РЕГЛАМЕНТ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ (ЕС) 2015/262 НА КОМИСИЯТА
от 17 февруари 2015 година
за определяне на правила в съответствие с директиви 90/427/ЕИО и 2009/156/ЕО на Съвета по отношение на методите за идентификация на еднокопитни животни (Регламент за паспорт на еднокопитните животни)
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Директива 90/427/ЕИО на Съвета от 26 юни 1990 г. относно зоотехническите и генеалогичните условия за търговия с еднокопитни животни в Общността (1), и по-специално член 4, параграф 2, букви в) и г), член 6, параграф 2, второ тире и член 8, параграф 1, първа алинея от нея,
като взе предвид Директива 2009/156/ЕО на Съвета от 30 ноември 2009 г. относно ветеринарно-санитарните условия, регулиращи движението и вноса от трети страни на еднокопитни животни (2), и по-специално член 4, параграф 4 от нея,
като има предвид, че:
(1)
В Директива 90/427/ЕИО се определят зоотехническите условия, уреждащи търговията с еднокопитни животни в рамките на Съюза. С нея от държавите членки се изисква да гарантират, че регистрираните еднокопитни животни, които се движат в рамките на Съюза, се придружават от идентификационен документ, издаден от одобрени развъдни организации или асоциации на животновъди, посочени в директивата.
(2)
В Директива 2009/156/ЕО се определят ветеринарно-санитарните условия относно движението и вноса от трети държави на еднокопитни животни. В нея се предвижда, че регистрираните еднокопитни животни трябва да се идентифицират с идентификационен документ, издаден в съответствие с Директива 90/427/ЕИО от международна асоциация или организация, която организира състезания или надбягвания с коне. Еднокопитните животни за разплод и доотглеждане трябва да са идентифицирани по метод, установен от Комисията.
(3)
В Регламент (ЕО) № 504/2008 на Комисията (3), който се прилага от 1 юли 2009 г., се определят правила за идентификацията на еднокопитни животни, които са родени или внесени в Съюза, и се определя какъв е идентификационният документ за еднокопитни животни (паспорт на еднокопитно животно), който е многоцелеви документ, предназначен за нуждите на здравето на животните, общественото здраве, зоотехниката и конния спорт. Като поставя акцент върху идентификационния документ като съществен елемент от системата за идентификация на еднокопитните животни, този регламент само предвижда възможността за включване на информацията, съдържаща се в базите данни на редица органи, издаващи посочените документи, в централна база данни или за създаване на мрежа от техните бази данни и централната база данни.
(4)
Държавите членки срещат затруднения при изпълнението на мерките, предвидени в Регламент (ЕО) № 504/2008. Тези затруднения се отнасят преди всичко до метода на идентификация на еднокопитни животни чрез идентификационния документ.
(5)
Разследванията, проведени от държавите членки, показаха, че идентификационният документ е обект на значителни измами. Основният риск е незаконното повторно въвеждане в хранителната верига на еднокопитни животни, които преди това са били изключени от клане за консумация от човека и лекувани с медицински продукти, които не са разрешени за животни, отглеждани за производство на храни. След приемането на Решение 2000/68/ЕО на Комисията (4) хиляди еднокопитни животни са били безвъзвратно изключени от клане за консумация от човека. Липсата на варианти, различни от доживотното отглеждане на излишни и нежелани еднокопитни животни, които са били изключени от клане за консумация от човека, е довело до занемаряване и изоставяне на животните със сериозни последици за здравето им и за хуманното отношение към тях. Това положение се влошава от настоящата икономическа ситуация, в която в много случаи стопаните не могат да си позволят отглеждането на еднокопитни животни в края на продуктивния им живот. В някои държави членки тези проблеми са стигнали до такива размери, че компетентните органи са започнали програми за клане на излишни еднокопитни животни, които са извън хранителната верига.
(6)
През последните години възникна едно ново явление - незаконната паша - което засяга собствениците на пасища, тъй като така по закон те стават стопани на еднокопитни животни и неволно придобиват отговорности съгласно Регламент (ЕО) № 504/2008. Неясният статут на тези еднокопитни животни може също така да има значение за правилното прилагане на правилата на Съюза в други области.
(7)
Стана ясно, че информацията, записана в базата данни на органа, който издава идентификационния документ, към момента на издаването му бързо остарява. Следователно може да се каже, че е изключително трудно, ако не и напълно неосъществимо, при сертифициране или проверка на самоличността компетентните органи да проверяват дали даден идентификационен документ е автентичен, дали съдържащата се в него информация е актуална и достоверна и дали не е бил неправомерно подправян, най-вече по отношение на статута на животните като предназначени за клане, но също и с цел да се използват по-благоприятни условия за здравето и хуманното отношение към животните при движение на регистрирани еднокопитни животни.
(8)
В повечето държави членки базите данни на различните органи, които издават паспортите, не са свързани една с друга, а по правни и административни причини съществуването на един-единствен орган за издаване на паспорти не е лесно осъществим вариант. Поради това създаването на централна база данни се смята за най-ефективното решение за обмен и синхронизиране на данни между различните участници съгласно директиви 90/427/ЕИО и 2009/156/ЕО, както и необходима мярка за управление на идентификационните документи на еднокопитни животни с цел да се осигурят не само необходимите гаранции за здравето на животните, но също така и да се даде възможност за прилагането на тези разпоредби в законодателството на Съюза за хуманното отношение към животните и за общественото здраве, където точната и надеждната идентификация на еднокопитни животни е важно условие.
(9)
Проучване, проведено от Комисията по повод на събитията от 2013 г. с конското месо, показа, че 23 държави членки са създали централна база данни, а две държави членки имат единна база данни съответно за регистрирани еднокопитни и еднокопитни за разплод и доотглеждане. Три държави членки, представляващи около 20 % от 6,7-те милиона еднокопитни животни в Съюза, нямат централизирана база данни.
(10)
Ето защо е необходимо системата на Съюза за идентификация на еднокопитни животни да се преразгледа, за да се гарантира, че тя е както безопасна, така и лесна за използване от потребителите.
(11)
Вносът на еднокопитни животни в териториите, посочени в приложение I към Регламент (ЕО) № 882/2004 на Европейския парламент и на Съвета (5), е обвързан с условията, определени в съответствие с Директива 2009/156/ЕО, и е разрешен от трети държави, изброени в приложението към Решение 2004/211/ЕО на Комисията (6). Обикновено около 4 000 регистрирани еднокопитни и еднокопитни за разплод и доотглеждане се въвеждат всяка година в Съюза при условията, посочени в Решение 93/197/ЕИО на Комисията (7).
(12)
Когато се прилагат митническите режими, определени в Регламент (ЕС) № 952/2013 на Европейския парламент и на Съвета (8), е необходимо допълнително позоваване на Регламент (ЕИО) № 706/73 на Съвета (9). В Регламент (ЕИО) № 706/73 се предвижда, че от 1 септември 1973 г. правилата на Съюза в областта на ветеринарното законодателство се прилагат и в Англо-нормандските острови и на остров Ман.
(13)
С Решение 96/78/ЕО на Комисията (10) се определят критериите за вписването и регистрацията на еднокопитни животни в племенните книги за развъдни цели. С посоченото решение се изисква, наред с други неща, че за да бъде вписано в главния раздел на племенна книга за своята порода, дадено еднокопитно животно трябва да бъде идентифицирано като неотбито конче до 6-месечна възраст съгласно правилата за водене на племенната книга, според които се изисква най-малкото сертификат за покриване. В интерес на последователността на законодателството на Съюза и лесното му прилагане правилата относно идентификационния документ следва да не възпрепятстват прилагането на правилата относно идентификацията на еднокопитни животни за целите на тяхното вписване в племенните книги.
(14)
Методите за идентификация на еднокопитни животни, предвидени в настоящия регламент, следва да бъдат в съответствие също и с принципите, установени от одобрени в съответствие с Решение 92/353/ЕИО на Комисията (11) развъдни организации. В съответствие с посоченото решение организацията или асоциацията, които водят племенната книга за произхода на породата, следва да определят принципите за идентификация на еднокопитните животни и на разделянето на племенната книга по раздели и на родословията, вписани в племенните книги.
(15)
За да се гарантира високо качество на идентификационните документи и водене на отчетност за всички еднокопитни животни в Съюза, държавите членки следва да гарантират, че системите за идентификация на регистрирани еднокопитни животни, които са вписани или регистрирани в племенните книги, заведени от одобрени или признати развъдни организации или асоциации на животновъди, по отношение на издаването на идентификационните документи отговарят на условията, установени за определянето от компетентния орган на институции, които да издават идентификационни документи за еднокопитни животни за разплод и доотглеждане.
(16)
Определението за еднокопитни животни - изцяло в обхвата на член 2, буква б) от Директива 2009/156/ЕО, следва да бъде в съответствие с таксономията, използвана в законодателството на Съюза, като например допълненията към Регламент (ЕИО) № 3626/82 на Съвета (12) и Регламент (ЕС) № 206/2010 на Комисията (13).
(17)
Тъй като определението за стопанство от Директива 92/35/ЕИО на Съвета (14) включва природни резервати, в които еднокопитни животни живеят на свобода, като така то е по-обхватно от определеното в Директива 2009/156/ЕО, е целесъобразно определението за стопанство в настоящия регламент също да обхваща и природни резервати, в които еднокопитните животни живеят на свобода.
(18)
Ветеринарният контрол, необходим за получаване на ветеринарно-здравните гаранции, изисквани в съответствие с Директива 2009/156/ЕО, може да се осигури само ако стопанството, както е определено в посочената директива, е известно на компетентния орган. Подобни изисквания произтичат от прилагането на раздел I, глава II, част A от приложение I към Регламент (ЕО) № 854/2004 на Европейския парламент и на Съвета (15) във връзка с еднокопитните животни като животни, отглеждани за производство на храни. Като се вземе предвид обаче честото движение на еднокопитни животни в рамките на ЕС, не е целесъобразно да се изгражда система, чрез която еднокопитните животни да се проследяват в реално време. По-скоро за компетентните органи следва да има на разположение данни за идентификация и за тази цел наличието на централна база данни във всяка държава членка е от основно значение за управлението на информацията за еднокопитни животни, които се отглеждат в съответната държава членка.
(19)
Законодателството на Съюза прави разграничение между собствениците и стопаните на животните. Терминът „животновъд“ е определен и използван в Регламент (ЕО) № 1760/2000 на Европейския парламент и на Съвета (16). В Директива 2009/156/ЕО се говори за собственик на животното и животновъд. Комбинирано определение на собственик и на лице, което отглежда животни (стопанин), се съдържа в Директива 92/35/ЕИО. Тъй като според законодателството на Съюза и националното законодателство собственикът на еднокопитно животно не е задължително лицето, което отговаря за еднокопитното животно, целесъобразно е да се уточни, че основно стопанинът, който може да е или да не е и негов собственик, следва да е отговорен за идентификацията на еднокопитните животни в съответствие с настоящия регламент.
(20)
Съгласно законодателството в държавите членки или като изискване на някои издаващи органи е необходимо информацията за собственика на животното да бъде вписана в идентификационния документ, а впоследствие - и в базата данни, водена от издаващия орган. Тази информация за собствеността, а най-вече за промяната в собствеността, може да бъде предоставена със сертификати за собственост или регистрационни карти в различен формат, включително картата carte d'immatriculation, използвана успешно в една от държавите членки.
(21)
В Директива 2008/73/ЕО на Съвета (17) се предвижда държавите членки да съставят и да актуализират списъци на одобрени заведения във ветеринарната и зоотехническата област и да ги предоставят на останалите държави членки и на обществеността. За да бъде улеснен достъпът на останалите държави членки и на обществеността до списъците на одобрените заведения, тези списъци следва да бъдат предоставени в електронен формат от държавите членки посредством информационни интернет страници. Комисията следва да подпомогне държавите членки при осигуряването на достъп на останалите държави членки и на обществеността до тези списъци, като предостави адреса на уебсайта, на който са публикувани препратки към националните информационни интернет страници на държавите членки.
(22)
За да се улесни обменът на информация между държавите членки по електронен път, както и за да се осигури прозрачност и яснота, е важно списъците да бъдат представени по единен начин в целия Съюз. Поради това в Решение 2009/712/ЕО на Комисията (18) са установени образци за оформлението на посочените списъци на информационните интернет страници, създадени от държавите членки.
(23)
В Регламент (ЕО) № 504/2008 се предвижда, че еднокопитни животни не се отглеждат, освен ако не са идентифицирани в съответствие с посочения регламент. На Комисията се е налагало да отговоря на няколко жалби относно популации от домашни коне, които живеят извън стопанствата в условия, несъвместими с условията, които в посочения регламент са описани като полудиви. Поради това е необходимо да се изясни, че еднокопитните животни, живеещи в Съюза, следва да бъдат идентифицирани, а като втора стъпка да се предвиди дерогация, когато това условие не може да бъде изпълнено.
(24)
Еднокопитните животни, които живеят в Съюза, следва да се идентифицират с доживотен идентификационен документ, който съдържа текстово описание и контурна схема на еднокопитното животно и в който са отбелязани индивидуалните белези на животното за целите на удостоверяването на самоличността. Тези белези могат да бъдат както унаследени - като например повече от три завъртока, кестени, цветни петна, редки дефекти на очната пигментация, характерни вдлъбнатини на мускулите, а също и особености в структурата на ириса или ретината, специфични генетични маркери (ДНК профил), така и придобити - като например депигментация от оседлаването, белези от рани, включително от кастрация на жребци, или от жигосване.
(25)
Идентификационни документи следва да се издават само ако са попълнени с необходимите данни за идентификация, които трябва да бъдат записани в базата данни на издаващия орган в съответствие с настоящия регламент.
(26)
Освен това в сертификата за произход, предвиден с Директива 90/427/ЕИО, който следва да се включи в идентификационния документ, следва да е отбелязана цялата необходима информация, за да се гарантира, че еднокопитните животни, които се прехвърлят между различни племенни книги, се вписват в съответния раздел на племенната книга, на чиито критерии отговарят.
(27)
В съответствие с Решение 96/510/ЕО на Комисията (19) родословният и зоотехнически сертификат за регистрирани еднокопитни животни трябва да отговаря на идентификационния документ, определен в Решение 93/623/ЕИО на Комисията (20). Тъй като решения 93/623/ЕО и 2000/68/ЕО са отменени с Регламент (ЕО) № 504/2008, е целесъобразно да се поясни, че всяко позоваване на тези решения следва да се счита за позоваване на настоящия регламент.
(28)
Органите, издаващи идентификационни документи на регистрирани еднокопитни животни, следва да бъдат организациите или асоциациите, които водят или създават племенни книги за регистрирани еднокопитни животни и които са официално одобрени или признати от компетентния орган на дадената държава членка в съответствие с Решение 92/353/ЕИО, или официална агенция на държавата членка, която води племенната книга, в която се вписва или регистрира еднокопитното животно за разплод в съответствие с Решение 96/78/ЕО. Освен това националните клонове на международни организации или асоциации, които организират състезания или надбягвания с коне и са със седалище в държава членка, следва също така да могат да действат като орган за издаване на идентификационни документи на регистрирани коне.
(29)
На държавите членки следва да се предостави повече свобода на преценка по отношение на издаващите органи, които издават идентификационни документи за еднокопитни животни за разплод и доотглеждане. Следва да бъде възможно тези идентификационни документи да бъдат издавани от компетентния орган за стопанството, където се отглежда еднокопитното животно по време на неговата идентификация, или от издаващ орган, който се определя от посочения компетентен орган и се намира под неговия надзор.
(30)
Компетентният орган, отговорен за одобряването или признаването на организациите или асоциации, които създават племенни книги в съответствие с приложението към Решение 92/353/ЕИО, следва да си сътрудничи с компетентния орган, посочен в Регламент (ЕО) № 882/2004, за да се гарантира - при необходимост чрез трансгранично сътрудничество - че идентификационните документи за еднокопитни животни се издават и използват в съответствие с настоящия регламент.
(31)
Тъй като всички еднокопитни животни, родени или внесени в Съюза, следва да бъдат идентифицирани в съответствие с настоящия регламент с единен идентификационен документ, издаден за целия им живот, са необходими специални разпоредби за случаите, когато статутът на животното се променя от „еднокопитно за разплод и доотглеждане“ на „регистрирано еднокопитно животно“ по смисъла на Директива 2009/156/ЕО. Като се имат предвид значителните последици от такава промяна върху движението, търговията с животни, както и вносът в Съюза от трети държави на еднокопитни животни по отношение на приложимите правила за здравеопазване на животните, определени в Директива 2009/156/ЕО, а така също и по отношение на правилата за хуманно отношение към животните, уреждащи такова движение в съответствие с Регламент (ЕО) № 1/2005 на Съвета (21), е необходимо компетентният орган да разполага с единна точка за достъп, а именно централна база данни, за да провери данните за идентификацията на еднокопитните животни, които се изискват при сертифицирането или при официален контрол.
(32)
Държавите членки трябва да са в състояние да въвеждат специални режими за идентификация на еднокопитни животни, отглеждани в диви или полудиви условия в определени зони или територии, включително природни резервати, с оглед спазването на определението за стопанство съгласно Директива 92/35/ЕИО. Всяка дерогация от общото задължение за идентификация на еднокопитни животни обаче следва да бъде предоставена само когато тези определени популации на еднокопитни животни, живеещи в диви или полудиви условия, са ефективно отделени от еднокопитни животни, които се използват като домашни животни, и остават не само извън контрол от човека по отношение на оцеляването и размножаването им, но също и извън обхвата на Директива 98/58/ЕО на Съвета (22), която не се прилага по отношение на животни, които живеят в диви условия.
(33)
За удостоверяването на самоличността на еднокопитното животно идентификационният документ следва да съдържа на първо място изключително достоверно описание на еднокопитното животно, включващо текстово описание на еднокопитното животно и неговите белези, и подробна контурна схема, на която са изобразени индивидуалните и отличителните белези на еднокопитното животно.
(34)
За да се гарантира, че еднокопитните животни са описани правилно в придружаващите ги идентификационни документи, издаващите органи следва да се стремят да следват най-добрите практики и да обучат служителите, натоварени с описанието на животните, като например да следват насоките, предоставени от Международната федерация по конен спорт (Fédération Équestre Internationale) (23) и от Weatherbys (24).
(35)
Белезите на дадено еднокопитно животно и приложените средства за идентификация, които са използвани съвместно за целите на удостоверяването на самоличността, следва не само да установят наличието на недвусмислена връзка между еднокопитното животно и идентификационния му документ, но следва също така да показват, че това еднокопитно животно е минало процеса на идентификация в съответствие с настоящия регламент, така че за едно еднокопитно животно се издава не повече от един идентификационен документ. Електронните идентификатори („транспондери“) за еднокопитни животни вече са навлезли в широка употреба в международен план. Тази технология следва да се използва, за да се осигури ясна връзка между еднокопитното животно и идентификационния му документ, въпреки че следва да се предвидят алтернативни методи, които да се използват за проверка на самоличността на еднокопитните животни, при условие че тези алтернативни методи предлагат еквивалентни гаранции за предотвратяване на многократно издаване на идентификационни документи.
(36)
Транспондерите, използвани за маркиране на еднокопитни животни, и четящите устройства за показване на кода, вградени в транспондера, следва да отговарят на международно приетите стандарти. Тези стандарти предвиждат две различни системи за гарантиране на уникалността на кода на транспондера. По-голямата част от държавите членки са изпълнили Регламент (ЕО) № 504/2008 така, че при тях се използва тризначен буквено-цифров код на държавата и управлението на разпределението на транспондерите се осъществява чрез техните компетентни органи.
(37)
Тази система за гарантиране на уникалността на кода на транспондера следва да бъде интегрирана в проекта на базата данни, поддържана от издаващите органи, и в централната база данни и да се прилага така, че да не се нарушават търговията и вносът в Съюза на еднокопитни животни, които също са маркирани с транспондер, който показва буквено-цифров код в различен вид.
(38)
В Директива 90/425/ЕИО на Съвета (25) се предвижда извършването на ветеринарни проверки на някои животни и продукти при тяхното местоназначение. По-специално, в него се предвижда, че отбелязаните в сертификата или в документа, предвиден в посочената директива, получатели на животните трябва по искане на компетентния орган на държавата членка по местоназначение и в необходимата степен да извършват тези проверки и да уведомяват предварително за пристигането на животни и продукти от друга държава членка, по специално за естеството на пратката и за предвидената дата на пристигане. Това уведомяване не се изисква за регистрирани коне, снабдени с предвидения с Директива 90/427/ЕИО идентификационен документ.
(39)
Въпреки че еднокопитните животни винаги трябва да се придружават от идентификационните си документи в съответствие с настоящото законодателство на Съюза, следва да се предвиди разпоредба, която да допуска дерогация от това изискване, когато изпълнението му е невъзможно или дори нецелесъобразно с оглед на съхраняването на идентификационния документ през целия живот на еднокопитното животно, или когато посоченият документ не е бил издаден, ако животното е било предназначено за клане, преди да достигне необходимата пределна възраст за идентификация.
(40)
На държавите членки следва също така да се позволи да допускат използването на опростен идентификационен документ за еднокопитни животни, които се придвижват в границите на територията им. В различни сфери бяха въведени пластмасови карти с вградени компютърни чипове („карти с чип“) като устройства за запаметяване на данни. Следва да се допусне издаването на такива карти с чип като допълнителна възможност в добавка към идентификационния документ и използването им при определени условия вместо идентификационния документ, придружаващ еднокопитните животни за разплод и доотглеждане по време на тяхното движение в границите на държава членка.
(41)
Необходимо е също така да се вземат предвид случаите, когато оригиналният идентификационен документ, издаден в съответствие с настоящия регламент за целия живот на еднокопитното животно, бъде загубен, вече не се чете или съдържа неточна информация, което обаче не е в резултат от неправомерни действия. Тези разпоредби следва да изключат колкото се може по-обхватно възможността за незаконно притежаване на повече от един идентификационен документ, с цел да се отрази правилно статутът на еднокопитното животно като предназначено за клане за консумация от човека. При наличието на достатъчно информация, която може да се провери, следва да се издаде дубликат на идентификационния документ, който е отбелязан като такъв и в който еднокопитното животно се изключва от клане за консумация от човека. В други случаи следва да бъде издаден заместващ идентификационен документ, на който също е отбелязано, че е заместващ, и в който еднокопитните животни са изключени от клане за консумация от човека и който освен това следва да определя животното като еднокопитно животно за разплод и доотглеждане.
(42)
Тези процедури следва също така да се прилагат за еднокопитни животни, които са представени за идентификация след установения краен срок за първата идентификация, тъй като не могат да бъдат изключени измамни практики и намерение да се получи допълнителен идентификационен документ.
(43)
В някои случаи, когато еднокопитните животни се вписват или регистрират в племенни книги, водени от развъдни организации в трети държави, са необходими специални разпоредби, които позволяват еднокопитното животно да остане регистрирано в племенната книга, като едновременно с това се гарантира неговото изключване от хранителната верига чрез съответните записи в посочения идентификационен документ.
(44)
В съответствие с Директива 2009/156/ЕО идентификационният документ е инструмент за ограничаване на движението на еднокопитни животни, ако в стопанството, където те се държат или отглеждат, има огнище на болест, която задължително се обявява. Поради това е необходимо да се предвиди при наличие на огнища на определени болести валидността на посочения идентификационен документ за целите на движението да се прекрати чрез съответното вписване в идентификационния документ.
(45)
Освен това с Директива 2009/156/ЕО се изисква регистрираните еднокопитни животни, когато те напускат стопанството, да бъдат идентифицирани с идентификационен документ, който трябва да удостоверява по-специално, че еднокопитните животни не идват от стопанство, на което са били наложени определени забрани. С оглед на това е целесъобразно попълването на съответния раздел от образеца на идентификационния документ да бъде задължително по отношение на всички еднокопитни животни, както и съответно да се преформулира.
(46)
При настъпването на смърт на еднокопитно животно, различна от смърт при клане в кланица, идентификационният документ, ако придружава трупа съгласно националното законодателство, следва да бъде върнат на издаващия орган от органа, осъществяващ надзора над обработката на мъртвото животно в съответствие с Регламент (ЕО) № 1069/2009 на Европейския парламент и на Съвета (26) или над кремирането в инсталации за изгаряне с нисък капацитет, посочени в глава III на приложение III към Регламент (ЕС) № 142/2011 на Комисията (27), и следва да се гарантира, че транспондерът или други алтернативни методи, използвани за удостоверяване на самоличността на еднокопитните животни, не могат да бъдат рециклирани.
(47)
За предотвратяване на това транспондерите да навлязат в хранителната верига, месото от еднокопитни животни, от които не е било възможно да се отстрани транспондерът по време на клането, следва да бъде обявено за негодно за консумация от човека в съответствие с раздел II, глава V от приложение I към Регламент (ЕО) № 854/2004. За да се улесни намирането на местоположението на имплантираните транспондери, мястото на имплантиране следва да бъде стандартизирано и отбелязано в идентификационните документи.
(48)
В съответствие с Регламент (ЕО) № 178/2002 на Европейския парламент и на Съвета (28) живите животни, подготвени за пускане на пазара за консумация от човека, се определят като храна. В посочения регламент се предвижда широк обхват на отговорностите на стопанските субекти в областта на храните във всички етапи на производството на храни, включително проследяването на животни за производство на храни.
(49)
Еднокопитните животни за разплод и доотглеждане, както и регистрираните еднокопитни животни на определен етап от живота си могат да станат еднокопитни за клане, както е определено в Директива 2009/156/ЕО. Месо на нечифтокопитни животни, синоним на еднокопитни животни, е определено в точка 1 от приложение I към Регламент (ЕО) № 853/2004 на Европейския парламент и на Съвета (29), в който се определят специфични хигиенни правила за храните от животински произход.
(50)
След изтичането на действието на преходните разпоредби за прилагането на регламенти (ЕО) № 853/2004, (ЕО) № 854/2004 и (ЕО) № 882/2004 в съответствие с Регламент (ЕО) № 2076/2005 на Комисията (30), от 1 януари 2010 г. се прилагат изискванията за информацията относно хранителната верига за еднокопитните животни.
(51)
В Регламент (ЕО) № 853/2004 се предвижда, че предприятието за хранителни продукти, управляващо кланицата, получава, проверява и действа съобразно информацията за хранителната верига, която дава данни за произхода, историята и управлението на животните, предназначени за производство на храни. Компетентният орган може да разреши информацията за домашните еднокопитни животни да бъде изпратена до кланицата едновременно с животните вместо предварително. Поради това идентификационният документ, който придружава еднокопитните животни за клане, следва да стане част от тази информация за хранителната верига.
(52)
В Регламент (ЕО) № 854/2004 се предвижда, че официалният ветеринарен лекар проверява дали стопанският субект в областта на храните изпълнява задължението си да гарантира, че животните, приети за клане за консумация от човека, са надлежно идентифицирани.
(53)
В Регламент (ЕО) № 853/2004 се предвижда стопанските субекти в областта на храните да проверяват паспортите, придружаващи еднокопитните домашни животни, за да се гарантира, че животното е предназначено за клане за консумация от човека, а ако те приемат животното за клане, те предават паспорта му на официалния ветеринарен лекар.
(54)
Като се има предвид специфичното положение на еднокопитните животни, родени като животни от видове, отглеждани за производство на храни, но не винаги отглеждани предимно с тази цел и не във всички случаи отглеждани през целия си живот от стопанските субекти в областта на храните, както е определено в член 3, подточка 3 от Регламент (ЕО) № 178/2002, е необходимо да се предвиди процедура, която да гарантира безпрепятствена връзка от проверките на идентификационния документ от съображения за опазване на общественото здраве до управлението на този документ в съответствие с Директива 2009/156/ЕО. Поради това наличието на централна база данни във всяка държава членка е от съществено значение за проверката на някои данни за и в идентификационния документ, преди да се вземе решение за приемане на дадено животно за клане за консумация от човека. Когато информацията по отношение на изключването от клане за консумация от човека в раздел II на идентификационния документ не съответства на информацията, записана в централната база данни, предимство има информацията, която се съдържа в който и да било от двата източника, въз основата на която дадено еднокопитно животно се изключва от клане за консумация от човека.
(55)
Директива 96/22/ЕО на Съвета (31) се прилага за селскостопански животни, включително домашни еднокопитни животни, както и диви животни от видовете, които се отглеждат в дивечови стопанства. В член 7 от посочената директива се разрешава търговия с регистрирани еднокопитни животни, на които за зоотехнически цели са предписвани ветеринарномедицински продукти, съдържащи алил тренболон или бета-агонисти, да се извършва преди изтичането на карентния период, в случай че са изпълнени изискванията за регламентиране на предписването и че видът и датата на третирането са записани в сертификата или паспорта, които придружават тези животни.
(56)
Съгласно член 2, буква б) от Регламент (ЕО) № 470/2009 на Европейския парламент и на Съвета (32)„животни, отглеждани за производство на храни“ са животни, които се развъждат, отглеждат, изхранват, колят или улавят с цел произвеждане на храни. В член 16 от посочения регламент се предвижда, че само фармакологичноактивни субстанции, които са класифицирани в съответствие с член 14, параграф 2, буква а), б) или в) от него, могат да бъдат прилагани на животни, отглеждани за производство на храни в рамките на Съюза, при условие че прилагането е в съответствие с Директива 2001/82/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (33).
