РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 232/2014 НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 11 март 2014 година
за създаване на Европейски инструмент за съседство
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 209, параграф 1 и член 212, параграф 2 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта на законодателния акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
като взеха предвид становището на Комитета на регионите (2),
в съответствие с обикновената законодателна процедура (3),
като имат предвид, че:
(1)
С настоящият регламент се създава Европейски инструмент за съседство (ЕИС) като един от инструментите, които осигуряват пряка подкрепа за външните политики на Европейския съюз. Настоящият регламент заменя Регламент (ЕО) № 1638/2006 на Европейския парламент и на Съвета (4), чието действие изтече на 31 декември 2013 г.
(2)
В член 8 от Договора за Европейския съюз (ДЕС) се предвижда, че Съюзът следва да развива привилегировани отношения със съседните страни с оглед установяване на пространство на просперитет и добросъседство, основано на ценностите на Съюза и характеризиращо се с близки и мирни отношения, изградени на основата на сътрудничеството.
(3)
В рамките на европейската политика за съседство (ЕПС) Съюзът предлага на съседните си държави привилегировани отношения, изградени върху общ ангажимент и насърчаване на основните ценности на демокрацията и правата на човека, принципите на правовата държава, доброто управление и принципите на пазарна икономика, както и устойчивото и приобщаващо развитие. Тя осигурява допълнително, където е целесъобразно, рамка за засилена мобилност и контакти между хората, по-специално чрез споразумения за облекчен визов режим и обратно приемане, както и чрез либерализиране на визовия режим в зависимост от всеки отделен случай.
(4)
От началото на своето действие ЕПС укрепва отношенията с партньорските държави и носи осезаеми ползи както за Съюза, така и за неговите партньори, включително поставянето на начало на регионални инициативи и оказването на подкрепа за демократизацията в съседните на Съюза държави. Редица важни събития в съседните на Съюза държави доведоха до подробен стратегически преглед на ЕПС. Прегледът предвижда, наред с другото, по-голяма подкрепа за партньорите, които са поели ангажимент за изграждане на демократични общества и предприемане на реформи в съответствие с основан на стимули подход („повече усилия за повече помощ“) и принципа на „взаимна отчетност“, партньорство с обществото и по-диференциран и адаптиран подход към отделните партньорски държави. Настоящият регламент следва да установи ясни връзки между рамката на ЕПС и подкрепата, която трябва да бъде предоставена съгласно инструмента, създаден с настоящия регламент.
(5)
Настоящият регламент следва да подкрепя осъществяването на политически инициативи, които са допринесли за оформянето на ЕПС: Източното партньорство между Съюза и източните му съседи, Партньорството за демокрация и споделен просперитет и Съюза за Средиземноморието в южното съседство. Тези инициативи са стратегически важни и предлагат еднакво значими политически рамки за задълбочаване на отношенията както с партньорските държави, така и между тях, въз основа на принципите на взаимна отчетност, на споделяне на ангажираността и на отговорност. Настоящият регламент следва също така да подкрепя осъществяването на регионално сътрудничество във всички съседни на Съюза държави, включително в рамките на политиката за Северното измерение или на „Черноморското взаимодействие“, както и, особено по отношение на трансграничното сътрудничество, външните аспекти на съответните макрорегионалните стратегии.
(6)
Целите на настоящия регламент следва да се постигат чрез подходящото привличане на партньори във външната дейност, включително на организации на гражданското общество и местни власти, при подготовката, осъществяването и мониторинга на подкрепата от Съюза предвид важността на техните функции. Настоящият регламент следва също така да подпомага укрепването на капацитета на организациите на гражданското общество за гарантиране на ефективна отчетност в национален план и на ангажираност на местно равнище, както и способността им да вземат пълноценно участие в процеса на демократизация.
(7)
В настоящия регламент се отчита специфичното положение на Руската федерация като съседна на Съюза държава и същевременно като стратегически партньор в региона.
(8)
Подкрепата както по настоящия регламент, така и по Европейския фонд за регионално развитие (ЕФРР), следва да бъде предоставяна за програми за трансгранично сътрудничество между държавите членки, от една страна, а от друга страна - партньорските държави и/или Руската федерация („други държави, участващи в трансгранично сътрудничество“), по външните граници на Съюза, за да се насърчава интегрирано и устойчиво регионално развитие и сътрудничество между съседни гранични зони и хармонична териториална интеграция в рамките на Съюза и със съседните държави. За да се гарантира ефикасното осъществяване на трансгранично сътрудничество, е важно процедурите да се хармонизират с тези в рамките на европейското териториално сътрудничество, когато е приложимо.
