РЕГЛАМЕНТ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ (ЕС) № 1355/2014 НА КОМИСИЯТА
от 17 декември 2014 година
за изменение на Регламент (ЕО) № 391/2009 във връзка с приемането от Международната морска организация (ММО) на някои кодекси и свързаните с тях изменения в някои конвенции и протоколи
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Регламент (ЕО) № 391/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2009 г. относно общи правила и стандарти за организациите за проверка и преглед на кораби (1), и по-специално член 13, параграф 2 от него,
в съответствие с процедурата за проверка на съответствието, уредена в член 5 от Регламент (ЕО) № 2099/2002 на Европейския парламент и на Съвета за създаване на Комитет по морската безопасност и предотвратяването на замърсяването от кораби (КМБПЗК) (2),
като има предвид, че:
(1)
Съгласно член 5, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 2099/2002 държавите членки и Комисията си сътрудничат, за да определят, при необходимост, обща позиция или подход в компетентния международен форум с оглед намаляване на рисковете от конфликт между законодателството на Съюза в областта на морския транспорт и международните актове.
(2)
Регламент (ЕО) № 391/2009 ведно с Директива 2009/15/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (3) формират единна законодателна уредба, по силата на която дейността на признатите организации е регламентирана по последователен начин в съответствие с едни и същи принципи и определения. Съгласно член 3, параграф 2 от Директива 2009/15/ЕО, когато държава членка реши да упълномощи по отношение на плаващи под нейно знаме кораби дадена организация да извършва от нейно име проверките и прегледите, свързани със задължителните свидетелства, тя поверява тези задължения само на призната организация, което съгласно член 2, буква ж) от посочената директива означава организация, призната в съответствие с Регламент (ЕО) № 391/2009. Следователно наборът от правила, въз основа на които се признават съответните организации, оказва въздействие върху двата акта.
(3)
Понятието „международни конвенции“ съгласно определението в член 2, буква б) от Регламент (ЕО) № 391/2009 означава Международната конвенция за безопасност на човешкия живот на море от 1 ноември 1974 г. (Конвенцията SOLAS), с изключение на глава XI-2 от анекса към нея, Международната конвенция за товарните водолинии от 5 април 1966 г. (Конвенцията за товарните водолинии) и Международната конвенция за предотвратяване на замърсяването от кораби от 2 ноември 1973 г. (Конвенцията MARPOL), ведно с протоколите и измененията към тях, както и свързаните с тях кодекси със задължителен характер във всички държави членки, в тяхната актуализирана версия.
(4)
На своята 28-а сесия Асамблеята на Международната морска организация прие Кодекс за прилагане на правните инструменти на ММО (Кодекс за правните инструменти), както това е посочено в Резолюция A.1070(28) на ММО от 4 декември 2013 г., както и изменения на Конвенцията за товарните водолинии, с оглед придаване на задължителен характер на Кодекса за правните инструменти, ведно със съответна схема за одит на държавата на флага, както това е посочено в Резолюция A.1083(28) на ММО от 4 декември 2013 г.
(5)
На 66-ото си заседание Комитетът по опазване на морската среда (Marine Environment Protection Committee, MEPC) на ММО прие изменения на протокола от 1978 г. във връзка с Конвенцията MARPOL, както това е посочено в Резолюция MEPC.246(66) от 4 април 2014 г., и на протокола от 1997 г. във връзка с Конвенцията MARPOL, както той се изменя от свързания с него протокол от 1978 г. и както това е посочено в Резолюция MEPC.247(66) от 4 април 2014 г., с оглед придаване на задължителен характер на Кодекса за правните инструменти, ведно със съответна схема за одит на държавата на флага.
(6)
На 93-тото си заседание Комитетът по морска безопасност (Maritime Safety Committee, MSC) на ММО прие изменения на Конвенцията SOLAS, както това е посочено в Резолюция MSC.366(93) от 22 май 2014 г., и на протокола от 1988 г. във връзка с Конвенцията за товарните водолинии, както това е посочено в Резолюция MSC.375(93) от 22 май 2014 г., с оглед придаване на задължителен характер на Кодекса за правните инструменти, ведно със съответна схема за одит на държавата на флага.
(7)
Комитетът MEPC на 65-ото си заседание и Комитетът MSC на 92-рото си заседание приеха кодекс на ММО за признатите организации (Кодекс за признатите организации), както това е посочено в Резолюция MSC.349(92) от 21 юни 2013 г.
(8)
На 65-ото си заседание Комитетът MEPC прие изменения на протокола от 1978 г. във връзка с Конвенцията MARPOL, с оглед придаване на задължителен характер на Кодекса RO, както това е посочено в Резолюция MEPC.238(65) от 17 май 2013 г.
(9)
На 92-рото си заседание Комитетът MSC прие изменения на Конвенцията SOLAS и на протокола от 1988 г. във връзка с Конвенцията за товарните водолинии, с оглед придаване на задължителен характер на Кодекса RO, както това е посочено в резолюции MSC.350(92) и MSC.356(92) от 21 юни 2013 г.
(10)
Поради това, в съответствие с приложимите правила за приемане, ратифициране и влизане в сила на изменения по силата на всяка от посочените по-горе конвенции на ИМО, се очаква кодексите за правните инструменти и за признатите организации да влязат в сила в периода между 1 януари 2015 г. и 1 януари 2018 г..
(11)
На 13 май 2013 г. Съветът прие Решение 2013/268/ЕС (4). Съгласно член 5 от посоченото решение Съветът разрешава на държавите членки да дадат своето съгласие да бъдат обвързани - в интерес на Съюза и в съответствие с декларацията, съдържаща се в приложението към посоченото решение - от измененията, посочени в съображения 4 - 9 от настоящия регламент.