(57)
В член 6 от Директива 2001/82/ЕО се предвижда, че за целите на прилагането на даден ветеринарномедицински продукт върху един или повече видове продуктивни животни може да не се издава разрешително за пускане на пазара с цел, с изключение когато фармакологичноактивните вещества, които се съдържат в този продукт, са включени в приложения I, II или III към Регламент (ЕИО) № 2377/90. Правилата, предвидени в посочените приложения, към момента са определени в Регламент (ЕС) № 37/2010 на Комисията (34). Чрез дерогация обаче даден ветеринарномедицински продукт, съдържащ фармакологичноактивни вещества, които не са включени в приложения I, II или III към Регламент (ЕИО) № 2377/90, могат да бъдат разрешени за някои животни от семейство еднокопитни, за които в съответствие със законодателството на Съюза относно здравето на животните, е декларирано, че не са предназначени за клане с цел консумация от човека. Тези ветеринарномедицински продукти не трябва да съдържат активни вещества, които са включени в приложение IV към Регламент (ЕИО) № 2377/90, нито да са предназначени за употреба при лечение на състояния, описани подробно в разрешената кратка характеристика на продукта, за които даденият ветеринарномедицински продукт е разрешен за употреба при животни от семейство еднокопитни. Поради това следва да се предвидят разпоредби, че еднокопитното животно може да бъде изключено от клане за консумация от човека по преценка на собственика на животното.
(58)
В член 10, параграфи 2 и 3 от Директива 2001/82/ЕО се предвиждат специални дерогации от член 11 от същата директива по отношение на еднокопитни, засягащи лечението на продуктивни животни с лекарствени продукти, които имат установени максимално допустими граници на остатъчни вещества за видове, различни от целевите видове, или са разрешени за друго състояние, при условие че еднокопитните са идентифицирани в съответствие със законодателството на Съюза и в идентификационния им документ специално е отбелязано, че не са предназначени за клане с цел консумация от човека или че са предназначени за клане с цел консумация от човека, след карентен период от поне шест месеца след лечението на животните с веществата, изброени в Регламент (ЕО) № 1950/2006 (35).
(59)
В съответствие с Директива 2001/82/ЕО държавите членки гарантират, че собствениците или животновъдите, които отглеждат продуктивни животни, могат да представят доказателство за закупуването, притежаването и прилагането на ветеринарномедицински продукти при тези животни в продължение на пет години след тяхното прилагане, включително в случаите, когато животното е заклано по време на петгодишния срок. Поради това за прилагането на това законодателство е необходимо клането на еднокопитно животно да се въвежда незабавно в централната база данни на държавата членка, в която се намира стопанството на животното.
(60)
С оглед на това да се запази контролът над издаването на идентификационни документи, в базата данни, поддържана от издаващия орган, следва да се зададе минимален набор от необходими данни по отношение на издаването на посочените документи.
(61)
Системата за универсалния доживотен номер на еднокопитните (UELN) бе договорена в световен мащаб от най-важните организации за отглеждане на коне и за провеждане на конни надбягвания. Тя бе разработена по инициатива на Световната федерация за отглеждане на състезателни коне (World Breeding Federation for Sport Horses, WBFSH), Международния комитет по племенните книги (the International Stud-Book Committee, ISBC), Световната организация за отглеждане на арабски коне (the World Arabian Horse Organization, WAHO), Европейската конференция на организациите за отглеждане на арабски коне (the European Conference of Arabian Horse Organisations, ECAHO), Международната конференция за отглеждане на англо-арабските коне (Conférence Internationale de l'Anglo-Arabe, CIAA), Международната федерация по конен спорт (Fédération Equestre Internationale, FEI) и Европейския съюз за надпрепусквания с двуколки (Union Européenne du Trot, UET), а информация за тази система може да се получи на уебсайта на UELN (36).
(62)
Системата UELN е подходяща за регистрация както на регистрирани еднокопитни, така и на еднокопитни за разплод и доотглеждане и позволява да бъдат въведени постепенно компютъризирани мрежи, за да се гарантира, че самоличността на животните може да се проверява и занапред в съответствие с член 6 от Директива 90/427/ЕИО, когато става въпрос за регистрирани еднокопитни животни.
(63)
При определяне на кодове за базите данни тези кодове и форматът на записаните идентификационни номера на отделните животни следва по никакъв начин да не противоречат на създадената система UELN. Затова преди да бъдат определени каквито и да било нови кодове за дадена база данни, трябва да се прави справка в списъка на определените кодове UELN.
(64)
В Директива 2009/156/ЕО се изисква официалният ветеринарен лекар да отбелязва идентификационния номер или номера на идентификационния документ на закланото еднокопитно животно, както и да изпрати на компетентния орган по мястото на изпращане - по негово искане - удостоверение, че животното е било заклано. Поради това следва да се изясни, че в тези случаи идентификационните документи трябва да бъдат унищожени на мястото на клане, за да се предотврати неправомерната употреба на идентификационните документи на закланите еднокопитни животни.
(65)
В посочената директива се предвижда също така, че когато регистрирани коне са заклани, което включва умъртвяване, поради борба с болест, идентификационните им документи се връщат на органа, който ги е издал. Тези изисквания следва да се прилагат и за идентификационни документи, издадени за регистрирани еднокопитни животни, различни от регистрирани коне и еднокопитни животни за разплод и доотглеждане.
(66)
За да се гарантира, че базите данни на издаващите органи съдържат актуализирана информация, е необходимо да се установи как се предава информацията за смъртта или загубата на животното в базата данни на органа, издал документа, и в централната база данни в държавата членка, където се намира стопанството, в което се отглежда еднокопитното животно.
(67)
Създаването на съвместим с UELN доживотен номер и използването му при идентифицирането на властите или органите, издали идентификационния документ, би следвало да улеснят спазването на тези изисквания. Когато е възможно, държавите членки следва да използват органите за връзка, които те са определили в съответствие с Регламент (ЕО) № 882/2004.
(68)
Задължителното отбелязване на лицето, което подава заявление за издаване на идентификационен документ, което е - в периода до 12 месеца след раждането на животното - животновъдът и обикновено собственикът на животното, за което се издава идентификационният документ, заедно със задължението издаващият орган да бъде уведомяван за всяка промяна на обичайното пребиваване на еднокопитното животно чрез преместването му в друга държава членка могат да спомогнат за изграждането на верига от информация, с която да се проследи животното, когато е необходимо.
(69)
В съответствие с Регламент (ЕО) № 504/2008 данните за идентификацията се актуализират в идентификационния документ от издаващия орган, който е издал документа. Държавите членки съобщиха за нежеланието от страна на собственици на еднокопитни животни да изпращат по пощата идентификационния документ на издаващите органи за актуализиране на идентификационните данни, най-вече когато издаващият орган се намира в чужбина. Това нежелание се обяснява с опасенията от евентуална загуба на идентификационния документ, което означава, че еднокопитното животно трябва да бъде идентифицирано с дубликат на документа или с идентификационен документ, заместващ оригинала, което изключва животното от клане за консумация от човека и значително намалява стойността му.
(70)
За да се улесни управлението на идентификационния документ за целия живот на животното, е необходимо да се предвидят процедури за регистрацията на идентификационния документ в държавата членка на обичайното пребиваване, особено когато идентификационният документ е бил издаден в различна държава членка. Най-подходящият начин за осъществяване на необходимата комуникация с издаващия орган, извършил първоначалната идентификация, представлява обменът на информация между централните бази данни на съответните държави членки
(71)
Освен това издаващите органи могат да загубят своето одобрение или да не бъдат повече посочени за издаващи органи, макар издадените идентификационни документи да остават валидни документи за целите на здравеопазването на животните и общественото здраве. Поради това е необходимо информацията в идентификационния документ да се подкрепи с база данни, която е достъпна за компетентните органи в областта на здравеопазването на животните, общественото здраве и хуманното отношение към животните.
(72)
Тъй като във всяка държава членка обикновено има повече от един издаващ орган, а еднокопитните животни често се движат между отделните стопанства и между държавите членки, те променят статуса си от „еднокопитни животни за разплод и доотглеждане“ на „регистрирани еднокопитни животни“ или от „животни, отглеждани за производство на храни“ на „животни, които са изключени от клане за консумация от човека“, и тъй като регистрираните еднокопитни животни могат да бъдат идентифицирани от организация, която води племенна книга и е със седалище в друга държава членка, за ефективното изпълнение на директиви 90/427/ЕИО и 2009/156/ЕО е неизбежно, необходимо и целесъобразно във всяка държава членка да се създаде централна база данни, която да съдържа записи на данните за идентификация на всички еднокопитни животни, отглеждани в стопанства в съответната държава членка.
(73)
Би следвало обаче да се даде възможност на държавите членки, които са създали единна база данни за регистрирани еднокопитни животни и друга база данни за еднокопитни животни за отглеждане и разплод, да продължат да поддържат такава система, при условие че базите данни могат да обменят информация помежду си и ветеринарните органи имат пълен достъп до всяка от тях.
(74)
За тази цел централните бази данни в различните държави членки следва да си сътрудничат в съответствие с Директива 89/608/ЕИО на Съвета (37), за да се улесни обменът на данни за животното и издадения му идентификационен документ.
(75)
С оглед на еднаквото прилагане на законодателството на Съюза относно идентификацията на еднокопитни животни в държавите членки и с цел да се гарантира, че то е ясно и прозрачно, Регламент (ЕО) № 504/2008 следва да се отмени и да се замени с настоящия регламент.
(76)
В съответствие с точка 24 от приложението към Регламент (ЕС) № 519/2013 на Комисията (38) еднокопитни животни, които са родени в Хърватия най-късно до 30 юни 2013 г. и които не са идентифицирани в съответствие с Регламент (ЕО) № 504/2008, се идентифицират в съответствие с последния регламент най-късно до 31 декември 2014 г.
(77)
Настоящият регламент следва да се прилага от 1 януари 2016 г., за да се даде време на държавите членки и на стопанските субекти да се адаптират към новите правила. В Гърция, Швеция и Обединеното кралство обаче задължението за изграждане и работа с централна база данни следва да се приложи от 1 юли 2016 г.
(78)
Мерките, предвидени в настоящия регламент, са в съответствие със становището на Постоянния комитет по растенията, животните, храните и фуражите и на Постоянния комитет по зоотехника,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ГЛАВА I
ПРЕДМЕТ, ПРИЛОЖНО ПОЛЕ, ОПРЕДЕЛЕНИЯ И ОБЩИ ПРИНЦИПИ
Член 1
Предмет и приложно поле
1. С настоящия регламент се определят правилата за идентификация на еднокопитни животни:
а)
родени в Съюза; или
б)
допуснати за свободно обращение в Съюза в съответствие с митническия режим, определен в член 5, точка 16, буква а) от Регламент (ЕС) № 952/2013.
2. Настоящият регламент се прилага, без да се засяга Решение 96/78/ЕО.
Член 2
Определения
За целите на настоящия регламент се прилагат следните определения:
а)
„еднокопитни животни“ означава диви или одомашнени нечифтокопитни бозайници от род Equus от семейство Equidae, и техните кръстоски;
б)
„стопанство“ означава селскостопански обект или тренировъчна база или, най-общо казано, всяко помещение или съоръжение, в което еднокопитните животни обичайно са държани или отглеждани, за каквато и да било цел, както и природни резервати, в които еднокопитните животни живеят на свобода;
в)
„стопанин“ означава всяко физическо или юридическо лице, което притежава еднокопитно животно или му е възложено неговото отглеждане, без значение дали получава финансово възнаграждение и дали извършва дейността временно или постоянно, включително по време на превоз, при провеждане на пазари или по време на състезания, надбягвания или културни прояви;
г)
„собственик“ означава физическо или юридическо лице, което притежава еднокопитното животно;
д)
„регистрирани еднокопитни животни“ означава еднокопитни животни, които:
i)
са вписани или регистрирани и отговарят на условията за вписване в племенна книга в съответствие с правилата, определени съгласно член 4, параграф 2, буква б) от Директива 90/427/ЕИО, и идентифицирани посредством идентификационен документ, предвиден в член 8, параграф 1 от посочената директива; или
ii)
са коне, включително понита, регистрирани от международна асоциация или организация, която организира състезания или надбягвания с коне, и са идентифицирани с идентификационен документ, издаден от националния клон на тази асоциация или организация;
е)
„племенна книга“ означава всяка книга, регистър, картотека или информационен носител:
i)
които се водят от официално одобрена или призната от държава членка организация или асоциация или от официален орган на съответната държава членка; както и
ii)
в които еднокопитните животни се вписват или регистрират и отговарят на условията за вписване, като се посочват всички известни техни родственици по възходяща линия;
ж)
„еднокопитни животни за разплод и доотглеждане“ означава еднокопитни животни, различни от посочените в букви д) и з);
з)
„еднокопитни животни за клане“ означава еднокопитни животни, предназначени да бъдат транспортирани директно или транзитно през одобрен събирателен пункт, посочен в член 7 от Директива 2009/156/ЕО, до кланицата за клане;
и)
„компетентен орган“ означава централният орган на държава членка, компетентен да организира официален контрол, или всеки друг орган, на който е предоставена тази компетентност, включително компетентният орган, посочен в член 2, буква з) от Директива 2009/156/ЕО;
й)
„зоотехнически орган“ означава централният орган на държава членка, компетентен за прилагането на Директива 90/427/ЕИО, или всеки друг орган, на който е предоставена тази компетентност, включително органите, посочени в член 2, параграф 1 от Решение № 92/353/ЕИО;
к)
„временно приемане“ означава статусът на регистриран кон, идващ от трета държава и приет в Съюза за период от по-малко от 90 дни в съответствие с решение, прието в съответствие с член 19, буква б) от Директива 2009/156/ЕО;
л)
„постоянно въвеждане“ означава статусът на еднокопитно животно, което е с произход от трета държава и е внесено в Съюза за период от 90 дни или повече;
м)
„маркировка“ означава видима или лесно различима и отличителна характеристика на отделно еднокопитно животно, която е наследена или придобита и е записана за целите на идентификацията;
н)
„транспондер“ означава пасивно радиочестотно идентификационно устройство с възможност само за четене:
i)
което отговаря на стандарт ISO 11784 и което използва технологията Full Duplex (FDX или FDX-B) или Half Duplex (HDX); както и
ii)
което може да бъде прочетено от четящо устройство, съвместимо със стандарт ISO 11785, на минимално разстояние от 12 cm;
о)
„уникален доживотен номер“ означава уникален 15-знаков буквено-цифров код, съдържащ информация за отделното еднокопитно животно и за базата данни и държавата, в които тази информация е записана първоначално в съответствие със системата за кодиране на универсалния доживотен номер на еднокопитни (UELN), и включващ:
i)
шестзнаков идентификационен код, съвместим с UELN, отнасящ се за базата данни, посочена в член 39; следван от
ii)
деветзнаков индивидуален идентификационен номер, определен на еднокопитното животно;
п)
„държава членка, свободна от африканска чума по конете“ означава:
i)
всяка държава членка, на чиято територия през предходните две години не са констатирани клинични, серологични (при неваксинирани еднокопитни животни) или епизоотологични данни за наличие на африканска чума по конете; както и
ii)
в която през предходните 12 месеца не са правени ваксинации срещу тази болест;
р)
„болести, които подлежат на задължително обявяване“ означава болестите, изброени в приложение I към Директива 2009/156/ЕО;
с)
„официален ветеринарен лекар“ означава ветеринарен лекар, определен от компетентния орган на държава членка или на трета държава;
т)
„карта с чип“ означава пластмасово устройство с вграден компютърен чип, което е в състояние да запаметява данни и да ги изпраща по електронен път до съвместими компютърни системи;
у)
„отговарящ ветеринарен лекар“ означава ветеринарен лекар, посочен в член 10, параграф 1 от Директива 2001/82/ЕО.
Член 3
Общи принципи и задължениe за идентифициране на еднокопитните животни
1. Еднокопитните животни, които живеят в някоя от териториите, посочени в приложение I към Регламент (ЕО) № 882/2004, се идентифицират в съответствие с настоящия регламент.
2. Когато стопанинът не е собственик или един от собствениците на еднокопитното животно, той действа в съответствие с настоящия регламент от името на собственика и с неговото съгласие.
3. Държавите членки и издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, буква а) и член 5, параграф 1, буква б), може да изискат собственикът да подава заявление до издаващия орган за получаване на идентификационен документ, както е предвидено в член 11, или за промяна на данни за идентификация в съществуващ идентификационен документ, както е предвидено в член 27.
4. Държавите членки осигуряват, когато е целесъобразно посредством извършване на официален контрол в съответствие с Регламент (ЕО) № 882/2004, стопаните на еднокопитни животни и издаващите органи да изпълняват своите задължения съгласно настоящия регламент.
Член 4
Система на Съюза за идентификация на еднокопитни животни
1. За целите на настоящия регламент системата на Съюза за идентификация на еднокопитни животни включва следните елементи:
а)
единствен доживотен идентификационен документ, който - освен когато от издаващия орган или в настоящия регламент е предвидено друго - остава собственост на издалия го издаващ орган и който съдържа:
i)
текстова част, в която се описва еднокопитното животно и се отбелязват белезите му;
ii)
попълнена контурна схема, в която се отбелязват белезите, отразени в текстовото описание;
iii)
място за служебни записи от оправомощени лица, в които се отбелязват промените в данните за идентификацията;
б)
метод за удостоверяване на самоличността, който:
i)
осигурява недвусмислена връзка между идентификационния документ и еднокопитното животно, за което той е издаден;
ii)
показва, че за еднокопитното животно е минало процес на идентификация;
в)
база данни, в която в съответствие с член 38 се записват идентификационните данни на еднокопитното животно, за което е бил издаден идентификационният документ, и на стопанина, който е подал заявлението за идентификационния документ, и в която в същото време се определя уникалният доживотен номер на животното;
г)
централна база данни, създадена в съответствие с член 39.
2. Дадено еднокопитно животно се счита за идентифицирано в съответствие с настоящия регламент само ако е:
а)
придружено от идентификационен документ, издаден в съответствие с една от следните разпоредби:
i)
член 9 - за еднокопитните животни, родени в Съюза; или
ii)
член 14 - за еднокопитните животни, внесени в Съюза; или
iii)
член 29 или 30, когато го придружава дубликат на идентификационен документ; или
iv)
член 32, когато го придружава идентификационен документ, заместващ оригинала; или
б)
идентифицирано в съответствие със:
i)
член 24 - за дерогации за движение или транспортиране на еднокопитни животни, придружени от временен документ; или
ii)
член 26, параграф 2 - за дерогации за определено движение и транспортиране на еднокопитни животни за клане.
ГЛАВА II
ИДЕНТИФИКАЦИЯ НА ЕДНОКОПИТНИ ЖИВОТНИ, РОДЕНИ В СЪЮЗА
Член 5
Издаващи органи за еднокопитни животни, родени в Съюза
1. Идентификационният документ, предвиден в член 7, се издава от един от следните издаващи органи:
а)
за регистрирани еднокопитни животни, посочени в член 2, буква д), подточка i) от настоящия регламент - от организация или асоциация, официално одобрена или призната в съответствие с член 2, параграф 1 от Решение 92/353/ЕИО, или от официална агенция на държава членка, която води племенната книга, в която животното е вписано или е регистрирано и отговаря на условията за вписване в съответствие с Решение 96/78/ЕО;
б)
за регистрирани коне, посочени в член 2, буква д), подточка ii) - от национален клон на международна организация или асоциация, които организират състезания или надбягвания с коне и са под надзорна на компетентния орган на държавата членка, където се намира съответното им седалище;
в)
за еднокопитни животни за разплод и доотглеждане, посочени в член 2, буква ж), от:
i)
компетентния орган за стопанството, където се отглежда еднокопитното животно към момента на идентификацията му; или
ii)
издаващ орган, определен и под надзора на компетентния орган, посочен в подточка i), на който е възложена тази задача.
2. Компетентният орган определя издаващите органи, посочени в параграф 1, буква в), точка ii), само ако отговарят на следните условия:
а)
трябва да има точно описание на задачите и отговорностите, които се изисква да извършва издаващият орган, и на условията, при които може да ги извършва;
б)
трябва да има доказателство, че издаващият орган:
i)
притежава опита, оборудването и инфраструктурата, необходими за извършването на възложените му задачи;
ii)
има персонал, който е достатъчно на брой и с подходящи квалификация и опит;
iii)
е безпристрастен и не се намира в конфликт на интереси по отношение на изпълнението на възложените му задачи;
iv)
има образец на идентификационен документ, който съответства на изискванията, предвидени в настоящия регламент;
в)
издаващият орган трябва да си сътрудничи тясно с компетентния орган за предотвратяване и - при необходимост - за коригиране на случаите на неспазване на изискванията на настоящия регламент;
г)
между компетентния орган и определения издаващ орган има ефикасна и ефективна координация.
3. Когато компетентният орган има основателни причини да заключи, че издаващият орган участва в действия, които не отговарят на изискванията, определени в настоящия регламент, той проучва тези предполагаеми случаи на неспазване на изискванията. Издаващият орган няма право да издава идентификационни документи, докато проучването не е приключило и случаите на неспазване на изискванията не са отстранени или коригирани.
4. Когато въпреки предприетите в съответствие с параграф 3 мерки даден издаващ орган, посочен в параграф 1, не спази изискванията, определени в настоящия регламент, компетентният орган оттегля разрешението за издаване на идентификационни документи за еднокопитни животни.
След оттеглянето на разрешението за издаване на идентификационни документи компетентният орган осигурява това еднокопитните животни, които са под негова отговорност, да продължат да бъдат идентифицирани в съответствие с настоящия регламент и че идентификационните документи, които са върнати или които се връщат в съответствие с член 34, се вземат на отговорно пазене от посочения компетентен орган или от издаващ орган, на който тази задача е възложена от компетентния орган.
Член 6
Информация по отношение на издаващите органи
1. Държавите членки съставят и актуализират списък на издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, и предоставят този списък на останалите държави членки, на останалите издаващи органи и на обществеността посредством уебсайт, създаден от компетентния орган.
2. Списъкът, посочен в параграф 1:
а)
включва данни за връзка, необходими за изпълнението на изискванията на член 35 и член 37, параграф 4, член 38, параграф 3 и член 40, параграф 1;
б)
съответства на образеца, определен в глава 2, раздел I, буква е) от приложение II към Решение 2009/712/ЕО, и на изискванията, определени в приложение III към посоченото решение;
в)
е пряко достъпен чрез интернет връзката, предоставена на Комисията в съответствие с параграф 3, и е достатъчно разбираем дори за невладеещи съответния език на ниво роден език.
3. С цел да съдейства на държавите членки при осигуряването на достъп до актуализираните списъци, посочени в параграф 1, Комисията създава уебсайт, на който всяка държава членка предоставя пряка връзка към изискваната информация на уебсайта, предвиден в параграф 1.
Член 7
Формат и съдържание на идентификационните документи, издадени за еднокопитни животни, родени в Съюза
1. Еднокопитните животни, родени в Съюза, се идентифицират с помощта на единствен идентификационен документ за еднокопитни животни, издаден за целия живот на еднокопитното животно в съответствие със:
а)
образеца на идентификационен документ, определен в част 1 от приложение I;
б)
допълнителните изисквания, определени в част 2 от посоченото приложение.
2. Издаващите органи гарантират, че идентификационният документ съдържа достатъчен брой страници с форматирани полета за вписването на информацията, изисквана по следните раздели от образеца на идентификационен документ по част 1 от приложение I:
а)
за регистрирани еднокопитни - поне раздели I - IX;
б)
за еднокопитни за разплод и доотглеждане - поне раздели I - IV.
3. Издаващите органи гарантират, че редът и номерирането на разделите в идентификационните документи, посочени в приложение I, част 1, остават непроменени и че за разделите, в които се предвижда възможност за повече вписвания, в идентификационния документ са включени достатъчно на брой страници.
4. Издаващите органи осигуряват надеждното съхранение на празни и попълнени идентификационни документи в своите помещения.
Без да се засяга член 4, параграф 1, буква а), когато процедурният правилник на даден издаващ орган позволява, издаващите органи гарантират, че идентификационните документи, посочени в член 34, параграф 1, буква в), подточка ii) и член 35, са надлежно направени невалидни, за да се предотврати неправомерната употреба на самия документ и на съдържащата се в него информация, преди документът да бъде предаден за спомен на собственика на животното.
5. Компетентният орган заедно със зоотехническия орган може да приема административни процедури, за да се осигури хармонизиране на оформлението на идентификационните документи, издавани под техен надзор от издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, при условие че са спазени общите изисквания по параграфи 1, 2 и 3.
Член 8
Задължения на компетентния орган по отношение на издаването на идентификационни документи за еднокопитни животни, родени в Съюза
Зоотехническият орган и компетентният орган гарантират, че на тяхна територия издаващите органи, които са под тяхната съответна отговорност:
а)
издават идентификационни документи, които отговарят на изискванията, предвидени в член 7, параграфи 1, 2 и 3;
б)
имат необходимите системи за удостоверяване, когато това се изисква от компетентния орган, на това дали идентификационен документ, за който е декларирано, че е издаден от тях:
i)
е уникален, истински и автентичен;
ii)
включва (когато бланките на идентификационните документи се разпечатани и се пазят на склад) сериен номер, отпечатан поне на страниците, съдържащи раздели I, II и III от идентификационния документ.
Член 9
Издаване на идентификационните документи за еднокопитни животни, родени в Съюза
1. Издаващите органи издават само идентификационни документи:
а)
които отговарят на изискванията на член 7, параграфи 1, 2 и 3;
б)
раздел I от които е надлежно попълнен с информацията, която е удостоверена от издаващия орган, посочен в раздел I, част А, точка 11, или от негово име;
в)
раздел IV от които е попълнен, ако това се изисква от националното законодателство или от правилата и правилника на издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1, букви а) и б);
г)
раздел V от които е попълнен в съответствие с параграф 2 от настоящия член.
2. Издаващият орган, посочен в член 5, параграф 1, буква а), идентифицира регистрираните еднокопитни животни, посочени в член 2, буква д), подточка i) в съответствие с правилата за племенната книга, посочени в тази разпоредба, и попълва в раздел V на идентификационния документ информацията от сертификата за произход, посочен в член 8, параграф 1, втора алинея от Директива 90/427/ЕИО и в приложението към него.
3. В съответствие с принципите на организацията или асоциацията, която е създала племенната книга за произхода на породата на регистрираното еднокопитно животно, раздел V от идентификационния документ съдържа:
а)
пълна родословна информация;
б)
раздела на племенната книга, посочен в член 2 или 3 от Решение 96/78/ЕО;
в)
когато е установено - класа на основния раздел на племенната книга, в която е вписано регистрираното еднокопитно животно.
4. За регистрацията на кон за състезания или надбягвания, както е посочено в член 2, буква д), подточка ii), издаващият орган, посочен в член 5, параграф 1, буква б):
а)
в съответствие с параграф 1, букви а) и б) и с правилата на съответния издаващ орган издава идентификационен документ, който отговаря на разпоредбите в член 7, параграфи 1, 2 и 3; или
б)
признава и валидира идентификационния документ, издаден за този кон в съответствие с параграф 1 от настоящия член; или
в)
издава нов идентификационен документ в съответствие с член 12, параграф 3, буква в).
Член 10
Дерогация по отношение на попълването на информация в раздели I и IV на идентификационния документ
1. Чрез дерогация от член 4, параграф 1, буква а), подточка ii) и член 9, параграф 1, буква б) компетентният орган може да разреши на издаващите органи да не попълват с чертеж информацията, посочена в точки 12 - 18 от контурната схема на идентификационния документ, установен в приложение I, раздел I, част Б, ако са изпълнени следните две условия:
а)
в съответствие с член 18 е имплантиран транспондер или в съответствие с член 21 се прилага еквивалентен разрешен алтернативен метод за удостоверяване на самоличността;
б)
снимка или разпечатка, на които се виждат достатъчно детайли за описването на еднокопитното животно.
2. Издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, букви а) и б), може:
а)
да не се възползват от дерогацията, предоставена в съответствие с параграф 1 от настоящия член;
б)
да адаптират идентификационните документи, издадени в съответствие с параграф 1 от настоящия член, към изискванията, посочени в член 9, параграф 1.
3. Чрез дерогация от член 9, параграф 1, буква в) информацията за собственика може да бъде предоставена под формата на сертификат за собственост или регистрационна карта, заведени в базата данни, създадена в съответствие с член 38, която се отнася до:
а)
уникалния доживотен номер на еднокопитното животно;
б)
номера на идентификационния документ, когато има, и кода на транспондера или разрешения алтернативен метод за удостоверение на самоличността в съответствие с член 21.
Документът за собственост или регистрационната карта, предвидени в първата алинея, се връщат на издаващия орган, ако животното е умряло или е продадено, изгубено, откраднато, заклано или умъртвено.
Член 11
Заявления за издаване на идентификационни документи за еднокопитни животни, родени в Съюза
1. Стопаните подават заявление за идентификационни документи за еднокопитни животни, родени в Съюза, до съответния издаващ орган в държавата членка, където се намира стопанството на еднокопитното животно, и предоставят цялата информация, необходима за спазването на настоящия регламент.
2. Държавите членки определят сроковете за подаване на заявлението, предвидено в параграф 1 от настоящия член, необходими, за да спазят крайния срок за идентификация, предвиден в член 12 и член 13, параграф 1.
3. Чрез дерогация от параграф 1 от настоящия член и в съответствие с член 1 от Решение 96/78/ЕО стопанинът може да подаде заявлението, предвидено в параграф 1 от настоящия член, до съответния издаващ орган, както е посочено в член 5, параграф 1, букви а) и б), чието седалище се намира в държава членка, различна от държавата членка, където е стопанството, в което се намира еднокопитното животно.
Член 12
Срок за идентификация на еднокопитни животни, родени в Съюза
1. Еднокопитни животни, родени в Съюза, се идентифицират с идентификационен документ, издаден в съответствие с член 9, не по-късно от 12 месеца след датата на раждане и във всички случаи преди да напуснат постоянно стопанството на раждане, с изключение на случаите, когато такова движение се извършва в съответствие с член 23, параграф 2, буква в) като неотбито конче до 6-месечна възраст от майката, от която животното е зависимо, или в съответствие с член 26, параграф 2.
2. Чрез дерогация от параграф 1 държавите членки могат да решат да ограничат максимално разрешения срок за идентификация на еднокопитни животни до шест месеца или в рамките на календарната година на раждането.
