätöksiin, jotka aiheuttivat SNCM:lle välittömiä lisäkustannuksia, on erittäin vaikeaa katsoa niiden johtaneen varojen riittämättömyyteen vuonna 2005 varsinkin, kun kyseisten ajankohtien välillä on tapahtunut paljon.
(290)
Lisäksi vaikuttaa siltä, että varojen riittämättömyyden vuoksi myönnettyjen korvausten määrän ja johdon liikkeenjohdollisista virheistä (jos ne osoitettaisiin) johtuvan vastuiden lisääntymisen välillä ei ole automaattista yhteyttä. Tämä merkitsee myös sitä, että tuomioistuin voi päättää vahvistaa johdon maksettavaksi tulevan korvauksen määrän huomattavasti pienemmäksi kuin riittämättömäksi todettujen varojen määrä (147).
(291)
Toisin kuin Ranskan viranomaiset (ja SNCM) näyttävät uskovan, mikään ei viittaa siihen, että asiaa käsittelevä tuomioistuin pitäisi kyseisiä päätöksiä niin vakavina, että ne oikeuttaisivat siirtämään merkittävän osan vastuista valtion maksettavaksi. Tarkasteltavina olevien väitteiden perusteella päätökset tehtiin protektionistisista syistä ja osana harjoitettua politiikkaa (useimmiten lisäksi yli kymmenen vuotta aikaisemmin) tai kyse oli uudemmista päätöksistä, jotka tehtiin työntekijöiden säästämiseksi velvoitteelta parantaa tuottavuutta tai osana toimia työmarkkinailmapiirin parantamiseksi.
v) Mahdollinen vastuu täydentävistä irtisanomiskorvauksista, jos SNCM joutuu konkurssimenettelyyn
(292)
Kun otetaan varojen riittämättömyyden lisäksi huomioon asiaa koskeva oikeuskäytäntö (148), tuomioistuin olisi Ranskan viranomaisten mukaan varmasti velvoittanut Ranskan valtion ottamaan vastattavikseen täydentävät irtisanomiskorvaukset (toisin sanoen [200-210] (60)-[250-260] (60) miljoonaa euroa). Ranskan viranomaisten mukaan niiden todellisten kustannusten, jotka Ranskan valtio olisi joutunut osakkeenomistajana ottamaan vastattavikseen, kokonaismäärä olisi ollut 212,1-361 miljoonaa euroa.
(293)
Ranskan viranomaiset täsmentävät, että viimeaikaisissa tuomioissa Ranskan tuomioistuimet ovat velvoittaneet laillisen tai tosiasiallisen johtajan ottamaan vastattavikseen varojen riittämättömyyden lisäksi myös täydentävät irtisanomiskorvaukset, jotka on määritetty ennen yrityksen selvitystilaan asettamista laaditun sosiaaliohjelman perusteella.
(294)
Ranskan viranomaiset tuovat esiin erityisesti sen, että asiassa Aspocomp ranskalainen yritys Aspocomp SAS, joka on suomalaisen Aspocomp Group Oyj -yhtiön 99-prosenttinen tytäryhtiö, oli allekirjoittanut 18 päivänä tammikuuta 2002 yritystason työehtosopimuksen, jossa kuvailtiin 210:tä työntekijää (työntekijöiden kokonaismäärä oli 550) koskevan sosiaaliohjelman korvausedellytykset. Sopimuksessa kuvailtiin erityisesti tasoittavien ja täydentävien korvausten määrää sekä vapaaehtoisen lähdön yhteydessä maksettavia etuuksia. Konsernin strategianmuutoksen johdosta emoyhtiö Aspocomp Group Oyj päätti kuitenkin 21 päivänä helmikuuta 2002 olla enää rahoittamatta tytäryhtiötään Aspocomp SAS:aa ja tämä ajautui konkurssiin. Tämä päätös tosiasiallisesti esti yritystä noudattamasta yritystason työehtosopimuksen yhteydessä tehtyjä sitoumuksia ja johti sen kaikkien muiden työntekijöiden irtisanomiseen.
(295)
Tässä tilanteessa Rouenin muutoksenhakutuomioistuimen tuomiossa vahvistettiin Evreux’n työtuomioistuimen tuomio ja Aspocomp Group Oyj -yhtiö, jolla oli 99 prosentin määräysvalta tytäryhtiössään, määrättiin maksamaan i) yritystason työehtosopimuksen piiriin kuuluville työntekijöille kaikki kyseisessä sopimuksessa tarkoitetut tasoittavat ja täydentävät korvaukset ja perusteettomasta irtisanomisesta maksettavat vahingonkorvaukset sekä ii) Aspocompin konkurssin yhteydessä irtisanotuille työntekijöille vastaavat korvaukset, koska emoyhtiö ei ollut noudattanut tehtyjä sitoumuksia ja se oli toiminut epälojaalisti ja piittaamattomasti.
(296)
Vaikka Ranska vetosi myös kassaatiotuomioistuimen kaupallisen jaoston 19 päivänä huhtikuuta 2005 antamaan tuomioon (149) teoriansa tueksi, komissio ei havaitse tässä tuomiossa mitään ratkaisevaa tekijää, jolla olisi merkitystä käsiteltävänä olevassa riidanalaisessa asiassa. Kassaatiotuomioistuin toteaa pelkästään, että muutoksenhakutuomioistuin ei ole esittänyt riittäviä oikeudellisia perusteluja, joilla olisi voitu ratkaista omaisuuteen emoyhtiön ja sen tytäryhtiön välillä liittyvät epävarmuustekijät. Komissio toteaa, että Aspocomp-oikeuskäytäntöön liittyvät tosiseikat eivät vastaa käsiteltävänä olevaa tapausta. Käsiteltävänä olevassa asiassa CGMF on täyttänyt sitoumuksensa ja maksanut täydentäviä irtisanomiskorvauksia.
(297)
On syytä todeta, että niin SNCM kuin Ranskan viranomaiset näyttävät pitävän merkityksellisenä sitä, että sosiaaliohjelma […] (60). On erittäin epätodennäköistä, että […] (60) voitaisiin katsoa liikkeenjohdolliseksi virheeksi, joka on omiaan asettamaan valtion vastuuseen työntekijöitä kohtaan […] (60). Jopa siinä epätodennäköisessä tilanteessa, että […] (60), valtio olisi ollut vastuussa työntekijöitä kohtaan ja niillä olisi oikeus saada korvausta valtiolta (150), tällaisen oikeuden myöntäminen olisi jo sellaisenaan SNCM:lle myönnetty etu ja katsottava valtiontueksi samoista syistä kuin jäljempänä esitetään 38,5 miljoonan euron henkilötuen osalta. Itse asiassa tällä toimenpiteellä voitiin parantaa hieman yrityksen työmarkkinailmapiiriä.
vi) Vastuiden siirtymistä valtion vastattavaksi koskevat päätelmät
(298)
Esitetyt oikeudelliset perustelut eivät riitä osoittamaan riittävällä todennäköisyydellä, että kansallinen tuomioistuin olisi määrännyt Ranskan viranomaiset maksamaan korvauksia varojen riittämättömyyden vuoksi. Vielä vähemmän on näyttöä siitä, että määrättävä korvaus olisi suurempi kuin negatiivinen hinta, jolla SNCM ”myytiin”.