(9)
Освен това е важно е да се насърчи и улесни сътрудничеството между Съюза и неговите партньори и други участващи държави с цел извличането на общи ползи, по-специално чрез най-доброто и най-ефективно координиране на предоставяните ресурси и обединяване на вноски от бюджета на Съюза от инструменти за вътрешна и външна дейност, в частност в полза на трансгранично сътрудничество и проекти за регионално сътрудничество, инфраструктурни проекти от интерес за Съюза, които включват съседни държави, и други области на сътрудничество.
(10)
В трансграничното сътрудничество следва да могат да участват и териториални единици в граничните зони, които са част от държавите от Европейското икономическо пространство (ЕИП) и съответните териториални единици в бенефициерите, изброени в приложение I към Регламент (ЕС) № 231/2014 на Европейския парламент и на Съвета (5). Участието на държавите от ЕИП в програмите за трансгранично сътрудничество следва да продължи да се основава на собствените им ресурси.
(11)
Очаква се, че държавите членки, партньорските държави и другите участващи държави, включени в трансгранично и в регионално сътрудничество, ще осигурят съфинансиране. Това ще засили ангажираността на държавите, ще увеличи финансовите ресурси на разположение на програмите и ще улесни участието на местни заинтересовани страни.
(12)
С цел хармонизиране на терминологията, използвана в настоящия регламент, с тази на европейското териториално сътрудничество, документите за изпълнение на програмите за трансгранично сътрудничество следва да се наричат съвместни оперативни програми.
(13)
Подкрепата, която се предоставя на съседни държави в рамката, установена от ЕПС, следва да бъде съгласувана с целите и принципите на външните политики на Съюза, и по-специално на неговата политика за развитие и на общата външна политика и политика на сигурност. Следва да се осигури и съгласуваност с външните измерения на вътрешните политики и инструменти на Съюза.
(14)
Съюзът следва да се стреми към най-ефективното използване на наличните ресурси с оглед оптимизиране на въздействието на външната си дейност. Това следва да бъде постигнато чрез съгласуваност и взаимно допълване между инструментите за външна дейност на Съюза, както и чрез създаването на полезни взаимодействия между ЕИС, други инструменти на Съюза за финансиране на външната дейност и други политики на Съюза. Това следва да доведе и до взаимното укрепване на програмите, разработени в рамките на инструментите за финансиране на външната дейност.
(15)
Съвместната стратегия ЕС - Африка е от значение за отношенията със средиземноморските съседи от Северна Африка.
(16)
Съюзът и неговите държави членки следва да подобрят съгласуваността, ефективността и взаимното допълване на своите политики за сътрудничество със съседните държави. За да се гарантира, че сътрудничеството на Съюза и сътрудничеството на държавите членки се допълват и подсилват взаимно, е целесъобразно да се предвиди съвместно програмиране, което следва да се използва, когато това е възможно и подходящо. Следва също така да бъде осигурено нужното сътрудничество и координация с други донори извън Съюза.
(17)
Подкрепата на Съюза по настоящия регламент следва по принцип да бъде съгласувана със съответните национални или местни стратегии и мерки на партньорските държави, а когато е приложимо - и със стратегиите и мерките на Руската федерация.
(18)
Комисията следва да се стреми към възможно най-ефективния начин за използване на наличните ресурси чрез използване на финансови инструменти с ефект на лоста. Този ефект може да се повиши, като се даде възможност за многократно използване на средствата, инвестирани и генерирани от финансовите инструмент.
(19)
Борбата с изменението на климата е едно от големите предизвикателства, пред които е изправен Съюзът, и в тази връзка са необходими спешни международни мерки. В съответствие с намерението, заявено в съобщението на Комисията от 29 юни 2011 г., озаглавено „Бюджет за Европа 2020“, за увеличаване на свързания с климата дял от бюджета на Съюза до най-малко 20 %, настоящият регламент следва да допринесе за постигането на тази цел.
(20)
Наличието на стабилна рамка за сътрудничество със съседните държави в областта на енергетиката и ресурсите, която съответства на правилата на вътрешния пазар на Съюза, допринася за засилване на неговата сигурност в тази област.
(21)
Равенството между половете, правата на лицата, които принадлежат към малцинства, и борбата срещу дискриминацията и неравенството са общи цели за всички действия, предприемани съгласно настоящия регламент.
(22)
В отношенията със своите партньори по целия свят Съюзът се ангажира с насърчаването на достойния труд и социалната справедливост, ратифицирането и ефективното прилагане на международно признатите трудови норми, включително премахването на детския труд и многостранните споразумения в областта на околната среда.
(23)
Настоящият регламент установява за своя срок на действие финансов пакет, представляващ основна референтна сума по смисъла на точка 17 от Междуинституционалното споразумение от 2 декември 2013 г. между Европейския парламент, Съвета и Комисията относно бюджетната дисциплина, сътрудничеството по бюджетни въпроси и доброто финансово управление (6) за Европейския парламент и за Съвета в рамките на годишната бюджетна процедура.