3. Чрез дерогация от параграфи 1 и 2 по всяко време може да се издаде нов идентификационен документ в съответствие с член 9:
а)
по искане на компетентния орган или от самия компетентен орган, когато съществуващият идентификационен документ не отговаря на изискванията на член 7, параграфи 1, 2 и 3 или когато някои от идентификационните данни, посочени в раздел I, II или V, не са били записани правилно от издаващия орган; или
б)
когато еднокопитно животно за разплод и доотглеждане премине в категорията на регистрирано еднокопитно животно в съответствие с правилата на издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1, буква а), а съществуващият идентификационен документ не може да бъде съответно адаптиран; или
в)
когато конят премине в категорията на регистриран кон или е регистриран като регистриран кон, посочен в член 2, буква д), подточка ii), в съответствие с правилата на издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1, буква б), а съществуващият идентификационен документ не може да бъде съответно адаптиран; или
г)
когато идентификационният документ се издава в съответствие с член 10, параграф 1 и не може да бъдат адаптиран към изискванията на член 9, параграф 1 в съответствие с член 10, параграф 2, буква б); или
д)
в случаите, посочени в член 18, параграфи 4 и 5, а съществуващите идентификационни документи не могат да бъде съответно адаптирани; или
е)
когато идентификационният документ е иззет от компетентния орган във връзка с дадено разследване.
В случаите, описани в първа алинея, съществуващият идентификационен документ се връща на издаващия орган, за да бъде направен невалиден, като превръщането в невалиден на съществуващия идентификационен документ и издаването на нов идентификационен документ се въвежда в базата данни, създадена в съответствие с член 38.
Член 13
Дерогации по отношение на идентификацията на определени еднокопитни животни, живеещи в диви или полудиви условия
1. Чрез дерогация от член 12 компетентният орган може да реши, че еднокопитни животни, съставляващи определени популации, живеещи в диви или полудиви условия в някои райони, които се определят от компетентния орган, се идентифицират с идентификационен документ, издаден в съответствие с член 9 или член 17, параграф 4 само когато те:
а)
са изведени от съответните популации, с изключение на прехвърляне под официален контрол от дадена определена популация в друга; или
б)
се използват като домашни животни.
2. Държавите членки, които имат намерение да се възползват от дерогацията по параграф 1, информират Комисията, като се позовават на настоящия член, за съответните популации и райони, които те са определили в съответствие с параграф 1, преди да се възползват посочената дерогация.
ГЛАВА III
ИДЕНТИФИКАЦИЯ НА ЕДНОКОПИТНИ ЖИВОТНИ, ВНЕСЕНИ В СЪЮЗА
Член 14
Идентификация на еднокопитни животни, внесени в Съюза
Идентификационните документи, издадени в трети държави, се считат за валидни в съответствие с настоящия регламент, ако отговарят на следните условия:
а)
издадени са:
i)
за регистрирани еднокопитни животни - от орган в трета държава, включен в списъка, предвиден в член 3, параграф 1 от Директива 94/28/ЕО, който издава родословни сертификати; или
ii)
за регистриран кон - от национален клон на международна организация или асоциация, които организират състезания или надбягвания с коне и е със седалище в третата държава, в която международната организация или сдружение осъществяват дейност, посочени в член 5, параграф 1, буква б); или
iii)
във всички други случаи - от компетентните органи на третата държава на произход на еднокопитното животно;
б)
отговарят на изискванията на член 7, параграф 2.
Член 15
Заявления за издаване на идентификационни документи за еднокопитни животни, внесени в Съюза
1. Стопанинът на еднокопитното животно подава заявление до съответния издаващ орган, посочен в член 5, параграф 1, според категорията на еднокопитното животно за издаване в съответствие с член 9 на идентификационен документ в съответствие с член 7 или за регистриране на съществуващ идентификационен документ в базата данни, създадена от този издаващ орган в съответствие с член 38 от настоящия регламент, в срок до 30 дни от датата на приключване на митническия режим, определен в член 5, точка 16, буква а) от Регламент (ЕС) № 952/2013, когато:
а)
еднокопитните животни се внасят в Съюза; или
б)
компетентният орган е преобразувал временното въвеждане на регистриран кон в съответствие с решение, прието от Комисията на основание член 19, буква б) от Директива 2009/156/ЕО, в постоянно въвеждане в съответствие с член 19, буква в) от посочената директива.
2. Когато съществуващият идентификационен документ, посочен в параграф 1, не отговаря на изискванията на член 7, параграф 2 и по искане на стопанина издаващият орган:
а)
попълва идентификационния документ, така че той да отговаря на изискванията на член 7, параграф 2;
б)
записва идентификационните данни на еднокопитното животно, както и допълнителната информация в базата данни, създадена в съответствие с член 38.
3. Когато съществуващият идентификационен документ, посочен в параграф 1, не може да бъде изменен, за да се съобрази с изискванията на член 7, параграф 2 от настоящия регламент, той не се счита за валиден за целите на идентификацията в съответствие с настоящия регламент, а еднокопитното животно се идентифицира посредством издаден в съответствие с член 9 нов идентификационен документ, който е в съответствие с изискванията на член 7, параграфи 1, 2 и 3 въз основа на представения идентификационен документ, който трябва да включва поне информацията, посочена в приложението към Директива 90/427/ЕИО.
ГЛАВА IV
ПРОВЕРКИ, ИЗИСКВАНИ ПРЕДИ ИЗДАВАНЕТО НА ИДЕНТИФИКАЦИОННИ ДОКУМЕНТИ, И МЕТОДИ ЗА УДОСТОВЕРЯВАНЕ НА САМОЛИЧНОСТТА
Член 16
Проверка на единствените идентификационни документи, издадени за еднокопитни животни
1. Преди да издаде идентификационен документ, издаващият орган или представляващото го лице предприемат всички необходими мерки, за да:
а)
проверят, че за съответното еднокопитно животно такъв идентификационен документ досега не е бил издаван;
б)
предотвратят неправомерното издаване на повече от един идентификационен документ за едно еднокопитно животно.
2. Мерките, предвидени в параграф 1, включват:
а)
справка в съответната налична документация и налични електронни записи;
б)
преценка за възрастта на еднокопитното животно;
в)
проверка на еднокопитното животно, както е предвидено в член 17, за знаци или маркировки от предишна идентификация.
Член 17
Мерки за установяване на предишна идентификация на еднокопитни животни
1. Мерките за установяване на евентуални знаци или маркировки от предишна идентификация, както е предвидено в член 16, включват поне мерки за установяване на:
а)
имплантирани по-рано транспондери, като се използва четящо устройство, съвместимо със стандарт ISO 11785 и в състояние да разчита поне транспондери HDX и FDX-B, поне когато четящото устройство е в пряк контакт с повърхността на тялото на мястото, където при обичайни обстоятелства се имплантира транспондерът;
б)
клинични признаци, които показват, че предишен имплантиран транспондер или маркировка, приложена по-рано в съответствие с член 21, са били отстранени хирургически или са били променени;
в)
признак или следа, че на еднокопитното животно е прилаган алтернативен метод за удостоверяване на самоличността в съответствие с член 21.
2. Ако след подаването на заявление от стопанина в съответствие с член 11, параграф 1, мерките, предвидени в параграф 1 от настоящия член, докажат наличие на предишен имплантиран транспондер или алтернативен метод за удостоверяване на самоличността, приложени в съответствие с член 21, които показват извършване на предишна идентификация в съответствие с член 9, издаващият орган:
а)
издава дубликат или идентификационен документ, заместващ оригинала, в съответствие с член 29 или член 32 в зависимост от наличната информация;
б)
въвежда тази информация, т.е. номера на транспондера или алтернативния метод за удостоверяване на самоличността, по съответния начин в полетата на формуляра в част А и в контурната схема в част Б на раздел I на идентификационния документ.
3. Когато за еднокопитно животно, родено в Съюза, се потвърди недокументирано отстраняване на транспондер или алтернативен метод за удостоверяване на самоличността, посочени в параграф 1, буква б) от настоящия член, издаващият орган издава идентификационен документ, заместващ оригинала, в съответствие с член 32.
4. Чрез дерогация от параграф 2 от настоящия член компетентният орган може да разреши издаването на идентификационен документ в съответствие с член 9 за еднокопитни животни, живеещи в диви или полудиви условия, посочени в член 13, които носят транспондер, но за които не е издаван идентификационен документ в съответствие с член 13, при условие че по време на имплантирането кодът на транспондера е записан в базата данни на издаващия орган, отговорен за тази популация на еднокопитни животни.
Член 18
Електронни методи за удостоверяване на самоличността
1. Издаващият орган гарантира, че към момента на първата му идентификация в съответствие с член 12 на еднокопитното животно се имплантира транспондер.
2. Транспондерът се имплантира парентерално в асептични условия между тила и най-високата част на гърба (холката) в средата на врата в областта на вратното сухожилие.
Компетентният орган обаче може да разреши имплантирането на транспондера на различно място във врата на еднокопитното животно, при условие че такова имплантиране на различно място не:
а)
противоречи на хуманното отношение към еднокопитното животно;
б)
увеличава риска от изместване на транспондера в сравнение с метода, описан в първата алинея.
3. Държавите членки определят минималната изисквана квалификация за описаната в параграф 2 интервенция или посочват лице („квалифицирано лице“) или професия, на които могат да се възложат подобни дейности.
4. Издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, букви а) и б), могат да изискат еднокопитни животни, които са идентифицирани посредством алтернативен метод за удостоверяване на самоличността, предвиден в член 21, да бъдат маркирани чрез имплантиране на транспондер за целите на вписването или регистрацията на еднокопитни животни в племенни книги или регистрацията на регистрирани коне за състезания.
5. Издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, и компетентният орган могат да изискат еднокопитни животни, които се считат за идентифицирани в съответствие с член 4, параграф 2 и член 43, параграф 1, да бъдат маркирани чрез имплантиране на транспондер за целите на удостоверяването на самоличността в случаите, когато:
а)
транспондери, които са имплантирани и записани по-рано, престанат да функционират;
б)
наследствен или придобит белег, записан като алтернативен метод за удостоверяване на самоличността, посочен в член 21, вече не е подходящ за тази цел; или
в)
компетентният орган счете за необходимо да гарантира удостоверяване на самоличността.
Член 19
Осигуряване на уникалност на кода, показван от транспондер
1. Държавите членки определят правила в съответствие със стандартите, посочени в член 2, буква н), подточка i), за да се осигури уникалността на кодовете, показвани от транспондерите, които са имплантирани от издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, когато те издават идентификационни документи в съответствие с член 9.
2. Правилата, установени в съответствие с параграф 1, се прилагат така, че да не застрашават работата на системата за идентификация, определена от издаващия орган в друга държава членка, който е извършил идентификацията на регистрирано еднокопитно животно в съответствие с настоящия регламент.
Член 20
Записване на кода на транспондера в идентификационния документ
1. Когато даден транспондер е имплантиран в съответствие с член 18, издаващият орган вписва в идентификационния документ следната информация:
а)
в раздел I, част А, точка 5 - поне последните 15 знака на кода, предаван от транспондера и показван от четящото устройство след имплантирането; и където е целесъобразно:
i)
самозалепващ се стикер с баркод, при условие че след това страницата се залепва; или
ii)
разпечатка на този баркод, в който са кодирани поне посочените последни 15 знака от кода, предаван от транспондера;
б)
в точки 12 или 13 на контурната схема в раздел I, част Б, в зависимост от страната, на която е имплантиран транспондерът - мястото, където е имплантиран транспондерът в еднокопитното животно и разчетен след имплантирането;
в)
в точка 19 на контурната схема в раздел I, част Б - подписа на ветеринарния лекар или квалифицираното лице, които са извършили идентификацията, като са попълнили част А, точка 3 и контурната схема в раздел I, част Б и са разчели кода, показван от транспондера след имплантацията му, или на лицето, възпроизвеждащо тази информация за целите на издаването на идентификационен документ в съответствие с правилата на издаващия орган.
2. Чрез дерогация от параграф 1, буква а) от настоящия член, когато дадено еднокопитно животно е маркирано с по-рано имплантиран транспондер, който не отговаря на стандартите по ISO, посочени в член 2, буква н), подточка i), в раздел I, част А, точка 5 на идентификационния документ се вписва името на производителя или на четящото устройство.
Член 21
Разрешаване на алтернативни методи за удостоверяване на самоличността
1. Чрез дерогация от член 18, параграф 1 държавите членки може да разрешат подходящи алтернативни методи за удостоверяване на самоличността на еднокопитни животни, родени в Съюза, включително белези, които отговарят на изискванията на член 4, параграф 1, буква б), и гарантират, че самоличността на еднокопитното животно, вписано в идентификационния документ, може да бъде удостоверена.
2. Държавите членки гарантират, че:
а)
алтернативните методи за удостоверяване на самоличността на еднокопитните животни не се използват като единствено средство за удостоверяване на самоличността в съответствие с настоящия регламент на повечето еднокопитни животни на тяхна територия;
б)
видимата маркировка, поставена на еднокопитни животни за разплод и доотглеждане, не може да бъде обърквана с маркировката, предназначена да бъде ползвана на тяхна територия от издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, буква а), за регистрирани еднокопитни животни;
в)
всеки разрешен алтернативен метод за удостоверяване на самоличността или всяка комбинация от тези методи предлага поне същите гаранции като транспондера, имплантиран в съответствие с член 18;
г)
информацията за алтернативните методи за удостоверяване на самоличността, прилагани за дадено еднокопитно животно, може да бъде описана във формат, който позволява цифровизация, и се съхранява по начин, който позволява търсене в база данни, създадена в съответствие с член 38.
3. Държавите членки, които имат намерение да се възползват от дерогацията, предвидена в параграф 1, предоставят на Комисията, на другите държави членки и на обществеността информация за своите разрешени алтернативни методи за удостоверяване на самоличността посредством уебсайта, посочен в член 6, параграф 1.
Член 22
Задължения на издаващите органи и на стопаните, които използват алтернативни методи за удостоверяване на самоличността
1. Издаващият орган гарантира, че идентификационен документ за еднокопитно животно се издава само ако:
а)
е направена проверка за правилното прилагане на разрешен алтернативен метод за удостоверяване на самоличността, посочен в член 21;
б)
използваният метод за удостоверяване на самоличността е вписан в раздел I, част А, точка 6 или 7 или, когато е приложимо, в раздел XI от идентификационния документ и се записва в базата данни в съответствие с член 38, параграф 1, буква е).
2. Когато се използва алтернативен метод за удостоверяване на самоличността, стопанинът предоставя средствата, осигуряващи достъп до тази информация за идентификацията, и когато е приложимо, поема разноските или понася последиците от забавянето при удостоверяване на самоличността на еднокопитното животно.
ГЛАВА V
ДВИЖЕНИЕ И ТРАНСПОРТ НА ЕДНОКОПИТНИ ЖИВОТНИ
Член 23
Движение и транспорт на регистрирани еднокопитни животни и еднокопитни животни за разплод и доотглеждане
1. Идентификационните документи, издадени за регистрирани еднокопитни животни или за еднокопитни животни за разплод и доотглеждане в съответствие с член 9, параграф 1, член 14, член 29, член 30 или член 32, придружават еднокопитните животни, за които са издадени, по всяко време, включително (когато това се изисква от националното законодателство) по време на транспортирането на труп на еднокопитно животно за преработка в обект, одобрен в съответствие с член 24, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕО) № 1069/2009 или посочен в глава III, буква а), подточка iii) от приложение III към Регламент (ЕС) № 142/2011.
2. Чрез дерогация от параграф 1 не се изисква идентификационният документ да придружава регистрирани еднокопитни животни или еднокопитни животни за разплод и доотглеждане, когато:
а)
се намират в конюшнята или на паша и идентификационният документ може незабавно да се представи от стопанина;
б)
временно яздени, впрегнати, управлявани на въже зад коня или водени на въже:
i)
в близост до стопанството в границите на държавата членка, така че идентификационният документ да може незабавно да се представи; или
ii)
по време на сезонното придвижване на еднокопитните животни до и от регистрирани летни пасбища, при условие че идентификационните документи могат да се представят в стопанството, от което са тръгнали животните;
в)
са неотбити и придружават своята майка или кърмеща кобила;
г)
участват в тренировка или тест за конно състезание или мероприятие, което изисква временно напускане на мястото, където се провежда тренировката, състезанието или мероприятието;
д)
са придвижвани или транспортирани в извънредна ситуация, свързана със самите еднокопитни животни или със стопанството, в което се отглеждат.
Член 24
Дерогации за движение или транспортиране на еднокопитни животни, придружени от временен документ
1. По заявление от стопанина или по искане на компетентния орган издаващият орган издава временен документ, съдържащ най-малко информацията, предвидена в приложение III, който позволява на еднокопитните животни да се придвижват или транспортират в границите на една и съща държава членка за срок, не по-дълъг от 45 дни, докато идентификационният документ се предава на издаващия орган или на компетентния орган с цел да се актуализират идентификационните данни.
2. Еднокопитни животни, придружени от временен документ, както е предвидено в параграф 1, не се придвижват до кланица за клане за консумация от човека.
3. Чрез дерогация от параграф 1, ако през 45-дневния срок, определен в посочения параграф, се наложи еднокопитно животно да бъде транспортирано до друга държава членка или през друга държава членка към трета държава, независимо от статута на регистрацията животното се придружава освен от временния документ, посочен в параграф 1 от настоящия член, и от здравен сертификат в съответствие с приложение III към Директива 2009/156/ЕО.
Член 25
Дерогация за движение с карта с чип
1. Чрез дерогация от член 23, параграф 1 компетентният орган може да разреши движението или транспортирането в границите на една и съща държава членка на регистрирани еднокопитни животни или на еднокопитни животни за разплод и доотглеждане, които не се придружават от идентификационния си документ, при условие че са придружавани от карта с чип, издадена от издаващия орган, издал техния идентификационен документ, и съдържаща информацията, посочена в приложение II.
2. Държавите членки, които се възползват от дерогацията, предвидена в параграф 1 от настоящия член, могат взаимно да си предоставят дерогации, които обхващат движение или транспорт на регистрирани еднокопитни животни или еднокопитни животни за разплод и доотглеждане в границите на своите територии.
Те са длъжни да информират Комисията за своето намерение да предоставят такава дерогация.
Член 26
Движение и транспортиране на еднокопитни животни за клане
1. По време на движението или транспортирането им до кланицата еднокопитните животни за клане се придружават от следните документи:
а)
идентификационния документ, издаден в съответствие с член 9, параграф 1 или член 14; или
б)
дубликата на идентификационния документ, издаден в съответствие с член 29 или член 30, който е обвързан с дерогацията, предвидена в член 31.
2. Чрез дерогация от параграф 1 компетентният орган може да разреши еднокопитни животни за клане, за които не е издаден идентификационен документ в съответствие с член 9, параграф 1, да бъдат транспортирани директно от стопанството, в което са родени, до кланицата в границите на същата държава членка, при условие че:
а)
еднокопитните животни за клане са на възраст под 12 месеца и имат видими зъбни звезди на млечните латерални резци;
б)
е налице непрекъсната проследимост от стопанството на раждане до кланицата;
в)
по време на транспортирането до кланицата еднокопитните животни за клане са маркирани индивидуално в съответствие с член 18 или 21;
г)
пратката е придружена от информация за хранителната верига в съответствие с раздел III от приложение II към Регламент (ЕО) № 853/2004, и в нея трябва да се посочи индивидуалната маркировка, посочена в буква в) от настоящия параграф;
д)
транспондерът или друг физически идентификатор, поставен на еднокопитното животно в съответствие с член 21, се предпазва от последваща неправомерна употреба, като се отстранява, унищожава или ликвидира in situ.
3. Член 34, параграф 1, букви б) и в) не се прилагат при движение или транспортиране на еднокопитни животни за клане в съответствие с параграф 2 от настоящия член.
ГЛАВА VI
УПРАВЛЕНИЕ, ИЗДАВАНЕ НА ДУБЛИКАТИ, ЗАМЕНЯНЕ И ПРЕКРАТЯВАНЕ НА ДЕЙСТВИЕТО НА ИДЕНТИФИКАЦИОННИТЕ ДОКУМЕНТИ
Член 27
Задължения на стопаните по отношение на управлението на идентификационните документи, за да се гарантира непрекъснатост на идентичността през целия живот на еднокопитното животно
1. Стопанинът на еднокопитното животно гарантира, че следните идентификационни данни в идентификационния документ по всяко време са актуални и верни:
а)
статутът на еднокопитното животно по отношение на това дали то отговаря на условията за клане за консумация от човека;
б)
четимият код на транспондера или маркировката, използвана като алтернативен метод за удостоверяване на самоличността, както е предвидено в член 21;
в)
статутът на животното като регистрирано еднокопитно животно или като еднокопитно за разплод и доотглеждане;
г)
информацията за собствеността, когато това се изисква от законодателството на държавата членка, в която се отглежда еднокопитното животно, или от издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1.
2. Независимо от издаващия орган, който е издал идентификационния документ в съответствие с член 9, параграф 1, членове 14, 29 или 32, стопанинът на еднокопитно животно гарантира, че идентификационният документ е подаден пред издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1, според категорията на еднокопитното животно в държавата членка, в която се намира стопанството на еднокопитното животно, за да се предоставят идентификационните данни, посочени в член 38, параграф 1, в срок от 30 дни, считано от:
а)
издаването на идентификационния документ в съответствие с член 9, параграф 1 от издаващ орган извън държавата членка, в която се намира стопанството;
б)
въвеждането на еднокопитното животно в държавата членка, в която се намира стопанството, от друга държава членка, с изключение на
i)
еднокопитни животни, участващи в състезания, надбягвания, изложби, тренировки и теглене за период, не по-дълъг от 90 дни;
ii)
жребци, установени в държавата членка за случния сезон;
iii)
кобили, установени в държавата членка за разплод за период, не по-дълъг от 90 дни;
iv)
еднокопитни животни, настанени във ветеринарно заведение по медицински причини;
v)
еднокопитни животни, предназначени за клане в срок до 10 дни от въвеждането им.
3. Когато е необходимо да се актуализират в идентификационния документ идентификационните данни, посочени в член 38, параграф 1, стопанинът подава идентификационния документ в срок до 30 дни след събитието, което има отражение върху идентификационните данни:
а)
за регистрирани еднокопитни животни, посочени в член 2, буква д), подточка i) - до издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1, буква а), който
i)
е издал идентификационния документ за съответното регистрирано еднокопитно животно; или
ii)
е одобрен в съответствие с Решение 92/353/ЕИО в държавата членка, където се намира стопанството на еднокопитното животно и който е създал племенната книга, в която еднокопитните животни могат да бъдат вписвани или регистрирани в съответствие с Решение 96/78/ЕО; или
б)
за регистрирани коне, посочени в член 2, буква д), подточка ii) - до издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1, буква б), в съответствие с правилата на посочения издаващ орган, издал идентификационния документ за съответния регистриран кон; или
в)
до компетентния орган или до който и да било от издаващите органи, определени в съответствие с настоящия регламент от компетентния орган на държавата членка, където се намира стопанството на еднокопитното животно.
Член 28
Задължения на издаващите органи по отношение на управлението на идентификационните документи, за да се гарантира непрекъснатост на идентичността през целия живот на еднокопитното животно
Издаващият орган, посочен в член 27, параграф 3:
а)
извършва необходимите актуализации на идентификационните данни в идентификационния документ;
б)
вписва в част В, раздел I от идентификационния документ необходимата информация относно издаващия орган, която трябва да съдържа поне съвместим с UELN номер от базата данни, когато той не е издал първоначалния идентификационен документ в съответствие с член 9, параграф 1;
в)
попълва полетата в раздел IV на идентификационния документ, когато промяната на собствеността се изисква съгласно националното законодателство или правилата на издаващия орган;
г)
вписва или попълва в базата данни, която е създал в съответствие с член 38, записите с идентификационните данни, съдържащи се в подадения идентификационен документ;
д)
подава информацията до централната база данни в съответствие с член 39.
Член 29
Издаване на дубликати на идентификационни документи
1. Дубликат на идентификационен документ се издава от издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1, когато:
а)
оригиналът на идентификационния документ е изгубен и самоличността на животното може да бъде установена най-вече чрез кода, предаван от транспондера, или чрез алтернативен метод за удостоверяване на самоличността в съответствие с член 21; или
б)
животното не е било идентифицирано в сроковете, определени в член 12, член 14 или член 43, параграф 2, при условие че съответният сертификат е налице и биологичната майка или - при ембриотрансфер - приемната майка се идентифицира в съответствие с настоящия регламент; или
в)
компетентният орган има доказателство, че някои идентификационни данни в съществуващия идентификационен документ не отговарят на съответното еднокопитно животно и разпоредбите в член 12, параграф 3, буква а) не могат да бъдат приложени.
2. В случаите, описани в параграф 1, издаващият орган, посочен в член 5, параграф 1, по заявление от стопанина или по искане на компетентния орган:
а)
когато е необходимо, поставя транспондер на животното в съответствие с член 18 или прилага одобрен метод за удостоверяване на самоличността в съответствие с член 21;
б)
издава дубликат на идентификационния документ, който дубликат е ясно обозначен като такъв („дубликат на идентификационен документ“) и съдържа уникалния доживотен номер, вписан в базата данни на издаващия орган, който:
i)
е извършил първата идентификация на животното и е издал изгубения оригинал на идентификационния документ; или
ii)
издава дубликата на идентификационния документ за животното, посочено в параграф 1, буква б);
в)
класифицира еднокопитното животно в част II от раздел II на дубликата на идентификационния документ като непредназначено за клане с цел консумация от човека.
3. Данните за дубликата на идентификационния документ, който дубликат е издаден в съответствие с параграф 2, се вписват, като се отбелязва уникалният доживотен номер в базата данни, както е посочено в член 38, и се изпращат до централната база данни в съответствие с член 39.
4. Когато изгубеният идентификационен документ е бил издаден в съответствие с член 9, параграф 1 от издаващ орган, посочен в член 5, параграф 1, който вече не съществува, дубликатът на идентификационния документ се издава в съответствие с параграф 2 от настоящия член от издаващ орган, посочен в член 5, параграф 1, в държавата членка, където се намира стопанството на еднокопитното животно.
Член 30
Издаване на дубликати на идентификационни документи за еднокопитни животни, внесени в Съюза
Чрез дерогация от член 29, параграф 2, когато изгубеният оригинал на идентификационния документ е издаден от издаващ орган, посочен в член 14, буква а), в трета държава, посоченият издаващ орган в третата държава може издаде нов идентификационен документ, при условие че новият идентификационен документ е:
а)
изпратен от издаващия орган, посочен в член 14, буква а), до издаващия орган, посочен в член 29, параграф 2, където е отбелязан като дубликат на идентификационен документ, животното е класифицирано в съответствие с член 29, параграф 2, буква в) и информацията е вписана в базата данни в съответствие с член 29, параграф 3;
б)
препратен до стопанина или, когато това специално се изисква по закон в държавата членка, в която се намира еднокопитното животно, до собственика от издаващия орган или компетентен орган в държавата членка, където се намира стопанството на еднокопитното животно.
Член 31
Временно преустановяване на статута на еднокопитно животно като животно за клане за консумация от човека
1. Чрез дерогация от член 29, параграф 2, буква в) и член 30 и с изключение на случая, описан в член 43, параграф 2, компетентният орган може да реши временно да преустанови статута на еднокопитното животно като предназначено за клане с цел консумация от човека за период от шест месеца, ако:
а)
стопанинът може да докаже по удовлетворяващ начин в срок от 30 дни от датата на обявяване на загубата на идентификационния документ, че статутът на еднокопитното животно като предназначено за клане с цел консумация от човека не е променен поради медицинско лечение;
б)
заявлението за идентификацията е подадено в съответствие с член 1, параграф 1, второ тире от Решение 96/78/ЕО през първата година от живота на животното, но след изтичането на максималния разрешен срок, посочен в член 12, параграф 2 от настоящия регламент.
2. В случая, описан в параграф 1, компетентният орган вписва датата, от която започва да тече шестмесечният срок на временното преустановяване на статута, в раздел II, част III, първата колона от дубликата на идентификационния документ и попълва третата колона от него.
Член 32
Издаване на идентификационни документи, заместващи оригинала
1. Идентификационен документ, заместващ оригинала, се издава от издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1, когато:
а)
оригиналът на идентификационния документ е изгубен и:
i)
самоличността на животното не може да бъде установена;
ii)
няма свидетелство или доказателство, че за въпросното животно по-рано вече е издаден идентификационен документ от издаващ орган, посочен в член 5, параграф 1;
б)
животното не е било идентифицирано в сроковете, определени в член 12, параграф 1 или 2, член 14 или член 43, параграф 2.
2. В случаите, описани в параграф 1, издаващ орган, посочен в член 5, параграф 1, буква в), отговорен за района, в който се намира стопанството, където е еднокопитното животно, при подаване на заявление от стопанина или по искане на компетентния орган:
а)
имплантира транспондер в животното в съответствие с член 18 или прилага алтернативен метод за удостоверяване на самоличността в съответствие с член 21;
б)
издава идентификационен документ, заместващ оригинала, ясно обозначен като такъв („идентификационен документ, заместващ оригинала“) с посочване на новия уникален доживотен номер, съответстващ на записа в базата данни при издаването на посочения идентификационен документ, заместващ оригинала;
в)
класифицира еднокопитното животно в част II от раздел II на идентификационния документ, заместващ оригинала, като непредназначено за клане с цел консумация от човека.
3. Данните на идентификационния документ, заместващ оригинала, издаден в съответствие с параграф 2 от настоящия член, се вписват, като се отбелязва уникалният доживотен номер в базата данни, както е посочено в член 38, и се изпраща до централната база данни в съответствие с член 39.
Член 33
Временно прекратяване на валидността на идентификационен документ за цели на движение
Официалният ветеринарен лекар прекратява временно валидността за цели на движение на идентификационен документ чрез съответното вписване в раздел III от него, когато еднокопитно животно се отглежда във или произхожда от стопанство, което:
а)
е под забрана, посочена в член 4, параграф 5 от Директива 2009/156/ЕО; или
б)
се намира в държава членка, която не е държава членка, свободна от африканска чума по конете, или в част от територията на държава членка, която в съответствие с член 5, параграф 2 от Директива 2009/156/ЕО се счита за заразена с африканска чума по конете.