(299)
On myös otettava huomioon, että valtion toiminnalla - vaikka oletettaisiin, että se olisi syyllistynyt liikkeenjohdollisiin virheisiin - pyrittiin suojaamaan kansallisia teollisuusyrityksiä ja palveluja, myös SNCM:ää ja sen työntekijöitä, ja välttämään niiden joutuminen tilanteeseen, joka olisi saattanut aiheuttaa sosiaalisia ongelmia. Vaikka julkista elintä, myös valtiota, voidaan todellisuudessa joissakin olosuhteissa pitää yrityksen todellisena johtajana, mikään ei osoita, että vastuiden siirtämistä voidaan käyttää osoittamaan valtion poliittisia valintoja etenkään tällaisissa tilanteissa. Käsiteltävänä olevassa asiassa ollaan etäännytty kauas Aspocomp-asian olosuhteista, joihin ei liity tällaisia ongelmia.
(300)
Komissio katsoo kuitenkin, että Ranskan viranomaiset eivät voi nykytilanteessa vedota menneisyyden poliittisiin valintoihin perustellakseen julkisia toimenpiteitä, joiden tarkoituksena on korjata aikaisempien toimenpiteiden vaikutuksia. Sen sijaan molempia toimenpiteitä, eli menneitä ja uusia julkisia toimenpiteitä, olisi pidettävä kahtena kumulatiivisena kilpailun vääristämisenä. Jos valtion katsottaisiin olevan vastuussa varojen riittämättömyydestä, se merkitsisi, että valtion katsottaisiin myös syyllistyneen liikkeenjohdollisiin virheisiin, jotta pääomansiirtoa ei katsottaisi valtiontueksi. Tämä olisi kuitenkin uusi kilpailunvääristymä. Valtio käyttäisi siis omia liikkeenjohdollisia virheitään perusteluna ylimääräisen rahoitusosuuden myöntämiselle. Tämä olisi vastoin yleistä periaatetta, jonka mukaan kukaan ei voi vedota omaan lainvastaiseen menettelyynsä (”nemo auditur propriam turpitudinem allegans”) (151).
(301)
Olisi myös täysin keinotekoista erottaa toisistaan valtion toiminta ”huonona johtajana” (jos tämä osoitettaisiin) ja toiminta johtajana, joka tulee pelastamaan huonosti johtamansa yrityksen. Liikkeenjohdollisten virheiden tekeminen ei myöskään ole osa asiantuntevan markkinataloussijoittajan normaalia toimintaa. Näin ollen järjestelyt tällaisten virheiden oikaisemiseksi siirtämällä vastuita eivät myöskään ole sellaista toimintaa.
(302)
Ranskan viranomaisten ja SNCM:n esittämän näkemyksen hyväksyminen merkitsisi myös sen hyväksymistä, että valtio voisi myöntää takauksen yritykselle tehden tarkoituksellisesti liikkeenjohdollisia virheitä. Tätä ei voida pitää hyväksyttävänä valtiontukisääntöjen perusteella.
(303)
Käsiteltävänä olevassa asiassa toimet, jotka SNCM:n ja Ranskan viranomaisten puolustaman teorian mukaan johtavat valtion vastuuseen, ovat käytännössä valtion toimintaa julkisena viranomaisena, eikä sen toimintaa osakkeenomistajana. Koska asiantunteva markkinataloussijoittaja ei olisi tehnyt päätöksiä poliittisten ja julkisten näkökohtien perusteella, tällaisista päätöksistä seuraavaa riskiä joutua vastuuseen veloista ei voida ottaa huomioon asiantuntevan markkinataloussijoittajan testissä (152).
(304)
Ranskan viranomaiset muistuttavat, että 7 päivänä joulukuuta 2005 tehdyssä ABX-päätöksessään komissio harkitsi ottavansa huomioon, että ”joissakin kansallisissa lainsäädännöissä säädetään kolmansien mahdollisuudesta vaatia tietyissä poikkeustapauksissa korvausta selvitystilaan asetetulta yhtiöltä, erityisesti, jos nämä osakkeenomistajat voidaan katsoa laillisiksi tai tosiasiallisiksi johtajiksi, jotka ovat tehneet yritystä vahingoittavia liikkeenjohdollisia virheitä” (153).
(305)
Komissio muistuttaa kuitenkin, että tuen käsitettä on arvioitava objektiivisesti. Menettelyn aloittamista samassa asiassa koskevassa päätöksessään komissio täsmensi, että vaikka kaikki kansallisessa lainsäädännössä vastuuseen asettamista […] koskevat ehdot täyttyisivät, mikä on erittäin epätodennäköistä, se ei kuitenkaan merkitsisi sitä, että nämä toimenpiteet tytäryrityksen hyväksi eivät olisi valtiontukea (154).
(306)
Käsiteltävänä olevassa asiassa komissio katsoo, etteivät Ranskan viranomaiset ole saaneet sitä riittävän vakuuttuneeksi siitä, että SNCM:n osakkeenomistaja olisi katsottu vastuulliseksi.
(307)
Näissä olosuhteissa ja hylättyään täydentävien irtisanomiskorvausten huomioinnin (ks. johdanto-osan 225 kappale ja sitä seuraavat kappaleet) komissio päättelee, että SNCM:n selvitystila ei olisi aiheuttanut valtiolle mitään kustannuksia. Komissio katsoo, että valtiolle ei osakkeenomistajana voida siirtää selvitystilan kustannuksia, sillä osakkeenomistajan vastuu perustuu sen osuuden arvoon yhtiön osakepääomasta.
6.1.2.2 Päätelmät
(308)
Komissio katsoo näin ollen, että yksityinen sijoittaja olisi suosinut edullisempaa vaihtoehtoa eli SNCM:n asettamista selvitystilaan. Tämän vuoksi komissio päättelee, että 158 miljoonan euron negatiivinen hinta on valtiontukea.
6.1.3 CGMF:n tekemä 8,75 miljoonan euron pääomansiirto
(309)
Menettelyn aloittamista seuranneissa huomautuksissaan Ranskan viranomaiset katsovat, että valtion myöntämä 8,75 miljoonan euron pääomankorotus toteutettiin samaan aikaan yksityisten sijoittajien tekemän pääomansiirron kanssa. Viranomaiset selittävät, että samanaikaisuutta korostaa valtion vähemmistöosakkuus, sillä pääosa varoista hankittiin markkinarahoituksena. Lisäksi viranomaiset katsovat, että valtion sijoittamalle pääomalle saatava tuotto - […] (60) prosenttia vuodessa - takaa yksityisen sijoittajan edellyttämällä tavalla sijoitetun pääoman riittävän tuoton pitkällä aikavälillä. Viranomaiset arvioivat lisäksi 16 päivänä toukokuuta 2013 päivätyssä viestissään, että sopimuksen purkamista koskevaan ehtoon liittyvät riskit kompensoidaan yksityisosakkaille annetulla takaisinosto-optiolla.