(12)
В декларацията, съдържаща се в приложението към Решение 2013/268/ЕС, се посочва, че държавите членки са на мнение, че в Кодекса за правните инструменти и Кодекса за признатите организации се съдържа набор от минимални изисквания, които държавите могат да доразвиват и подобряват в зависимост от конкретния случай с оглед да се оптимизират морската безопасност и опазването на околната среда.
(13)
Също така в декларацията се посочва, че никоя от разпоредбите на Кодекса за правните инструменти или Кодекса за признатите организации не следва да се тълкува така, че да ограничава по какъвто и да е начин изпълнението на задълженията на държавите членки съгласно правото на Европейския съюз във връзка с определението за „задължителни свидетелства“ и „свидетелства за клас“, обхвата на установените задължения и критерии за признати организации и задълженията на Европейската комисия във връзка с признаването, оценяването и, когато е уместно, налагането на корективни мерки или санкции на признати организации. В същата декларация се посочва, че в случай на одит на ММО държавите членки ще заявят, че се проверява изпълнението само на тези разпоредби от съответните международни конвенции, които са ратифицирани от държавите членки, в това число съгласно условията на посочената декларация.
(14)
Съгласно правовия ред на Съюза в приложното поле на Регламент (ЕО) № 391/2009, както и на Директива 2009/15/ЕО, се включват позовавания на „международни конвенции“ като посочените в съображение 3. В тези рамки измененията на конвенциите на ММО автоматично се инкорпорират в законодателството на Съюза едновременно с влизането им в сила на международно равнище, в това число и свързаните с тях кодекси със задължителен характер като кодексите за правните инструменти и за признатите организации, които съответно стават част от актовете на ММО, които са от значение във връзка с прилагането на Регламент (ЕО) № 391/2009.
(15)
Възможно е обаче измененията на международните конвенции да бъдат изключени от приложното поле на морското законодателство на Съюза в съответствие с процедурата за проверка на съответствието, ако те отговарят поне на един от двата критерия, посочени в член 5, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 2099/2002.
(16)
Комисията подложи на анализ измененията на конвенциите на ММО в съответствие с член 5 от Регламент (ЕО) № 2099/2002 и установи, че съществуват редица несъответствия между Кодекса за правните инструменти и Кодекса за признатите организации, от една страна, и Регламент (ЕО) № 391/2009 и Директива 2009/15/ЕО, от друга.
(17)
На първо място, в част 2, параграф 16.1 от Кодекса за правните инструменти е предвиден списък от минимални ресурси и процеси, които държавите на флага трябва да създадат, в това число предоставянето на административни указания, отнасящи се, наред с останалото, и до свидетелствата за клас на корабите, които се изискват от държавата на флага като доказателство, че са спазени изискванията по отношение на конструкцията, машините и механизмите и електрическото оборудване и/или други изисквания по силата на международна конвенция, по която държавата на флага е страна, или че са спазени изискванията на вътрешната нормативна уредба на тази държава на флага. Както е пояснено в съображение 21 по-долу обаче, в законодателството на Съюза се прави разграничение между задължителните свидетелства и свидетелствата за клас. Вторите са документ с частен характер и не са актове на държава на флага, нито се издават от името на някоя държава на флага. Тази разпоредба на Кодекса за правните инструменти всъщност препраща към глава II-1, част А-1, правило 3-1 от Конвенцията SOLAS, където е предвидено корабите да са проектирани, построени и поддържани в съответствие с изискванията по отношение на конструкцията, машините и механизмите и електрическото оборудване на класификационна организация, призната от администрацията в съответствие с разпоредбите на правило XI-1/1. 1. В Конвенцията SOLAS ясно се определя, че обект на това изискване е корабът или неговият законен представител по отношение на държавата на флага. Освен това, когато една призната организация издава свидетелства за клас на кораби в качеството си на класификационна организация, тя извършва това съобразно своите собствени правила, процедури, условия и частни договорни споразумения, по които държавата на флага не е страна. Следователно тази разпоредба на Кодекса за правните инструменти е в противоречие с разграничението на дейностите по издаване на свидетелства за клас и на задължителни свидетелства, така както е предвидено в действащото законодателство на ЕС.
(18)
На второ място, в част 2, параграф 18.1 от Кодекса за правните инструменти се съдържа изискването държавата на флага да определи „само по отношение на корабите, имащи право да плават под нейния флаг“ дали дадена призната организация разполага с достатъчно ресурси по отношение на технически, управленски и изследователски възможности, за да изпълни възложените ѝ задачи. За разлика от това, този аспект е залегнал в законодателството на Съюза като изискване за целите на признаването, за което свидетелства критерий А.3 от приложение I към Регламент (ЕО) № 391/2009, и то по отношение на цялата флота, на която съответната организация е дала клас, без разлика на флага. В случай че горепосочената разпоредба на Кодекса за правните инструменти бъде инкорпорирана в законодателството на Съюза, това ще ограничи прилагането на критерий А.3 от приложение I към Регламент (ЕО) № 391/2009 само до онази част от дейността на признатата организация, която се отнася за корабите, плаващи под флага на държава членка, което е в противоречие с изискванията, които понастоящем са в сила.