ГЛАВА VII
СМЪРТ НА ЕДНОКОПИТНИ ЖИВОТНИ И ЕДНОКОПИТНИ ЖИВОТНИ, ПРЕДНАЗНАЧЕНИ ЗА КЛАНЕ С ЦЕЛ КОНСУМАЦИЯ ОТ ЧОВЕКА, И ДОКУМЕНТИРАНЕ НА ЛЕЧЕНИЕТО
Член 34
Задължения на официалния ветеринарен лекар и на компетентния орган при клане или смърт на еднокопитни животни
1. При клане или смърт на еднокопитно животно се предприемат следните мерки:
а)
транспондерът се предпазва от последваща неправомерна употреба, като се отстранява, унищожава или ликвидира in situ;
б)
идентификационният документ се прави невалиден поне чрез означаване „невалиден“ върху всички страници с печат, който не може да бъде подправен, или чрез перфорация на всички страници с подходящ диаметър, не по-малък от стандартната перфорация чрез перфоратор;
в)
по отношение на уникалния доживотен номер на еднокопитното животно:
i)
идентификационният документ се унищожава под официален контрол в кланицата, в която животното е заклано, като до издаващия орган се изпраща удостоверение за това или директно, или чрез контактната точка, посочена в член 36, параграф 2, с което той се уведомява за датата на клане на животното в кланицата и за датата на унищожаване на идентификационния документ; или
ii)
идентификационният документ, който е направен невалиден, се връща на издаващия орган, посочен или в точка 11 от част А на раздел I на идентификационния документ, или в част В от този раздел, като документът е актуализиран в съответствие с член 28, буква б), или директно, или чрез контактната точка, посочена в член 36, параграф 2, заедно с информация за датата, на която животното е заклано или умъртвено с цел борба със заболяванията.
2. Мерките, предвидени в параграф 1, се извършват от или под надзора на:
а)
официалния ветеринарен лекар:
i)
при клане или убиване с цел борба със заболяванията в съответствие с член 4, параграф 4, буква а), втора алинея от Директива 2009/156/ЕО; или
ii)
след клане в съответствие с член 7, параграф 3 от Директива 2009/156/ЕО; или
б)
компетентния орган, определен в член 3, параграф 10 от Регламент (ЕО) № 1069/2009, при обезвреждане или преработка на трупа, който е придружен от идентификационния документ в съответствие с националното законодателство, посочено в член 23, параграф 1 от настоящия регламент, във:
i)
обект, одобрен в съответствие с член 24, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕО) № 1069/2009; или
ii)
инсталации за изгаряне с нисък капацитет, посочени в глава III, буква а), подточка iii) от приложение III към Регламент (ЕС) № 142/2011.
3. Когато, в съответствие с параграф 1, буква а) от настоящия член, транспондерът не може да бъде изваден от еднокопитно животно, заклано с цел консумация от човека, официалният ветеринарен лекар обявява месото или частта от месото, в която се намира транспондерът, за негодно за консумация от човека в съответствие с раздел II, глава V, параграф 1, буква н) от приложение I към Регламент (ЕО) № 854/2004.
Член 35
Задължение на стопанина и на издаващия орган при смърт или загуба на еднокопитно животно
1. Във всички случаи на смърт или загуба (включително кражба) на еднокопитно животно, които не са посочени в член 34, стопанинът връща идентификационния документ на съответния издаващ орган, посочен в раздел I, част А или актуализиран в съответствие с член 28, буква б) в част В от раздел I на идентификационния документ в срок до 30 дни след смъртта или загубата на животното.
2. Издаващият орган, получил информация относно смърт или загуба на еднокопитно животно в съответствие с член 34 или параграф 1 от настоящия член, действа в съответствие с член 28, букви г) и д).
Член 36
Задължения на държавите членки да осигурят обмен на информация след настъпването на смърт на еднокопитно животно
1. Държавите членки прилагат процедури за връщане на направения невалиден идентификационен документ до издаващия орган, както е предвидено в член 34, параграф 1, буква в), подточка ii).
2. Държавите членки могат да осигурят контактна точка за получаване на удостоверенията, посочени в член 34, параграф 1, буква в), подточка i), или на идентификационните документи, посочени в член 34, параграф 1, буква в), подточка ii), за по-нататъшно разпращане до съответните издаващи органи на своята територия.
Тази контактна точка може да бъде орган за връзка, посочен в член 35 от Регламент (ЕО) № 882/2004.
3. Когато е приложимо в съответствие с параграф 2, данните за контактната точка, които могат да бъдат включени в централната база данни, предвидена в член 39, се предоставят на другите държави членки и на обществеността на уебсайта, посочен в член 6, параграф 1.
Член 37
Еднокопитни животни, предназначени за клане с цел консумация от човека, и документиране на лечението
1. Дадено еднокопитно животно се счита за предназначено за клане с цел консумация от човека, освен в случаите, когато в съответствие с настоящия регламент то необратимо е обявено за непредназначено за тази цел в част II от раздел II на идентификационния документ чрез:
а)
подпис на собственика по негова собствена преценка, заверен от издаващия орган; или
б)
подписи на стопанина и на отговорния ветеринарен лекар, който действа в съответствие с член 10, параграф 2 от Директива 2001/82/ЕО; или
в)
вписването, направено от издаващия орган, при издаването на дубликат на идентификационен документ в съответствие с член 29 или 30 или идентификационен документ, заместващ оригинала, в съответствие с член 32.
2. Преди всяко лечение в съответствие с член 10, параграф 2 от Директива 2001/82/ЕО или лечение чрез употреба на лекарствен продукт, разрешен в съответствие с член 6, параграф 3 от посочената директива, отговорният ветеринарен лекар, посочен в член 10, параграф 1 от Директива 2001/82/ЕО, удостоверява статута на еднокопитното животно като:
а)
предназначено за клане с цел консумация от човека, което е общият случай; или
б)
непредназначено за клане с цел консумация от човека, както е установено в част II от раздел II на идентификационния документ.
3. Когато лечението, посочено в параграф 2 от настоящия член, не е разрешено за еднокопитни животни, предназначени за клане с цел консумация от човека, отговорният ветеринарен лекар, посочен в член 10, параграф 1 от Директива 2001/82/ЕО, осигурява това, че в съответствие с дерогацията, предвидена в член 10, параграф 2 от Директива 2001/82/ЕО, преди лечението съответното еднокопитно животно необратимо се обявява за непредназначено за клане с цел консумация от човека чрез:
а)
попълване и подписване на част II от раздел II от идентификационния документ; както и
б)
обявяване за невалидна част III от раздел II на идентификационния документ в съответствие с инструкциите, предвидени в част III от раздел II.
4. След предприемането на мерките, предвидени в параграф 3, стопанинът на еднокопитното животно подава идентификационния документ до издаващ орган в държавата членка, където се намира стопанството на животното, или предоставя информация онлайн, когато има осигурен такъв достъп до базата данни, в срок от 14 дни, считано от датата на подписа в част II от раздел II на идентификационния документ.
5. Чрез дерогация от параграф 4 държава членка може да приема мерки, за да гарантира, че отговорният ветеринарен лекар уведомява за мерките, предприети в съответствие с параграф 3, в срок до 14 дни от датата на подписване на част II от раздел II на идентификационния документ:
а)
или директно издаващия орган, посочен в параграф 4, и предоставя информацията, необходима на издаващия орган да актуализира базата данни, създадена в съответствие с член 39; или
б)
директно централната база данни, създадена в съответствие с член 39, когато е гарантирано, че информацията е включена в база данни, създадена в съответствие с член 38 от издаващия орган, посочен в параграф 4.
6. При нужда от лечение на еднокопитно животно при условията, посочени в член 10, параграф 3 от Директива 2001/82/ЕО, отговорният ветеринарен лекар вписва в част III от раздел II на идентификационния документ необходимите данни относно лекарствения продукт, който съдържа вещества, изброени в Регламент (ЕО) № 1950/2006 като вещества от съществено значение за лечението на еднокопитни животни,, или вещества, които носят допълнителна клинична полза за това лечение.
Отговорният ветеринарен лекар вписва датата на последния предписан прием на лекарствения продукт и в съответствие с член 11, параграф 4 от Директива 2001/82/ЕО информира стопанина за датата, на която изтича карентният период, установен в съответствие с член 10, параграф 3 от посочената директива.
ГЛАВА VIII
ЗАПИСИ И САНКЦИИ
Член 38
База данни
1. Когато издава идентификационен документ или регистрира по-рано издадени идентификационни документи, издаващият орган записва в своята база данни поне следната информация относно еднокопитното животно:
а)
уникален доживотен номер;
б)
вид;
в)
пол;
г)
цвят;
д)
датата (дд/мм/гггг) на раждане, заявена от стопанина, посочен в буква и);
е)
ако е приложимо, поне последните 15 знака от кода, предаван от транспондерa, или предавания от радиочестотно идентификационно устройство код, което не е съобразено със стандарт ISO 11784, заедно с информация за изискваното четящо устройство за прочит на информацията, или алтернативен метод за удостоверяване на самоличността в съответствие с член 21;
ж)
държавата на раждане, обявена от стопанина, посочен в буква и);
з)
дата на издаване и на всяко изменение на идентификационния документ;
и)
името и адреса на стопанина, подал заявлението, посочено в член 11, параграф 1, член 15, параграф 1, член 29, параграф 2 или член 32, параграф 2, или, когато е приложимо, подал идентификационния документ, както е посочено в член 27, параграф 3;
й)
статут на регистрирано еднокопитно животно или на еднокопитно животно за разплод и доотглеждане;
к)
име на животното (името, което животното е получило при раждането, и където е приложимо, търговското име), както е обявено от стопанина, посочен в буква и);
л)
известен статут на животното като непредназначено за клане с цел консумация от човека;
м)
сериен номер, когато такъв сериен номер се отбелязва в идентификационния документ, посочен в член 9, параграфи 1 и 3, и информация за нови идентификационни документи, дубликати или идентификационни документи, заместващи оригинала, издадени в съответствие с член 12, параграф 3, член 29, член 30 или член 32;
н)
държавата, в която се намира стопанството на еднокопитното животно, както е обявено от стопанина, посочен в буква и);
о)
съобщената дата на смъртта или загубата на животното, обявена от стопанина, посочен в буква и), или датата на клане.
2. Издаващият орган съхранява информацията, посочена в параграф 1 от настоящия член, като запис в своята база данни в продължение на най-малко 35 години или за срок от минимум две години, считано от датата на известяване на смъртта на еднокопитното животно в съответствие с член 34.
3. Не по-късно от 15 дни, считано от датата на вписване на информацията, посочена в параграф 1 от настоящия член, издаващият органът, посочен в същия параграф, предава информацията, посочена в букви а) - й) и л) - о) от него, до централната база данни, създадена в съответствие с член 39, в държавата членка:
а)
където издаващият орган е одобрен, признат или определен или където се намира седалището му в съответствие с член 5, параграф 1;
б)
където е родено еднокопитното животно.
Член 39
Създаване на централна база данни
1. Държавите членки създават централна база данни за целите на настоящия регламент.
2. Чрез дерогация от параграф 1 не се изисква централна база данни в държавите членки, които имат единна база данни за регистрирани еднокопитни животни и единна база данни за еднокопитни животни за разплод и доотглеждане, при условие че:
а)
двете бази данни могат ефективно да обменят информация помежду си и могат да си сътрудничат с централните бази данни в съответствие с член 40 с цел актуализиране на идентификационните данни за еднокопитни животни, когато техният статут се променя на регистрирани еднокопитни животни или на еднокопитни животни за разплод и доотглеждане;
б)
компетентният орган има достъп до тези бази данни.
3. Държавите членки предоставят наименованието, адреса и информацията за връзка със своите централни бази данни на разположение на другите държави членки и на обществеността на уебсайта, предвиден в член 6, параграф 1.
Член 40
Експлоатация и сътрудничество на централните бази данни
1. Всяка държава членка гарантира, че издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, включват информацията, посочена в член 28, буква д) и член 38, параграф 1, отнасяща се до еднокопитни животни, идентифицирани на нейна територия, в централна база данни или че базите данни на издаващите органи на нейната територия са свързани в мрежа с тази централна база данни.
2. Държавите членки си сътрудничат при експлоатацията на своите централни бази данни в съответствие с Директива 89/608/ЕИО и гарантират, че:
а)
в съответствие с член 28 от настоящия регламент от централната база данни се предава информация - с посочване на уникалния доживотен номер - за всяко изменение на идентификационните данни, посочени в член 38, параграф 1, до централната база данни на държавата членка, в която е издаден идентификационният документ;
б)
на компетентните органи на останалите държави членки се предоставя безплатен достъп до минимална информация, съдържаща се в централната база данни, за да направят справка дали там е записан даден код на транспондер, уникален доживотен номер или номер на паспорт.
Член 41
Санкции
Държавите членки определят правилата относно санкциите, приложими при нарушение на разпоредбите на настоящия регламент, и вземат всички необходими мерки, за да гарантират тяхното прилагане. Предвидените санкции трябва да бъдат ефективни, пропорционални и възпиращи. Държавите членки съобщават на Комисията съдържанието на посочените разпоредби най-късно до 1 януари 2016 г. и незабавно я уведомяват за всяко последващо изменение, което ги засяга.
ГЛАВА IX
ПРЕХОДНИ И ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 42
Отмяна
Регламент (ЕО) № 504/2008 се отменя, считано от 1 януари 2016 г.
Позоваванията на отменения регламент се считат за позовавания на настоящия регламент.
Член 43
Преходни разпоредби
1. Чрез дерогация от член 4, параграф 2 за идентифицирани в съответствие с настоящия регламент се считат следните еднокопитни животни:
а)
еднокопитните животни, родени най-късно до 30 юни 2009 г. и идентифицирани до тази дата в съответствие с решения 93/623/ЕИО или 2000/68/ЕО, при условие че идентификационните документи, издадени за посочените еднокопитни животни:
i)
са регистрирани в съответствие с член 21, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 504/2008 най-късно до 31 декември 2009 г.; както и
ii)
съдържат раздел, съответстващ на раздел IX от образеца на идентификационен документ, установен в приложението към Решение 93/623/ЕО, а част III-А от идентификационния документ е попълнена, ако е въведена информация в част III-Б от него;
б)
еднокопитните животни, родени най-късно до 30 юни 2009 г., които обаче не са идентифицирани до тази дата в съответствие с решения 93/623/ЕИО или 2000/68/ЕО, при условие че са идентифицирани в съответствие с Регламент (ЕО) № 504/2008 най-късно до 31 декември 2009 г.;
в)
еднокопитните животни, идентифицирани в съответствие с Регламент (ЕО) № 504/2008 до 31 декември 2015 г.
2. Еднокопитните животни, които са родени в Съюза или са внесени в Съюза от трета държава след 30 юни 2009 г. и които не са идентифицирани в съответствие с Регламент (ЕО) № 504/2008 до 31 декември 2015 г., се идентифицират в съответствие с член 29 или 32 от настоящия регламент, в зависимост от наличната информация за самоличността им, и в част II от раздел II от дубликата на идентификационния документ се класифицират като непредназначени за клане с цел консумация от човека.
3. Чрез дерогация от член 13, параграф 2 държавите членки, които са предоставили дерогации в съответствие с член 7 от Регламент (ЕО) № 504/2008 преди 1 януари 2016 г. и съответно са уведомили за тях Комисията преди тази дата, не се изисква да уведомяват повторно Комисията за тях.
4. Държавите членки, които не са създали предвидената в член 39 централизирана база данни, създават централна база данни в съответствие с член 39 и осигуряват тя да започне да функционира в съответствие с член 40 най-късно до 30 юни 2016 г.
Член 44
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след деня на публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Той се прилага от 1 януари 2016 г. В държавите членки, които до 1 януари 2016 г. не са създали работеща централна база данни, член 39 обаче се прилага от 1 юли 2016 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 17 февруари 2015 година.
KOMISSION TÄYTÄNTÖÖNPANOASETUS (EU) 2015/262,
annettu 17 päivänä helmikuuta 2015,
neuvoston direktiivien 90/427/ETY ja 2009/156/EY mukaisten sääntöjen vahvistamisesta hevoseläinten tunnistusmenetelmien osalta (hevospassista annettu asetus)
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
ottaa huomioon jalostusta ja polveutumista koskevista edellytyksistä yhteisön sisäisessä hevoseläinten kaupassa 26 päivänä kesäkuuta 1990 annetun neuvoston direktiivin 90/427/ETY (1) ja erityisesti sen 4 artiklan 2 kohdan c ja d alakohdan, 6 artiklan 2 kohdan toisen luetelmakohdan sekä 8 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan,
ottaa huomioon eläinten terveyttä koskevista vaatimuksista elävien hevoseläinten siirtämisen ja kolmansista maista tapahtuvan tuonnin osalta 30 päivänä marraskuuta 2009 annetun neuvoston direktiivin 2009/156/EY (2) ja erityisesti sen 4 artiklan 4 kohdan,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Direktiivissä 90/427/ETY säädetään jalostusta koskevista edellytyksistä unionin sisäisessä hevoseläinten kaupassa. Sen mukaan jäsenvaltioiden on varmistettava, että kun rekisteröityjä hevoseläimiä siirretään, niiden mukana on mainitussa direktiivissä tarkoitettujen hyväksyttyjen jalostajien yhdistysten tai jalostusjärjestöjen myöntämä tunnistusasiakirja.
(2)
Direktiivissä 2009/156/ETY säädetään eläinten terveyttä koskevista vaatimuksista elävien hevoseläinten siirtämisen ja kolmansista maista tapahtuvan tuonnin osalta. Siinä säädetään, että rekisteröidyt hevoseläimet tulee tunnistaa direktiivin 90/427/ETY mukaisesti myönnetyllä tai jonkin kilpailu- tai urheiluhevosia hallinnoivan kansainvälisen järjestön tai yhdistyksen myöntämällä tunnistusasiakirjalla. Jalostukseen ja tuotantoon tarkoitetut hevoseläimet tulee tunnistaa komission vahvistamalla menetelmällä.
(3)
Komission asetuksessa (EY) N:o 504/2008 (3), jota on sovellettu 1 päivästä heinäkuuta 2009 lähtien, vahvistetaan unionissa syntyneiden tai sinne tuotujen hevoseläinten tunnistamista koskevat säännöt sekä hevoseläinten tunnistusasiakirja (hevospassi), jolla on monta käyttötarkoitusta, kuten eläinten ja kansanterveys, jalostus ja hevosurheilu. Mainitussa asetuksessa keskitytään tunnistusasiakirjan keskeiseen merkitykseen hevoseläinten tunnistamisessa, ja siinä säädetään vain mahdollisuudesta sisällyttää myöntävien elinten tietokantoihin sisältyviä tietoja keskustietokantaan tai verkottaa näitä tietokantoja kyseisen keskustietokannan kanssa.
(4)
Jäsenvaltioilla on ollut vaikeuksia panna täytäntöön asetuksessa (EY) N:o 504/2008 säädettyjä toimenpiteitä. Nämä vaikeudet liittyvät pääasiassa tunnistusmenetelmään hevoseläinten tunnistusasiakirjan avulla.
(5)
Jäsenvaltioiden suorittamat tutkimukset ovat osoittaneet, että tunnistusasiakirja on merkittävien petosten kohde. Suurin ongelma on sellaisten hevoseläinten laiton tuominen uudelleen elintarvikeketjuun, joita ei aikaisemmin ollut tarkoitettu ihmisravinnoksi teurastettaviksi, ja joita on hoidettu lääkkeillä joita ei saa käyttää elintarviketuotantoon käytettävissä eläimissä. Komission päätöksen 2000/68/EY (4) antamisen jälkeen tuhansia hevoseläimiä on peruuttamattomasti suljettu ihmisravinnoksi teurastamisen ulkopuolelle. Ihmisravinnoksi teurastamista varten poissuljettujen tarpeettomien ja ei-toivottujen hevoseläinten elinikäiselle pitämiselle ei juuri ole vaihtoehtoja, mikä on johtanut laiminlyönteihin ja hylkäämisiin, joilla on vakavia seurauksia eläinten terveyteen ja hyvinvointiin. Tilannetta pahentaa nykyinen taloudellinen tilanne, minkä vuoksi monissa tapauksissa hevoseläinten pitäminen niiden tuotantoiän lopussa tulee liian kalliiksi. Eräissä jäsenvaltioissa ongelmat ovat nousseet sellaisiin mittasuhteisiin, että toimivaltaiset viranomaiset ovat käynnistäneet ohjelmia elintarvikeketjun ulkopuolella olevien tarpeettomien hevoseläinten teurastamiseksi.
(6)
Viime vuosina on uutena ilmiönä noussut esiin laidunmaiden omistajia koskeva luvaton laiduntaminen, koska oikeudellisesti niistä on tullut eläinten pitäjiä, ja niille on tahattomasti tullut asetuksen (EY) N:o 504/2008 mukaisia velvollisuuksia. Kyseisten hevoseläinten epäselvällä asemalla voi olla merkitystä myös unionin sääntöjen asianmukaisessa soveltamisessa muilla aloilla.
(7)
On ilmeistä, että ne tiedot, jotka kirjataan myöntävän elimen tietokantaan tunnistusasiakirjaa myönnettäessä, vanhenevat nopeasti. Toimivaltaisten viranomaisten on tämän vuoksi erittäin vaikeaa, jollei täysin mahdotonta, varmistaa todistuksia tai tunnistuksia tarkistaessaan, että tunnistusasiakirja on aito ja että siihen sisältyvät tiedot ovat ajan tasalla ja uskottavia, eikä niitä ole petollisesti muutettu, erityisesti kun kyse on eläinten luokituksesta teurastettavaksi tarkoitettuina eläiminä, mutta myös rekisteröityjen hevoseläinten siirron edullisempien eläinten terveyteen ja hyvinvointiin liittyvien edellytysten hyödyntämiseksi.
(8)
Useimmissa jäsenvaltioissa passeja myöntävien elinten tietokannat eivät ole yhteydessä toisiinsa, minkä lisäksi oikeudellisista ja hallinnollisista syistä yksi ainoa passin myöntävä elin ei ole helposti toteutettava vaihtoehto. Näin ollen keskustietokannan perustamista pidetään tehokkaimpana keinona vaihtaa ja sovittaa yhteen tarpeellinen määrä tietoja direktiiveissä 90/427/ETY ja 2009/156/EY tarkoitettujen eri toimijoiden kesken hevoseläinten tunnistusasiakirjojen hallitsemiseksi, jotta voidaan tarjota vaadittavat eläinten terveyttä koskevat takeet ja soveltaa eläinten hyvinvointia ja kansanterveyttä koskevan unionin lainsäädännön säännöksiä, joiden edellytyksenä on hevoseläinten oikea ja luotettava tunnistaminen.
(9)
Komission vuoden 2013 hevosenlihaan liittyvien tapahtumien yhteydessä suorittaman tutkimuksen yhteydessä ilmeni, että 23 jäsenvaltiota on perustanut keskustietokannan ja kahdella jäsenvaltiolla on yksi ainoa tietokanta rekisteröidyille hevoseläimille ja vastaavasti jalostukseen ja tuotantoon tarkoitetuille hevoseläimille. Kolmella jäsenvaltiolla, joissa on noin 20 prosenttia unionin 6,7 miljoonasta hevoseläimestä, ei ole keskitettyä tietokantaa.
(10)
Sen vuoksi on tarpeen tarkistaa unionin hevoseläinten tunnistusjärjestelmä sen varmistamiseksi, että se on turvallinen ja käyttäjäystävällinen.
(11)
Hevoseläinten tuontiin Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 882/2004 (5) liitteessä I luetelluille alueille sovelletaan direktiivin 2009/156/EY mukaisesti asetettuja ehtoja, ja tuonti on sallittu niistä kolmansista maista, jotka on lueteltu komission päätöksen 2004/211/EY (6) liitteessä. Yleensä noin 4 000 rekisteröityä hevoseläintä sekä jalostukseen ja tuotantoon tarkoitettua hevoseläintä tuodaan unioniin vuosittain komission päätöksen 93/197/ETY vahvistettujen edellytysten mukaisesti (7).
(12)
Kun sovelletaan Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EU) N:o 952/2013 (8) säädettyjä tullimenettelyitä, on tarpeen viitata lisäksi neuvoston asetukseen (ETY) N:o 706/73 (9). Asetuksessa (ETY) N:o 706/73 säädetään, että 1 päivästä syyskuuta 1973 lähtien unionin eläinlääkintälainsäädännön sääntöjä sovelletaan Kanaalisaarilla ja Mansaarella.
(13)
Komission päätöksessä 96/78/EY (10) vahvistetaan jalostukseen tarkoitettujen rekisteröityjen hevoseläinten kantakirjoihin hyväksymistä ja merkitsemistä koskevat perusteet. Mainitussa päätöksessä edellytetään muun muassa, että hevoseläimen on oltava tunnistettu syntymän jälkeen kantakirjan sääntöjen mukaan, mikä edellyttää vähintään astutustodistusta, jotta se voidaan merkitä rotunsa kantakirjan pääosastoon. Unionin lainsäädännön johdonmukaisuuden ja sen sujuvan soveltamisen vuoksi tunnistusasiakirjaa koskevat säännöt eivät saisi vaarantaa hevoseläinten kantakirjoihin merkitsemistä varten suoritettavaa tunnistamista koskevien sääntöjen soveltamista.
(14)
Tässä asetuksessa säädettyjen hevoseläinten tunnistusmenetelmien olisi myös vastattava komission päätöksen 92/353/ETY (11) mukaisesti hyväksyttyjen jalostajien järjestöjen vahvistamia periaatteita. Kyseisen päätöksen mukaisesti rodun alkuperää koskevaa kantakirjaa pitävien järjestöjen ja yhdistysten on laadittava periaatteet, jotka koskevat hevoseläinten tunnistamisjärjestelmää sekä kantakirjan jaottelua ja siihen merkittyä polveutumista.
(15)
Jotta varmistetaan kaikkia hevoseläimiä unionissa koskevien asiakirjojen ja tietojen säilyttämisen korkea laatu, jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että järjestelmät, joilla tunnistetaan hyväksyttyjen tai tunnustettujen jalostajien yhdistysten tai jalostusjärjestöjen perustamiin kantakirjoihin merkityt tai rekisteröidyt hevoseläimet, täyttävät tunnistusasiakirjojen myöntämisen osalta edellytykset, jotka nimeämistä varten on asettanut niiden elinten toimivaltainen viranomainen, jotka myöntävät tunnistusasiakirjoja jalostukseen ja tuotantoon tarkoitettuja hevoseläimiä varten.
(16)
”Hevoseläimen” määritelmän, joka kuuluu tiukasti direktiivin 2009/156/EY 2 artiklan b kohdan soveltamisalaan, olisi oltava unionin lainsäädännössä - kuten neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3626/82 (12) ja komission asetuksen (EU) N:o 206/2010 (13) lisäyksissä - käytetyn luokittelun mukainen.
(17)
Koska neuvoston direktiivissä 92/35/ETY (14) oleva tilan määritelmä sisältää luonnonsuojelualueet, joilla hevoseläimiä elää vapaina, ja on näin ollen laajempi kuin se, josta säädetään direktiivissä 2009/156/EY, on aiheellista, että tässä asetuksessa säädetty tilan määritelmä kattaa myös luonnonsuojelualueet, joilla hevoseläimiä elää vapaina.
(18)
Direktiivin 2009/156/EY mukaisten eläinten terveyttä koskevien takeiden tarjoamiseksi tarpeellinen eläinlääkinnällinen valvonta voidaan varmistaa vain, jos toimivaltainen viranomainen on tietoinen tilasta, sellaisena kuin se kyseisessä direktiivissä määritellään. Vaatimukset ovat samat, jos sovelletaan Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 854/2004 (15) liitteessä I olevan I jakson II luvun A kohtaa elintarviketuotantoon käytettäviin hevoseläimiin. Kun kuitenkin otetaan huomioon, miten usein hevoseläimiä siirretään, ei ole aiheellista ottaa käyttöön järjestelmää, jossa hevoseläimet olisi voitava jäljittää tosiaikaisesti. Sen sijaan tunnistetietojen olisi oltava toimivaltaisten viranomaisten käytettävissä, ja tätä varten kussakin jäsenvaltiossa oleva keskustietokanta on tärkeä väline kyseisessä jäsenvaltiossa pidettävien hevoseläinten tietojen hallitsemiseksi.
(19)
Unionin lainsäädännössä erotetaan toisistaan eläinten omistajat ja pitäjät. Eläinten ”pitäjä” määritellään ja sitä käytetään Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1760/2000 (16). Sen sijaan direktiivissä 2009/156/ETY viitataan eläimen omistajaan tai kasvattajaan. Omistajaa ja pitäjää koskeva yhteinen määritelmä annetaan direktiivissä 92/35/ETY. Koska hevoseläimen omistaja ei unionin ja kansallisen lainsäädännön mukaan välttämättä ole vastuussa hevoseläimestä, on tarpeen selvittää, että hevoseläinten tunnistamisesta on tämän asetuksen mukaisesti vastuussa ensisijaisesti hevoseläimen pitäjä, joka saattaa myös olla hevoseläimen omistaja.
(20)
Jäsenvaltioiden lainsäädännön tai tiettyjen myöntävien elinten edellytysten mukaisesti eläimen omistajaa koskevat tiedot on merkittävä tunnistusasiakirjaan ja sen seurauksena myöntävän elimen ylläpitämään tietokantaan. Omistusoikeutta ja omistajanvaihdoksia koskevia tietoja voidaan antaa erilaisina omistusta tai rekisteröintiä koskevina todistuksina, kuten eräässä jäsenvaltiossa onnistuneesti käytetty ”carte d'immatriculation”.