(310)
Valtion pääomansiirtoa on verrattava yksityisten toiminnan jatkajien pääomansiirtoon eli 26,25 miljoonaan euroon. Kuten 6.1.2. jaksossa osoitetaan, valtion pääomasijoitus on 158 miljoonaa euroa. Siihen on lisättävä 38,5 miljoonaa euroa henkilötukea ja 15,81 miljoonaa euroa vuoden 2002 suunnitelman mukaista rahoitusta, kuten 6.1.4. ja 6.1.5. jaksoissa osoitetaan.
(311)
Kaikki vuoden 2006 toimenpiteet sisältyvät sopimuspöytäkirjaan. Pöytäkirjan osapuolet, CGMF, BCP ja VT, sopivat asiakirjassa 158 miljoonan euron pääomansiirrosta, 38,5 miljoonan euron käteisennakosta ja 8,75 miljoonan euron pääomankorotuksesta. Käsiteltävänä olevassa asiassa nämä kolme toimenpidettä ovat osa yhtä ja samaa järjestelyä eli SNCM:n yksityistämistä. Kuten tuomioistuimen 11 päivänä syyskuuta 2012 antaman tuomion 125 kohdasta ilmenee, ”kyseinen pääomasijoitus [8,75 miljoonaa euroa] on toteutettu sellaisen yksiin ainoisiin neuvotteluihin perustuvan kokonaisvaltaisen myyntipöytäkirjan yhteydessä, jossa toiminnan jatkajien sijoitukset ovat vastike Ranskan valtion eri muodoissa antamista raskaista sitoumuksista.” Näitä edellä mainittuja kolmea toimenpidettä on siis tarkasteltava kokonaisuudessaan yhtenä valtion varainsiirtona SNCM:lle ja verrattava sitä yksityisten sijoittajien pääomasijoitukseen, jotta voidaan arvioida kyseisen toimenpiteen merkittävyyttä.
(312)
Edellä esitetyn perusteella komissio päättelee, että yksityisten osakkaiden pääomasijoitusta, joka muodostaa 10,6 prosenttia koko pääomankorotuksesta, ei voida pitää merkittävänä.
(313)
Kuten johdanto-osan 311 kappaleessa on jo todettu, kyseiset kolme toimenpidettä ovat osa yhtä yksityistämisjärjestelyä. Komissio katsoo, että julkiset ja yksityiset pääomansiirrot olivat siten samanaikaisia.
(314)
Kun tarkastellaan vastaavanlaisissa tilanteissa toteutettuja pääomansiirtoja koskevia arviointiperusteita, komissio toteaa, että asianomaiset osapuolet eli CCF ja STIM ovat epäilleet yksityisen osuuden merkittävyyttä ja erityisesti sitä, olivatko julkisen sijoittajan ja yksityisten sijoittajien ehdot samat sopimuksen purkamista koskevan ehdon vuoksi.
(315)
Komissio katsoo, että tämän pääomankorotuksen ehdot osoittavat jo sellaisinaan, että yksityisten ja julkisten sijoittajien ottamat riskit eivät olleet yhtä suuret. Luovutuksen purkamista koskevan ehdon olemassaolo ja sen edellytykset osoittavat jo sellaisinaan, että yksityisten sijoittajien ja julkisen sijoittajan riskit eivät ole samat, jos ehdossa mainitut edellytykset täyttyvät. Sopimuspöytäkirjan mukaan yksityisillä sijoittajilla on mahdollisuus vetäytyä ja saada rahoitusosuutensa takaisin, jos komissio tai unionin tuomioistuimet tekevät kielteisen päätöksen tai jos julkisen palvelun sopimusta ei uusita. Tämä purkamista koskevan ehdon loppuosa on valtion kannalta erittäin riskialtis, sillä se koskee SNCM:n ydintoimintaa. SNCM on perinteisesti hoitanut Korsikan ja Manner-Ranskan välistä liikennöintiä. Julkisen palvelun hoitaminen Marseillen ja Korsikan välisessä liikenteessä muodostaa kaksi kolmasosaa sen toiminnasta. Purkamista koskeva ehto siis suojaa yksityisiä sijoittajia liiketoimintariskeiltä, jotka liittyvät pääosaan SNCM:n toiminnasta. Näistä riskeistä vastaa yksinomaan valtio.
(316)
Edellä mainitun purkamista koskevan ehdon toteutuminen johtaisi siihen, että SNCM:n olisi korvattava kaikki toiminnan jatkajien pääomasijoitukset näille yksityisille sijoittajille. SNCM:n pääoma siirtyisi jälleen kokonaisuudessaan CGMF:n haltuun, ja riski selvitystilasta ja julkisten sijoitusten merkittävän osan menettämisestä kasvaisi tuntuvasti.
(317)
Kun tarkastellaan yksityisten sijoittajien ostolupausta, CGMF ei voi vedota siihen SNCM:n konkurssi- tai selvitystilamenettelyssä. Tämä vahvistaa sen, että vaikeuksien ilmetessä optiota ei voida käyttää ja riskit kohdistuvat pääasiassa CGMF:ään eli valtioon. Komissio siis katsoo, että tätä ostolupausta ei voida pitää vastikkeena purkamista koskevalle ehdolle.
(318)
Lisäksi komissio ei voi hyväksyä Ranskan viranomaisten väitettä, jonka mukaan sopimuspöytäkirja sisältäisi joukon takuita valtion sijoituksen suojaamiseksi. Toiminnan jatkajille asetetut velvoitteet eivät muodosta sellaisia riskejä tai ylimääräisiä rasitteita, jotka asettaisivat jatkajat vastaavaan asemaan kuin CGMF:n. Niillä pyritään vain varmistamaan, että sen ajanjakson aikana, jolloin yksityiset toiminnan jatkajat voivat vedota purkamista koskevaan ehtoon, ne eivät tee oikeudellisia muutoksia SNCM:ään eivätkä toteuta muita kuin liiketoimintasuunnitelman ja sosiaaliohjelman edellyttämiä toimia.
(319)
Kuten tuomioistuin lisäksi korostaa 11 päivänä syyskuuta 2012 antamassaan tuomiossa, pelkän kannattavuusanalyysin perusteella ei voida päätellä, että valtio on tehnyt sijoituksen markkinaehdoin, sillä riskejä ei jaeta tasapuolisesti julkisten ja yksityisten osakkaiden kesken.
(320)
Vaikka tasavertaisin ehdoin tehtyä sijoitusta koskeva edellytys ei täyty, toimenpide voi kuitenkin olla markkinataloussijoittajaperiaatteen mukainen. Tällöin olisi esimerkiksi sijoituksen kannattavuutta koskevilla ennakkoanalyyseilla osoitettava, että valtion toimenpide vastasi asiantuntevan yksityisen sijoittajan toimintaa vastaavanlaisessa tilanteessa. Ranskan viranomaiset eivät ole kuitenkaan toimittaneet näyttöä tällaisesta ennakkoanalyysista. Ranskan viranomaiset ovat vain todenneet jälkikäteen huomautuksissaan, että […] (60) prosentin kiinteä korko olisi riittävä yksityiselle sijoittajalle ja verranneet sitä Ranskan valtion obligaation tuottoon, joka oli tuolloin 3,72-3,95 prosenttia. Viranomaiset eivät kuitenkaan ole toimittaneet analyysia, joka osoittaisi, että 10 prosentin korko olisi yksityissijoittajan mielestä hyväksyttävä, kun otetaan huomioon valtion riskit, esimerkiksi purkamista koskeva ehto ja yrityksen tilanne.