(24)
През целия цикъл на разходите финансовите интереси на Съюза следва да бъдат защитавани с пропорционални мерки, включително посредством предотвратяване, установяване и разследване на нередности, възстановяване на изгубени, недължимо платени или неправомерно използвани средства, и, когато това е целесъобразно, чрез налагане на санкции. Тези мерки следва да бъдат изпълнявани в съответствие с приложимите споразумения, сключени с международни организации и трети държави.
(25)
С цел адаптиране на подкрепата от Съюза по настоящия регламент на Комисията следва да се делегира правомощието да приема актове в съответствие с член 290 от Договора за функционирането на Европейския съюз във връзка с изменението на списъка на приоритетите за подкрепата на Съюза съгласно настоящия регламент и разпределението на средствата по типове програми. От особена важност е по време на подготвителната си работа Комисията да проведе подходящи консултации, включително на експертно равнище. При подготовката и изготвянето на делегираните актове Комисията следва да осигури едновременното и своевременно предаване на съответните документи по подходящ начин на Европейския парламент и на Съвета.
(26)
За да се гарантират еднакви условия за изпълнение на настоящия регламент, на Комисията следва да бъдат предоставени изпълнителни правомощия.
(27)
Изпълнителните правомощия, свързани с многогодишни единни рамки за подкрепа, други програмни документи и правила за изпълнение, с които се установяват специални разпоредби за осъществяването на трансграничното сътрудничество, следва да се упражняват в съответствие с Регламент (ЕС) № 182/2011 на Европейския парламент и на Съвета (7).
(28)
Предвид естеството на тези актове за изпълнение, и по-специално ориентираността им към политиките или финансовото им отражение, за тяхното приемане следва по принцип да се ползва процедурата по разглеждане, освен за мерки с малък финансов размер.
(29)
С Регламент (ЕС) № 236/2014 на Европейския парламент и на Съвета (8) се определят общи правила и процедури за изпълнението на инструментите на Съюза за финансирането на външната дейност.
(30)
Организацията и функционирането на Европейската служба за външна дейност (ЕСВД) са определени с Решение 2010/427/ЕС на Съвета (9).
(31)
Съюзът е в най-добра позиция да предостави подкрепата си по настоящия регламент в съседните на Съюза държави, в които привеждането в съответствие с правилата и стандартите на Съюза е една от ключовите цели на политиката. Някои специфични видове подкрепа могат да бъдат предоставени само на равнището на Съюза. Опитът от прехода на държавите членки също може да допринесе за успеха на реформите в съседните на Съюза държави и за насърчаването на универсалните ценности в рамките на европейското съседство.
(32)
Доколкото целите на настоящия регламент не могат да бъдат постигнати в достатъчна степен от държавите членки, a поради обхвата и последиците на действието могат да бъдат по-добре постигнати на равнището на Съюза, Съюзът може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 ДЕС. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящият регламент не надхвърля необходимото за постигане на тези цели.
(33)
Уместно е срокът на прилагане на настоящия регламент да се съобрази с този на Регламент (ЕС, Евратом) № 1311/2013 на Съвета (10). Поради това настоящият регламент следва да се прилага от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2020 г.,
ПРИЕХА НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ДЯЛ I
ЦЕЛИ И ПРИНЦИПИ
Член 1
Обща цел и обхват
1. С настоящия регламент се създава Европейски инструмент за съседство (ЕИС) с цел допълнителен напредък към създаване на пространство на споделен просперитет и добросъседство, което включва Съюза и държавите и териториите, изброени в приложение I („партньорски държави“), чрез развиването на специални отношения, основани на сътрудничество, мир и сигурност, взаимна отчетност и споделен ангажимент към универсалните ценности на демокрацията, правовата държава и зачитането на правата на човека в съответствие с ДЕС.
2. Подкрепата от Съюза по настоящия регламент се използва в полза на партньорските държави и в областите, участващи в трансгранично сътрудничество. Тя може да се използва и в обща полза на Съюза и на партньорските държави.
3. Подкрепата от Съюза по настоящия регламент може също така да се използва с цел предоставянето на възможност на Руската федерация да участва в трансгранично сътрудничество, в регионално сътрудничество с участието на Съюза и в свързани с това многонационални програми, включително в сътрудничество в областта на образованието, и по-специално в обмен на учащи се.
4. Съюзът насърчава, развива и укрепва ценностите на свободата, демокрацията, универсалността, неделимостта и зачитането на правата на човека и основните свободи, принципите на равнопоставеност и на правовата държава, на които той се основава, чрез диалог и сътрудничество с трети държави и в съответствие с принципите на международното право. Съобразно с това финансирането по настоящия регламент съответства на тези ценности и принципи, както и на ангажиментите на Съюза съгласно международното право, като се вземат предвид съответните политики и позиции на Съюза.