(21)
Neuvoston direktiivissä 2008/73/EY (17) säädetään, että jäsenvaltioiden on laadittava ja pidettävä ajan tasalla luettelo eläinlääkinnän ja kotieläinjalostuksen aloilla hyväksytyistä laitoksista, ja asetettava se muiden jäsenvaltioiden ja yleisön saataville. Jotta luettelot hyväksytyistä laitoksista olisivat helpommin muiden jäsenvaltioiden ja kansalaisten saatavilla, jäsenvaltioiden olisi asetettava ne saataville sähköisesti internetpohjaisten tietosivujen kautta. Komission olisi avustettava jäsenvaltioita luetteloiden saattamisessa muiden jäsenvaltioiden ja kansalaisten saataville tarjoamalla internetosoite sivustolle, jossa esitetään linkit jäsenvaltioiden internetpohjaisille tietosivuille.
(22)
Jäsenvaltioiden välisen sähköisen tiedonvaihdon helpottamiseksi sekä avoimuuden ja ymmärrettävyyden helpottamiseksi on tärkeää, että luettelot esitetään yhtenäisellä tavalla kaikkialla unionissa. Komission päätöksessä 2009/712/EY (18) vahvistetaan siksi mallit edellä mainituilla jäsenvaltioiden perustamilla internetpohjaisilla tietosivuilla olevien luetteloiden ulkoasulle.
(23)
Asetuksessa (EY) N:o 504/2008 säädetään, että hevoseläimiä ei saa pitää, ellei niitä ole tunnistettu mainitun asetuksen mukaisesti. Komissio on joutunut vastaamaan useisiin valituksiin, jotka koskevat tilojen ulkopuolella sellaisissa olosuhteissa kotieläiminä pidettäviä hevoskantoja, jotka eivät vastaa mainitussa asetuksessa määriteltyjä puolivapaita olosuhteita. Sen vuoksi on tarpeen selventää, että unionin alueella elävät hevoseläimet tulee tunnistaa, ja toisessa vaiheessa säätää poikkeuksesta, jos tätä ehtoa ei voida täyttää.
(24)
Unionissa elävät hevoseläimet olisi tunnistettava elinikäisellä tunnistusasiakirjalla, jossa on hevoseläimen sanallinen ja kaavion muodossa oleva kuvaus sekä tiedot kyseisen eläimen yksilöllisistä merkeistä tunnistamistarkoitusta varten. Kyseiset merkit voivat olla synnynnäisiä, kuten yli kolme karvapyörrettä, yönsilmät, värikuviot, harvinaiset silmien värivirheet tai erityiset lihaksen painumat, myös iiriksen tai verkkokalvon yksityiskohtaiset rakenteet, geneettiset markkerit (DNA-tunniste) tai myöhemmin saatuja, kuten lyöttymästä johtuva värimuutos ja arvet, jotka voivat johtua myös orien kastraatiosta, tai polttomerkki.
(25)
Tunnistusasiakirjaa ei saa antaa, ellei sitä ole täydennetty vaadituilla tunnistetiedoilla, jotka on kirjattava myöntävän elimen tietokantaan tämän asetuksen mukaisesti.
(26)
Lisäksi polveutumista osoittavassa todistuksessa, josta säädetään direktiivissä 90/427/ETY ja joka on sisällytettävä tunnistusasiakirjaan, olisi mainittava kaikki tarpeelliset tiedot, jotta voidaan varmistua siitä, että eri kantakirjojen välillä siirrettävät hevoseläimet sisällytetään siihen kantakirjan jaotteluun, jonka kriteerit ne täyttävät.
(27)
Komission päätöksen 96/510/EY (19) mukaisesti rekisteröityjen hevoseläinten polveutumis- ja jalostustodistuksen on oltava komission päätöksessä 93/623/ETY (20) määrätyn tunnistusasiakirjan mukainen. Koska päätökset 93/623/EY ja 2000/68/EY kumottiin asetuksella (EY) N:o 504/2008, on tarpeen selventää, että kaikki viittaukset näihin päätöksiin on katsottava viittauksiksi tähän asetukseen.
(28)
Rekisteröityjen hevoseläinten tunnistusasiakirjoja myöntävien elinten olisi oltava rekisteröityjen hevoseläinten kantakirjoja pitäviä tai perustavia järjestöjä tai yhdistyksiä, jotka jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen on virallisesti hyväksynyt tai tunnustanut päätöksen 92/353/ETY mukaisesti, tai jäsenvaltion virallisia laitoksia, jotka hoitavat kantakirjaa, johon hevoseläin on merkitty tai rekisteröity jalostustarkoituksiin päätöksen 96/78/EY mukaisesti. Lisäksi sellaisten kansainvälisten kilpailu- tai urheiluhevosia hallinnoivien yhdistysten tai järjestöjen sivutoimipaikkojen, joilla on päätoimipaikka jäsenvaltiossa, olisi voitava toimia rekisteröityjen hevosten tunnistusasiakirjoja myöntävänä elimenä.
(29)
Jäsenvaltioille olisi annettava enemmän harkintavaltaa jalostukseen ja tuotantoon tarkoitettujen hevoseläinten tunnistusasiakirjoja myöntävien elinten osalta. Sen tilan, jossa hevoseläintä pidetään tunnistamisen aikaan, toimivaltaisen viranomaisen tai mainitun toimivaltaisen viranomaisen nimittämän ja valvoman myöntävän elimen olisi voitava myöntää nämä tunnistusasiakirjat.
(30)
Päätöksen 92/353/ETY liitteen mukaisesti kantakirjoja perustavien järjestöjen tai yhdistysten hyväksymisestä tai tunnustamisesta vastaavan toimivaltaisen viranomaisen olisi tehtävä yhteistyötä asetuksessa (EY) N:o 882/2004 tarkoitetun toimivaltaisen viranomaisen kanssa, jotta varmistetaan, tarvittaessa rajatylittävän yhteistyön avulla, että hevoseläinten tunnistusasiakirjat myönnetään ja niitä käytetään tämän asetuksen mukaisesti.
(31)
Koska kaikki unioniin tuotavat hevoseläimet olisi tunnistettava tämän asetuksen mukaisesti yhdellä tunnistamista koskevalla hevoseläimen eliniäksi myönnetyllä asiakirjalla, tarvitaan erityissäännöksiä silloin kun eläimen luokitus muutetaan ”jalostukseen ja tuotantoon tarkoitetusta hevoseläimestä” direktiivin 2009/156/EY mukaisesti ”rekisteröidyksi hevoseläimeksi”. Kun otetaan huomioon, miten kauaskantoisia seurauksia tällaisella muutoksella on kolmansista maista unioniin suuntautuviin siirtoihin, unionin sisäiseen kauppaan ja tuontiin direktiivissä 2009/156/EY säädettyjen eläinten terveyttä koskevien sääntöjen osalta ja myös neuvoston asetuksen (EY) N:o 1/2005 (21) kyseistä liikkuvuutta ja eläinten hyvinvointia koskevien sääntöjen osalta, on tarpeen, että toimivaltaisella viranomaisella on yksi ainoa yhteyspiste eli keskitetty tietokanta todistuksia tai virallista valvontaa varten tarpeellisten hevoseläinten tunnistetietojen varmistamiseksi.
(32)
Jäsenvaltioiden olisi voitava perustaa erityisiä järjestelmiä, joiden avulla voidaan tunnistaa vapaissa tai puolivapaissa olosuhteissa vaeltavat hevoseläimet määrätyillä alueilla, myös luonnonsuojelualueilla, jotta säilytettäisiin johdonmukaisuus direktiivissä 92/35/ETY olevan tilan määritelmän kanssa. Olisi kuitenkin myönnettävä tällainen poikkeus yleiseen velvoitteeseen tunnistaa hevoseläimet vain, jos vapaissa tai puolivapaissa olosuhteissa elävien hevoseläinten määritellyt populaatiot on tosiasiallisesti erotettu kaikesta kotieläinkäytöstä, ja niiden eloonjääminen ja lisääntyminen on ihmisen hallinnan ulkopuolella, minkä lisäksi niihin ei sovelleta neuvoston direktiiviä 98/58/EY (22), jota ei sovelleta luonnonvaraisiin eläimiin.
(33)
Hevoseläimen tunnistamista varten olevassa hevoseläimen tunnistusasiakirjassa on oltava ennen kaikkea korkeatasoinen kuvaus hevoseläimestä, jossa on hevoseläimen ja sen merkkien sanallinen kuvaus, sekä yksityiskohtainen kaavio, jossa on hevoseläimen yksilölliset ja erottelevat merkit.
(34)
Sen varmistamiseksi, että hevoseläimet on kuvailtu asianmukaisesti niiden mukana seuraavissa tunnistusasiakirjoissa, myöntävien elinten olisi pyrittävä soveltamaan parhaita käytänteitä ja kouluttamaan eläinten kuvailemisen suorittavia työntekijöitä esimerkiksi Fédération Équestre Internationale- (23) ja Weatherbys (24) -järjestöjen ohjeiden mukaisesti.
(35)
Hevoseläimessä olevien merkkien ja sovellettavan tunnistamiskeinon, joita yhdessä käyttämällä tunnistaminen tehdään, olisi luotava yksiselitteinen yhteys hevoseläimen ja sen tunnistamisasiakirjan välille, minkä lisäksi niiden olisi osoitettava, että kyseinen hevoseläin on läpikäynyt tämän asetuksen mukaisen tunnistamismenettelyn niin, että yhdelle eläimelle ei myönnetä enempää kuin yksi tunnistusasiakirja. Hevoseläinten sähköisiä tunnistimia, jäljempänä ’transponderi’, käytetään jo laajasti kansainvälisellä tasolla. Kyseistä tekniikkaa olisi käytettävä varmistamaan läheinen yhteys hevoseläimen ja sen tunnistamisasiakirjan välillä, joskin olisi säädettävä vaihtoehtoisista hevoseläimen tunnistamisen turvaavista menetelmistä, joita voidaan käyttää sillä edellytyksellä, että varmistetaan vastaavasti päällekkäisten tunnistusasiakirjojen myöntämisen estäminen.
(36)
Hevoseläinten merkitsemistä varten käytettävien transpondereiden ja niissä olevan koodin lukulaitteiden olisi oltava kansainvälisesti hyväksyttyjen standardien mukaisia. Näissä standardeissa määritellään kaksi eri järjestelmää, joilla varmistetaan transponderin koodin yksilöllisyys. Useimmat jäsenvaltiot ovat toteuttaneet asetuksen (EY) N:o 504/2008 siten, että ne käyttävät kolmemerkkistä aakkosnumeerista maakoodia ja hallinnoivat transpondereiden jakelua toimivaltaisten viranomaistensa kautta.
(37)
Transponderin koodin yksilöllisyyden varmistava järjestelmä olisi otettava huomioon suunniteltaessa myöntävien elinten ylläpitämiä tietokantoja ja keskustietokantaa, ja sitä olisi käytettävä vaarantamatta sellaisten hevoseläinten unionin sisäistä kauppaa ja tuontia unioniin, jotka on merkitty transponderilla, jonka aakkosnumeerinen koodi on eri mallia.
(38)
Neuvoston direktiivissä 90/425/ETY (25) säädetään eläinlääkärintarkastuksista, jotka on toteutettava tietyille eläimille ja tuotteille niiden määräpaikassa. Siinä säädetään erityisesti, että kyseisessä direktiivissä tarkoitetussa todistuksessa tai asiakirjassa mainittujen vastaanottajien on ilmoitettava - määräjäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen pyynnöstä ja siinä laajuudessa kuin se on tarpeen näiden tarkastusten suorittamiseksi - etukäteen eläinten ja tuotteiden saapumisesta toisesta jäsenvaltiosta ja erityisesti lähetyksen laadusta ja ennakolta sovitusta saapumisajankohdasta. Tätä ilmoitusta ei vaadita rekisteröidyistä hevosista, joiden mukana on direktiivissä 90/427/ETY säädetty tunnistusasiakirja.
(39)
Hevoseläimen mukana on nykyisen unionin lainsäädännön mukaan aina oltava tunnistusasiakirjat, mutta olisi säädettävä poikkeuksesta kyseiseen vaatimukseen silloin, kun se on mahdotonta taikka vain epäkäytännöllistä, kun otetaan huomioon tunnistusasiakirjan säilyttäminen koko hevoseläimen elinajan tai kun kyseistä asiakirjaa ei annettu, koska eläin teurastettiin ennen kuin se saavutti tunnistamista varten säädetyn enimmäisiän.
(40)
Jäsenvaltioiden olisi myös voitava sallia yksinkertaistetun tunnistusasiakirjan käyttäminen, kun hevoseläimiä siirretään niiden alueen sisällä. Useilla alueilla on otettu tiedon tallennuskäyttöön muovikortteja, joissa on tietokonesiru, jäljempänä ’älykortti’. Kyseisten älykorttien myöntämisen pitäisi olla mahdollista tunnistusasiakirjan lisäksi, ja niitä pitäisi voida käyttää tietyissä olosuhteissa rekisteröidyn hevoseläimen tai jalostukseen ja tuotantoon tarkoitetun hevoseläimen tunnistusasiakirjan sijaan siirryttäessä jäsenvaltion sisällä.
(41)
On myös tarpeen säätää tapauksista, joissa tämän asetuksen mukaisesti hevoseläimen eliniäksi myönnetty alkuperäinen tunnistusasiakirja katoaa, ei ole enää luettavissa tai se sisältää virheellisiä tietoja, jotka eivät ole laittomien käytäntöjen seurausta. Kyseisten säännösten avulla pitäisi pystyä välttämään laiton useamman kuin yhden tunnistusasiakirjan hallussapito niin hyvin kuin mahdollista, jotta voidaan asianmukaisesti määritellä hevoseläimen kelpoisuutta teurastettavaksi ihmisravinnoksi koskeva luokitus. Jos saatavilla on riittävästi vahvistettavissa olevaa tietoa, olisi myönnettävä tunnistusasiakirjan kaksoiskappale, johon on merkitty sen olevan kaksoiskappale ja joka yleensä sulkee pois hevoseläimen teurastamisen ihmisravinnoksi. Muissa tapauksissa olisi annettava korvaava tunnistusasiakirja, johon on niin ikään merkitty sen olevan korvaava asiakirja ja joka sulkee pois hevoseläimen teurastamisen ihmisravinnoksi, minkä lisäksi eläin olisi määriteltävä jalostukseen ja tuotantoon tarkoitetuksi hevoseläimeksi.
(42)
Näitä menettelyjä olisi sovellettava myös hevoseläimiin, jotka tuodaan tunnistettavaksi ensimmäistä tunnistamista varten vahvistetun määräajan jälkeen, koska ei voida sulkea pois petollisia käytäntöjä ja tarkoitusta saada ylimääräinen tunnistusasiakirja.
(43)
Tietyissä tapauksissa, joissa hevoseläimiä merkitään tai rekisteröidään jalostusjärjestöjen ylläpitämiin kantakirjoihin kolmansissa maissa, on annettava erityisiä säännöksiä, joiden avulla hevoseläimen rekisteröinti kyseisessä kantakirjassa voidaan säilyttää ja samaan aikaan varmistaa ravintoketjusta poissulkeminen asianmukaisin merkinnöin tunnistusasiakirjassa.
(44)
Direktiivin 2009/156/EY mukaan tunnistusasiakirjaa käytetään välineenä hevoseläinten siirtämisen rajoittamiseksi, jos ilmoituspakon alainen tauti puhkeaa sillä tilalla, jossa niitä pidetään tai kasvatetaan. Sen vuoksi on tarpeen säätää kyseisen tunnistusasiakirjan voimassaolon keskeyttämisestä siirtotarkoituksessa tiettyjen tautien puhkeamisen yhteydessä tekemällä asianmukainen merkintä tunnistamisasiakirjaan.
(45)
Lisäksi direktiivissä 2009/156/EY säädetään, että tilalta lähtiessään rekisteröidyt hevoseläimet tunnistetaan sellaisen tunnistusasiakirjan avulla, jossa on todistettava erityisesti, että hevoseläimet eivät ole peräisin tilalta, johon sovelletaan tiettyjä kieltomääräyksiä. On sen vuoksi aiheellista tehdä asiaa koskeva osio kaikille hevoseläimille pakolliseen tunnistusasiakirjan malliin ja muotoilla se uudelleen vastaavasti.
(46)
Jos hevoseläin kuolee muuten kuin teurastamalla teurastamossa, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1069/2009 (26) mukaisesti kuolleiden eläinten käsittelyä tai komission asetuksen (EU) N:o 142/2011 (27) liitteessä III olevan III luvun mukaista pienkapasiteetin polttolaitoksessa tapahtuvaa polttohautaamista valvovan viranomaisen olisi palautettava tunnistusasiakirja, jos se kulkee ruhon mukana kansallisen lainsäädännön mukaisesti, myöntävälle elimelle ja olisi varmistettava, että transponderia tai muuta välinettä hevoseläimen tunnistamisen varmistamiseksi ei voida käyttää uudelleen.
(47)
Jotta voidaan estää transpondereiden joutuminen elintarvikeketjuun, sellainen hevoseläimen liha, josta ei ole voitu poistaa transponderia teurastuksessa, olisi julistettava ihmisravinnoksi sopimattomaksi asetuksen (EY) N:o 854/2004 liitteessä I olevan II jakson V luvun mukaisesti. Kiinnitettyjen transpondereiden sijainnin selvittämisen helpottamiseksi niiden kiinnityspaikka olisi standardoitava ja se olisi tallennettava tunnistusasiakirjoihin.
(48)
Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 178/2002 (28) mukaisesti elävät eläimet, jotka on tarkoitus saattaa markkinoille ihmisten ravinnoksi, määritellään elintarvikkeiksi. Kyseisessä asetuksessa säädetään elintarvikealan toimijoiden pitkälle ulottuvasta vastuusta kaikissa elintarvikkeiden käsittelyn vaiheissa, johon kuuluu myös elintarviketuotantoon käytettävien eläinten jäljitettävyys.
(49)
Jalostukseen ja tuotantoon tarkoitetuista hevoseläimistä samoin kuin rekisteröidyistä hevoseläimistä voi jossakin vaiheessa elämäänsä tulla direktiivin 2009/156/EY mukaisia teurastettaviksi tarkoitettuja hevoseläimiä. Kavioeläinten, joihin myös hevoseläimet kuuluvat, liha on määritelty eläinperäisiä elintarvikkeita koskevista erityisistä hygieniasäännöistä annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 853/2004 (29) liitteessä I olevassa 1 kohdassa.
(50)
Sen jälkeen kun asetusten (EY) N:o 853/2004, (EY) N:o 854/2004 ja (EY) N:o 882/2004 täytäntöönpanoa koskevat siirtymäjärjestelyt ovat komission asetuksen (EY) N:o 2076/2005 (30) mukaisesti päättyneet, elintarvikeketjua koskevien tietojen toimittamista koskeva vaatimus hevoseläinten osalta on pantu täytäntöön 1 päivästä tammikuuta 2010 lähtien.
(51)
Asetuksen (EY) N:o 853/2004 mukaan teurastamoiden on tarvittaessa pyydettävä, vastaanotettava ja tarkastettava elintarvikeketjua koskevat tiedot, joissa on yksityiskohtaisesti kuvattu elintarviketuotantoon tarkoitettujen eläinten alkuperä, historia ja hallinto. Toimivaltainen viranomainen voi sallia kotieläiminä pidettäviä kavioeläimiä koskevien tietojen lähettämisen teurastamoon eläinten kanssa samaan aikaan sen sijaan, että ne lähetettäisiin etukäteen. Teurastettaviksi tarkoitettujen hevoseläinten mukana toimitettavan tunnistusasiakirjan olisi siksi oltava osana kyseisiä elintarvikeketjua koskevia tietoja.
(52)
Asetuksen (EY) N:o 854/2004 mukaisesti virkaeläinlääkärin on todennettava, että elintarvikealan toimija varmistaa, että ihmisravinnoksi teurastettaviksi hyväksyttävät eläimet tunnistetaan asianmukaisesti.
(53)
Asetuksen (EY) N:o 853/2004 mukaisesti elintarvikealan toimijoiden on tarkastettava kotieläiminä pidettävien kavioeläinten mukana toimitetut passit sen varmistamiseksi, että eläin on tarkoitettu teurastettavaksi ihmisravinnoksi, ja jos ne hyväksyvät eläimen teurastettavaksi, niiden on toimitettava passi virkaeläinlääkärille.
(54)
Kun otetaan huomioon erityistilanne, jossa hevoseläimet, jotka ovat syntyneet elintarviketuotantoon tarkoitettuina eläiminä, mutta joita elintarvikealan toimijat, sellaisina kuin ne on määritelty asetuksen (EY) N:o 178/2002 3 artiklan 3 alakohdassa, eivät ole kaikissa tapauksissa ensisijaisesti kasvattaneet koko niiden elämän ajan tätä tarkoitusta varten, on tarpeen säätää menettelystä, jolla saumattomasti yhdistetään kansanterveyden vuoksi tehdyt tunnistusasiakirjan tarkastukset kyseisen asiakirjan direktiivin 2009/156/EY mukaiseen hallintaan. Kussakin jäsenvaltiossa oleva keskustietokanta on siten ratkaisevan tärkeä väline tunnistusasiakirjan tiettyjen tietojen tarkistamiseksi, ennen kuin tehdään päätös eläimen hyväksymisestä teurastettavaksi ihmisravinnoksi. Jos poissulkemista teurastettavaksi ihmisravinnoksi koskevat tiedot tunnistusasiakirjan II osassa eivät vastaa keskustietokantaan tallennettuja tietoja, sovelletaan jommassakummassa niistä olevaa tietoa, jonka seurauksena hevoseläimen ihmisravinnoksi teurastaminen suljetaan pois.
(55)
Neuvoston direktiivi 96/22/EY (31) koskee kotieläimiä, myös kotieläiminä pidettäviä kavioeläimiä, ja kyseisten lajien luonnonvaraisia eläimiä, jotka on kasvatettu tilalla. Kyseisen direktiivin 7 artiklassa sallitaan sellaisten rekisteröityjen hevoseläinten kauppa ennen varoajan loppua, joille on annettu tremboloniallyyliä tai beta-agonisteja sisältäviä lääkkeitä jalostustarkoituksissa, jos lääkkeen antamisen edellytykset on täytetty ja käsittelyn laatu ja päivämäärä on mainittu eläinten mukana seuraavassa todistuksessa tai passissa.
(56)
Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 470/2009 (32) 2 artiklan b kohdassa määritellään elintarviketuotantoon käytettävät eläimet eläimiksi, ”joita pidetään, kasvatetaan, hoidetaan, teurastetaan tai kerätään elintarvikkeiden tuottamiseksi”. Kyseisen asetuksen 16 artiklassa säädetään, että ainoastaan sellaisia farmakologisesti vaikuttavia aineita, jotka on luokiteltu mainitun asetuksen 14 artiklan 2 kohdan a, b tai c alakohdan mukaisesti, voidaan antaa unionissa elintarviketuotantoeläimille edellyttäen, että tällaisessa aineen antamisessa noudatetaan Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2001/82/EY (33).
(57)
Direktiivin 2001/82/EY 6 artiklassa säädetään, että eläinlääkkeelle, joka on tarkoitettu annettavaksi yhdelle tai useammalle tuotantoeläinlajille, ei voida myöntää myyntilupaa, elleivät sen sisältämät farmakologisesti vaikuttavat aineet sisälly asetuksen (ETY) N:o 2377/90 liitteeseen I, II tai III. Edellä mainittujen liitteiden säännöt vahvistetaan komission asetuksessa (EU) N:o 37/2010 (34). Poikkeuksena kuitenkin eläinlääke, joka sisältää farmakologisesti vaikuttavia aineita, joita ei luetella asetuksen (ETY) N:o 2377/90 liitteessä I, II tai III, voidaan sallia tietyille hevoseläimiin kuuluville yksilöille, joista on ilmoitettu eläinten terveyttä koskevan unionin lainsäädännön mukaisesti, ettei niitä ole tarkoitus teurastaa ihmisravinnoksi. Tällaiset eläinlääkkeet eivät saa sisältää asetuksen (ETY) N:o 2377/90 liitteessä IV lueteltuja vaikuttavia aineita eivätkä ne hyväksytyn valmisteyhteenvedon mukaisesti saa olla tarkoitettuja sellaisten sairaustilojen hoitoon, joihin yhteisössä on hyväksytty jokin eläinlääke hevoseläimiin kuuluville eläimille. Näin ollen olisi säädettävä, että hevoseläin voidaan sulkea ihmisravinnoksi teurastamisen ulkopuolelle eläimen omistajan harkinnan mukaan.
(58)
Direktiivin 2001/82/EY 10 artiklan 2 ja 3 kohdassa säädetään hevoseläimille kyseisen direktiivin 11 artiklaan erityisiä poikkeuksia, jotka liittyvät elintarviketuotantoon käytettävien eläinten hoitoon lääkkeillä, joiden jäämien enimmäismäärä on vahvistettu muille kuin kohdelajeille tai jotka on hyväksytty toisissa olosuhteissa, edellyttäen, että kyseiset hevoseläimet on tunnistettu unionin lainsäädännön mukaisesti ja niiden tunnistusasiakirjaan on erityisesti merkitty, että niitä ei ole tarkoitettu teurastettavaksi ihmisravinnoksi käyttöä varten tai että ne on tarkoitettu teurastettavaksi ihmisravinnoksi käyttöä varten vähintään kuuden kuukauden mittaisen varoajan jälkeen sen jälkeen, kun niitä on hoidettu aineilla, jotka on lueteltu komission asetuksessa (EY) N:o 1950/2006 (35).
(59)
Direktiivin 2001/82/EY mukaan jäsenvaltioiden on varmistettava, että tuotantoeläinten omistajat ja hoitajat voivat todistaa eläinlääkkeiden ostamisen, hallussapidon ja antamisen tällaisille eläimille viiden vuoden ajan lääkkeiden antamisesta myös silloin, kun eläin on teurastettu näiden viiden vuoden aikana. Mainitun lainsäädännön soveltamista varten on sen vuoksi tarpeen, että hevoseläimen teurastus merkitään viipymättä sen jäsenvaltion keskustietokantaan, jossa eläimen tila sijaitsee.
(60)
Jotta voidaan edelleen valvoa tunnistusasiakirjojen myöntämistä, myöntävän elimen ylläpitämään tietokantaan olisi tallennettava vähimmäismäärä kyseisten asiakirjojen antamista koskevaa tietoa.
(61)
Suurimpien hevosia kasvattavien ja kilpailuja järjestävien organisaatioiden välillä on sovittu maailmanlaajuisesta hevoseläinten yleisestä tunnistusnumerojärjestelmästä, jäljempänä ’UELN’. Se kehitettiin maailman kilpahevosten kasvattajien liiton (World Breeding Federation for Sport Horses, WBFSH), kansainvälisen kantakirjakomitean (International Stud-Book Committee, ISBC), maailman arabianhevosjärjestön (World Arabian Horse Organization, WAHO), eurooppalaisen arabianhevosliiton (European Conference of Arabian Horse Organisations, ECAHO), angloarabihevosten kansainvälisen liiton (Conférence Internationale de l'Anglo-Arabe, CIAA), kansainvälisen ratsastajainliiton (Fédération Equestre Internationale, FEI) ja eurooppalaisen raviurheiluliiton (Union Européenne du Trot, UET) aloitteesta ja järjestelmää koskevia tietoja saa UELN:n internetsivuston (36) kautta.
(62)
UELN:n järjestelmä sopii rekisteröityjen hevoseläinten sekä jalostukseen ja tuotantoon tarkoitettujen hevoseläinten rekisteröintiin, ja se mahdollistaa tietoverkkojen asteittaisen käyttöönoton, jolloin voidaan taata, että eläimen tunnistaminen voidaan edelleen varmistaa direktiivin 90/427/ETY 6 artiklan mukaisesti, kun on kyse rekisteröidystä hevoseläimestä.
(63)
Kun tietokannoille nimetään koodeja, ne ja yksittäisten eläinten tallennetun tunnistusnumeron muoto eivät saa mitenkään olla ristiriidassa vakiintuneen UELN-järjestelmän kanssa. Sen vuoksi olisi tutkittava nimettyjen UELN-koodien luetteloa ennen uuden koodin nimeämistä tietokannalle.
(64)
Direktiivin 2009/156/EY mukaan virkaeläinlääkärin on merkittävä rekisteriin teurastetun hevoseläimen tunnistusnumero tai tunnistusasiakirjan numero ja toimitettava lähetyspaikan toimivaltaiselle viranomaiselle tämän pyynnöstä todistus siitä, että eläin on teurastettu. Sen vuoksi olisi selvennettävä, että tällaisissa tapauksissa tunnistusasiakirjat on tuhottava teurastuspaikalla teurastettujen hevoseläinten tunnistusasiakirjojen vilpillisen käyttämisen ehkäisemiseksi.
(65)
Mainitussa direktiivissä säädetään myös, että kun rekisteröidyt hevoset on teurastettu tai lopetettu tautien hävittämistä varten, niiden tunnistusasiakirjat on palautettava ne myöntäneelle viranomaiselle. Samoja edellytyksiä olisi sovellettava tunnistusasiakirjoihin, jotka on myönnetty rekisteröidyille hevoseläimille, jotka eivät ole rekisteröityjä hevosia ja jalostukseen ja tuotantoon tarkoitettuja hevoseläimiä.
(66)
Sen varmistamiseksi, että todistuksen myöntävän elimen tietokannat ovat ajan tasalla, on tarpeen vahvistaa eläimen kuolemaa tai katoamista koskevan tiedon kulku asiakirjan myöntäneelle elimelle ja sen jäsenvaltion keskustietokantaan, jossa hevoseläintä pitänyt tila sijaitsee.
(67)
Kyseisiä vaatimuksia on helpompi noudattaa, jos tallennetaan UELN-järjestelmän kanssa yhteensopiva tunnistusnumero ja sitä käytetään tunnistamaan ne viranomaiset tai elimet, jotka antoivat tunnistusasiakirjan. Jäsenvaltioiden olisi mahdollisuuksien mukaan käytettävä yhteyselimiä, jotka ne ovat nimenneet asetuksen (EY) N:o 882/2004 mukaisesti.