(321)
Kyseistä […] (60) prosentin korkoa sovelletaan lisäksi vain 8,75 miljoonan euron pääomasijoitukseen, mutta tällaisessa analyysissa olisi pitänyt ottaa huomioon sopimuspöytäkirjan mukainen valtion koko pääomasijoitus. Koska 158 miljoonan euron negatiiviseen hintaan ja 38,5 miljoonan euron käteisennakkoon ei liity minkäänlaista tuottoa, valtion SNCM:ään sen yksityistämisajankohtana vuonna 2006 tekemän koko sijoituksen tuotto olisi ollut selvästi alle Ranskan valtion obligaation tuoton. Sijoitukseen liittyvien riskien vuoksi markkinataloussijoittaja ei olisi hyväksynyt tällaista tuottoa.
(322)
Edellä esitetyn perusteella komissio katsoo, että oikeuskäytännössä esitetyt arviointiperusteet, joiden nojalla voidaan suoralta kädeltä sulkea pois kyseisen toimenpiteen määrittely valtiontueksi, eivät täyty. Tämän vuoksi komissio katsoo, että Ranskan valtion 8,75 miljoonan euron pääomansiirto on SNCM:lle myönnetty taloudellinen etu, koska pääomansiirto tehtiin samanaikaisesti yksityisten pääomansiirtojen kanssa olosuhteissa, jotka eivät ole rinnastettavissa toisiinsa unionin oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla. Tästä syystä kyseessä oleva toimenpide on SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.
6.1.4 Toimenpiteet, joilla tuetaan yksityishenkilöitä (38,5 miljoonaa euroa)
(323)
Ranskan viranomaiset katsovat, että tämä rahoitus on henkilötukea, joka ei hyödytä yritystä eikä tämän vuoksi ole valtiontukea. Asianomaiset osapuolet, CCF ja STIM, ovat kiistäneet tämän toimenpiteen luokittelemisen henkilötueksi, koska ne katsovat muun muassa, että toimenpide voi aiheuttaa välillisiä myönteisiä vaikutuksia SNCM:lle.
(324)
Komissio katsoo, että vaikka henkilötuen suorat edunsaajat ovat työntekijöitä, se ei riitä osoittamaan, että toimenpide ei sisällä tukea niiden työnantajalle. Tuomioistuin onkin täsmentänyt seuraavaa: ”se, että henkilötuen suorat edunsaajat ovat työntekijöitä, ei voi riittää osoittamaan, ettei heidän työnantajalleen ole maksettu tukea” (155).
(325)
Tuomioistuimen 11 päivänä syyskuuta 2012 antaman tuomion 138 kohdassa todetaan myös, että ”[t]utkittaessa sitä, ovatko kyseiset henkilötuet EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua tukea, on […] määritettävä, saako SNCM sellaista välillistä taloudellista etua, joka vapauttaa sen vastattavaksi tavallisesti kuuluvista kustannuksista ja joka siis estää sen, että markkinavoimilla on tavanomaiset vaikutuksensa”.
(326)
Komissio toteaa myös, että sopimuspöytäkirjan mukaan toimenpide on yksityisille kumppaneille annettu valtion sitoumus rahoittaa se osuus mahdollisista kustannuksista, jotka aiheutuvat vapaaehtoisista irtisanoutumisista tai työsopimusten rikkomisesta (niiden luonteesta riippumatta) ja joka maksetaan kaikkien työnantajan maksettavaksi kuuluvien määrien lisäksi. Kuten tuomioistuin toteaa 11 päivänä syyskuuta 2012 antamansa tuomion 145 kohdassa, se, että tällaiset henkilötuet ovat osa myyntipöytäkirjaa, on omiaan osoittamaan, että niillä luodaan etu. Osapuolet ovat turvautuneet niihin sen vuoksi, että ne saattoivat saada niistä tiettyä hyötyä.
(327)
Näin ollen kyseiset tuet ovat omiaan muodostamaan taloudellisen edun SNCM:n hyväksi mahdollistamalla sen, ettei sen tarvinnut vastata kaikista tiettyjen työntekijöiden mahdolliseen lähtöön tulevaisuudessa liittyvistä kustannuksista. Jos valtio vapauttaa jonkin yrityksen tällaisista kustannuksista, toimenpide muodostaa edun yritykselle. Komissio muistuttaa, että tällaisten täydentävien työmarkkinatoimenpiteiden tarkoituksena on helpottaa sellaisten irtisanomissuunnitelmien toteuttamista, jotka ovat tarpeen yrityksen tavoitteiden saavuttamiseksi. Ne eivät perustu lakisääteiseen velvoitteeseen. Käsiteltävänä olevassa asiassa SNCM:n työntekijöiden toistuva liikehdintä osoittaa, että sosiaaliohjelman toteuttaminen kyseisessä yrityksessä on johtanut lähes järjestelmällisesti lakkoihin ja muuhun ammattiyhdistysliikehdintään. Ei ole epäilystä siitä, että nämä täydentävät sosiaaliset toimenpiteet ovat etu SNCM:lle.
(328)
Tämän vuoksi komissio katsoo, että toimenpide on SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.
6.1.5 Rakenneuudistustukena vuonna 2002 maksettu 15,81 miljoonan euron määrä
(329)
Vuoden 2006 toimenpiteillä korotetaan huomattavasti vuoden 2002 suunnitelman pohjalta tarkasteltua 69,29 miljoonan euron rakenneuudistustukea. Ne voidaan katsoa muutoksiksi rakenneuudistussuunnitelmaan ja sen kustannuksiin. Kun yksityistämistä suunniteltiin, rakenneuudistussuunnitelma oli kesken. SNCM ei kuitenkaan saavuttanut suunnitelman tavoitteena ollutta elinkelpoisuuden paluuta. Tuomioistuin on täsmentänyt, että ”on näet korostettava, että vuoden 2006 päätöksessä on ilmaistu täysin selvästi, että jos vuoden 2006 suunnitelmaan sisältyy rakennusuudistustukea, kyseistä tukea on tarkasteltava yhdessä vuoden 2002 rakenneuudistussuunnitelmaan sisältyvän tuen kanssa […]” (156). Tuomioistuin korostaa, että kyseinen analyysi on tehty perustellusti. Kyseessä oleva 69,29 miljoonaa euroa muodostuu rakenneuudistussuunnitelman ensimmäisenä eränä vuonna 2002 myönnetystä 66 miljoonasta eurosta ja toisena eränä vuonna 2005 myönnetystä 3,29 miljoonasta eurosta.