(19)
На трето място, в част 2, параграф 19 от Кодекса за правните инструменти е въведена забрана за държавата на флага да предоставя правомощия на нейните признати организации да прилагат за други кораби, освен имащите право да плават под нейния флаг, всички изисквания, които се отнасят, наред с останалото, и до правилата, изискванията или процедурите на тези организации за даване на клас. В съответствие с Директива 2009/15/ЕО държавите членки могат да упълномощят дадена организация да извършва от тяхно име дейностите, свързани с издаването на задължителни свидетелства за тяхната флота, ако тази организация е призната и над нея се упражнява надзор за тази цел в съответствие с Регламент (ЕО) № 391/2009. В тази рамка признатите организации като такива трябва да спазват определени изисквания при изпълнението на съответните им дейности за цялата класифицирана от тях флота, независимо от флага. Това се отнася за повечето от критериите, определени в приложение I към Регламент (ЕО) № 391/2009, както и за други задължения, в частност определените в член 10, параграф 4 от същия регламент. В случай че горепосочената разпоредба на Кодекса за правните инструменти бъде инкорпорирана в законодателството на Съюза, с това ще се ограничи прилагането на съдържащите се в Регламент (ЕО) № 391/2009 действащи изисквания във връзка с признаването, ако те между другото са определени като правила, изисквания и процедури, само до онази част от дейността на признатата организация, която се отнася за корабите, плаващи под флага на държава членка.
(20)
На четвърто място, в част 2, раздел 1.1 от Кодекса за признатите организации „призната организация“ по определение означава организация, която е била оценена от държава на флага и по отношение на която е установено, че отговаря на изискванията на част 2 от Кодекса за признатите организации. За разлика от това, според определението в член 2, буква д) от Регламент (ЕО) № 391/2009 за призната организация се счита „организация, призната в съответствие с настоящия регламент“. Въз основа на оценката от страна на Комисията, изложена в съображения 21-23, изглежда, че няколко разпоредби в част 2 от Кодекса за признатите организации са несъвместими с Регламент (ЕО) № 391/2009. От тук следва, че организация, призната по смисъла на определението в Кодекса за признатите организации, няма да отговаря на всички изисквания на Регламент (ЕО) № 391/2009 и поради това няма да отговаря на определението за призната организация, установено в законодателството на Съюза.
(21)
На пето място, в част 2, раздел 1.3 от Кодекса за признатите организации „задължителното сертифициране и услуги“ се определят като единна категория дейности, които една призната организация има право да извършва от името на държавата на флага, включително издаването на свидетелства, които едновременно отговарят на изискванията за задължителни свидетелства и за свидетелства за клас. За разлика от това в определенията, фигуриращи в член 2, букви ж) и и) от Регламент (ЕО) № 391/2009, се прави ясно разграничение между „задължително свидетелство“, което е свидетелство, издадено от държавата на флага или от нейно име в съответствие с международните конвенции, и „свидетелство за клас“, което е документ, издаден от призната организация в качеството ѝ на класификационна организация, с който се удостоверява годността на кораба за конкретна употреба или услуга в съответствие с правилата и процедурите, установени и разгласени от тази призната организация. Оттук следва, че в правото на Съюза задължителните свидетелства се разграничават от свидетелствата за клас и имат различен характер. Задължителните свидетелства имат публичен характер, докато свидетелствата за клас имат частен характер, тъй като се издават от класификационна организация в съответствие с нейните собствени правила, процедури и условия. Следователно класификационните свидетелства, издадени за един кораб от призната организация в потвърждение на това, че са спазени класификационните правила и процедури, включително когато се верифицират от държава на флага като доказателство, че са спазени изискванията на правило 3-1 в глава II-I, част А-1 от Конвенцията SOLAS, са документи със строго частен характер и не са акт на държава на флага, нито се издават от името на някоя държава на флага. В Кодекса за признатите организации обаче системно се посочва, че „задължителното сертифициране и услуги“ се извършват от признатата организация „от името на държавата на флага“, което противоречи на правното разграничение, установено със законодателството на Съюза. Независимо от това противоречие, ако тази разпоредба на Кодекса за признатите организации бъде приета за норма в правовия ред на Съюза, въпросната разпоредба ще породи явен риск в рамките на ЕС да станат неприложими изискванията във връзка с признаването, които се съдържат в Регламент (ЕО) № 391/2009 и се отнасят за цялостната дейност на организацията, независимо от флага.
(22)
На шесто място, в част 2, раздел 3.9.3.1 от Кодекса за признатите организации е предвиден механизъм за сътрудничество между признатите организации единствено в установената от държавата на флага рамка с оглед стандартизиране на процесите, касаещи задължителното сертифициране и услуги, извършвани от името на държавата на флага, както е целесъобразно; от друга страна в част 2, раздел 3.9.3.2 от същия кодекс се съдържа позоваване на установената от една държава на флага или „група държави на флага“ рамка, която да регламентира сътрудничеството между признатите от тази държава или държави организации по въпроси от техническо естество и по въпросите на безопасността, що се отнася до „задължителното сертифициране на кораби и услуги […] от името на въпросната държава/държави на флага“. За разлика от това, в правото на Съюза сътрудничеството между признати организации е уредено в член 10, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 391/2009, съдържащ изискването признатите организации да се консултират помежду си с оглед поддържане на еквивалентност и постигане на хармонизация на техните правила и процедури и на тяхното прилагане и да определят рамка за взаимното признаване в съответните случаи на свидетелства за клас за материали, оборудване и части. Тези два процеса на сътрудничество по силата на член 10, параграф 1 се отнасят за частните дейности на признатите организации в качеството им на класификационни организации и следователно се прилагат без разграничение въз основа на флага. Следователно, в случай че механизмите за сътрудничество, предвидени в Кодекса за признатите организации, бъдат инкорпорирани в законодателството на Съюза, с това ще се ограничи обхватът на определената в Регламент (ЕО) № 391/2009 рамка за сътрудничество само до онази част от дейността на признатите организации, която се отнася за корабите, плаващи под флага на държава членка, което е в противоречие с изискванията, които понастоящем са в сила.
(23)
На седмо място, раздел 3.9.3.3 от част 2 от Кодекса за признатите организации е идентичен с параграф 19 от част 2 от Кодекса за правните инструменти; поради това изложеното в съображение 19 е валидно в същата степен за тази разпоредба на Кодекса за признатите организации.