Член 2
Специфични цели на подкрепата от Съюза
1. Подкрепата от Съюза по настоящия регламент е насочена основно към насърчаване на задълбочено политическо сътрудничество, стабилна и устойчива демокрация, постепенна икономическа интеграция и засилено партньорство с обществото между Съюза и партньорските държави, и по-специално прилагането на споразуменията за партньорство и сътрудничество, споразуменията за асоцииране или други съществуващи или бъдещи споразумения, както и съвместно договорените планове за действие или равностойни документи.
2. Подкрепата от Съюза по настоящия регламент е насочена по-специално към:
а)
утвърждаване на правата на човека и основните свободи, принципите на правовата държава, принципите на равенството и борбата срещу дискриминацията във всичките ѝ форми, установяване на широка и устойчива демокрация, насърчаване на доброто управление, борба срещу корупцията, укрепване на институционалния капацитет на всички равнища и развитие на процъфтяващо гражданско общество, което включва социалните партньори;
б)
постигане на постепенна интеграция във вътрешния пазар на Съюза и засилено секторно и междусекторно сътрудничество, включително чрез сближаване на законодателството и на нормативните уредби със стандартите на Съюза и други свързани с това международни стандарти, и подобрен достъп до пазара, включително чрез задълбочени и мащабни зони за свободна търговия, свързаното с това институционално изграждане и инвестиции, по-специално в междусистемните връзки;
в)
създаване на условия за по-добрата организация на законната миграция и насърчаването на добре управлявана мобилност на хора за прилагането на съществуващи и бъдещи споразумения, сключени в съответствие с глобалния подход към миграцията и мобилността, и за поощряване на контактите между хората, по-специално във връзка с културни, образователни, професионални и спортни дейности;
г)
подкрепа за интелигентно, устойчиво и приобщаващо развитие във всички аспекти; намаляване на бедността, включително чрез развитието на частния сектор и намаляване на социалното изключване; насърчаване на изграждането на капацитет в науката, образованието и по-специално висшето образование, технологиите, научноизследователската дейност и иновациите; насърчаване на вътрешното икономическо, социално и териториално сближаване; насърчаване на развитието на селските райони; насърчаване на общественото здравеопазване; подкрепа за опазването на околната среда, действията в областта на климата и устойчивостта на бедствия;
д)
насърчаване на изграждането на доверие, добросъседски отношения и други мерки, способстващи за сигурността във всичките ѝ форми и предотвратяване и разрешаване на конфликти, включително на продължителни конфликти;
е)
подобряване на подрегионалното, регионалното сътрудничество и на сътрудничеството в целия регион на европейското съседство, както и на трансграничното сътрудничество.
3. Постигането на специфичните цели, посочени в параграфи 1 и 2, се измерва, като се използват по-специално съответните периодични доклади на Съюза относно изпълнението на ЕПС; за параграф 2, букви а), г) и д) - съответните показатели, определени от международни организации и други имащи отношение органи; за параграф 2, букви б), в) и г) - степента на приемане на регулаторната рамка на Съюза от партньорските държави, в зависимост от случая, и за параграф 2, букви в) и е) - броят на съответните споразумения и действия за сътрудничество.
Показателите, използвани за измерване на степента на постигане на специфичните цели, са предварително определени, ясни, прозрачни и, когато е целесъобразно, измерими и конкретни за всяка държава, и включват, наред с другото, демократични избори, които са обект на подходящо наблюдение, зачитане на правата на човека и основните свободи, независима съдебна власт, сътрудничество по въпросите на правосъдието, свободата и сигурността, ниво на корупцията, търговски потоци, равенство между половете и показатели, позволяващи да бъдат измерени вътрешните икономически неравенства, включително нивата на заетост.
4. Подкрепата от Съюза по настоящия регламент може да бъде използвана и в други области от значение, когато това е в съответствие с общите цели на ЕПС.
Член 3
Рамка на политиката
1. Споразуменията за партньорство и сътрудничество, споразуменията за асоцииране и другите съществуващи или бъдещи споразумения, които установяват взаимоотношения с партньорските държави, съответните съобщения на Комисията, заключения на Европейския съвет и заключения на Съвета, както и съответните декларации от срещи на високо равнище или заключения от срещи на равнище министри с партньорските държави от ЕПС, включително в контекста на Източното партньорство и Съюза за Средиземноморието, и съответните резолюции на Европейския парламент, при зачитане на принципа на ангажираност, съставляват общата рамка на политиката на настоящия регламент за програмиране и осъществяване на подкрепата от Съюза по настоящия регламент.
2. Основните отправни точки за определяне на приоритетите за подкрепата от Съюза по настоящия регламент и за оценяване на напредъка, очертани в член 2, параграф 3 са: плановете за действие или други равностойни съвместно договорени документи като програмите за асоцииране между партньорските държави и Съюза в двустранен или многостранен план, включително когато е приложимо - в рамките на Източното партньорство и южното измерение на ЕПС.