(330)
Tästä vuoden 2002 rakenneuudistussuunnitelman mukaisesti myönnetystä tuesta 53,4 miljoonaa euroa liittyy käytännössä julkisen palvelun velvoitteeseen. Tuomioistuin on 11 päivänä syyskuuta 2012 antamassaan tuomiossa vahvistanut tämän tuen sääntöjenmukaisuuden. Komission on siis tutkittava vuoden 2002 rakenneuudistuksen yhteydessä myönnetyn varsinaisen 15,81 miljoonan euron rakenneuudistustuen sekä kaikkien vuoden 2006 toimenpiteiden soveltuvuutta sisämarkkinoille vuoden 2004 suuntaviivojen perusteella.
6.2 VUOSINA 2002 JA 2006 MAKSETTUJEN RAKENNEUUDISTUSTUKIEN SISÄMARKKINOILLE SOVELTUVUUDEN ARVIOINTI
6.2.1 Huomioon otettavat suuntaviivat
(331)
Komissio toteaa, että vuoden 2002 rakenneuudistussuunnitelmaa on tarkasteltu vuoden 1999 suuntaviivojen perusteella. Se toteaa myös, että vuoden 2006 uudet toimenpiteet, jotka sisältyvät vuoden 2002 suunnitelmaan, on toteutettu vuoden 2004 uusien suuntaviivojen voimaantulon jälkeen ja ilman komission ennakkohyväksyntää.
(332)
Vuoden 2004 suuntaviivojen siirtymämääräysten (157) mukaan kyseisiä suuntaviivoja sovelletaan sellaiseen sääntöjenvastaiseen tukeen, josta osa on myönnetty niiden voimaantulon jälkeen.
(333)
Koska vuoden 2006 toimenpiteet ovat valtiontukea, ne ovat siis osa vuonna 2002 aloitettuja rakenneuudistustoimenpiteitä ja niitä on tarkasteltava yhdessä niiden kanssa. Kaikkien tukitoimenpiteiden soveltuvuutta sisämarkkinoille arvioidaan siis vuoden 2004 suuntaviivojen perusteella.
6.2.2 Onko tuensaaja vaikeuksissa oleva yritys
(334)
Jotta yritykselle voidaan myöntää rakenneuudistustukea, sitä on voitava pitää suuntaviivoissa tarkoitettuna vaikeuksissa olevana yrityksenä.
(335)
Komissio huomauttaa, että se on sekä 17 päivänä heinäkuuta 2002 tehdyssä komission päätöksessä, joka koski SNCM:lle myönnettyä pelastamistukea (158), että 19 päivänä elokuuta 2002 tehdyssä komission päätöksessä, joka koski muodollisen tutkintamenettelyn aloittamista pääomankorotusta koskevan suunnitelman vuoksi, todennut SNCM:n vuotta 2001 koskevan vuosikirjanpidon perusteella, että tätä arviointiperustetta noudatettiin.
(336)
Tätä päätöstä varten komissio on tarkistanut, että SNCM täytti tämän edellytyksen vuoden 2002 vuosikirjanpidon perusteella. Pakollisten varausten ulkopuolinen oma pääoma (159) oli - 26,5 miljoonaa euroa vuonna 2002, toisin sanoen edelleen negatiivinen, kun se oli ollut - 30,7 miljoonaa euroa vuonna 2001. Tämä taso on osoitus siitä, että yli puolet yrityksen osakepääomasta oli menetetty. Yli neljännes osakepääomasta menetettiin ilmoitusta seuranneiden 12 kuukauden kuluessa, mikä on osoitus suuntaviivojen 5 a kohdassa kuvaillun edellytyksen täyttymisestä.
(337)
Osakepääoman kehityksen lisäksi komissio toteaa muun muassa seuraavaa:
-
vuosina 2001-2002 rahoitustulos, josta ei ole vähennetty veroja, oli -5,1 miljoonaa euroa vuonna 2001, kun vastaava luku vuonna 2002 oli -5,8 miljoonaa euroa; vuoden 2002 nettotappioita lievensi ainoastaan joidenkin alusten myynti,
-
SNCM:n omarahoituksen bruttomarginaali oli vuoden 2001 lopussa 39,2 miljoonaa euroa ja 35,7 miljoonaa euroa vuoden 2002 lopussa,
-
nettorahoitusvelkojen määrä ilman leasing-sopimuksia oli 135,8 miljoonaa euroa vuonna 2000 ja 144,8 miljoonaa euroa vuonna 2002,
-
rahoituskulut (korkokulut ja niihin rinnastettavat kulut) olivat 7,0 miljoonaa euroa vuonna 2000 ja 9,503 miljoonaa euroa vuonna 2002.
(338)
Ranskan viranomaiset ovat lisäksi vahvistaneet komissiolle, että pankit eivät enää myöntäneet lainaa SNCM:lle yrityksen velkaantuneisuuden vuoksi siitä huolimatta, että se ehdotti antavansa vakuudeksi viimeisimmät kiinnityksistä tai muista sidonnaisuuksista vapaat aluksensa.
(339)
Julkisen palvelun sopimus ei muuta tätä analyysia millään tavoin. Vaikka tämä sopimus ja rakenneuudistussuunnitelman onnistuminen luovat SNCM:lle edellytykset saavuttaa ajan mittaan myönteisiä tuloksia toiminnassaan, on selvää, että sen omien varojen puute, lisääntyvä velkaantuminen ja rakenneuudistussuunnitelmaan sisältyvien operatiivisten toimien kustannukset todennäköisesti johtavat tietyn ajan kuluessa SNCM:n maksujen lakkaamiseen.
(340)
Koska rakenneuudistuskausi kattaa vuodet 2002-2006, on tarpeen varmistaa, että SNCM täyttää tämän edellytyksen kyseisen kauden ajan ja erityisesti ajankohtana, jolloin uusista julkisista pääomansiirroista päätettiin.
(341)
Vuonna 2003 tehdyssä päätöksessä todettiin, että SNCM täytti tämän vaatimuksen tilikaudella 2001 ja 2002 (160).
(342)
Nyt olisi syytä varmistaa, että SNCM täytti edelleen tämän vaatimuksen tilikausilla 2003-2005 eli viimeisellä kokonaisella tilikaudella ennen SNCM:n yksityistämistä koskevien uusien toimenpiteiden toteuttamista vuonna 2006.
(343)
Kuten johdanto-osan 73 kappaleessa ja sitä seuraavissa kappaleissa on jo todettu, SNCM:n tilanne heikkeni huomattavasti vuosina 2004 ja 2005. SNCM:n tulos rahoituserien jälkeen oli - 32,6 miljoonaa euroa vuonna 2004 ja - 25,8 miljoonaa euroa vuonna 2005. Nettotulos oli puolestaan - 29,7 miljoonaa euroa vuonna 2004 ja - 28,8 miljoonaa euroa vuonna 2005. Oma pääoma vuonna 2005 (- 1,7 miljoonaa) supistui 25,5 miljoonaa vuoteen 2004 verrattuna. Tämä pääoman supistuminen merkitsee, että noin puolet yhtiön osakepääomasta oli menetetty ja yli neljäsosa pääomasta menetettiin 12 viimeksi kuluneen kuukauden aikana. Näin ollen vuoden 2004 suuntaviivojen 10 a kohdassa kuvailtu edellytys täyttyy.