(24)
Никоя от разпоредбите на Кодекса за правните инструменти и Кодекса за признатите организации не трябва да ограничава възможността за определяне от Съюза, в съответствие с Договорите и международното право, на необходимите условия за предоставяне на признаване на организации, които са поискали да бъдат упълномощени от държавите членки за извършване на дейности по преглед и издаване на свидетелства на кораби от тяхно име с оглед постигане целите на Съюза и по-специално за подобряване на морската безопасност и опазване на околната среда.
(25)
Схемата за взаимно признаване на свидетелствата за клас за материали, оборудване и части, предвидена в член 10, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 391/2009, е приложима в рамките на Съюза само по отношение на кораби, които плават под флага на държава членка. Преценката за това дали такива свидетелства ще бъдат приемани по отношение на чуждестранни плавателни съдове остава в прерогативите на съответните трети държави на флага извън ЕС в рамките на упражняваната от тях изключителна компетентност, а именно съгласно Конвенцията на Организацията на обединените нации по морско право (UNCLOS).
(26)
Въз основа на направената от нея оценка Комисията установи, че разпоредбите на Кодекса за правните инструменти и Кодекса за признатите организации, посочени в предходните съображения, са несъвместими с Регламент (ЕО) № 391/2009 и следва да бъдат изключени от приложното поле на същия регламент. Поради това текстът на член 2, буква б) от Регламент (ЕО) № 391/2009 следва да бъде съответно изменен.
(27)
Тъй като Кодексът за признатите организации влиза в сила на 1 януари 2015 г., настоящият регламент следва да влезе в сила във възможно най-кратък срок след датата на публикуването му.
(28)
Комитетът по морската безопасност и предотвратяването на замърсяването от кораби (КМБПЗК) не даде становище относно мерките, предвидени в настоящия регламент. Беше счетено за необходимо да се изготви акт за изпълнение и председателят представи проекта на акт за изпълнение на апелативния комитет за допълнително обсъждане. Мерките, предвидени в настоящия регламент, са в съответствие със становището на апелативния комитет,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
В член 2 от Регламент (ЕО) № 391/2009 буква б) се заменя със следното:
„б)
„международни конвенции“ означава Международната конвенция за безопасност на човешкия живот на море от 1 ноември 1974 г. (SOLAS 74), с изключение на глава XI-2 от анекса към нея, Международната конвенция за товарните водолинии от 5 април 1966 г. и Международната конвенция за предотвратяване на замърсяването от кораби от 2 ноември 1973 г. (MARPOL), ведно с протоколите и измененията към тях, както и свързаните с тях кодекси със задължителен характер във всички държави членки, в тяхната актуализирана версия, с изключение на част 2, параграфи 16.1, 18.1 и 19 от Кодекса за прилагане на правните инструменти на ММО и част 2, раздели 1.1, 1.3, 3.9.3.1, 3.9.3.2 и 3.9.3.3 от Кодекса на ММО за признатите организации.“
Член 2
Настоящият регламент влиза в сила в деня след деня на публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Той се прилага от 1 януари 2015 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 17 декември 2014 година.
KOMISSION TÄYTÄNTÖÖNPANOASETUS (EU) N:o 1355/2014,
annettu 17 päivänä joulukuuta 2014,
asetuksen (EY) N:o 391/2009 muuttamisesta siltä osin kuin on kyse tiettyjen säännöstöjen ja niihin liittyvien tiettyjen yleissopimusten ja pöytäkirjojen muutosten hyväksymisestä Kansainvälisessä merenkulkujärjestössä (IMO)
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
ottaa huomioon alusten tarkastamis- ja katsastamislaitoksia koskevista yhteisistä säännöistä ja standardeista 23 päivänä huhtikuuta 2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 391/2009 (1) ja erityisesti sen 13 artiklan 2 kohdan,
noudattaa meriturvallisuutta ja alusten aiheuttaman pilaantumisen ehkäisemistä käsittelevän komitean (COSS-komitea) perustamisesta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 2099/2002 (2) 5 artiklassa säädettyä vaatimustenmukaisuuden tarkastusmenettelyä,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Asetuksen (EY) N:o 2099/2002 5 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltiot ja komissio tekevät yhteistyötä määritelläkseen tarvittaessa yhteisen kannan tai lähestymistavan toimivaltaisilla kansainvälisillä foorumeilla, jotta voidaan vähentää ristiriitojen mahdollisuutta yhteisön merilainsäädännön ja kansainvälisten oikeudellisten asiakirjojen välillä.
(2)
Asetus (EY) N:o 391/2009 muodostaa yhdessä Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/15/EY (3) kanssa yhtenäisen säädöskokonaisuuden, jossa säädetään hyväksyttyjen laitosten toiminnan johdonmukaisesta sääntelystä noudattaen samoja periaatteita ja määritelmiä. Direktiivin 2009/15/EY 3 artiklan 2 kohdassa säädetään, että jos jäsenvaltio päättää sen lipun alla purjehtivien alusten osalta valtuuttaa jonkin laitoksen suorittamaan puolestaan lakisääteisiin todistuskirjoihin liittyvät tarkastukset ja katsastukset, se voi antaa nämä tehtävät ainoastaan hyväksytylle laitokselle, jolla mainitun direktiivin 2 artiklan g alakohdan mukaan tarkoitetaan asetuksen (EY) N:o 391/2009 mukaisesti hyväksyttyä laitosta. Näin ollen säännöt, joiden perusteella kyseiset laitokset hyväksytään, koskevat molempia säädöksiä.