3. Когато няма споразумения между Съюза и партньорските държави съгласно предвиденото в параграф 1, подкрепата от Съюза по настоящия регламент може да се предоставя, когато е от полза за постигането на целите на политиките на Съюза, и се програмира въз основа на тези цели, като се вземат предвид потребностите на съответната държава.
Член 4
Диференциация, партньорство и съфинансиране
1. Подкрепата от Съюза по настоящия регламент, предоставена на всяка партньорска държава в съответствие с член 6, параграф 1, буква a), се основава на стимули и е диференцирана по форма и размер, като се отчитат всички изброени по-долу елементи във връзка с партньорската държава:
a)
потребности, определени чрез показатели като население и ниво на развитие;
б)
ангажираност към изпълнението на съвместно договорените цели на реформите в политическата, икономическата и социалната област и отбелязан напредък в това отношение;
в)
ангажираност към изграждането на широка и устойчива демокрация и отбелязан напредък в това отношение;
г)
партньорство със Съюза, включително равнището на очакванията спрямо това партньорство;
д)
капацитет за усвояване и възможно въздействие на подкрепата от Съюза по настоящия регламент.
Тази подкрепа се отразява в многогодишните програмни документи, посочени в член 7.
2 След приемането на програмните документи, посочени в член 7, и без да се засягат останалите елементи по параграф 1 от настоящия член, делът на наличните ресурси, предлагани на партньорските държави, се адаптира преди всичко в зависимост от техния напредък при изграждането и укрепването на стабилна и устойчива демокрация и при изпълнението на договорените политически, икономически и социални цели на реформите в съответствие с основания на стимули подход.
За многонационални рамкови програми този дял се определя според постигнатия от партньорските държави напредък при изграждането на стабилна и устойчива демокрация, като същевременно се отчита техният напредък в изпълнението на договорените цели на реформите в тази посока.
Напредъкът на партньорските държави подлежи на периодична оценка, по-специално посредством докладите за напредъка в рамките на ЕПС, в които се посочват тенденции спрямо предходни години.
Подкрепата може да бъде преразглеждана в случай на сериозно или трайно влошаване.
3. Основаният на стимули подход не се прилага за подкрепа на гражданското общество, на контактите между хората, включително на сътрудничеството между местните власти, за подкрепа за подобряване на правата на човека или за мерки за подкрепа при кризи. В случай на сериозно или трайно влошаване тази подкрепа може да бъде увеличена.
4. Основаният на стимули подход съгласно настоящия регламент е предмет на периодичен обмен на мнения в Европейския парламент и в Съвета.
5. Подкрепата от Съюза по настоящия регламент по принцип се определя в партньорство с бенефициерите. При подготовката, осъществяването и мониторинга на подкрепата от Съюза в партньорството участват според случая следните заинтересовани страни:
а)
националните и местните органи; както и
б)
организации на гражданското общество,
включително чрез участие в консултации и при осигуряване на своевременен достъп до съответна информация, която им позволява да вземат пълноценно участие в тази процес.
6. По правило подкрепата от Съюза по настоящия регламент се съфинансира от партньорските държави и други участващи държави с публични средства, финансово участие на бенефициерите или от други източници. Изискванията за съфинансиране могат да отпаднат в надлежно обосновани случаи и когато това е необходимо, за да се подкрепи развитието на гражданското общество и на недържавните участници, особено на малки организации на гражданското общество, без да се нарушава спазването на останалите условия, определени в Регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012 на Европейския парламент и на Съвета (11).
Член 5
Съгласуваност и координация на донорите
1. При прилагането на настоящия регламент следва да се гарантира съгласуваност с всички области на външната дейност на Съюза, както и със съответните други политики на Съюза. За тази цел мерките, финансирани по настоящия регламент, включително тези, управлявани от Европейската инвестиционна банка (ЕИБ), се основават на стратегическите документи за сътрудничество, посочени в член 3, параграфи 1 и 2, както и на конкретните интереси, приоритети на политиките и стратегии на Съюза. Тези мерки трябва да са съобразени с ангажиментите по многостранните споразумения и международните конвенции, по които Съюзът и партньорските държави са страни.
2. Съюзът, държавите членки и ЕИБ гарантират съгласуваност между подкрепата, предоставена по настоящия регламент, и друга подкрепа, предоставена от Съюза, държавите членки и европейски финансови институции.
3. Съюзът и държавите членки координират съответните си програми за подкрепа с цел да се увеличат ефективността и ефикасността при предоставяне на подкрепата и при диалога по политиките, както и да се предотврати припокриването на финансиране, в съответствие с установените принципи за укрепване на оперативната координация в областта на външната подкрепа и за хармонизиране на политиките и процедурите. Координацията включва редовни консултации и чест обмен на подходяща информация през различните фази на цикъла на предоставяне на подкрепа, по-специално консултации на място. Съвместното програмиране се извършва, когато е възможно и целесъобразно. Когато това не може да се постигне, се разглежда възможността за използване на други правила, например за делегирано сътрудничество и трансфер, за да се гарантира най-висока степен на координация.