(344)
Edellä esitetyn perusteella komissio katsoo, että SNCM:ää voidaan pitää vuoden 2004 suuntaviivoissa tarkoitettuna vaikeuksissa olevana yrityksenä.
6.2.2.1 Oma rahoitusosuus
(345)
Suuntaviivojen 43 kohdan mukaan ”tukimäärä ja -intensiteetti on rajattava määrään, joka on ehdottomasti välttämätön rakenneuudistuksen toteuttamiseksi ottaen huomioon yrityksen, sen osakkaiden tai yhtymän, johon yritys kuuluu, käytettävissä olevat varat. Tässä arvioinnissa otetaan huomioon aikaisemmin mahdollisesti myönnetty pelastamistuki. Tuensaajien on osallistuttava rakenneuudistussuunnitelmaan merkittävällä määrällä omia varojaan, myös myymällä omaisuuseriä, jotka eivät ole välttämättömiä yrityksen elinkelpoisuuden kannalta, tai markkinaehtoisella ulkoisella rahoituksella. Tällainen rahoitusosuus on merkki markkinoiden uskosta elinkelpoisuuden palautumiseen. Rahoitusosuuden on oltava todellinen ja mahdollisimman suuri, eikä siihen voida laskea arvioituja tulevia voittoja, kuten kassavaroja”.
(346)
Suuntaviivojen 44 kohdassa täsmennetään, että ”yleensä komissio pitää seuraavia rakenneuudistuksen rahoitusosuuksia(19) sopivina: pienyritykset vähintään 25 prosenttia, keskisuuret yritykset vähintään 40 prosenttia ja suuret yritykset vähintään 50 prosenttia. Jos jäsenvaltio osoittaa poikkeusolojen ja erityisten vaikeuksien olemassaolon, komissio voi hyväksyä alhaisemman rahoitusosuuden”.
(347)
Suuntaviivojen 7 kohdassa täsmennetään lisäksi, että ”on tarkoituksenmukaista todeta aiempaa selkeämmin periaate, että [rakenneuudistustuen saajan huomattavan] rahoitusosuuden on oltava todellinen ja tuen ulkopuolelle jäävä. Tuensaajan rahoitusosuudella on kaksinainen merkitys, sillä yhtäältä se osoittaa, että markkinat (omistajat, velkojat) uskovat elinkelpoisuuden palautumiseen kohtuullisessa ajassa, ja toisaalta rahoitusosuudella varmistetaan, että rakenneuudistustuki rajoittuu määrään, joka on välttämätön elinkelpoisuuden palautumiseen, ja että kilpailun vääristymistä rajoitetaan. […]”.
(348)
Myös oikeuskäytännössä on korostettu, että oman rahoitusosuuden on osoitettava, että markkinat uskovat elinkelpoisuuden palautumiseen (161). Komissio korostaa, että tämä on erityisen merkityksellistä SNCM:n tapauksessa, kun otetaan huomioon sen tilanne vuodesta 2002 alkaen. Komissio muistuttaa, että vuoden 2002 rakenneuudistuksen ensimmäiset toimenpiteet eivät ole tuottaneet odotettuja tuloksia. Osaa toimenpiteistä ei toteutettu tai tavoitteita ei saavutettu (ks. johdanto-osan 351 kappale). Koska SNCM ei pystynyt panemaan kaikkia näitä ensimmäisiä rakenneuudistustoimenpiteitä täytäntöön, sen taloudellinen ja rahoitustilanne heikkeni edelleen vuodesta 2004 alkaen (ks. johdanto-osan 73-75 kappale).
(349)
Rakenneuudistuksen kustannukset olivat 46 miljoonaa euroa vuonna 2002. Vuoden 2006 toimenpiteistä komissio katsoo, että rakenneuudistuksen kustannusten määränä (162) voidaan pitää tuen määrää eli 202,55 miljoonaa euroa. Tähän on lisättävä yksityisten osakkaiden tekemä pääomankorotus eli 26,25 miljoonaa euroa, jolloin määrä on yhteensä 274,8 miljoonaa euroa. Oma rahoitusosuus koostuu 42,385 miljoonan omaisuuserien luovutuksesta (nettomäärä) ja yksityisten osakkaiden tekemästä 26,25 miljoonan euron pääomankorotuksesta. Oma rahoitusosuus on siis yhteensä 68,635 miljoonaa euroa. Kun otetaan huomioon vuoden 2006 uudet toimenpiteet, oma rahoitusosuus on 25 prosenttia. Suuntaviivoissa edellytetään osuudeksi kuitenkin vähintään 50 prosenttia. Komissio täsmentää, että Ranskan viranomaiset eivät ole vedonneet poikkeusoloihin ja erityisiin vaikeuksiin, jotta komissio hyväksyisi alhaisemman todellisen oman rahoitusosuuden. Joka tapauksessa komissio katsoo, että käsiteltävänä olevaan asiaan ei liity poikkeusoloja, jotka oikeuttaisivat laskemaan vuoden 2004 suuntaviivoissa vaadittua oman rahoitusosuuden tasoa.
(350)
Komissio katsoo näin ollen, että SNCM:n oma rahoitusosuus rakenneuudistuksen toteuttamiseksi on riittämätön suhteessa suuntaviivojen määräyksiin.
6.2.2.2 Pitkän aikavälin elinkelpoisuuden palauttaminen
(351)
Menettelyn aloittamissa koskevassa päätöksessä komissio esitti epäilyjä siitä, voidaanko SNCM:n pitkän aikavälin elinkelpoisuus palauttaa erityisesti seuraavista syistä:
-
SNCM ei aikonut lopettaa kaikkia tappiollisia toiminnan osa-alueita,
-
rakenneuudistussuunnitelman onnistuminen liittyi läheisesti Marseillen ja Korsikan välistä liikennettä koskevan julkisen palvelun sopimuksen myöntämiseen 1 päivän tammikuuta 2007 ja 31 päivän joulukuuta 2012 väliseksi ajaksi,
-
vuoden 2002 rakenneuudistussuunnitelman mukaisia laivahenkilöstön vähennyksiä ei toteutettu eikä tuottavuutta saatu parannettua 10 prosenttia,
-
400 työpaikan vähentäminen (kokoaikavastaavana) ja vuoden 2006 rakenneuudistussuunnitelman mukaiset tuottavuustoimenpiteet eivät riitä, koska vuoden 2002 suunnitelmasta oli poikettu.
(352)
Ranskan viranomaiset ovat vastanneet, että osakkaiden vaihto ja yksityistämissuunnitelman kolmen toimenpiteen toteuttaminen mahdollistaisivat sen, että SNCM voisi kehittää toimintaansa terveeltä pohjalta. Vaikka tietyt sen toiminnan osa-alueet olivat tappiollisia, tilanne ei olisi lopullinen.