(68)
Jotta eläin voidaan tarvittaessa jäljittää, voidaan luoda tietoketju tunnistusasiakirjan hakijan, joka on 12 kuukauden ajan eläimen syntymän jälkeen tunnistusasiakirjan kohteena olevan eläimen kasvattaja ja yleensä omistaja, pakollisella kirjaamisella yhdistettynä velvollisuuteen ilmoittaa myöntävälle elimelle kaikista hevoseläimen vakinaisen asuinpaikan muutoksista toiseen jäsenvaltioon.
(69)
Asetuksen (EY) N:o 504/2008 mukaisesti tunnistusasiakirjan myöntäneen elimen on päivitettävä tunnistusasiakirjan tunnistetiedot. Jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet omistajien vastahakoisuudesta lähettää postitse hevoseläinten tunnistusasiakirjoja myöntäville elimille tunnistetietojen päivittämistä varten, etenkin jos myöntävä elin sijaitsee ulkomailla. Haluttomuus perustuu pelkoon siitä, että tunnistusasiakirja katoaa, jonka seurauksena hevoseläin tunnistetaan kaksoiskappaleen tai korvaavan tunnistusasiakirjan avulla, mikä estää eläimen teurastamisen ihmisravinnoksi ja näin ollen merkittävästi alentaa eläimen arvoa.
(70)
Tunnistusasiakirjan hallinnoinnin helpottamiseksi koko eläimen eliniän on tarpeen ottaa käyttöön menettelyitä tunnistusasiakirjan rekisteröimiseksi siinä jäsenvaltiossa, jossa eläimellä on vakinainen asuinpaikka erityisesti silloin, kun tunnistusasiakirja on myönnetty eri jäsenvaltiossa. Tarvittavat yhteydet siihen myöntävään elimeen, joka teki ensimmäisen tunnistamisen, saadaan parhaiten aikaan vaihtamalla tietoja asianomaisten jäsenvaltioiden keskustietokantojen välillä.
(71)
Lisäksi todistuksen myöntävät elimet voivat menettää hyväksymisensä tai nimityksensä, mutta tunnistusasiakirjat ovat edelleen voimassa eläinten terveyttä ja kansanterveyttä koskeviin tarkoituksiin. Sen vuoksi on tarpeen tehdä varmuuskopio tunnistusasiakirjasta sellaisen tietokannan avulla, joka on eläinten terveyden ja kansanterveyden sekä eläinten hyvinvoinnin aloilla toimivaltaisten viranomaisten käytettävissä.
(72)
Koska kussakin jäsenvaltiossa on tavallisesti useampi kuin yksi todistuksen myöntävä elin, hevoselämiä siirretään usein tilalta ja jäsenvaltiosta toiseen, niiden luokitus muuttuu ”jalostukseen ja tuotantoon tarkoitetuista hevoseläimistä””rekisteröidyiksi hevoseläimiksi” tai elintarviketuotantoon käytettävistä eläimistä eläimiksi, joita ei voi teurastaa ihmisravinnoksi, ja koska rekisteröidyn hevoseläimen tunnistamisen voi suorittaa sellainen kantakirjaa pitävä järjestö, jonka päätoimipaikka on toisessa jäsenvaltiossa, direktiivien 90/427/ETY ja 2009/156/EY tehokkaan täytäntöönpanon kannalta on välttämätöntä, tarpeellista ja asianmukaista perustaa kuhunkin jäsenvaltioon keskustietokanta, joka sisältää kaikkien asianomaisessa jäsenvaltiossa sijaitsevilla tiloilla pidettävien hevoseläinten tunnistetiedot.
(73)
Olisi kuitenkin sallittava, että jäsenvaltiot, jotka ovat perustaneet yhden ainoan rekisteröityjen hevoseläinten tietokannan ja toisen jalostukseen ja tuotantoon tarkoitettuja hevoseläimiä varten, voivat jatkaa sellaisen järjestelmän käyttöä edellyttäen, että nämä tietokannat voivat olla yhteydessä ja että eläinlääkintäviranomaisilla on pääsy niihin kaikkiin.
(74)
Tätä varten eri jäsenvaltioiden tietokantojen välillä olisi oltava yhteistyötä neuvoston direktiivin 89/608/ETY (37) mukaisesti eläintä ja sille myönnettyä tunnistusasiakirjaa koskevien tietojen vaihdon helpottamiseksi.
(75)
Jotta unionin lainsäädäntöä, joka koskee hevoseläinten tunnistamista, sovelletaan yhdenmukaisesti jäsenvaltioissa ja jotta voidaan varmistaa, että se on selkeää ja avointa, asetus (EY) No 504/2008 olisi kumottava ja korvattava tällä asetuksella.
(76)
Komission asetuksessa (EU) N:o 519/2013 (38) olevan liitteen 24 kohdan mukaisesti hevoseläimet, jotka ovat syntyneet Kroatiassa viimeistään 30 päivänä kesäkuuta 2013 ja joita ei ole tunnistettu asetuksen (EY) N:o 504/2008 mukaisesti, on tunnistettava viimeksi mainitun asetuksen mukaisesti viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2014.
(77)
Tätä asetusta olisi sovellettava 1 päivästä tammikuuta 2016 lähtien, jotta jäsenvaltioilla ja toimijoilla on aikaa mukautua uusiin sääntöihin. Keskitetyn tietokannan perustamista ja ylläpitämistä koskevaa vaatimusta olisi kuitenkin sovellettava Kreikassa, Ruotsissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa 1 päivästä heinäkuuta 2016 alkaen.
(78)
Tässä asetuksessa säädetyt toimenpiteet ovat pysyvän kasvi-, eläin-, elintarvike- ja rehukomitean sekä pysyvän kotieläinjalostusta käsittelevän komitean lausunnon mukaiset,
ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:
I LUKU
KOHDE, SOVELTAMISALA, MÄÄRITELMÄT JA YLEISET PERIAATTEET
1 artikla
Kohde ja soveltamisala
1. Tässä asetuksessa vahvistetaan tunnistamista koskevat säännöt, jotka koskevat hevoseläimiä, jotka
a)
ovat syntyneet unionissa; tai
b)
on luovutettu unionissa vapaaseen liikkeeseen asetuksen (EU) N:o 952/2013 5 artiklan 16 kohdan a alakohdan mukaisessa tullimenettelyssä.
2. Tätä asetusta sovelletaan rajoittamatta päätöksen 96/78/EY soveltamista.
2 artikla
Määritelmät
Tässä asetuksessa tarkoitetaan
a)
’hevoseläimellä’ villejä tai kesytettyjä hevoseläinten heimon Equus-suvun kaikkia kavioeläinnisäkäslajeja ja niiden risteytyksiä;
b)
’tilalla’ maatalouslaitosta tai valmennustallia, tallia tai tiloja, joissa tavallisesti pidetään tai kasvatetaan hevoseläimiä mitä tahansa käyttöä varten, sekä luonnonsuojelualueita, joilla hevoseläimiä elää vapaina;
c)
’pitäjällä’ luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, jolla on omistus- tai hallintaoikeus hevoseläimiin tai jonka tehtäväksi on annettu niiden hoito, rahallista korvausta vastaan tai maksutta, pysyvästi tai tilapäisesti, myös kuljetuksen, markkinoiden, kilpailujen tai kulttuuritapahtumien aikana;
d)
’omistajalla’ yhtä tai useampaa luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, jolla on omistusoikeus;
e)
’rekisteröidyillä hevoseläimillä’ hevoseläimiä, jotka
i)
on merkitty tai rekisteröity ja merkittävissä kantakirjaan direktiivin 90/427/ETY 4 artiklan 2 kohdan b alakohdan sääntöjen mukaisesti ja jotka tunnistetaan mainitun direktiivin 8 artiklan 1 kohdassa säädetyn tunnistamisasiakirjan avulla; tai
ii)
ovat kansainvälisen kilpailu- tai urheiluhevosia hallinnoivan yhdistyksen tai järjestön rekisteröimiä hevosia ja poneja, jotka tunnistetaan mainitun yhdistyksen tai järjestön kansallisen sivutoimipaikan myöntämällä tunnistusasiakirjalla;
f)
’kantakirjalla’ kirjaa, rekisteriä, tiedostoa tai tietovälinettä
i)
jota pitää jäsenvaltion hyväksymä tai tunnustama järjestö tai yhdistys tai kyseisen jäsenvaltion virallinen laitos, sekä
ii)
johon hevoseläimiä merkitään tai rekisteröidään ja johon hevoseläimet ovat merkittävissä mainiten kaikki niiden tunnetut esivanhemmat;
g)
’jalostukseen ja tuotantoon tarkoitetuilla hevoseläimillä’ muita kuin e ja h alakohdassa tarkoitettuja hevoseläimiä;
h)
’teurastettaviksi tarkoitetuilla hevoseläimillä’ hevoseläimiä, jotka on tarkoitettu kuljetettaviksi joko suoraan tai direktiivin 2009/156/EY 7 artiklassa tarkoitetun hyväksytyn keräilykeskuksen kautta teurastamoon teurastettaviksi;
i)
’toimivaltaisella viranomaisella’ jäsenvaltion keskusviranomaista, joka on toimivaltainen järjestämään virallisen valvonnan, tai muuta viranomaista, jolle tämä toimivalta on siirretty, myös direktiivin 2009/156/EY 2 artiklan h kohdassa tarkoitettua viranomaista;
j)
’eläinjalostuksesta vastaavalla viranomaisella’ jäsenvaltion keskusviranomaista, joka vastaa direktiivin 90/427/ETY täytäntöönpanosta, tai muuta viranomaista, jolle tämä toimivalta on siirretty, myös päätöksen 92/353/ETY 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja viranomaisia;
k)
’tilapäisellä pääsyllä’ kolmannesta maasta peräisin olevan ja yhteisön alueelle alle 90 päivän ajaksi päästetyn rekisteröidyn hevosen asemaa, joka vahvistetaan direktiivin 2009/156/EY 19 artiklan b alakohdan mukaisesti tehdyllä päätöksellä;
l)
’vakinaisella pääsyllä’ kolmannesta maasta peräisin olevan ja yhteisön alueelle vähintään 90 päivän ajaksi tuodun hevoseläimen asemaa;
m)
’merkillä’ jokaista yksittäisen hevoseläimen näkyvää tai näkyville saatettavissa olevaa ominaispiirrettä, joka on synnynnäinen tai myöhemmin saatu, ja kirjattu tunnistamista varten;
n)
’transponderilla’ ainoastaan luettavaa passiivista radiotaajuudella toimivaa tunnistuslaitetta, joka
i)
on ISO-standardin 11784 mukainen ja käyttää kaksisuuntaista (FDX tai FDX-B) tai vuorosuuntaista (HDX) tekniikkaa; sekä
ii)
on luettavissa ISO-standardin 11785 mukaisella lukulaitteella vähintään 12 cm etäisyydeltä;
o)
’yksilöllisellä tunnistusnumerolla’ yksilöllistä 15-merkkistä aakkosnumeerista tunnusta, johon on yhdistetty tiedot, jotka koskevat yksittäistä hevoseläintä sekä sitä tietokantaa ja valtiota, johon kyseinen tieto on ensimmäiseksi talletettu maailmanlaajuisen hevoseläinten yleisen tunnistusnumerojärjestelmän, jäljempänä ’UELN’, mukaisesti, ja joka sisältää
i)
kuusinumeroisen UELN-yhteensopivan tunnistusnumeron 39 artiklassa tarkoitettua tietokantaa varten, jota seuraa
ii)
yhdeksännumeroinen kyseiselle hevoseläimelle annettu yksilöllinen tunnistusnumero;
p)
’afrikkalaisesta hevosrutosta vapaalla jäsenvaltiolla’:
i)
jäsenvaltiota, jossa ei ole ollut kliinisiä, serologisia (rokottamattomissa hevoseläimissä) tai epidemiologisia afrikkalaisen hevosruton merkkejä kyseessä olevalla alueella kahden edeltävän vuoden aikana; ja
ii)
joissa ei ole suoritettu rokotuksia tätä tautia vastaan 12 edellisen kuukauden aikana;
q)
’ilmoituspakon alaisilla taudeilla’ tauteja, jotka on lueteltu direktiivin 2009/156/EY liitteessä I;
r)
’virkaeläinlääkärillä’ jäsenvaltion tai kolmannen maan toimivaltaisen keskusviranomaisen nimeämää eläinlääkäriä;
s)
’älykortilla’ muovikortteja, joihin on upotettu tietokonesiru, jolle voidaan tallettaa tietoa ja jolta voidaan siirtää tietoa yhteensopiviin tietojärjestelmiin sähköisesti;
t)
’hoidosta vastaavalla eläinlääkärillä’ direktiivin 2001/82/EY 10 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua eläinlääkäriä.
3 artikla
Yleiset periaatteet ja velvoite tunnistaa hevoseläimet
1. Asetuksen (EY) N:o 882/2004 liitteessä I luetelluilla alueilla elävät hevoseläimet on tunnistettava tämän asetuksen mukaisesti.
2. Jollei pitäjä ole hevoseläimen omistaja tai yksi niistä, se toimii tämän asetuksen mukaisesti omistajan puolesta ja yhteisymmärryksessä tämän kanssa.
3. Jäsenvaltiot ja 5 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitetut myöntävät elimet voivat vaatia, että omistaja toimittaa 11 artiklassa tarkoitetun hakemuksen tunnistusasiakirjan saamiseksi tai 27 artiklassa tarkoitetun hakemuksen jo olemassa olevan tunnistusasiakirjan tunnistetietojen muuttamiseksi.
4. Jäsenvaltioiden on, tarvittaessa asetuksen (EY) N:o 882/2004 mukaisen virallisen valvonnan kautta, varmistettava, että hevoseläinten pitäjät ja myöntävät elimet noudattavat tämän asetuksen mukaisia velvoitteitaan.
4 artikla
Unionin hevoseläinten tunnistusjärjestelmä
1. Tässä asetuksessa unionin hevoseläinten tunnistusjärjestelmä koostuu seuraavista tekijöistä:
a)
yksi tunnistamista koskeva elinikäinen asiakirja, joka on todistuksen myöntäneen elimen omaisuutta, jollei myöntävä elin toisin määrää tai tässä asetuksessa toisin säädetä, ja joka sisältää
i)
hevoseläimen ja sen merkkien sanallisen kuvauksen;
ii)
sanallisessa kuvauksessa esitetyt merkit sisältävän kaavion;
iii)
tunnistustietoihin tehtyjä muutoksia kuvaavia luvallisia merkintöjä varten varatun tilan;
b)
tunnistusmenetelmä, jolla
i)
varmistetaan kiistattomasti yhteys tunnistusasiakirjan ja sen hevoseläimen välille, jota varten se on myönnetty;
ii)
osoitetaan, että hevoseläimestä on jo laadittu tunnistetiedot;
c)
tietokanta, johon tallennetaan 38 artiklan mukaisesti hevoseläimen tunnistusasiakirjan tunnistustiedot sekä tunnistusasiakirjaa koskevan hakemuksen jättänyttä pitäjää koskevat tiedot, ja jossa samalla annetaan eläimelle sen yksilöllinen tunnistusnumero;
d)
tämän asetuksen 39 artiklan mukaisesti perustettu keskustietokanta.
2. Hevoseläin on katsottava tämän asetuksen mukaisesti tunnistetuksi vain silloin, kun
a)
sen mukana on tunnistusasiakirja, joka on myönnetty jonkin seuraavan säännöksen mukaisesti:
i)
unionissa syntyneitä hevoseläimiä koskeva 9 artikla; tai
ii)
unioniin tuotuja hevoseläimiä koskeva 14 artikla; tai
iii)
tämän asetuksen 29 tai 30 artikla, jos mukana on tunnistusasiakirjan kaksoiskappale; tai
iv)
tämän asetuksen 32 artikla, jos mukana on korvaava tunnistusasiakirja; tai
b)
se tunnistetaan seuraavien säännösten mukaisesti:
i)
tämän asetuksen 24 artikla, joka koskee väliaikaisella asiakirjalla varustettujen hevoseläinten siirtoihin tai kuljetuksiin sovellettavia poikkeuksia; tai
ii)
tämän asetuksen 26 artiklan 2 kohta, joka koskee tiettyihin hevoseläinten teurastukseen siirtoihin ja kuljetuksiin sovellettavia poikkeuksia.
II LUKU
UNIONISSA SYNTYNEIDEN HEVOSELÄINTEN TUNNISTUS
5 artikla
Unionissa syntyneiden hevoseläinten tunnistusasiakirjoja myöntävät elimet
1. Tämän asetuksen 7 artiklassa tarkoitetun tunnistusasiakirjan antajana on oltava jokin seuraavista myöntävistä laitoksista:
a)
tämän asetuksen 2 artiklan e kohdan i alakohdassa tarkoitettujen rekisteröityjen hevoseläinten osalta järjestö tai yhdistys, joka on virallisesti hyväksytty tai tunnustettu päätöksen 92/353/ETY 2 artiklan 1 kohdan mukaisesti, tai jäsenvaltion virallinen laitos, joka hoitaa kantakirjaa, johon hevoseläin on merkitty tai rekisteröity ja johon se voidaan merkitä päätöksen 96/78/EY mukaisesti;
b)
tämän asetuksen 2 artiklan e kohdan ii alakohdassa tarkoitettujen rekisteröityjen hevosten osalta kansainvälisen kilpailu- tai urheiluhevosia hallinnoivan järjestön tai yhdistyksen kansallinen sivutoimipaikka, jota valvoo sen jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen, jossa sen päätoimipaikka sijaitsee;
c)
tämän asetuksen 2 artiklan g kohdassa tarkoitettujen jalostukseen ja tuotantoon tarkoitettujen hevoseläinten osalta
i)
sen tilan toimivaltainen viranomainen, jolla hevoseläintä pidetään tunnistushetkellä; tai
ii)
myöntävä elin, jonka on nimittänyt ja jota valvoo i alakohdassa tarkoitettu toimivaltainen viranomainen, jolle tämä tehtävä oli siirretty.
2. Toimivaltainen viranomainen voi nimetä 1 kohdan c alakohdan ii alakohdassa tarkoitettuja myöntäviä elimiä ainoastaan, jos ne täyttävät seuraavat edellytykset:
a)
on oltava täsmällinen kuvaus myöntävän elimen tehtävistä ja vastuualueista sekä olosuhteista joissa se voi ne suorittaa;
b)
on oltava todisteet siitä, että
i)
myöntävällä elimellä on asiantuntemus, välineet ja infrastruktuuri, joita sille siirrettyjen tehtävien hoito vaatii;
ii)
myöntävällä elimellä on riittävästi pätevää ja kokenutta henkilöstöä;
iii)
myöntävä elin on puolueeton eikä sillä ole eturistiriitoja sille siirrettyjen tehtävien suorittamisen osalta;
iv)
myöntävällä elimellä on tunnistusasiakirjan malli, joka täyttää tässä asetuksessa säädetyt vaatimukset;
c)
myöntävän elimen on toimittava tiiviissä yhteistyössä toimivaltaisen viranomaisen kanssa estääkseen ja tarvittaessa korjatakseen mahdolliset tapaukset, joissa ei ole noudatettu tämän asetuksen vaatimuksia;
d)
huolehditaan tehokkaasta ja tosiasiallisesta koordinoinnista toimivaltaisen viranomaisen ja nimitetyn myöntävän elimen välillä.
3. Jos toimivaltaisella viranomaisella on perusteltu syy katsoa, että myöntävä elin ryhtyy toimiin, jotka eivät täytä tässä asetuksessa säädettyjä vaatimuksia, sen on tutkittava epäillyt vaatimustenvastaiset toimet. Myöntävä laitos ei saa antaa tunnistusasiakirjoja, ennen kuin tutkimus on saatu päätökseen ja vaatimustenvastaisuuksia ei ole todettu tai ne on korjattu.
4. Jos 3 kohdan mukaisesti toteutetuista toimenpiteistä huolimatta 1 kohdassa tarkoitettu myöntävä elin ei täytä tässä asetuksessa säädettyjä vaatimuksia, toimivaltaisen viranomaisen on peruutettava lupa antaa hevoseläinten tunnistusasiakirjoja.
Sen jälkeen, kun lupa antaa tunnistusasiakirjoja on peruutettu, toimivaltaisen viranomaisen on varmistettava, että sen vastuulla olevat hevoseläimet tunnistetaan edelleen tämän asetuksen mukaisesti ja että toimivaltainen viranomainen tai myöntävä elin, jolle toimivaltainen viranomainen on siirtänyt tämän tehtävän, ottaa huostaansa 34 artiklan mukaisesti palautetut tai palautettavat tunnistusasiakirjat.
6 artikla
Myöntäviä elimiä koskevat tiedot
1. Jäsenvaltioiden on laadittava ja pidettävä yllä ajantasaista luetteloa 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuista myöntävistä elimistä, ja niiden on saatettava mainittu luettelo muiden jäsenvaltioiden, muiden myöntävien elinten ja yleisön saataville toimivaltaisen viranomaisen perustamalle verkkosivulle.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetun luettelon on
a)
sisällettävä yhteystiedot, jotka ovat tarpeen 35 artiklan, 37 artiklan 4 kohdan, 38 artiklan 3 kohdan ja 40 artiklan 1 kohdan vaatimusten täyttämiseksi;
b)
oltava päätöksen 2009/712/EY liitteessä II olevan 2 luvun I jakson f kohdassa vahvistetun mallin ja mainitun päätöksen liitteessä III vahvistettujen vaatimusten mukainen;
c)
oltava suoraan saatavilla komission 3 kohdan mukaisesti järjestämän internetyhteyden kautta, ja sen on oltava riittävän helppotajuinen muille kuin kyseistä kieltä äidinkielenään puhuville.
3. Auttaakseen jäsenvaltioita toimittamaan 1 kohdassa mainitut ajantasaiset luettelot saataville komissio perustaa internetsivuston, johon kunkin jäsenvaltion on lisättävä suora linkki 1 kohdassa tarkoitetulla internetsivustolla oleviin vaadittuihin tietoihin.
7 artikla
Unionissa syntyneille hevoseläimille myönnettyjen tunnistusasiakirjojen muoto ja sisältö
1. Unionissa syntyneet hevoseläimet tunnistetaan yhdellä hevoseläinten tunnistamista koskevalla asiakirjalla, joka myönnetään hevoseläimen eliniäksi seuraavien edellytysten mukaisesti:
a)
liitteessä I olevan 1 osan tunnistusasiakirjan malli;
b)
mainitussa liitteessä olevassa 2 osassa vahvistetut lisävaatimukset.
2. Myöntävien elinten on varmistettava, että tunnistusasiakirja sisältää riittävän määrän sivuja, joissa on lomakekenttiä liitteessä I olevassa 1 osassa vahvistetun tunnistusasiakirjan mallin seuraavissa luvuissa vaadittujen tietojen ilmoittamiseksi:
a)
jos kyse on rekisteröidyistä hevoseläimistä, ainakin I-IX luku;
b)
jos kyse on jalostukseen ja tuotantoon tarkoitetuista hevoseläimistä, ainakin I-IV luku.
3. Myöntävien elinten on varmistettava, että tunnistusasiakirjojen lukujen järjestys ja numerointi, sellaisina kuin ne on esitetty liitteessä I olevassa 1 osassa, pysyvät muuttumattomina, ja että mainittujen lukujen osalta tunnistusasiakirjassa on riittävästi sivuja useiden merkintöjen tekemistä varten.
4. Myöntävät elimet ovat vastuussa tyhjien ja täytettyjen tunnistusasiakirjojen turvallisesta hallinnoinnista tiloissaan.
Jos myöntävän elimen työjärjestys sen sallii, myöntävien elinten on varmistettava, että 34 artiklan 1 kohdan c alakohdan ii alakohdassa ja 35 artiklassa tarkoitetut tunnistusasiakirjat mitätöidään tehokkaasti asiakirjan ja siinä olevien tietojen vilpillisen käytön estämiseksi ennen asiakirjan luovuttamista omistajalle muistona eläimestä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan säännöksiä.
5. Toimivaltainen viranomainen voi yhdessä eläinjalostuksesta vastaavan viranomaisen kanssa säätää hallinnollisia menettelyjä 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen myöntävien elinten niiden valvonnassa myöntämien tunnistusasiakirjojen ulkoasun yhdenmukaistamiseksi, jos 1-3 kohdassa tarkoitettuja yleisiä vaatimuksia noudatetaan.
8 artikla
Unionissa syntyneiden hevoseläinten tunnistusasiakirjojen myöntämiseen liittyvät toimivaltaisten viranomaisten velvoitteet
Eläinjalostuksesta vastaavan viranomaisen ja toimivaltaisen viranomaisen on varmistettava, että niiden alueella ja niiden vastuulla toimivat myöntävät elimet
a)
myöntävät tunnistusasiakirjoja, jotka täyttävät 7 artiklan 1-3 kohdassa säädetyt vaatimukset;
b)
ovat ottaneet käyttöön järjestelmät tarkistaakseen, kun toimivaltainen viranomainen sitä edellyttää, että niiden myöntämäksi ilmoitettu tunnistusasiakirja
i)
on ainutkertainen, aito ja väärentämätön;
ii)
sisältää sarjanumeron, joka on painettu ainakin I, II ja III luvun sisältäville sivuille, jos myös tyhjiä tunnistusasiakirjoja on painettu varastoon.
9 artikla
Unionissa syntyneille hevoseläimille myönnettävät tunnistusasiakirjat
1. Myöntävät elimet voivat myöntää ainoastaan tunnistusasiakirjoja
a)
jotka ovat 7 artiklan 1-3 kohdan mukaisia;
b)
joiden I luku on I luvun A osan 11 kohdassa tarkoitetun myöntävän elimen tarkastamilla tai sen puolesta tarkastetuilla tiedoilla asianmukaisesti täytetty;
c)
joiden IV luku on täytetty, jos kansallisessa lainsäädännössä tai 5 artiklan 1 kohdan a tai b alakohdassa tarkoitetun myöntävän elimen säännöissä tai säädöksissä niin edellytetään;
d)
joiden V luku on täytetty tämän artiklan 2 kohdan mukaisesti.
2. Edellä 5 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetun myöntävän elimen on tunnistettava 2 artiklan e kohdan i alakohdassa tarkoitettu rekisteröity hevoseläin mainitussa säännöksessä tarkoitetun kantakirjan sääntöjen mukaisesti ja täytettävä tunnistusasiakirjan V luku direktiivin 90/427/ETY 8 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa ja direktiivin liitteessä tarkoitetun alkuperätodistuksen tiedoilla.
3. Rekisteröidyn hevoseläimen rodun alkuperää koskevaa kantakirjaa pitävän järjestön tai yhdistyksen periaatteiden mukaisesti tunnistusasiakirjan V luvussa on oltava seuraavat tiedot:
a)
täydelliset polveutumista koskevat tiedot;
b)
päätöksen 96/78/EY 2 tai 3 artiklassa tarkoitettu kantakirjan pääosasto;
c)
jos kantakirjan pääosasto on jaettu luokkiin, se luokka, johon rekisteröity hevoseläin on merkitty.
4. Kun rekisteröidään 2 artiklan e kohdan ii alakohdassa tarkoitettu kilpailu- tai urheiluhevonen, 5 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetun myöntävän elimen on joko
a)
annettava 7 artiklan 1-3 kohdan säännösten mukainen tunnistusasiakirja 1 kohdan a ja b alakohdan ja kyseisen myöntävän elimen sääntöjen mukaisesti; tai
b)
tunnustettava ja vahvistettava kyseiselle hevoselle tämän artiklan 1 kohdan mukaisesti myönnetty tunnistusasiakirja; tai
c)
annettava uusi tunnistusasiakirja 12 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti.
10 artikla
Poikkeaminen tiettyjen tunnistusasiakirjan I ja IV luvun tietojen täydentämisestä
1. Poiketen siitä, mitä 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdassa ja 9 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädetään, toimivaltainen viranomainen voi sallia, että myöntävä elin ei täytä piirtämällä tunnistusasiakirjan kaavioon liitteessä I olevan I luvun B osan 12-18 kohdassa tarkoitettuja tietoja, kahdella edellytyksellä:
a)
eläimeen on kiinnitetty transponderi 18 artiklan mukaisesti tai sovelletaan 21 artiklan mukaisesti vastaavaa luvallista vaihtoehtoista tunnistusmenetelmää;
b)
riittävästi yksityiskohtia hevoseläimen kuvaamiseksi esitetään valokuvassa tai tulosteessa.
2. Edellä 5 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitetut myöntävät elimet
a)
eivät voi hyödyntää tämän artiklan 1 kohdan mukaisesti myönnettyä poikkeusta;
b)
voivat mukauttaa tämän artiklan 1 kohdan mukaisesti myönnettyjä tunnistusasiakirjoja 9 artiklan 1 kohdassa vahvistettujen vaatimusten mukaisiksi.
3. Poiketen siitä, mitä 9 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädetään, omistajaa koskevat tiedot voidaan toimittaa 38 artiklan mukaisesti perustettuun tietokantaan tallennetun sellaisen omistusta tai rekisteröintiä koskevan todistuksen muodossa, josta käy ilmi
a)
hevoseläimen yksilöllinen tunnistusnumero;
b)
tunnistusasiakirjan numero, jos sellainen on, sekä transponderin koodi tai 21 artiklan mukainen vastaava luvallinen vaihtoehtoinen tunnistusmenetelmä.
Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettu omistusta tai rekisteröintiä koskeva todistus palautetaan myöntävälle elimelle, jos eläin on kuollut, myyty, kadonnut, varastettu, teurastettu tai lopetettu.
11 artikla
Unionissa syntyneille hevoseläimille myönnettäviä tunnistusasiakirjoja koskevat hakemukset
1. Pitäjän on toimitettava unionissa syntyneelle hevoseläimelle myönnettävää tunnistusasiakirjaa koskeva hakemus sen jäsenvaltion asianmukaiselle myöntävälle elimelle, jossa tila sijaitsee, ja sen on toimitettava kaikki tämän asetuksen mukaan tarvittavat tiedot.