Комисията докладва за съвместното програмиране с държавите членки в рамките на доклада по член 17 от Регламент (ЕС) № 236/2014 и отправя препоръки в случай на осъществено в недостатъчна степен съвместно програмиране.
4. Съюзът, заедно с държавите членки, предприема необходимите стъпки, включително консултации на ранен етап от процеса на програмиране, за да гарантира допълване, правилна координация и сътрудничество с многостранни и регионални организации и органи, включително европейски и международни финансови институции, агенции, фондове и програми на Организацията на обединените нации, частни и политически фондации и донори извън Съюза.
5. Документите, посочени в член 7, параграфи 2 и 3, съдържат препратки и към дейностите на други донори от Съюза, доколкото е възможно.
ДЯЛ II
ИНДИКАТИВНО ПРОГРАМИРАНЕ И РАЗПРЕДЕЛЯНЕ НА СРЕДСТВАТА
Член 6
Типове програми
1. За подкрепата от Съюза по настоящия регламент се изготвят следните програми:
а)
двустранни програми, обхващащи подкрепа от Съюза за една партньорска държава;
б)
многонационални програми, отнасящи се до проблеми, които са общи за всички или за определен брой партньорски държави, въз основа на приоритетите на Източното партньорство и южното измерение на ЕПС и при отчитане на работата в контекста на Съюза за Средиземноморието, както и до регионално и подрегионално сътрудничество главно между две или повече партньорски държави, включително и в рамките на Северното измерение и „Черноморското взаимодействие“. Това сътрудничество може да включва Руската федерация в съответствие с член 1, параграф 3;
в)
програми за трансгранично сътрудничество, отнасящи се до сътрудничество между една или повече държави членки, от една страна, и една или повече партньорски държави и/или Руската федерация („други държави, участващи в трансгранично сътрудничество“), от друга страна, които се провеждат по протежението на общата им част от външната граница на Съюза.
2. Приоритетите за подкрепата от Съюза по настоящия регламент са изложени в приложение II.
3. Подкрепата от Съюза по настоящия регламент се прилага в съответствие с Регламент (ЕС) 236/2014, а за програмите по член 6, параграф 1, буква в) от настоящия регламент - и в съответствие с правилата за изпълнение, установяващи специални разпоредби за осъществяване на трансгранично сътрудничество, посочени в член 12 от настоящия регламент.
Член 7
Програмиране и индикативно разпределение на средствата за национални и многонационални индикативни програми
1. Индикативното разпределение на средства за националните програми се определя въз основа на критериите, изложени в член 4, параграф 1.
2. За държавите, за които съществуват документите, посочени в член 3, параграф 2 от настоящия регламент, се приема всеобхватна многогодишна единна рамка за подкрепа в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 16, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 236/2014. Тази рамка:
а)
включва преглед на постигнатия напредък по отношение на политическата рамка и постигането на договорени по-рано цели, както и текущото състояние, що се отнася до връзките между Съюза и партньорската държава, включително равнището на очакванията спрямо партньорството на тази държава със Съюза;
б)
посочва целите и приоритетите за подкрепата от Съюза, избрани предимно сред включените в документите, посочени в член 3, параграф 2 от настоящия регламент, и в стратегиите или плановете на партньорските държави, когато тези стратегии и планове съответстват на цялостната политическа рамка, и за които редовните оценки на Съюза са показали нуждата от подкрепа;
в)
посочва очакваните резултати; както и
г)
посочва индикативното равнище за финансирането с разбивка по приоритети.
Индикативното разпределение на средствата за всяка единна рамка за подкрепа се изразява като диапазон при разлика не повече от 20 % от разпределените средства.
По правило срокът на прилагане на единната рамка за подкрепа отговаря на срока на прилагане на съответния документ, посочен в член 3, параграф 2 от настоящия регламент.
3. За държавите, за които не съществуват документите, посочени в член 3, параграф 2 от настоящия регламент, се приема всеобхватен програмен документ, включващ стратегия и многогодишна индикативна програма, в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 16, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 236/2014. В този документ:
а)
се определя ответната стратегия на Съюза въз основа на анализ на ситуацията на съответната държава, на отношенията ѝ със Съюза и на стратегиите или плановете на партньорските държави, когато тези стратегии и планове съответстват на цялостната политическа рамка;
б)
се посочват целите и приоритетите за подкрепата от Съюза;
в)
се посочват очакваните резултати; както и
г)
се посочват индикативни равнища за финансирането с разбивка по приоритети.
Придружаващото индикативно разпределение на средствата се изразява като диапазон при разлика не повече от 20 % от разпределените средства. Програмният документ е с подходящ многогодишен срок на прилагане.