(3)
Asetuksen (EY) N:o 391/2009 2 artiklan b alakohdassa määritellyillä ’kansainvälisillä yleissopimuksilla’ tarkoitetaan 1 päivänä marraskuuta 1974 tehtyä kansainvälistä yleissopimusta ihmishengen turvallisuudesta merellä (SOLAS-yleissopimus), lukuun ottamatta sen liitteessä olevaa XI-2 lukua, 5 päivänä huhtikuuta 1966 tehtyä kansainvälistä lastiviivasopimusta sekä 2 päivänä marraskuuta 1973 tehtyä kansainvälistä yleissopimusta alusten aiheuttaman meren pilaantumisen ehkäisemisestä (Marpol-yleissopimus), sekä näiden yleissopimusten pöytäkirjoja ja muutoksia sekä asiaan liittyviä, kaikkia jäsenvaltioita sitovia säännöstöjä, sellaisina kuin ne ovat voimassa.
(4)
IMOn yleiskokous hyväksyi 28. istunnossaan IMO-asiakirjojen täytäntöönpanoa koskevan säännöstön, jäljempänä ’III-säännöstö’, sellaisena kuin se esitetään IMOn päätöslauselman A.1070 28 kohdassa, sekä lastiviivayleissopimuksen muutokset, jotka esitetään 4 päivänä joulukuuta 2013 annetun IMOn päätöslauselman A.1083 28 kohdassa, jotta III-säännöstöstä siihen liittyvine lippuvaltioiden auditointijärjestelmineen tulisi sitova.
(5)
IMOn meriympäristön suojelukomitea (MEPC) hyväksyi 66. istunnossaan Marpol-yleissopimukseen liittyvään vuoden 1978 pöytäkirjaan muutoksia, jotka esitetään 4 päivänä huhtikuuta 2014 annetun päätöslauselman MEPC.246 66 kohdassa, sekä Marpol-yleissopimukseen liittyvään vuoden 1997 pöytäkirjaan, sellaisena kuin se on muutettuna siihen liittyvällä vuoden 1978 pöytäkirjalla, muutoksia, jotka esitetään 4 päivänä huhtikuuta 2014 annetun päätöslauselman MEPC.247 66 kohdassa, jotta III-säännöstöstä siihen liittyvine lippuvaltioiden auditointijärjestelmineen tulisi sitova.
(6)
IMOn meriturvallisuuskomitea (MSC) hyväksyi 93. istunnossaan SOLAS-yleissopimuksen muutokset, jotka esitetään 22 päivänä toukokuuta 2014 annetun päätöslauselman MSC.366 93 kohdassa, sekä lastiviivayleissopimukseen liittyvän vuoden 1988 pöytäkirjan muutokset, jotka esitetään 22 päivänä toukokuuta 2014 annetun päätöslauselman MSC.375 93 kohdassa, jotta III-säännöstöstä siihen liittyvine lippuvaltioiden auditointijärjestelmineen tulisi sitova.
(7)
MEPC hyväksyi 65. istunnossaan ja MSC 92. istunnossaan hyväksyttyjä järjestöjä koskevan IMO-säännöstön, jäljempänä ’RO-säännöstö’, joka esitetään 21 päivänä kesäkuuta 2013 annetun päätöslauselman MSC.349 92 kohdassa.
(8)
MEPC hyväksyi 65. istunnossaan Marpol-yleissopimukseen liittyvän vuoden 1978 pöytäkirjan muutokset, jotka esitetään 17 päivänä toukokuuta 2013 annetun päätöslauselman MEPC.238 65 kohdassa, jotta RO-säännöstöstä tulisi sitova.
(9)
MSC hyväksyi 92. istunnossaan SOLAS-yleissopimuksen sekä lastiviivayleissopimukseen liittyvän vuoden 1988 pöytäkirjan muutokset, jotka esitetään 21 päivänä kesäkuuta 2013 annettujen päätöslauselmien MSC.350 ja MSC.356 92 kohdassa, jotta RO-säännöstöstä tulisi sitova.
(10)
III-säännöstön ja RO-säännöstön odotetaan tulevan voimaan 1 päivän tammikuuta 2015 ja 1 päivän tammikuuta 2018 välisenä aikana kaikkien kyseisten IMOn yleissopimusten osalta sovellettavien muutosten hyväksymistä, ratifiointia ja voimaantuloa koskevien sääntöjen mukaisesti.
(11)
Neuvosto antoi 13 päivänä toukokuuta 2013 neuvoston päätöksen 2013/268/EU (4). Mainitun päätöksen 5 artiklan nojalla neuvosto valtuutti jäsenvaltiot antamaan suostumuksensa tulla unionin etujen mukaisesti kyseisen asetuksen johdanto-osan 4-9 kappaleessa tarkoitettujen muutosten sitomiksi, jollei päätöksen liitteessä olevasta lausumasta muuta johdu.
(12)
Päätöksen 2013/268/EU liitteenä olevan lausuman mukaan jäsenvaltiot katsovat, että III-säännöstö ja RO-säännöstö sisältävät vähimmäisvaatimuksia, joita jäsenvaltiot voivat tarvittaessa työstää ja kehittää edelleen, jotta meriturvallisuutta ja ympäristönsuojelua voidaan parantaa.
(13)
Siinä todetaan myös, ettei mitään III-säännöstössä ja RO-säännöstössä ole tulkittava siten, että se vähentää tai rajoittaa jäsenvaltioille EU:n lainsäädännön nojalla kuuluvien velvollisuuksien täyttymistä, mitä tulee lakisääteisen todistuskirjan ja luokitustodistuksen määritelmiin, hyväksytyille laitoksille asetettujen velvollisuuksien ja vaatimusten laajuuteen, Euroopan komission tehtäviin, jotka koskevat laitosten hyväksymistä ja hyväksyttyjen laitosten arvioimista sekä tarvittaessa korjaavien toimien tai seuraamusten määräämistä hyväksytyille laitoksille. Samassa lausumassa todetaan, että IMO-auditoinnin yhteydessä olisi todennettava ainoastaan niiden keskeisten kansainvälisten yleissopimusten määräysten noudattaminen, jotka jäsenvaltiot ovat hyväksyneet, ottaen huomioon tämän lausuman ehdot.