(353)
Komissio toteaa, että vuoden 2002 rakenneuudistussuunnitelmassa esitettyjä toimenpiteitä ei voitu toteuttaa kokonaisuudessaan, mikä aiheutti yrityksen tuloksen merkittävän heikkenemisen vuosina 2004 ja 2005. Liikevaihdon kasvu 20 miljoonalla eurolla ja julkisen palvelun velvoitteesta maksettavan korvauksen nousu 9 miljoonalla eurolla vuonna 2006 eivät ole mahdollistaneet tuloksen kohentumista, koska polttoaineiden hinnat ja käyttökustannukset nousivat huomattavasti ennustettua enemmän. Komission käyttämä asiantuntija on todennut, että toiminnan jatkajien liiketoimintasuunnitelman toteuttamista hidastivat merkittävästi useammat eri tapahtumat (163). Asiantuntijan mukaan kertyneet tappiot olisivat todennäköisesti huomattavasti suuremmat kuin alun perin odotettiin vuodeksi 2007.
(354)
Tämän vuoksi komissio katsoo, että Ranskan viranomaisten vastaukset eivät ole poistaneet kaikkia sen epäilyjä. Vaikuttaa riskialttiilta sitoa elinkelpoisuuden palauttaminen julkisen palvelun sopimuksen myöntämiseen kaudeksi 2007-2013 ja yksityistämissuunnitelman kolmen sellaisen toimenpiteen toteuttamiseen, joiden sääntöjenmukaisuutta ja soveltuvuutta sisämarkkinoille ei ollut varmistettu. Pitkän aikavälin elinkelpoisuuden palauttamista koskevan suunnitelman uskottavuus edellyttää vähintäänkin, että käytetyt oletukset ovat realistisia. Käsiteltävänä olevassa asiassa suunnitelman onnistuminen tukeutuu kuitenkin lähes yksinomaan kahden SNCM:n määräysvallan ulottumattomissa olevan hypoteettisen tapahtuman toteutumiseen. Kun otetaan huomioon SNCM:n rahoitustilanne kyseisenä ajankohtana, komissio epäilee sen mahdollisuuksia rahoittaa tiettyjen autolauttojensa välttämätön uusiminen. Ranskan viranomaiset kuitenkin esittävät, että tämä uusiminen mahdollistaa elinkelpoisuuden palauttamista koskevien tavoitteiden saavuttamisen.
(355)
Komissio katsoo siis, että suuntaviivojen edellyttämä vaatimus pitkän aikavälin elinkelpoisuuden palauttamisesta ei täyty.
6.2.2.3 Kilpailun kohtuuttoman vääristymisen välttäminen (vastasuoritteet)
(356)
Kumotussa vuoden 2008 päätöksessä mainittiin neljä vastasuoritetta:
-
Italian ja Korsikan välisestä liikennöinnistä vastaavan tytäryhtiön Corsica Marittiman (82 000 matkustajaa vuonna 2000) sulkeminen ja siten SNCM-konsernin vetäytyminen Italian ja Korsikan välisen liikenteen markkinoilta,
-
SNCM:n lähes täydellinen vetäytyminen Toulonin ja Korsikan välisiltä reiteiltä; nämä markkinat käsittivät vuonna 2002 peräti 460 000 matkustajaa,
-
SNCM:n yhteen lasketun paikkatarjonnan ja vuorojen vähentäminen joka vuosi vuodesta 2003 alkaen etenkin Nizzan ja Korsikan välisessä liikenteessä,
-
neljän aluksen myynti.
(357)
Komissio haluaa muistuttaa, että Ranskan viranomaiset ehdottivat näitä toimenpiteitä 15,81 miljoonan euron tuen osalta. Kyseinen määrä vastaa vuonna 2002 myönnettyä rakenneuudistustukea.
(358)
Koska vuoden 2008 päätös kumottiin 11 päivänä syyskuuta 2012 annetulla tuomiolla, tuen kokonaismäärä on nyt yli 210 miljoonaa euroa. Komissio katsoo, että sen epäilyt eivät ole poistuneet seuraavassa esitetyistä syistä.
(359)
Kun tarkastellaan vuoden 2002 rakenneuudistuksessa esitettyä neljän aluksen myyntiä, komissio toteaa, että nämä luovutukset on kompensoitu osittain Danielle Casanovan toimituksella kesäkuussa 2002 sekä ro-ro-matkustaja-aluksilla Pagli Orba ja Pascal Paoli vuonna 2003.
(360)
Kun tarkastellaan Corsica Marittiman sulkemista, suuntaviivojen 40 kohdassa todetaan muun muassa, että ”[v]elvoitteiden poistamista kirjanpidosta ja tappiollisen toiminnan lopettamista, jotka olisivat joka tapauksessa tarpeen elinkelpoisuuden palauttamiseksi, ei pidetä kapasiteetin tai markkinaläsnäolon supistamisena vastasuoritteita arvioitaessa”. Näin ollen perustamisestaan vuonna 1990 alkaen tappiollisen Corsica Marittiman sulkemista ei voida katsoa vastasuoritteeksi, vaan pikemminkin kyse oli pitkän aikavälin elinkelpoisuuteen liittyvästä toimenpiteestä.
(361)
Samaa perustelua voidaan soveltaa myös Korsikan ja Nizzan väliseen liikenteeseen. Komissio toteaa, että SNCM:llä on vähemmistöosuus markkinoista, sillä Corsica Ferries Francen hallussa on 70 prosenttia markkinoista (164). Stephensin raportin mukaan Nizzasta lähtevään liikenteeseen kohdistuu erityisesti kesäkaudella erittäin kova kysyntä. Tällä reitillä on kuitenkin kysyntää myös kesäkauden ulkopuolella. Tästä huolimatta reitti oli tappiollinen vuosina 2004-2007. Tämän vuoksi tätä toimenpidettä ei voida katsoa vastasuoritteeksi, vaan pikemminkin kyse oli pitkän aikavälin elinkelpoisuuteen liittyvästä toimenpiteestä.
(362)
Komissio toteaa myös, että matkustajaliikenne on lisääntynyt huomattavasti Korsikan ja Toulonin sataman välillä. Matkustajia oli 200 000 vuonna 1999, kun määrä oli lähes miljoona vuonna 2007 (165). Tämän vuoksi SNCM:n lähes täydellistä vetäytymistä reitiltä voitaisiin pitää vastasuoritteena. Komissio toteaa kuitenkin, että Toulon-Korsika-reitillä on SNCM:lle vähiten merkitystä matkustajamäärän perusteella.
(363)
Vaikka tämä toimenpide katsottaisiin vastasuoritteeksi, komissio katsoo kuitenkin, että se olisi selvästi riittämätön. Suuntaviivojen 40 kohdassa todetaan, että ”[t]oimenpiteet on suhteutettava tuesta aiheutuviin kilpailua vääristäviin vaikutuksiin […]”. Kuten johdanto-osan 341 ja 342 kappaleessa muistutettiin, komissio toteaa, että Ranskan viranomaiset ehdottivat näitä toimenpiteitä 15,81 miljoonan euron tuen kompensoimiseksi. Kyseinen määrä vastaa vuonna 2002 myönnettyä rakenneuudistustukea. Tuen kokonaismäärä on kuitenkin nyt noin 218 miljoonaa euroa. Tämän vuoksi komissio katsoo, että ehdotetut toimenpiteet ovat riittämättömiä verrattuna näiden tukien myöntämisen aiheuttamaan kilpailun vääristymiseen.