4. За многонационалните програми се приема всеобхватен програмен документ, включващ стратегия и многогодишна индикативна програма, в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 16, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 236/2014. В него:
а)
се определят целите и приоритетите за подкрепата от Съюза към региона или подрегиона, като се отразяват, когато това е приложимо, приоритетите, договорени в рамките на Източното партньорство или Съюза за Средиземноморието;
б)
се посочват очакваните резултати; както и
в)
се посочват индикативни равнища за финансирането с разбивка по приоритети.
Индикативното разпределение на средствата за многонационалните програми се определя въз основа на прозрачни и обективни критерии.
Всеобхватният програмен документ е с подходящ многогодишен срок на прилагане.
5. Документите от единната рамка за подкрепа са предмет на преглед, когато е необходимо, включително с оглед на съответните периодични доклади на Съюза и като се взема предвид работата на съвместните органи, създадени съгласно споразуменията с партньорски държави, и могат да бъдат преразгледани в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 16, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 236/2014. Програмните документи, посочени в параграфи 3 и 4 от настоящия член, се подлагат на преглед в средата на техния срок на прилагане или когато е необходимо и могат да бъдат преразгледани в съответствие със същата процедура.
6. За да се улесни прилагането на основания на стимули подход, посочен в член 4, параграф 2, от предвидения в член 17, параграф 1 финансов пакет се разпределя дял от приблизително 10 % за многонационални рамкови програми, който допълва разпределените на държавите финансови средства по член 7, параграфи 2 и 3. В съответните решения на Комисията за създаване на тези рамкови програми се определят държавите, които могат да получават тези средства, а самият размер на разпределените средства се определя въз основа на напредъка към стабилна и устойчива демокрация и изпълнението на договорените цели на реформите, които имат принос за постигането на тази цел.
7. Когато е необходимо по-ефективно прилагане на мерки от обща полза за Съюза и партньорските държави в области като например транснационалното сътрудничество и междусистемните връзки, финансирането по настоящия регламент може да бъде обединено с финансиране по съответни други регламенти на Съюза. В този случай Комисията решава кой единен набор от правила да се прилага за изпълнението.
8. Държавите членки участват в процеса на програмиране в съответствие с член 16, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 236/2014. Особено активно участват онези държави членки и други донори, които са се ангажирали да програмират своята подкрепа съвместно със Съюза. Програмните документи могат също да обхващат тяхното финансово участие, когато е целесъобразно.
9. Когато държавите членки и други донори са се ангажирали съвместно да програмират своята подкрепа, единната рамка за подкрепа и програмните документи, посочени в параграфи 3 и 4, могат да бъдат заменени от съвместен многогодишен програмен документ, при условие че последният отговаря на изискванията, определени в тези параграфи.
10. В случай на кризи или заплахи за демокрацията, принципите на правовата държава или правата на човека и основните свободи или в случай на природни или предизвикани от човека бедствия, може да бъде проведен преглед ad hoc на програмните документи. При такъв извънреден преглед се гарантира, че се запазва съгласуваността между политиките на Съюза, подкрепата от Съюза по настоящия регламент, и подкрепата, предоставена по други инструменти на Съюза за финансиране на външната дейност. Извънредният преглед може да доведе до приемането на преразгледани програмни документи. В такъв случай Комисията изпраща преразгледаните програмни документи до Европейския парламент и до Съвета за информация не по-късно от един месец от тяхното приемане.
11. При всяко програмиране или преглед на програмите, което се прави след публикуването на междинния доклад за оценка по член 17 от Регламент (ЕС) № 236/2014, се отчитат резултатите, констатациите и заключенията на този доклад.
ДЯЛ III
ТРАНСГРАНИЧНО СЪТРУДНИЧЕСТВО
Член 8
Допустимост по географски признак
1. Програмите за трансгранично сътрудничество, посочени в член 6, параграф 1, буква в), могат да бъдат създадени:
а)
за сухоземни граници, обхващащи териториални единици, отговарящи на ниво 3 от общата класификация на териториалните единици за статистически цели (NUTS) или на равностойно ниво, по дължината на сухоземните граници между държави членки и другите държави, участващи в трансгранично сътрудничество, без да се засягат евентуалните корекции, необходими за осигуряване на съгласуваност и непрекъснатост на действията за сътрудничество, и в съответствие с член 9, параграф 4;
б)
за морски граници, обхващащи териториални единици, отговарящи на NUTS ниво 3 или на равностойно ниво, по дължината на морските граници между държави членки и другите държави, участващи в трансгранично сътрудничество, разделени от максимум 150 километра, без да се засягат евентуалните корекции, необходими за осигуряване на съгласуваност и непрекъснатост на действията за сътрудничество;
в)
около морски басейн на територията на крайбрежни териториални единици, отговарящи на NUTS ниво 2 или на равностойно ниво, които граничат с морски басейн, общ за държавите членки и другите държави, участващи в трансгранично сътрудничество.