(14)
Unionin oikeusjärjestyksessä sekä asetuksen (EY) N:o 391/2009 että direktiivin 2009/15/EY soveltamisala sisältää viittauksia ’kansainvälisiin yleissopimuksiin’, sellaisina kuin ne kuvaillaan johdanto-osan 3 kappaleessa. Näin ollen IMOn yleissopimusten muutokset saatetaan automaattisesti osaksi unionin lainsäädäntöä samaan aikaan, kun ne tulevat voimaan kansainvälisellä tasolla, mukaan lukien niihin liittyvät pakolliset säännöstöt kuten III-säännöstö ja RO-säännöstö, jotka sen vuoksi muodostavat osan asetuksen (EY) N:o 391/2009 soveltamisen kannalta merkityksellisistä IMOn asiakirjoista.
(15)
Kansainvälisiin yleissopimuksiin tehdyt muutokset voidaan kuitenkin vaatimustenmukaisuuden tarkastusmenettelyä noudattaen jättää unionin merilainsäädännön soveltamisalan ulkopuolelle, jos ne täyttävät vähintään toisen asetuksen (EY) N:o 2099/2002 5 artiklan 2 kohdassa vahvistetuista kahdesta perusteesta.
(16)
Komissio on arvioinut IMOn yleissopimusten muutokset asetuksen (EY) N:o 2099/2002 5 artiklan mukaisesti ja totesi, että yhtäältä III-säännöstön ja RO-säännöstön ja toisaalta asetuksen (EY) N:o 391/2009 ja direktiivin 2009/15/EY välillä on eroavuuksia.
(17)
Ensinnäkin III-säännöstön 2 osan 16.1 kohdan mukaan lippuvaltioiden on laadittava resurssien ja menettelyiden vähimmäisluettelo, johon sisältyvät hallinnolliset ohjeet, jotka koskevat muun muassa luokitustodistuksia, joita lippuvaltio vaatii sen osoittamiseksi, että alus täyttää sellaisen kansainvälisen yleissopimuksen, jonka osapuoli lippuvaltio on, rakenteelliset, mekaaniset, sähkötekniset ja/tai muut vaatimukset tai lippuvaltion kansallisen sääntelyn mukaisen vaatimuksen. Kuten johdanto-osan 21 kappaleessa jäljempänä esitetään, unionin oikeudessa tehdään ero lakisääteisten todistuskirjojen ja luokitustodistusten välillä. Jälkimmäiset ovat luonteeltaan yksityisiä asiakirjoja eivätkä jonkin valtion toteuttamia tai sen puolesta toteutettuja toimintoja. Tämä III-säännöstön määräys koskee itse asiassa SOLAS-yleissopimuksen II-I luvun A-1 osan 3-1 sääntöä, jonka mukaan alusten on suunnittelun, rakennuksen ja huollon osalta täytettävä hallinnon XI-1/1 säännön mukaisesti hyväksymän luokituslaitoksen asettamat rakenteelliset, mekaaniset ja sähkötekniset vaatimukset. 1. SOLAS-yleissopimuksessa tämän vaatimuksen kohde on selkeästi alus tai sen oikeudellinen edustus suhteessa lippuvaltioon. Luokituslaitoksena toimiessaan hyväksytty laitos lisäksi myöntää alusten luokitustodistukset noudattaen omia sääntöjään, menettelyjään, ehtojaan ja yksityisiä sopimusjärjestelyjä eikä lippuvaltio ole niissä osallisena. Tästä syystä tämä III-säännöstön määräys on ristiriidassa voimassa olevassa EU:n lainsäädännössä vahvistetun luokitus- ja lakisääteisten toimintojen erottamisen kanssa.
(18)
Toiseksi III-säännöstön 2 osan 18.1 kohdan mukaan lippuvaltion on ”lippunsa alla purjehtivien alusten osalta” määritettävä, että hyväksytyllä laitoksella on oltava teknisten, johto- ja tutkimusvalmiuksien osalta riittävät resurssit hoitaa sille annettavat tehtävät. Unionin lainsäädännössä tähän näkökohtaan taasen puututaan hyväksymiseen liittyvänä vaatimuksena, joka sisältyy asetuksen (EY) N:o 391/2009 liitteessä I olevaan vähimmäisvaatimukseen A.3 ja joka koskee kyseisen laitoksen luokittelemaa koko aluskantaa ilman lippuvaltioon liittyvää erottelua. Jos III-säännöstön edellä mainittu määräys saatettaisiin osaksi unionin lainsäädäntöä, se rajoittaisi asetuksen (EY) N:o 391/2009 liitteessä I olevan vähimmäisvaatimuksen A.3 soveltamisen hyväksyttyjen laitosten toimintaan yksinomaan jäsenvaltioiden lipun alla purjehtivien alusten suhteen, mikä on ristiriidassa voimassa olevien vaatimusten kanssa.