(364)
Komissio toteaa tämän vuoksi, että näiden toimenpiteiden luokitteluun joko vastasuoritteiksi tai elinkelpoisuuden palauttamisen kannalta välttämättömiksi toimenpiteiksi liittyvät epäilyt eivät ole poistuneet. Joka tapauksessa ehdotetut toimenpiteet ovat selvästi riittämättömiä.
(365)
Ranskan viranomaiset ovat vedonneet riskiin CFF:n monopoliaseman synnystä, jos SNCM lopettaa toimintansa. Komissio katsoo, että Ranskan viranomaiset eivät ole osoittaneet riittävällä tavalla, onko tämä riski olemassa ja kuinka suuri se on. Matkustaja- ja rahtiliikenne Manner-Ranskan ja Korsikan välillä muodostaa avoimet markkinat, joilla kilpailevat kaikki Välimerellä toimivat varustamot. Markkinoille on myös ominaista, ettei niille pääsylle ole esteitä. Joka tapauksessa Corsica Ferries -yhtiön asema ei voi oikeuttaa sitä, että kilpailu vääristyy kyseisillä riidanalaisilla toimenpiteillä.
(366)
Edellä esitetyn perusteella komissio päättelee, että ehdotetut toimenpiteet eivät täytä suuntaviivojen 38-42 kohdassa mainittuja arviointiperusteita.
VII PÄÄTELMÄT
7.1 RANSKAN VIRANOMAISTEN VUONNA 2002 ILMOITTAMA PÄÄOMANSIIRTO JA VIRANOMAISTEN VUONNA 2006 TOTEUTTAMAT KOLME UUTTA TOIMENPIDETTÄ EIVÄT SOVELLU SISÄMARKKINOILLE JA NE ON PERITTÄVÄ TAKAISIN
(367)
Ranskan viranomaisten vuonna 2002 ilmoittama 15,81 miljoonan euron pääomansiirto ja viranomaisten vuonna 2006 toteuttamat kolme uutta toimenpidettä eli SNCM:n luovutus kokonaisuudessaan 158 miljoonan euron negatiiviseen hintaan, CGMF:n merkitsemä 8,75 miljoonan euron pääomankorotus ja 38,5 miljoonan euron käteisennakko SNCM:n työntekijöiden hyväksi ovat SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea. Tämä tuki ei sovellu sisämarkkinoille.
(368)
Komissio muistuttaa, että asetuksen (EY) N:o 659/1999 14 artiklan 1 kohdan mukaisesti kaikki sääntöjenvastainen ja sisämarkkinoille soveltumaton tuki on perittävä takaisin edunsaajalta.
(369)
Takaisinperinnän yhteydessä Ranskan viranomaisten on lisättävä tuen määrään takaisinperinnässä sovellettava korko, jota lasketaan päivästä, jolloin kyseessä oleva tuki on annettu yrityksen käyttöön, sen tosiasialliseen takaisinperintään asti (166) komission asetuksen (EY) N:o 794/2004 V luvun mukaisesti (167).
7.2 PELASTAMISTUKI EI SOVELLU SISÄMARKKINOILLE JA ON PERITTÄVÄ TAKAISIN
(370)
Jos rakenneuudistustukena ilmoitetut toimenpiteet eivät täytä suuntaviivoissa asetettuja sisämarkkinoille soveltuvuuden ehtoja, yleensä on syytä päätellä, että Ranskan viranomaisten hyväksymä pelastamistuki SNCM:lle, jota koskevan päätöksen komissio teki 17 päivänä heinäkuuta 2002, ei sovellu sisämarkkinoille, ja vaatia, että tuki peritään takaisin.
(371)
Ranskan viranomaiset toimittivat komissiolle 19 päivänä marraskuuta 2002 jäljennöksen SNCM:n ja CGMF:n välisistä käteisennakkoja koskevista sopimuksista sekä todisteet siitä, että SNCM oli maksanut ennakon takaisin CGMF:lle 13 päivänä toukokuuta ja 14 päivänä kesäkuuta 2002 päivätyillä pankkisiirroilla,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
Pääomansiirto, jonka määrä on 15,81 miljoonaa euroa, ja Ranskan viranomaisten vuonna 2006 toteuttamat kolme uutta toimenpidettä, eli 75 prosentin osuuden luovutus SNCM:stä 158 miljoonan euron negatiiviseen hintaan, CGMF:n merkitsemä 8,75 miljoonan euron pääomankorotus ja 38,5 miljoonan euron käteisennakko SNCM:n työntekijöiden hyväksi, jotka Ranskan viranomaiset ovat toteuttaneet SEUT-sopimuksen 108 artiklan 3 kohdan vastaisesti, ovat sääntöjenvastaista ja sisämarkkinoille soveltumatonta valtiontukea.
2 artikla
1. Ranskan on perittävä 1 artiklassa tarkoitetut tuet takaisin tuensaajalta.
2. Takaisinperittävästä tuesta on maksettava korkoa siitä lähtien, kun tuki saatettiin tuensaajan käyttöön, sen tosiasialliseen takaisinperintään asti.
3. Korko on laskettava asetuksen (EY) N:o 794/2004 V luvun ja asetuksen (EY) N:o 794/2004 muuttamisesta annetun komission asetuksen (EY) N:o 271/2008 (168) säännösten mukaisesti.
3 artikla
1. Edellä 1 artiklassa tarkoitettu tuki on perittävä takaisin välittömästi ja tehokkaasti.
2. Ranskan on varmistettava, että tämä päätös pannaan täytäntöön neljän kuukauden kuluessa sen tiedoksiantamisesta.
4 artikla
1. Ranskan on toimitettava kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksiantamisesta komissiolle seuraavat tiedot:
a)
tuensaajalta takaisin perittävän tuen kokonaismäärä (pääoma ja korot);
b)
yksityiskohtainen kuvaus toimenpiteistä, jotka on jo toteutettu ja joita suunnitellaan tämän päätöksen noudattamiseksi;
c)
asiakirjat, jotka osoittavat, että tuensaaja on määrätty maksamaan tuki takaisin.
2. Ranskan on ilmoitettava komissiolle tämän päätöksen täytäntöönpanemiseksi toteutettavien kansallisten toimenpiteiden edistymisestä säännöllisesti siihen saakka, kun 1 artiklassa tarkoitetun tuen takaisinperintä on saatettu loppuun. Sen on komission pyynnöstä toimitettava välittömästi tiedot toimenpiteistä, jotka on jo toteutettu ja joita suunnitellaan tämän päätöksen noudattamiseksi. Sen on annettava myös tarkat tiedot tuensaajalta jo perityistä tukimääristä ja koroista.
5 artikla
Tämä päätös on osoitettu Ranskan tasavallalle.
Tehty Brysselissä 20 päivänä marraskuuta 2013.