2. Jäsenvaltioiden on asetettava sellaiset määräajat tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetun hakemuksen jättämiselle, jotka ovat tarpeen 12 artiklassa ja 13 artiklan 1 kohdassa säädettyjen tunnistamista koskevien määräaikojen noudattamiseksi.
3. Poiketen siitä, mitä tämän artiklan 1 kohdassa säädetään, ja päätöksen 96/78/EY 1 artiklan mukaisesti, pitäjä voi toimittaa tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetun hakemuksen asianmukaiselle 5 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitetulle myöntävälle elimelle, jonka päätoimipaikka on muussa jäsenvaltiossa kuin siinä jäsenvaltiossa, jossa hevoseläimen tila sijaitsee.
12 artikla
Unionissa syntyneiden hevoseläinten tunnistusta koskeva määräaika
1. Unionissa syntynyt hevoseläin on tunnistettava tunnistusasiakirjan avulla, joka on myönnetty 9 artiklan mukaisesti viimeistään 12 kuukauden kuluessa syntymästä ja joka tapauksessa ennen pysyvää syntymätilalta lähtöä, paitsi jos kyseinen siirto tapahtuu 23 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaisena emästään riippuvaisena ja emäänsä seuraavana varsana tai 26 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
2. Edellä 1 kohdasta poiketen jäsenvaltiot voivat päättää rajoittaa hevoseläimen tunnistamisen sallitun enimmäisajan kuuteen kuukauteen tai syntymän kalenterivuoteen.
3. Poiketen siitä, mitä 1 ja 2 kohdassa säädetään, uusi tunnistusasiakirja voidaan antaa 9 artiklan mukaisesti milloin tahansa
a)
toimivaltaisen viranomaisen pyynnöstä tai toimesta, mikäli olemassa oleva tunnistusasiakirja ei täytä 7 artiklan 1-3 kohdan edellytyksiä tai myöntävä elin ei ole merkinnyt oikein tiettyjä I, II tai V luvun tunnistetietoja; tai
b)
jos jalostukseen ja tuotantoon tarkoitetun hevoseläimen asema päivitetään rekisteröidyksi hevoseläimeksi 5 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetun myöntävän elimen sääntöjen mukaisesti, eikä olemassa olevaa tunnistusasiakirjaa voida mukauttaa vastaavasti; tai
c)
jos hevosen asema päivitetään tai se rekisteröidään 2 artiklan e kohdan ii alakohdassa tarkoitetuksi rekisteröidyksi hevoseksi 5 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetun myöntävän elimen sääntöjen mukaisesti, eikä olemassa olevaa tunnistusasiakirjaa voida mukauttaa vastaavasti; tai
d)
jos tunnistusasiakirja on myönnetty 10 artiklan 1 kohdan mukaisesti, eikä sitä voida mukauttaa 9 artiklan 1 kohdan vaatimusten mukaiseksi 10 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaisesti; tai
e)
jäljempänä 18 artiklan 4 ja 5 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa, kun olemassa olevaa tunnistusasiakirjaa ei voida mukauttaa vastaavasti; tai
f)
jos toimivaltainen viranomainen takavarikoi tunnistusasiakirjan tutkinnan yhteydessä.
Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa olemassa oleva tunnistusasiakirja on palautettava myöntävälle elimelle mitätöitäväksi, ja olemassa olevan tunnistusasiakirjan mitätöinti ja uuden tunnistusasiakirjan myöntäminen on merkittävä 38 artiklan mukaisesti perustettuun tietokantaan.
13 artikla
Tiettyjen vapaissa tai puolivapaissa olosuhteissa elävien hevoseläinten tunnistamista koskevat poikkeukset
1. Poiketen siitä, mitä 12 artiklassa säädetään, toimivaltainen viranomainen voi päättää, että hevoseläimet, jotka muodostavat määriteltyjä vapaissa tai puolivapaissa olosuhteissa eläviä kantoja tietyillä kyseisen viranomaisen määrittämillä alueilla, tunnistetaan 9 artiklan tai 17 artiklan 4 kohdan mukaisesti annetun tunnistusasiakirjan avulla ainoastaan, jos
a)
ne siirretään pois kyseisistä kannoista, lukuun ottamatta virallisen valvonnan alaisia siirtoja määritellystä kannasta toiseen; tai
b)
otetaan kotieläinkäyttöön.
2. Jäsenvaltioiden, jotka aikovat käyttää hyväkseen 1 kohdassa tarkoitettua poikkeusta, on ilmoitettava komissiolle tähän artiklaan viitaten niistä kannoista ja alueista, jotka ne ovat määritelleet 1 kohdan mukaisesti, ennen kuin ne käyttävät kyseistä poikkeusta.
III LUKU
UNIONIIN TUOTUJEN HEVOSELÄINTEN TUNNISTUS
14 artikla
Unioniin tuotujen hevoseläinten tunnistus
Kolmannessa maassa annettuja tunnistusasiakirjoja on pidettävä pätevinä tämän asetuksen mukaisesti, edellyttäen, että ne täyttävät seuraavat edellytykset:
a)
niiden myöntäjänä toimi
i)
kun kyseessä ovat rekisteröidyt hevoseläimet, sellainen kolmannen maan polveutumistodistuksia antava elin, joka kuuluu direktiivin 94/28/EY 3 artiklan 1 kohdan mukaisesti laadittuun luetteloon; tai
ii)
kun kyseessä on rekisteröity hevonen, sellaisen kansainvälisen kilpailu- tai urheiluhevosia hallinnoivan järjestön tai yhdistyksen kansallinen sivutoimipaikka, jonka päätoimipaikka on siinä kolmannessa maassa, jossa 5 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettu kansainvälinen järjestö tai yhdistys sijaitsee; tai
iii)
kaikissa muissa tapauksissa hevoseläimen alkuperämaana olevan kolmannen maan toimivaltainen viranomainen;
b)
ne täyttävät kaikki 7 artiklan 2 kohdassa säädetyt vaatimukset.
15 artikla
Unioniin tuoduille hevoseläimille myönnettäviä tunnistusasiakirjoja koskevat hakemukset
1. Hevoseläimen pitäjän on haettava 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulta kyseistä hevoseläinluokkaa käsittelevältä myöntävältä elimeltä 7 artiklan mukaisen tunnistusasiakirjan myöntämistä 9 artiklan mukaisesti tai olemassa olevan tunnistusasiakirjan rekisteröintiä mainitun myöntävän elimen perustamaan tämän asetuksen 38 artiklan mukaiseen tietokantaan 30 päivän kuluessa asetuksen (EU) N:o 952/2013 5 artiklan 16 kohdan a alakohdassa määritellyn tullimenettelyn loppuun saattamisesta, kun
a)
hevoseläin tuodaan unioniin; tai
b)
toimivaltainen viranomainen on muuttanut direktiivin 2009/156/EY 19 artiklan b kohdan mukaisen komission antaman päätöksen, joka koskee hevoseläimen väliaikaista tuomista, kyseisen direktiivin 19 artiklan c kohdan mukaiseksi pysyväksi maahantuloluvaksi.
2. Jos 1 kohdassa tarkoitettu olemassa oleva tunnistusasiakirja ei täytä 7 artiklan 2 kohdan edellytyksiä, myöntävän elimen on pitäjän pyynnöstä
a)
täydennettävä tunnistusasiakirja, jotta se täyttää 7 artiklan 2 kohdan vaatimukset;
b)
tallennettava kyseisen hevoseläimen tunnistustiedot ja lisätiedot 38 artiklan mukaisesti perustettuun tietokantaan.
3. Jos 1 kohdassa tarkoitettua olemassa olevaa tunnistusasiakirjaa ei voi muuttaa niin, että se täyttää tämän asetuksen 7 artiklan 2 kohdassa säädetyt edellytykset, sitä ei pidetä pätevänä tunnistamista varten tämän asetuksen mukaisesti, ja kyseinen hevoseläin on tunnistettava 9 artiklan mukaisesti myöntämällä uusi 7 artiklan 1-3 kohdan vaatimusten mukainen tunnistusasiakirja, joka perustuu toimitettuun tunnistusasiakirjaan, jossa on oltava vähintään direktiivin 90/427/ETY liitteessä tarkoitetut tiedot.
IV LUKU
ENNEN TUNNISTUSASIAKIRJOJEN MYÖNTÄMISTÄ TARVITTAVAT TARKASTUKSET JA TUNNISTUSMENETELMÄT
16 artikla
Hevoseläimille myönnettyjen yksilöllisten tunnistusasiakirjojen varmistaminen
1. Ennen tunnistusasiakirjan myöntämistä myöntävän elimen tai sen puolesta toimivan henkilön on ryhdyttävä tarvittaviin toimiin
a)
varmistaakseen, että kyseiselle hevoseläimelle ei ole aiemmin myönnetty vastaavaa tunnistusasiakirjaa;
b)
estääkseen useiden tunnistusasiakirjojen vilpillisen myöntämisen samalle hevoseläimelle.
2. Toimien, joista säädetään 1 kohdassa, on sisällettävä
a)
saatavilla olevien asiakirjojen ja sähköisten tiedostojen tarkistaminen;
b)
hevoseläimen iän arvioiminen;
c)
eläimen tarkistaminen 17 artiklan mukaisesti aikaisemmasta tunnistamisesta kertovien merkkien tai merkintöjen varalta.
17 artikla
Toimet hevoseläimen tarkistamiseksi aikaisemman tunnistamisen varalta
1. Edellä 16 artiklassa tarkoitetut toimet aikaisemmasta tunnistamisesta kertovien merkkien tai merkintöjen varalta ovat ainakin sellaiset, joilla havaitaan
a)
aikaisemmin kiinnitetty transponderi käyttämällä sellaista lukulaitetta, joka noudattaa ISO-standardia 11785 ja jolla pystytään lukemaan ainakin HDX- ja FDX-B-transpondereita, ainakin silloin, kun lukulaite on suorassa kosketuksessa kehon pintaan sillä kohdalla, johon normaalioloissa transponderi on kiinnitetty;
b)
kliiniset merkit, jotka viittaavat siihen, että aiemmin kiinnitetty transponderi tai 21 artiklan mukainen merkki on poistettu kirurgisesti tai sitä on muutettu;
c)
mikä tahansa merkki tai osoitus siitä, että 21 artiklan mukaista vaihtoehtoista tunnistusmenetelmää on sovellettu hevoseläimeen.
2. Jos sen jälkeen, kun pitäjä on tehnyt 11 artiklan 1 kohdan mukaisen hakemuksen, tämän artiklan 1 kohdassa säädetyt toimet osoittavat aikaisemmin kiinnitetyn transponderin tai 21 artiklan mukaisen vaihtoehtoisen tunnistusmenetelmän olemassaolon, joka on osoituksena aikaisemmin suoritetusta 9 artiklan mukaisesta tunnistamisesta, myöntävän elimen on
a)
annettava tunnistusasiakirjan kaksoiskappale tai korvaava tunnistusasiakirja 29 tai 32 artiklan mukaisesti riippuen käytettävissä olevista tiedoista;
b)
tallennettava kyseiset tiedot, toisin sanoen transponderin numero tai vaihtoehtoinen tunnistusmenetelmä asianmukaisella tavalla tunnistusasiakirjan I luvun A osan lomakekenttiin ja B osan kaavioon.
3. Jos vahvistetaan, että unionissa syntyneestä hevoseläimestä on poistettu transponderi tai tämän artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettu muu vaihtoehtoinen tunnistusmenetelmä, myöntävä elin myöntää korvaavan tunnistusasiakirjan 32 artiklan mukaisesti.
4. Poiketen siitä, mitä tämän artiklan 2 kohdassa säädetään, toimivaltainen viranomainen voi sallia, että 9 artiklan mukaisesti myönnetään tunnistusasiakirja 13 artiklassa tarkoitetulle vapaissa tai puolivapaissa olosuhteissa elävälle hevoseläimelle, jolla on transponderi, mutta jolle ei ole myönnetty tunnistusasiakirjaa 13 artiklan mukaisesti, edellyttäen että transponderin koodi oli sitä kiinnittäessä tallennettu kyseisestä hevoskannasta vastaavan myöntävän elimen tietokantaan.
18 artikla
Sähköiset tunnistusmenetelmät
1. Myöntävän elimen on varmistettava, että 12 artiklan mukaisen ensimmäisen tunnistamisen aikana hevoseläimeen kiinnitetään transponderi.
2. Transponderi on kiinnitettävä parenteraalisesti aseptisissa olosuhteissa takaraivon ja sään välille kaulan keskelle niskan nivelsiteiden alueelle.
Toimivaltainen viranomainen voi kuitenkin sallia transponderin kiinnittämisen muualle hevoseläimen kaulassa sillä edellytyksellä, että kyseinen vaihtoehtoinen kiinnitystapa ei
a)
vaaranna hevoseläimen hyvinvointia;
b)
lisää transponderin siirtymisen riskiä verrattuna ensimmäisessä alakohdassa kuvattuun menetelmään.
3. Jäsenvaltioiden on vahvistettava 2 kohdassa tarkoitetun toimenpiteen vähimmäisvaatimukset tai nimitettävä henkilö, jäljempänä ’toimivaltainen henkilö’, tai ammattikunta, joka voi suorittaa kyseiset toimenpiteet.
4. Edellä 5 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitetut myöntävät elimet voivat edellyttää, että 21 artiklassa tarkoitettua vaihtoehtoista tunnistusmenetelmää käyttämällä tunnistetut hevoseläimet on merkittävä kiinnittämällä transponderi, jotta hevoseläin voidaan merkitä tai rekisteröidä kantakirjaan tai rekisteröidyt hevoset voidaan rekisteröidä kilpailutarkoituksia varten.
5. Edellä 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut myöntävät elimet ja toimivaltainen viranomainen voivat vaatia, että 4 artiklan 2 kohdan ja 43 artiklan 1 kohdan mukaisesti tunnistetut hevoseläimet on merkittävä kiinnittämällä transponderi tunnistustarkoitusta varten seuraavissa tapauksissa:
a)
aiemmin kiinnitetyt ja kirjatut transponderit ovat lakanneet toimimasta;
b)
jäljempänä 21 artiklassa tarkoitettua vaihtoehtoista tunnistusmenetelmää varten kirjattu synnynnäinen tai myöhemmin saatu merkki ei enää sovellu tähän tarkoitukseen; tai
c)
toimivaltainen viranomainen katsoo sen tarpeelliseksi tunnistamisen varmistamiseksi.
19 artikla
Transponderin näyttämän koodin yksilöllisyyden hallinta
1. Jäsenvaltioiden on vahvistettava 2 artiklan n kohdan i alakohdassa tarkoitettujen standardien mukaisesti säännöt, joiden avulla voidaan varmistaa 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen myöntävien elinten kiinnittämien transpondereiden näyttämien koodien yksilöllisyys, kun ne myöntävät tunnistusasiakirjoja 9 artiklan mukaisesti.
2. Edellä olevan 1 kohdan mukaisesti vahvistettuja sääntöjä on sovellettava niin, ettei vaaranneta sellaisen toisessa jäsenvaltiossa olevan myöntävän elimen perustamaa tunnistamisjärjestelmää, joka suoritti rekisteröidyn hevoseläimen tämän asetuksen mukaisen tunnistamisen.
20 artikla
Transponderin koodin tallentaminen tunnistusasiakirjaan
1. Kun transponderi on kiinnitetty 18 artiklan mukaisesti, myöntävä elin lisää tunnistusasiakirjaan seuraavat tiedot:
a)
I luvun A osan 5 kohdassa vähintään 15 viimeistä numeroa koodista, jonka transponderi lähettää ja jonka lukulaite näyttää kiinnittämisen jälkeen; ja tarvittaessa
i)
tarra, jossa on viivakoodi, edellyttäen että muutosten tekeminen sivulle jälkikäteen estetään; tai
ii)
tuloste viivakoodista, joka sisältää ainakin kyseiset 15 viimeistä transponderin lähettämää merkkiä.
b)
I luvun B osan kaavion 12 tai 13 kohdassa, riippuen siitä kummalle puolelle transponderi kiinnitettiin, se paikka, johon transponderi on hevoseläimeen kiinnitetty ja josta se luetaan kiinnittämisen jälkeen.
c)
I luvun B osan kaavion 19 kohdassa sen eläinlääkärin tai toimivaltaisen henkilön allekirjoitus, joka suoritti tunnistamisen täyttämällä A osan 3 kohdan ja B osan I luvun kaavion ja luki transponderin koodin sen kiinnittämisen jälkeen, tai sen henkilön allekirjoitus, joka jäljentää kyseiset tiedot tunnistusasiakirjan myöntämistä varten myöntävän elimen sääntöjen mukaisesti.
2. Poiketen sitä, mitä tämän artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetään, kun hevoseläin merkitään aiemmin kiinnitetyllä transponderilla, joka ei ole 2 artiklan n kohdan i alakohdassa tarkoitetun ISO-standardin vaatimusten mukainen, valmistajan tai lukujärjestelmän nimi lisätään tunnistusasiakirjan I luvun A osan 5 kohtaan.
21 artikla
Vaihtoehtoisten tunnistusmenetelmien hyväksyntä
1. Poiketen siitä, mitä 18 artiklan 1 kohdassa säädetään, jäsenvaltiot voivat sallia sopivia vaihtoehtoisia menetelmiä unionissa syntyneiden hevoseläinten tunnistamiseen, kuten merkit, jotka täyttävät 4 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaiset vaatimukset ja joiden avulla voidaan varmistaa, että tunnistusasiakirjaan kirjattu hevoseläin voidaan tunnistaa.
2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että
a)
hevoseläinten tunnistamisen vaihtoehtoisia menetelmiä ei käytetä ainoana keinona suurimpaan osaan niistä hevoseläimistä, jotka niiden alueella tunnistetaan tämän asetuksen mukaisesti;
b)
jalostukseen ja tuotantoon tarkoitettujen hevoseläinten merkitsemiseen käytettäviä näkyviä merkintöjä ei voida sekoittaa niihin merkintöihin, jotka samalla alueella on varattu 5 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettujen myöntävien elinten käytettäväksi rekisteröityihin hevoseläimiin;
c)
tunnistamiseen käytetty luvallinen vaihtoehtoinen menetelmä tai menetelmien yhdistelmä on vähintään yhtä luotettava kuin 18 artiklan mukaisesti kiinnitetty transponderi;
d)
yksittäiseen hevoseläimeen sovellettavan vaihtoehtoisen tunnistusmenetelmän tiedot voidaan kuvata sellaisessa muodossa, joka voidaan muuttaa digitaaliseen ja haettavissa olevaan muotoon ja tallentaa 38 artiklan mukaisesti perustettuun tietokantaan.
3. Jäsenvaltioiden, jotka aikovat käyttää hyväkseen 1 kohdassa tarkoitettua poikkeusta, on saatettava tieto luvallisista vaihtoehtoisista tunnistusmenetelmistä komission, muiden jäsenvaltioiden ja kansalaisten saataville 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun verkkosivun kautta.
22 artikla
Vaihtoehtoisia tunnistusmenetelmiä käyttävien myöntävien elinten ja pitäjien velvoitteet
1. Myöntävän elimen on varmistettava, että hevoseläimelle myönnetään tunnistusasiakirja vain, jos
a)
on tarkistettu, että 21 artiklassa tarkoitettua vaihtoehtoista tunnistusmenetelmää sovelletaan asianmukaisesti;
b)
tunnistamiseen käytetty menetelmä on merkitty tunnistusasiakirjan I luvun A osan 6 tai 7 kohdassa tai tarvittaessa XI luvussa ja tallennettu 38 artiklan 1 kohdan f alakohdan mukaisesti tietokantaan.
2. Kun käytetään vaihtoehtoista tunnistusmenetelmää, pitäjä huolehtii siitä, että kyseiset tunnistustiedot ovat käytettävissä, tai tarvittaessa maksaa kustannukset tai kärsii viivästyksen, jotka aiheutuvat eläimen tunnistamisen varmistamisesta.
V LUKU
HEVOSELÄINTEN SIIRTÄMINEN JA KULJETTAMINEN
23 artikla
Rekisteröityjen hevoseläinten sekä jalostukseen ja tuotantoon tarkoitettujen hevoseläinten siirtäminen ja kuljettaminen
1. Rekisteröidyille hevoseläimille tai jalostukseen ja tuotantoon tarkoitetuille hevoseläimille 9 artiklan 1 kohdan, 14, 29, 30 tai 32 artiklan mukaisesti myönnetyn tunnistusasiakirjan on aina oltava sen hevoseläimen mukana, jolle se on myönnetty, myös silloin kun ruhoa kuljetetaan asetuksen (EY) N:o 1069/2009 24 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tai asetuksen (EU) N:o 142/2011 liitteessä III olevan III luvun a kohdan iii alakohdassa tarkoitetussa laitoksessa käsiteltäväksi, kun kansallisessa lainsäädännössä tätä edellytetään.
2. Poiketen siitä, mitä 1 kohdassa säädetään, rekisteröityjen hevoseläinten tai jalostukseen ja tuotantoon tarkoitettujen hevoseläinten mukana ei tarvitse olla tunnistusasiakirjaa, jos
a)
niitä pidetään sisätiloissa tai laiduntamassa ja pitäjä voi esittää tunnistusasiakirjan viivytyksettä;
b)
niillä väliaikaisesti ratsastetaan tai ajetaan taikka niitä ohjasajetaan tai talutetaan
i)
tilan lähettyvillä jäsenvaltion alueella niin, että tunnistusasiakirja voidaan esittää ilman viivettä; tai
ii)
hevoseläinten vuodenaikojen mukaisen rekisteröidylle kesälaitumelle ja sieltä pois siirtymisen aikana sillä edellytyksellä, että tunnistusasiakirjat voidaan esittää lähtötilalla;
c)
niitä ei ole vieroitettu ja ne seuraavat emäänsä tai keinoemäänsä;
d)
ne osallistuvat hevoskilpailujen tai -tapahtuman harjoituksiin tai kokeisiin, joiden vuoksi niiden on tilapäisesti poistuttava harjoitus-, kilpailu- tai tapahtumapaikalta;
e)
niitä siirretään tai kuljetetaan hätätilanteessa, joka liittyy itse hevoseläimiin tai siihen tilaan, jolla eläimiä pidetään.
24 artikla
Väliaikaisella asiakirjalla varustettujen hevoseläinten siirtoihin tai kuljetuksiin sovellettavat poikkeukset
1. Pitäjän hakemuksesta tai toimivaltaisen viranomaisen pyynnöstä myöntävän elimen on annettava tilapäinen asiakirja, joka sisältää ainakin liitteessä III säädetyt tiedot ja jonka perusteella hevoseläin voi liikkua tai se voidaan siirtää jäsenvaltiossa enintään 45 päivän mittaisen määräajan, jonka aikana tunnistusasiakirja annetaan myöntävälle elimelle tai toimivaltaiselle viranomaiselle tunnistustietojen päivitystä varten.
2. Hevoseläintä, jonka mukana on 1 kohdassa tarkoitettu väliaikainen asiakirja, ei saa kuljettaa teurastamoon teurastettavaksi ihmisravinnoksi käyttöä varten.
3. Poiketen siitä, mitä 1 kohdassa säädetään, kun hevoseläin kuljetetaan mainitussa kohdassa tarkoitetun 45 päivän määräajan puitteissa toiseen jäsenvaltioon tai toisen jäsenvaltion kautta kolmanteen maahan, sillä on riippumatta siitä, onko se rekisteröity vai ei, oltava mukanaan tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetun tilapäisen asiakirjan lisäksi direktiivin 2009/156/EY liitteen III mukainen terveystodistus.
25 artikla
Älykortilla varustettujen hevoseläinten siirtoihin sovellettavat poikkeukset
1. Poiketen siitä, mitä 23 artiklan 1 kohdassa säädetään, toimivaltainen viranomainen voi sallia rekisteröityjen hevoseläinten tai jalostukseen ja tuotantoon tarkoitettujen hevoseläinten siirtämisen tai kuljettamisen samassa jäsenvaltiossa ilman tunnistusasiakirjoja, jos niillä on mukanaan älykortti, jonka on myöntänyt niiden tunnistusasiakirjan myöntänyt elin ja jossa on liitteessä II tarkoitetut tiedot.
2. Ne jäsenvaltiot, jotka käyttävät tämän artiklan 1 kohdassa säädettyä poikkeusta, voivat myöntää toisilleen poikkeuksia rekisteröityjen hevoseläinten tai jalostukseen ja tuotantoon tarkoitettujen hevoseläinten siirtämistä tai kuljettamista varten kyseisen jäsenvaltion alueella.
Niiden on ilmoitettava komissiolle aikomuksestaan myöntää kyseisiä poikkeuksia.
26 artikla
Hevoseläinten siirtäminen ja kuljettaminen teurastettavaksi
1. Teurastettavaksi tarkoitettujen hevoseläinten mukana on oltava seuraavat asiakirjat, kun ne siirretään tai kuljetetaan teurastamoon:
a)
9 artiklan 1 kohdan tai 14 artiklan mukaisesti myönnetty tunnistusasiakirja; tai
b)
29 tai 30 artiklan mukaisesti myönnetty tunnistusasiakirjan kaksoiskappale, johon sovelletaan 31 artiklassa säädettyä poikkeusta.
2. Poiketen siitä, mitä 1 kohdassa säädetään, toimivaltainen viranomainen voi sallia teurastettavaksi tarkoitetun hevoseläimen, jolle ei ole myönnetty 9 artiklan 1 kohdan mukaisesti tunnistusasiakirjaa, kuljettamisen välittömästi syntymätilalta teurastamoon samassa jäsenvaltiossa, jos
a)
teurastettavat hevoseläimet ovat alle 12 kuukauden ikäisiä ja niiden lateraalisissa maitoetuhampaissa on näkyviä tähtiä;
b)
tunnistusketju on katkeamaton syntymätilalta teurastamoon;
c)
teurastamoon kuljetettaessa hevoseläimet ovat yksilöllisesti merkittyjä 18 tai 21 artiklan mukaisesti;
d)
lähetyksen mukana on asetuksen (EY) N:o 853/2004 liitteessä II olevan III jakson mukaiset elintarvikeketjua koskevat tiedot, joihin on sisällyttävä viittaus tämän kohdan c alakohdassa tarkoitettuun yksilölliseen merkitsemiseen;
e)
transponderi tai muu hevoseläimen 21 artiklan mukainen fysikaalinen tunniste on suojattava myöhemmältä vilpilliseltä käytöltä ottamalla talteen, tuhoamalla tai hävittämällä se paikan päällä.
3. Tämän asetuksen 34 artiklan 1 kohdan b ja c alakohtaa ei sovelleta, jos kyse on hevoseläimen teurastettavaksi siirtämisestä tai kuljetuksesta tämän artiklan 2 kohdan mukaisesti.
VI LUKU
TUNNISTUSASIAKIRJOJEN HALLINNOINTI, KORVAAMINEN JA VOIMASSAOLON KESKEYTTÄMINEN
27 artikla
Tunnistusasiakirjojen hallinnoimiseen liittyvät pitäjien velvoitteet tunnistamisen jatkuvuuden varmistamiseksi hevoseläimen koko elinkaaren ajan
1. Hevoseläimen pitäjän on varmistettava, että seuraavat tunnistusasiakirjan tunnistetiedot ovat aina ajan tasalla ja oikein:
a)
hevoseläimen kelpoisuus ihmisravinnoksi teurastettavaksi;
b)
luettavissa oleva transponderin koodi tai merkki, jota käytetään 21 artiklassa tarkoitettuna vaihtoehtoisena tunnistusmenetelmänä;
c)
luokitus rekisteröitynä hevoseläimenä tai jalostukseen ja tuotantoon tarkoitettuna hevoseläimenä;
d)
omistusta koskevat tiedot, jos sen jäsenvaltion lainsäädäntö, jossa hevoseläintä pidetään, tai 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu myöntävä elin niin edellyttää.
2. Riippumatta 9 artiklan 1 kohdan tai 14, 29 tai 32 artiklan mukaan tunnistusasiakirjan myöntäneestä myöntävästä elimestä, hevoseläimen pitäjän on varmistuttava siitä, että tunnistusasiakirja talletetaan 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuun kyseistä hevoseläinluokkaa käsittelevään myöntävään elimeen siinä jäsenvaltiossa, jossa hevoseläimen tila sijaitsee, jotta 38 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut tiedot voidaan toimittaa 30 päivän kuluessa siitä, kun
a)
myöntävä elin, joka ei ole tilan kanssa samassa jäsenvaltiossa, on myöntänyt tunnistusasiakirjan 9 artiklan 1 kohdan mukaisesti;
b)
hevoseläin on tuotu toisesta jäsenvaltiosta siihen jäsenvaltioon, jossa tila sijaitsee, lukuun ottamatta
i)
hevoseläimiä, jotka osallistuvat kilpailuihin, kilpa-ajoihin, esityksiin, koulutukseen ja tukinvetoon enintään 90 päivän ajaksi;
ii)
oreja, jotka ovat jäsenvaltiossa lisääntymiskauden ajan;
iii)
tammoja, jotka ovat jäsenvaltiossa astutusta varten enintään 90 päivän ajan;
iv)
eläinlääkärin tiloissa lääketieteellisistä syistä olevia hevoseläimiä;
v)
hevoseläimiä, jotka on tarkoitettu teurastettaviksi 10 päivän kuluessa tuonnista.