(19)
Kolmanneksi III-säännöstön 2 osan 19 kohdan mukaan lippuvaltio ei saa valtuuttaa hyväksyttyjä laitoksiaan soveltamaan muihin aluksiin kuin niihin, joilla on oikeus purjehtia sen lipun alla, vaatimuksia, jotka koskevat muun muassa luokitussääntöjä, -vaatimuksia ja -menettelyjä. Direktiivin 2009/15/EY nojalla jäsenvaltiot voivat valtuuttaa laitoksen hoitamaan puolestaan aluskantojensa lakisääteisten todistuskirjojen myöntämisen ainoastaan, jos kyseisellä laitoksella on jo hyväksyntä ja sitä valvotaan tätä varten asetuksen (EY) N:o 391/2009 mukaisesti. Hyväksyttyjen laitosten on sinällään noudatettava tiettyjä vaatimuksia toimissaan koko luokittamansa aluskannan osalta riippumatta siitä, minkä lipun alla alus purjehtii. Tämä koskee suurinta osaa asetuksen (EY) N:o 391/2009 liitteessä I vahvistetuista perusteista sekä muita ja etenkin mainitun asetuksen 10 artiklan 4 kohdassa olevia velvoitteita. Jos III-säännöstön edellä mainittu määräys saatettaisiin osaksi unionin lainsäädäntöä, se rajoittaisi muun muassa asetuksen (EY) N:o 391/2009 nykyisten, mahdollisesti säännöiksi, vaatimuksiksi ja menettelyiksi määritettävien hyväksymisvaatimusten soveltamisen hyväksyttyjen laitosten toimintaan yksinomaan jäsenvaltioiden lipun alla purjehtivien alusten suhteen.
(20)
Neljänneksi RO-säännöstön 2 osan 1.1 jaksossa määritellään ”hyväksytty laitos” laitokseksi, jonka lippuvaltio on arvioinut ja jonka se katsoo olevan RO-säännöstön 2 osan mukainen. Asetuksen (EY) N:o 391/2009 2 artiklan e alakohdassa sen sijaan säädetään, että hyväksytyllä laitoksella tarkoitetaan ”asetuksen (EY) N:o 391/2009 mukaisesti hyväksyttyä laitosta”. Johdanto-osan 21-23 kappaleessa esitetyn komission arvioinnin perusteella näyttää siltä, että useat RO-säännöstön 2 osan määräykset ovat ristiriidassa asetuksen (EY) N:o 391/2009 kanssa. RO-säännöstön määritelmän mukainen hyväksytty laitos ei siis täyttäisi kaikkia asetuksessa (EY) N:o 391/2009 säädettyjä vaatimuksia eikä sen vuoksi täyttäisi unionin lainsäädännön mukaista hyväksytyn laitoksen määritelmää.
(21)
Viidenneksi RO-säännöstön 2 osan 1.3 jaksossa määritellään ”lakisääteiset todistuskirjat ja palvelut” yhtenäisenä ryhmänä toimintoja, joita hyväksytyllä laitoksella on oikeus suorittaa lippuvaltion puolesta, mukaan lukien sekä lakisääteisiä vaatimuksia että luokitusvaatimuksia koskevien todistusten myöntäminen. Asetuksen (EY) N:o 391/2009 2 artiklan g ja i alakohdan määritelmissä sen sijaan erotetaan toisistaan selvästi ”lakisääteinen todistuskirja”, joka laaditaan lippuvaltion toimesta tai puolesta kansainvälisten yleissopimusten mukaisesti, ja ”luokitustodistus”, joka on hyväksytyn laitoksen laatima asiakirja, jossa todistetaan aluksen kunnon soveltuvuus erityiseen tarkoitukseen tai käyttöön kyseisen hyväksytyn laitoksen vahvistamien ja julkistamien sääntöjen ja menettelyjen mukaisesti. Tästä seuraa, että unionin oikeuden mukaan lakisääteiset todistuskirjat ja luokitustodistukset ovat erillisiä ja luonteeltaan erilaisia. Lakisääteiset todistuskirjat ovat luonteeltaan julkisia kun taas luokitustodistukset ovat yksityisiä, koska luokituslaitos on myöntänyt ne noudattaen omia sääntöjään, menettelyjään ja ehtojaan. Tästä seuraa, että hyväksytyn laitoksen alukselle myöntämät luokitustodistukset, joilla todistetaan luokitussääntöjen ja -menettelyjen noudattaminen, myös silloin kun lippuvaltio on hyväksynyt ne todistukseksi SOLAS-yleissopimuksen II-I luvun A-1 osan 3-1 säännön noudattamisesta, ovat luonteeltaan yksityisiä eivätkä jonkin valtion toteuttamia tai sen puolesta toteutettuja toimintoja. RO-säännöstössä ”lakisääteisiin todistuskirjoihin ja palveluihin” kuitenkin viitataan järjestelmällisesti niin, että ne ovat hyväksytyn laitoksen ”lippuvaltion puolesta” toteuttamia, mikä on ristiriidassa unionin lainsäädännön kanssa. Riippumatta tästä ristiriidasta, jos kyseinen määräys hyväksytään normiksi unionin oikeusjärjestykseen, on olemassa ilmeinen riski siitä, että asetukseen (EY) N:o 391/2009 sisältyviä hyväksyntävaatimuksia, jotka koskevat laitoksen koko toimintaa, riippumatta siitä, minkä lipun alla alus purjehtii, ei voida enää panna täytäntöön EU:ssa.