3. Jos tunnistusasiakirjassa olevia 38 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja tunnistustietoja on tarpeen päivittää, pitäjän on talletettava tunnistusasiakirja 30 päivän kuluessa tunnistustietoihin vaikuttaneesta tapahtumasta
a)
kun kyse on 2 artiklan e kohdan i alakohdassa tarkoitetusta rekisteröidystä hevoseläimestä, siihen 5 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettuun myöntävään elimeen, joka
i)
joko myönsi kyseisen rekisteröidyn hevoseläimen tunnistusasiakirjan; tai
ii)
on hyväksytty päätöksen 92/353/ETY mukaisesti siinä jäsenvaltiossa, jossa hevoseläimen tila sijaitsee, ja joka on perustanut kantakirjan, johon hevoseläin voidaan merkitä tai rekisteröidä päätöksen 96/78/EY mukaisesti; tai
b)
kun kyse on 2 artiklan e kohdan ii alakohdassa tarkoitetuista rekisteröidyistä hevosista, 5 artiklan 1 kohdan b alakohdan tarkoitettuun myöntävään elimeen kyseisen rekisteröidyn hevosen tunnistusasiakirjan myöntäneen myöntävän elimen sääntöjen mukaisesti; tai
c)
toimivaltaiseen viranomaiseen tai mihin tahansa myöntävään elimeen, jonka on tämän asetuksen mukaisesti nimennyt sen jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen, jonka alueella hevoseläimen tila sijaitsee.
28 artikla
Tunnistusasiakirjojen hallinnoimiseen liittyvät myöntävien elinten velvoitteet tunnistamisen jatkuvuuden varmistamiseksi hevoseläimen koko elinkaaren ajan
Edellä 27 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun myöntävän elimen on
a)
suoritettava tarvittavat tunnistustietojen päivitykset tunnistusasiakirjaan;
b)
tallennettava tunnistusasiakirjan C osan I lukuun myöntävän elimen vaaditut tiedot, joita ovat ainakin tietokannan UELN-yhteensopiva numero, jos se ei alun perin myöntänyt tunnistusasiakirjaa 9 artiklan 1 kohdan mukaisesti;
c)
täydennettävä tunnistusasiakirjan IV luvun kohdat, jos omistajanvaihdos on kansallisen lainsäädännön tai myöntävän elimen sääntöjen edellyttämä;
d)
tallennettava tai täydennettävä talletetun tunnistusasiakirjan tunnistustiedot 38 artiklan mukaisesti perustamaansa tietokantaan;
e)
toimitettava tiedot keskustietokantaan 39 artiklan mukaisesti.
29 artikla
Tunnistusasiakirjojen kaksoiskappaleiden myöntäminen
1. Tunnistusasiakirjan kaksoiskappaleen antaa 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu myöntävä elin, jos
a)
alkuperäinen tunnistusasiakirja on kadonnut, ja hevoseläin voidaan tunnistaa varsinkin transponderin lähettämän tunnistusnumeron tai 21 artiklan mukaisen vaihtoehtoisen tunnistusmenetelmän perusteella; tai
b)
eläintä ei ole tunnistettu 12 tai 14 artiklassa tai 43 artiklan 2 kohdassa vahvistettujen määräaikojen kuluessa, edellyttäen, että astutustodistus on saatavilla ja geneettinen emä tai kantajaemä, jos kyse on alkionsiirrosta, on tunnistettu tämän asetuksen mukaisesti; tai
c)
toimivaltaisella viranomaisella on näyttöä siitä, että voimassa olevan tunnistusasiakirjan tietyt tunnistetiedot eivät täsmää vastaavaan hevoseläimeen, eikä 12 artiklan 3 kohdan a alakohdan säännöksiä voida soveltaa.
2. Edellä 1 kohdassa kuvatuissa tapauksissa 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun myöntävän elimen on pitäjän hakemuksesta tai toimivaltaisen viranomaisen pyynnöstä
a)
toimitettava eläimelle tarvittaessa 18 artiklan mukaisesti transponderi tai sovellettava 21 artiklan mukaista luvallista tunnistusmenetelmää;
b)
myönnettävä tunnistusasiakirjan kaksoiskappale, joka on selkeästi sellaiseksi merkitty (”kaksoiskappale”) ja jossa viitataan sen myöntävän elimen tietokantaan tallennettuun yksilölliseen numeroon, joka
i)
suoritti eläimen ensimmäisen tunnistuksen ja myönsi kadonneen alkuperäisen tunnistusasiakirjan; tai
ii)
antaa 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetulle eläimelle tunnistusasiakirjan kaksoiskappaleen;
c)
luokiteltava hevoseläin tunnistusasiakirjan kaksoiskappaleen II luvun II osaan niin, että sitä ei ole tarkoitettu teurastettavaksi ihmisravinnoksi käyttöä varten.
3. Edellä 2 kohdan mukaisesti myönnetyn tunnistusasiakirjan kaksoiskappaleen tiedot on tallennettava 38 artiklassa tarkoitettuun tietokantaan yksilölliseen tunnistusnumeroon viitaten, ja ne on toimitettava 39 artiklan mukaiseen keskustietokantaan.
4. Jos kadonneen tunnistusasiakirjan oli myöntänyt 9 artiklan 1 kohdan mukaisesti 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu myöntävä elin, joka ei enää ole olemassa, tunnistusasiakirjan kaksoiskappaleen myöntää 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu myöntävä elin siinä jäsenvaltiossa, jonka alueella hevoseläimen tila sijaitsee, tämän artiklan 2 kohdan mukaisesti.
30 artikla
Tunnistusasiakirjojen kaksoiskappaleiden myöntäminen unioniin tuoduille hevoseläimille
Poiketen siitä, mitä 29 artiklan 2 kohdassa säädetään, jos kadonneen alkuperäisen tunnistusasiakirjan oli myöntänyt 14 artiklan a kohdassa tarkoitettu kolmannessa maassa oleva myöntävä elin, mainittu kolmannen maan myöntävä elin voi myöntää uuden tunnistusasiakirjan edellyttäen, että uusi tunnistusasiakirja
a)
lähetetään 14 artiklan a kohdassa tarkoitetusta myöntävästä elimestä 29 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuun myöntävään elimeen, jossa sen merkitään olevan tunnistusasiakirjan kaksoiskappale, eläin luokitellaan 29 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaisesti ja tiedot tallennetaan tietokantaan 29 artiklan 3 kohdan mukaisesti;
b)
lähetetään pitäjälle tai omistajalle, jos hevoseläimen sijaintijäsenvaltion lainsäädännössä niin nimenomaisesti edellytetään, myöntävän elimen tai sen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen, jonka alueella hevoseläimen tila sijaitsee, toimesta.
31 artikla
Hevoseläimen luokituksen voimassaolon keskeyttäminen ihmisravinnoksi teurastettavaksi kelpaavana eläimenä
1. Poiketen siitä, mitä 29 artiklan 2 kohdan c alakohdassa ja 30 artiklassa säädetään, ja lukuun ottamatta 43 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua tilannetta, toimivaltainen viranomainen voi päättää peruuttaa hevoseläimen luokituksen ihmisravinnoksi teurastettavaksi kelpaavana kuuden kuukauden ajaksi, jos
a)
pitäjä voi tyydyttävästi osoittaa 30 päivän kuluessa tunnistusasiakirjan ilmoitetusta katoamispäivästä, että hevoseläimen kelpoisuutta teurastettavaksi ihmisravinnoksi koskeva luokitus ei ole vaarantunut annetun lääkinnällisen hoidon vuoksi;
b)
tunnistamista koskeva hakemus on tehty päätöksen 96/78/EY 1 artiklan 1 kohdan toisen luetelmakohdan mukaisesti ensimmäisen vuoden aikana, mutta sen jälkeen, kun tämän asetuksen 12 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu sallittu enimmäisaika on päättynyt.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetussa tilanteessa toimivaltainen viranomainen lisää kuuden kuukauden keskeyttämisjakson alkamispäivämäärän tunnistusasiakirjan kaksoiskappaleen II luvun III osan ensimmäiseen sarakkeeseen ja täydentää asiakirjan kolmannen sarakkeen.
32 artikla
Korvaavien tunnistusasiakirjojen myöntäminen
1. Korvaavan tunnistusasiakirjan antaa 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu myöntävä elin, jos
a)
alkuperäinen tunnistusasiakirja on kadonnut, ja
i)
eläintä ei voida varmuudella tunnistaa;
ii)
ei ole mitään merkkejä tai näyttöä siitä, että 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu myöntävä elin olisi aiemmin myöntänyt tunnistusasiakirjan tälle eläimelle;
b)
eläintä ei ole tunnistettu 12 artiklan 1 tai 2 kohdassa, 14 artiklassa tai 43 artiklan 2 kohdassa säädetyissä määräajoissa.
2. Edellä 1 kohdassa kuvatuissa tapauksissa 5 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetun myöntävän elimen, joka vastaa siitä alueesta, jolla hevoseläin sijaitsee, on pitäjän hakemuksesta tai toimivaltaisen viranomaisen pyynnöstä
a)
kiinnitettävä eläimeen transponderi 18 artiklan mukaisesti tai sovellettava 21 artiklan mukaisesti vastaavaa luvallista vaihtoehtoista tunnistusmenetelmää;
b)
myönnettävä korvaava tunnistusasiakirja, joka on selkeästi sellaiseksi merkitty (”korvaava tunnistusasiakirja”) ja jossa viitataan uuteen myönnettyyn yksilölliseen numeroon, joka vastaa tietokannassa olevia mainitun korvaavan tunnistusasiakirjan myöntämistä koskevia tietoja;
c)
luokiteltava hevoseläin korvaavan tunnistusasiakirjan II luvun II osaan niin, että sitä ei ole tarkoitettu teurastettavaksi ihmisravinnoksi käyttöä varten.
3. Tämän artiklan 2 kohdan mukaisesti myönnetyn korvaavan tunnistusasiakirjan tiedot on tallennettava 38 artiklassa tarkoitettuun tietokantaan yksilölliseen tunnistusnumeroon viitaten, ja ne on toimitettava 39 artiklan mukaiseen keskustietokantaan.
33 artikla
Tunnistusasiakirjan voimassaolon keskeyttäminen siirtotarkoitusta varten
Virkaeläinlääkärin on keskeytettävä tunnistusasiakirjan voimassaolo siirtotarkoitusta varten tekemällä siitä asianmukainen merkintä asiakirjan III lukuun, jos hevoseläintä pidetään tai se tulee tilalta, joka
a)
on direktiivin 2009/156/EY 4 artiklan 5 kohdan mukaisen kieltomääräyksen alainen tai
b)
sijaitsee sellaisessa jäsenvaltiossa, joka ei ole vapaa afrikkalaisesta hevosrutosta, tai sellaisen jäsenvaltion alueella, jota pidetään afrikkalaisen hevosruton esiintymisalueena direktiivin 2009/156/EY 5 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
VII LUKU
HEVOSELÄIMEN JA IHMISRAVINNOKSI TEURASTETTAVAKSI TARKOITETUN HEVOSELÄIMEN KUOLEMA JA TIEDOT LÄÄKEHOIDOISTA
34 artikla
Virkaeläinlääkärin ja toimivaltaisen viranomaisen velvoitteet hevoseläimen teurastuksen tai kuoleman yhteydessä
1. Kun hevoseläin teurastetaan tai se kuolee, on suoritettava seuraavat toimenpiteet:
a)
transponderin myöhempi vilpillinen käyttö on estettävä poistamalla, tuhoamalla tai hävittämällä se paikan päällä;
b)
tunnistusasiakirja on mitätöitävä ainakin leimaamalla jokaiselle sivulle sana ”mitätön” niin, ettei sitä voi luvattomasti muuttaa tai lävistämällä niiden läpi reikä, jonka läpimitta on vähintään tavallisen lävistäjän reiän suuruinen;
c)
tekemällä viittaus hevoseläimen yksilölliseen tunnistusnumeroon joko
i)
tunnistusasiakirja on hävitettävä virallisessa valvonnassa teurastamossa, jossa eläin on teurastettu, ja myöntävälle elimelle on lähetettävä joko suoraan tai 36 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun yhteyspisteen kautta todistus, jossa sille ilmoitetaan eläimen teurastamossa tapahtuneen teurastamisen ja tunnistusasiakirjan tuhoamisen päivämäärät; tai
ii)
mitätöity tunnistusasiakirja on palautettava myöntävälle elimelle, joka on ilmoitettu tunnistusasiakirjan I luvun A osan 11 kohdassa tai 28 artiklan b alakohdan mukaisesti päivitetyssä mainitun luvun C osassa, joko suoraan tai 36 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuun yhteyspisteeseen, ja lisäksi on annettava tieto päivämäärästä jolloin eläin on teurastettu tai lopetettu tautien torjumiseksi.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetut toimenpiteet on suoritettava seuraavien elinten toimesta tai valvonnassa:
a)
virkaeläinlääkäri
i)
kun kyse on teurastuksesta tai lopettamisesta tautien hävittämistä varten direktiivin 2009/156/EY 4 artiklan 4 kohdan a alakohdan toisen alakohdan mukaisesti; tai
ii)
direktiivin 2009/156/EY 7 artiklan 3 kohdan mukaisen teurastuksen jälkeen; tai
b)
asetuksen (EY) N:o 1069/2009 3 artiklan 10 kohdassa määritelty toimivaltainen viranomainen, kun kyse on sellaisen ruhon hävittämisestä tai käsittelystä, jonka mukana oli tämän asetuksen 23 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun kansallisen lainsäädännön mukaisesti tunnistusasiakirja,
i)
asetuksen (EY) N:o 1069/2009 24 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisesti hyväksytyssä laitoksessa; tai
ii)
asetuksen (EU) N:o 142/2011 liitteessä III olevan III luvun a kohdan iii alakohdassa tarkoitetussa pienen kapasiteetin polttolaitoksessa.
3. Jos transponderia ei voida poistaa ihmisravinnoksi teurastetun hevoseläimen rungosta tämän artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisesti, virkaeläinlääkärin on julistettava liha tai se lihan osa, joka sisältää transponderin, ihmisravinnoksi kelpaamattomaksi asetuksen (EY) N:o 854/2004 liitteessä I olevan II jakson V luvun 1 kohdan n alakohdan mukaisesti.
35 artikla
Pitäjän ja myöntävän elimen velvoitteet hevoseläimen kuoleman tai katoamisen yhteydessä
1. Kaikissa sellaisissa tapauksissa, kun hevoseläin kuolee tai se katoaa esimerkiksi varkauden vuoksi muissa kuin 34 artiklassa tarkoitetuissa tapauksissa, pitäjän on palautettava tunnistusasiakirja asianmukaiselle I luvun A osassa tarkoitetulle myöntävälle elimelle tai I luvun C osan 28 artiklan b kohdassa tarkoitetulle päivitetylle myöntävälle elimelle 30 päivän kuluessa eläimen kuolemasta tai menetyksestä.
2. Hevoseläimen kuolemasta tai menetyksestä tämän artiklan 34 artiklan tai 1 kohdan mukaisesti tiedon vastaanottaneen myöntävän elimen on toimittava 28 artiklan d ja e kohdan mukaisesti.
36 artikla
Jäsenvaltioiden velvoitteet hevoseläimen kuoleman jälkeisen tiedon kulun varmistamiseksi
1. Jäsenvaltioiden on otettava käyttöön menettelyt mitätöityjen tunnistusasiakirjojen palauttamiseksi myöntävälle elimelle 34 artiklan 1 kohdan c alakohdan ii alakohdan mukaisesti.
2. Jäsenvaltiot voivat järjestää yhteyspisteen, joka vastaanottaa 34 artiklan 1 kohdan c alakohdan i alakohdassa tarkoitetun todistuksen tai 34 artiklan 1 kohdan c alakohdan ii alakohdassa tarkoitetut tunnistusasiakirjat, ja lähettää ne edelleen omalla alueellaan oleville myöntäville elimille.
Kyseinen yhteyspiste voi olla asetuksen (EY) N:o 882/2004 35 artiklassa tarkoitettu yhdyselin.
3. Yhteyspistettä koskevat tiedot, jotka voivat olla sisällytettyinä 39 artiklassa tarkoitettuun keskustietokantaan, saatetaan tarvittaessa 2 kohdan mukaisesti muiden jäsenvaltioiden ja yleisön saataville 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla verkkosivulla.
37 artikla
Ihmisravinnoksi teurastettavaksi tarkoitetut hevoseläimet ja tiedot lääkehoidoista
1. Hevoseläin on katsottava tarkoitetuksi ihmisravinnoksi teurastettavaksi, jollei sitä tämän asetuksen mukaisesti toisin ole julistettu tunnistusasiakirjan II luvun II osassa; julistus on peruuttamaton ja sen tekee
a)
oman harkintansa mukaan omistaja allekirjoituksellaan ja myöntävän elimen vahvistamana; tai
b)
pitäjä ja direktiivin 2001/82/EY 10 artiklan 2 kohdan mukaisesti toimiva hoidosta vastaava eläinlääkäri allekirjoituksillaan; tai
c)
myöntävä elin tekemällä merkinnän, kun se antaa tunnistusasiakirjan kaksoiskappaleen 29 tai 30 artiklan mukaisesti tai korvaavan tunnistusasiakirjan 32 artiklan mukaisesti.
2. Direktiivin 2001/82/EY 10 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun hoidosta vastaavan eläinlääkärin on ennen mahdollista direktiivin 2001/82/EY 10 artiklan 2 kohdan mukaista hoitoa tai saman direktiivin 6 artiklan 3 kohdassa sallitun lääkkeen avulla suoritettavaa hoitoa varmistuttava hevoseläimen luokittelusta:
a)
se on tarkoitettu teurastettavaksi ihmisravinnoksi käyttöä varten, mikä on oletusarvo, tai
b)
sitä ei ole tunnistusasiakirjan II luvun II osan mukaisesti tarkoitettu teurastettavaksi ihmisravinnoksi käyttöä varten.
3. Jos tämän artiklan 2 kohdassa tarkoitettu hoito ei ole sallittu ihmisravinnoksi teurastettavaksi tarkoitettua hevoseläintä varten, direktiivin 2001/82/EY 10 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun hoidosta vastaavan eläinlääkärin on varmistettava, että direktiivin 2001/82/EY 10 artiklan 2 kohdassa säädetyn poikkeuksen mukaisesti kyseinen hevoseläin julistetaan ennen hoitoa peruuttamattomasti sellaiseksi, että sitä ei ole tarkoitettu ihmisravinnoksi teurastettavaksi, seuraavasti:
a)
täydentämällä ja allekirjoittamalla tunnistusasiakirjan II luvun II osa sekä
b)
mitätöimällä tunnistusasiakirjan II luvun III osa kyseisessä osassa olevien ohjeiden mukaisesti.
4. Sen jälkeen, kun 3 kohdassa säädetyt toimenpiteet on suoritettu, hevoseläimen pitäjän on talletettava tunnistusasiakirja sen jäsenvaltion myöntävään elimeen, jossa hevoseläimen tila sijaitsee, tai toimitettava tiedot sähköisesti, jos sillä on pääsy tietokantaan, 14 päivän kuluessa tunnistusasiakirjan II luvun II osan allekirjoittamispäivästä.
5. Poiketen siitä, mitä 4 kohdassa säädetään, jäsenvaltio voi toteuttaa toimenpiteitä varmistaakseen, että vastaava eläinlääkäri ilmoittaa toteutetuista toimenpiteistä 3 kohdan mukaisesti 14 päivän kuluessa tunnistusasiakirjan II luvun II osan allekirjoittamispäivästä
a)
joko suoraan 4 kohdassa tarkoitetulle myöntävälle elimelle, ja toimittaa myöntävälle elimelle tarvittavat tiedot tietokannan saattamiseksi ajan tasalle 39 artiklan mukaisesti; tai
b)
suoraan 39 artiklan mukaisesti perustettuun keskustietokantaan, jos varmistetaan, että 4 kohdassa tarkoitettu myöntävä elin sisällyttää tiedot 38 artiklan mukaisesti perustettuun tietokantaan.
6. Jos hevoseläintä on tarkoitus hoitaa direktiivin 2001/82/EY 10 artiklan 3 kohdassa tarkoitetuissa olosuhteissa, hoidosta vastaavan eläinlääkärin on lisättävä tunnistusasiakirjan II luvun III osaan tarpeelliset tiedot lääkkeestä ja sen sisältämistä, asetuksessa (EY) N:o 1950/2006 luetelluista aineista, jotka ovat välttämättömiä tai tuovat kliinistä lisähyötyä hevoseläinten hoidossa.
Hoidosta vastaavan eläinlääkärin on merkittävä kyseisen lääkkeen lääkemääräyksen mukainen viimeinen hoitokerta ja ilmoitettava direktiivin 2001/82/EY 11 artiklan 4 kohdan mukaisesti pitäjälle se ajankohta, jolloin kyseisen direktiivin 10 artiklan 3 kohdan mukainen varoaika päättyy.
VIII LUKU
TIETOJEN TALLENTAMINEN JA SEURAAMUKSET
38 artikla
Tietokanta
1. Kun myöntävä elin antaa tunnistusasiakirjan tai kirjaa aiemmin myönnettyjä tunnistusasiakirjoja, sen on tallennettava tietokantaansa ainakin seuraavat hevoseläintä koskevat tiedot:
a)
yksilöllinen tunnistusnumero;
b)
laji;
c)
sukupuoli;
d)
väri;
e)
syntymäpäivä (pp/kk/vvvv) sellaisena kuin i kohdassa tarkoitettu pitäjä on sen ilmoittanut;
f)
vähintään 15 viimeistä numeroa mahdollisen transponderin lähettämästä koodista tai sellaisen radiotaajuudella toimivan tunnistuslaitteen lähettämä koodi, joka ei ole ISO-standardin 11784 mukainen, yhdessä tarvittavaa lukulaitetta koskevien tietojen kanssa, taikka 21 artiklan mukainen vaihtoehtoinen tunnistusmenetelmä;
g)
syntymämaa sellaisena kuin i kohdassa tarkoitettu pitäjä on sen ilmoittanut;
h)
tunnistusasiakirjan myöntämispäivä ja mahdollisen muutoksen päiväys;
i)
edellä 11 artiklan 1 kohdassa, 15 artiklan 1 kohdassa, 29 artiklan 2 kohdassa tai 32 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun hakemuksen toimittaneen taikka tarvittaessa tunnistusasiakirjan 27 artiklan 3 kohdassa tarkoitetulla tavalla tallettaneen pitäjän nimi ja osoite;
j)
luokittelu rekisteröidyksi hevoseläimeksi tai jalostukseen ja kasvatukseen tarkoitetuksi hevoseläimeksi
k)
eläimen nimi (syntymänimi ja tarvittaessa kaupallinen nimi), sellaisena kuin i kohdassa tarkoitettu pitäjä on sen ilmoittanut;
l)
eläimen tiedossa oleva luokitus, jonka mukaan sitä ei ole tarkoitettu teurastettavaksi ihmisravinnoksi;
m)
sarjanumero, jos 9 artiklan 1 ja 3 kohdassa tarkoitetussa tunnistusasiakirjassa sellainen on, ja 12 artiklan 3 kohdan sekä 29, 30 tai 32 artiklan säännösten mukaisesti myönnettyjä uusia tunnistusasiakirjoja, tunnistusasiakirjojen kaksoiskappaleita tai korvaavia tunnistusasiakirjoja koskevat tiedot;
n)
hevoseläimen tilan sijaintimaa sellaisena kuin i kohdassa tarkoitettu pitäjä on sen ilmoittanut;
o)
ilmoitettu eläimen kuolin- tai katoamispäivä sellaisena kuin i kohdassa tarkoitettu pitäjä on sen ilmoittanut tai teurastuspäivämäärä.
2. Myöntävän elimen on säilytettävä tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetut tiedot tietokannassaan vähintään 35 vuotta tai ainakin kahden vuoden ajan 34 artiklan mukaisesti ilmoitetusta hevoseläimen kuolemasta.
3. Viimeistään 15 päivän kuluttua päivästä, jona tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetut tiedot tallennettiin, kyseisessä kohdassa tarkoitetun myöntävän elimen on annettava kyseisen artiklan a-j ja l-o kohdassa olevat tiedot 39 artiklan mukaisesti perustettuun tietokantaan siinä jäsenvaltiossa, jossa
a)
myöntävä elin on hyväksytty, tunnustettu tai nimetty tai missä sen päätoimipaikka on 5 artiklan 1 kohdan mukaisesti;
b)
hevoseläin syntyi.
39 artikla
Keskustietokannan perustaminen
1. Jäsenvaltioiden on perustettava keskustietokanta tämän asetuksen soveltamiseksi.
2. Poiketen siitä, mitä 1 kohdassa säädetään, keskustietokannan perustamista ei vaadita niiltä jäsenvaltioilta, joilla on yksi tietokanta rekisteröityjä hevoseläimiä ja yksi tietokanta jalostukseen ja tuotantoon tarkoitettuja hevoseläimiä varten edellyttäen, että
a)
molemmat tietokannat voivat olla yhteydessä toisiinsa ja ne voivat tehdä yhteistyötä 40 artiklan mukaisesti keskitettyjen tietokantojen kanssa niiden hevoseläinten tunnistustietojen päivittämiseksi, joiden luokitus muuttuu rekisteröidyksi hevoseläimeksi tai jalostukseen ja tuotantoon tarkoitetuksi hevoseläimeksi;
b)
toimivaltaisella viranomaisella on suora pääsy molempiin tietokantoihin.
3. Jäsenvaltioiden on annettava keskustietokantojensa nimet, osoitteet ja yhteystiedot 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulle verkkosivulle muiden jäsenvaltioiden ja yleisön saataville.
40 artikla
Keskustietokantojen toiminta ja yhteistyö
1. Kunkin jäsenvaltion on varmistettava, että 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut myöntävät elimet tallettavat 28 artiklan e kohdassa ja 38 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun sen alueella tunnistettua hevoseläintä koskevan tiedon keskustietokantaan tai että sen alueella olevien myöntävien elinten tietokannat saatetaan samaan tietoverkkoon kyseisen keskustietokannan kanssa.
2. Jäsenvaltioiden on toimittava yhteistyössä käyttäessään keskustietokantoja direktiivin 89/608/ETY mukaisesti ja niiden on varmistettava, että
a)
keskustietokanta ilmoittaa tämän asetuksen 28 artiklan mukaisesti, viitaten yksilölliseen tunnistusnumeroon, kaikki 38 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen tunnistustietojen muutokset keskustietokantaan siinä jäsenvaltiossa, jossa tunnistusasiakirja on annettu;
b)
muiden jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille myönnetään maksutta pääsy keskustietokannassa oleviin vähimmäistietoihin sen selvittämiseksi, onko transponderin koodi, yksilöllinen tunnistusnumero tai passin numero tallennettu siihen.
41 artikla
Seuraamukset
Jäsenvaltioiden on säädettävä tämän asetuksen säännösten rikkomiseen sovellettavista seuraamuksista ja toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että ne pannaan täytäntöön. Seuraamusten on oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava näistä säännöksistä komissiolle viimeistään 1 päivänä tammikuuta 2016 ja myöhemmistä niihin vaikuttavista muutoksista viipymättä.
IX LUKU
SIIRTYMÄ- JA LOPPUSÄÄNNÖKSET
42 artikla
Kumoaminen
Kumotaan asetus (EY) N:o 504/2008 1 päivästä tammikuuta 2016.
Viittauksia kumottuun asetukseen pidetään viittauksina tähän asetukseen.
43 artikla
Siirtymäsäännökset
1. Poiketen siitä, mitä 4 artiklan 2 kohdassa säädetään, seuraavat hevoseläimet katsotaan tunnistetuiksi tämän asetuksen mukaisesti:
a)
hevoseläimet, jotka ovat syntyneet viimeistään 30 päivänä kesäkuuta 2009 ja tunnistettu siihen mennessä päätöksen 93/623/ETY tai 2000/68/EY mukaisesti, jos kyseisille hevoseläimille myönnetyt tunnistusasiakirjat
i)
tallennettiin asetuksen (EY) N:o 504/2008 21 artiklan 1 kohdan mukaisesti viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2009; sekä
ii)
sisältävät luvun, joka vastaa päätöksen 93/623/EY liitteessä olevan tunnistusasiakirjan mallin IX lukua, ja tunnistusasiakirjan III-A osa on täytetty, kun sen III-B osaan on merkitty tietoja;
b)
hevoseläimet, jotka ovat syntyneet viimeistään 30 päivänä kesäkuuta 2009, mutta joita ei ole tunnistettu siihen mennessä päätöksen 93/623/ETY tai 2000/68/EY mukaisesti, edellyttäen, että ne tunnistettiin asetuksen (EY) N:o 504/2008 mukaisesti viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2009;
c)
asetuksen (EY) N:o 504/2008 mukaisesti 31 päivään joulukuuta 2015 mennessä tunnistetut hevoseläimet.
2. Hevoseläimet, jotka ovat syntyneet unionissa tai tuotu unioniin kolmannesta maasta 30 päivän kesäkuuta 2009 jälkeen ja joita ei ole tunnistettu asetuksen (EY) N:o 504/2008 mukaisesti 31 päivään joulukuuta 2015 mennessä, on tunnistettava tämän asetuksen 29 tai 32 artiklan mukaisesti riippuen niiden tunnistamiseen käytettävissä olevista tiedoista, ja ne on luokiteltava tunnistusasiakirjan kaksoiskappaleen II luvun II osaan niin, että niitä ei ole tarkoitettu teurastettavaksi ihmisravinnoksi käyttöä varten.
3. Poiketen siitä, mitä 13 artiklan 2 kohdassa säädetään, jäsenvaltioiden, jotka ovat myöntäneet poikkeuksia asetuksen (EY) N:o 504/2008 7 artiklan mukaisesti ennen 1 päivää tammikuuta 2016 ja ovat ilmoittaneet niistä komissiolle ennen kyseistä päivämäärää, ei tarvitse ilmoittaa niistä uudelleen komissiolle.
4. Jäsenvaltioiden, jotka eivät ole perustaneet 39 artiklassa tarkoitettua keskitettyä tietokantaa, on perustettava se 39 artiklan mukaisesti ja varmistettava, että se on toimintavalmis 40 artiklan mukaisesti viimeistään 30 päivänä kesäkuuta 2016.
44 artikla
Voimaantulo
Tämä asetus tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Sitä sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2016. Kuitenkin 39 artiklaa sovelletaan 1 päivästä heinäkuuta 2016 alkaen niissä jäsenvaltioissa, jotka eivät ole perustaneet toimintavalmista keskustietokantaa 1 päivään tammikuuta 2016 mennessä.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 17 päivänä helmikuuta 2015.