(22)
Kuudenneksi RO-säännöstön 2 osan 3.9.3.1 jaksossa määrätään hyväksyttyjen laitosten välisestä yhteistyömekanismista yksinomaan lippuvaltion vahvistamissa puitteissa tapauksen mukaan lakisääteisiin todistuskirjoihin ja palveluihin liittyvien prosessien yhdenmukaistamiseksi kyseisessä lippuvaltiossa, kun taas saman säännöstön 2 osan 3.9.3.2 jaksossa vahvistetaan lippuvaltiossa tai lippuvaltioiden ryhmässä puitteet, joilla säännellään niiden hyväksyttyjen laitosten välistä yhteistyötä teknisten ja turvallisuuteen liittyvien näkökohtien osalta, kun on kyse kyseisen lippuvaltion (kyseisten lippuvaltioiden) puolesta toteutettavista alusten lakisääteisistä todistuskirjoista ja palveluista. Unionin lainsäädännössä sitä vastoin hyväksyttyjen laitosten välistä yhteistyötä säännellään asetuksen (EY) N:o 391/2009 10 artiklan 1 kohdalla, jonka mukaan hyväksyttyjen laitosten on neuvoteltava keskenään sääntöjensä ja menettelyjensä ja niiden täytäntöönpanon vastaavuuden ylläpitämiseksi ja niiden yhdenmukaistamiseen pyrkimiseksi ja jossa vahvistetaan edellytykset materiaaleja, varusteita ja osia koskevien luokitustodistusten vastavuoroiseen tunnustamiseen asianmukaisissa tapauksissa. Nämä kaksi 10 artiklan 1 kohdan mukaista yhteistyöjärjestelyä koskevat hyväksyttyjen laitosten yksityistä toimintaa niiden toimiessa luokituslaitoksina, minkä vuoksi niitä sovelletaan tekemättä eroa lippuvaltion perusteella. Jos RO-säännöstössä määrätyt yhteistyömekanismit sisällytettäisiin unionin lainsäädäntöön, tämä rajoittaisi asetuksessa (EY) N:o 391/2009 vahvistettujen yhteistyöedellytysten soveltamisen hyväksyttyjen laitosten toimintaan yksinomaan jäsenvaltioiden lipun alla purjehtivien alusten suhteen, mikä on ristiriidassa voimassa olevien vaatimusten kanssa.
(23)
Seitsemänneksi RO-säännöstön 2 osan 3.9.3.3 jakso on sama kuin III-säännöstön 2 osan 19 kohta, joten johdanto-osan 19 kappaleessa esitetyt näkökohdat koskevat myös tätä RO-säännöstön määräystä.
(24)
III-säännöstöllä ja RO-säännöstöllä ei pitäisi rajoittaa unionin mahdollisuuksia vahvistaa perussopimusten ja kansainvälisen oikeuden mukaisesti asianmukaiset ehdot hyväksynnän myöntämiselle laitoksille, jotka pyytävät jäsenvaltioita valtuuttamaan ne suorittamaan alusten katsastus- ja luokitustoimintaa jäsenvaltioiden puolesta, jotta voidaan saavuttaa unionin tavoitteet ja erityisesti parantaa meriturvallisuutta ja ympäristönsuojelua.
(25)
Asetuksen (EY) N:o 391/2009 10 artiklan 1 kohdassa säädetty materiaaleja, varusteita ja osia koskevien luokitustodistusten vastavuoroinen tunnustaminen voidaan panna täytäntöön unionissa ainoastaan jonkin unionin jäsenvaltion lipun alla purjehtivien alusten osalta. Asiaa koskevien todistusten hyväksyminen ulkomaisten alusten osalta kuuluu edelleen asianomaisten kolmansien lippuvaltioiden harkintaan niiden harjoittaessa yksinomaista toimivaltaansa etenkin Yhdistyneiden kansakuntien merioikeusyleissopimuksen (UNCLOS) mukaisesti.
(26)
Tämän arvioinnin perusteella komissio päättelee, että edellä olevissa johdanto-osan kappaleissa tarkoitetut III-säännöstön ja RO-säännöstön määräykset eivät sovi yhteen asetuksen (EY) N:o 391/2009 kanssa, ja ne olisi jätettävä kyseisen asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle. Sen vuoksi asetuksen (EY) N:o 391/2009 2 artiklan b alakohtaa olisi muutettava.
(27)
Koska RO-säännöstö tulee voimaan 1 päivänä tammikuuta 2015, tämän asetuksen olisi tultava voimaan mahdollisimman pian sen julkaisemisen jälkeen.
(28)
Meriturvallisuutta ja alusten aiheuttaman pilaantumisen ehkäisemistä käsittelevä komitea (COSS-komitea) ei antanut lausuntoaan tässä asetuksessa säädetyistä toimenpiteistä. Täytäntöönpanosäädös katsottiin tarpeelliseksi, ja puheenjohtaja toimitti täytäntöönpanosäädöksen luonnoksen muutoksenhakukomitean käsiteltäväksi. Tässä asetuksessa säädetyt toimenpiteet ovat muutoksenhakukomitean lausunnon mukaiset,
ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
Korvataan asetuksen (EY) N:o 391/2009 2 artiklan b alakohta seuraavasti:
”b)
’kansainvälisillä yleissopimuksilla’1 päivänä marraskuuta 1974 tehtyä kansainvälistä yleissopimusta ihmishengen turvallisuudesta merellä (SOLAS 74), lukuun ottamatta sen liitteessä olevaa XI-2 lukua, 5 päivänä huhtikuuta 1966 tehtyä kansainvälistä lastiviivasopimusta sekä 2 päivänä marraskuuta 1973 tehtyä kansainvälistä yleissopimusta alusten aiheuttaman meren pilaantumisen ehkäisemisestä (Marpol), ja näiden yleissopimusten pöytäkirjoja ja muutoksia sekä asiaan liittyviä, kaikkia jäsenvaltioita sitovia säännöstöjä, lukuun ottamatta IMO-asiakirjojen täytäntöönpanoa koskevan säännöstön 2 osan 16.1, 18.1 ja 19 kohtaa sekä hyväksyttyjä laitoksia koskevan IMO-säännöstön 2 osan 1.1, 1.3, 3.9.3.1, 3.9.3.2 ja 3.9.3.3 jaksoa, sellaisina kuin ne ovat voimassa;”
2 artikla
Tämä asetus tulee voimaan seuraavana päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Sitä sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2015.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 17 päivänä joulukuuta 2014.