2. За да се осигури запазването на съществуващите схеми за сътрудничество и в други обосновани случаи, както и за да се допринесе за постигане целите на програмата, може да се допусне участието в трансгранично сътрудничество на териториални единици, съседни на посочените в параграф 1. Условията, при които съседни териториални единици могат да участват в сътрудничеството, се определят в съвместните оперативни програми.
3. В надлежно обосновани случаи главните икономически, социални или културни центрове в държавите членки или в други държави, участващи в трансгранично сътрудничество, които не са съседни на териториални единици, които отговарят на условията за допустимост, могат да бъдат включени, при условие че такова участие допринася за постигането на целите, посочени в програмния документ. Условията, при които тези центрове могат да участват в сътрудничеството, се определят в съвместните оперативни програми.
4. Когато са създадени програми съгласно параграф 1, буква б), Комисията може, съгласувано с участниците, да предложи допустимостта по географски признак да бъде разширена, за да обхване цялата териториална единица на NUTS ниво 2, в чиито предели е разположена териториалната единица на NUTS ниво 3.
5. Трансграничното сътрудничество има за цел да бъде съгласувано с целите на действащите и бъдещите макрорегионални стратегии.
Член 9
Програмиране и разпределение на средствата за трансгранично сътрудничество
1. Подготвя се програмен документ с цел определяне на следното:
а)
стратегическите цели, които трябва да бъдат постигнати чрез трансгранично сътрудничество, както и приоритетите и очакваните резултати от това сътрудничество;
б)
списъка на съвместните оперативни програми, които да бъдат създадени;
в)
индикативната разбивка на ресурсите между програмите за сухоземни и морски граници, посочени в член 8, параграф 1, букви а) и б), и програмите за морски басейни, посочени в член 8, параграф 1, буква в);
г)
индикативните многогодишни разпределения на средства за всяка съвместна оперативна програма;
д)
териториалните единици, които могат да бъдат допуснати до участие във всяка съвместна оперативна програма, и териториални единици и центрове, посочени в член 8, параграфи 2, 3 и 4;
е)
индикативното разпределение на средствата за подкрепа, когато е целесъобразно, на хоризонтални действия по изграждане на капацитет, работа в мрежа и обмен на опит между програмите;
ж)
финансовото участие в транснационални програми, създадени съгласно Регламент (ЕС) № 1299/2013 на Европейския парламент и Съвета (12), в които участват партньорски държави и/или Руската федерация.
Програмният документ обхваща период от седем години и се приема от Комисията в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 16, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 236/2014. Той подлежи на преглед в средата на срока на прилагане или когато е необходимо и може да бъде преразгледан в съответствие със същата процедура.
2. Съвместните оперативни програми се съфинансират от ЕФРР. Общият размер на участието на ЕФРР се определя съгласно член 4, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 1299/2013. Настоящият регламент се прилага по отношение на използването на това финансово участие.
3. Инструментът за предприсъединителна помощ (ИПП II), създаден с Регламент (ЕС) № 236/2014, може да бъде използван за съфинансиране на съвместни оперативни програми, в които участват бенефициери, изброени в приложение I към посочения регламент. Настоящият регламент се прилага по отношение на използването на това съфинансиране.
4. Индикативното разпределение на средства за съвместните оперативни програми се основава на обективни критерии, и по-специално населението в допустимите за финансиране териториални единици, определени в съответствие с член 8, параграф 1, букви а), б) и в). При определянето на индикативното разпределение на средствата могат да се правят корекции за отразяване на нуждата от баланс между финансовото участие на ЕФРР и финансовото участие, предоставено по настоящия регламент, както и други фактори, които засягат интензивността на сътрудничеството, като например особените характеристики на граничните области и капацитета им да управляват и усвояват подкрепата от Съюза.
Член 10
Съвместни оперативни програми
1. Трансграничното сътрудничество се осъществява чрез многогодишни съвместни оперативни програми, които обхващат сътрудничество по граница или група граници и включват многогодишни мерки, които имат последователен набор от приоритети и които могат да бъдат изпълнени с подкрепата от Съюза. Съвместните оперативни програми се основават на програмния документ, посочен в член 9, параграф 1. Те включват кратко описание на системите за управление и контрол, свързани с елементите, посочени в член 11, параграф 2 и член 12, параграф 2.
2. Съвместните оперативни програми за сухоземни и морски граници се установяват за всяка граница на подходящото териториално ниво и включват териториални единици, които отговарят на условията за допустимост и които принадлежат към една или няколко държави членки и към една или няколко други държави, участващи в трансгранично сътрудничество.
3. Съвместните оперативни програми около морски басейни са многостранни, създадени са на подходящото териториално ниво и включват териториални единици, които отговарят на условията за допустимост и които граничат с морски басейн, общ за няколко участващи държави, включително най-малко една държава членка и една друга държава, участваща в трансгранично сътрудничество. Те могат да включват двустранни дейности, които подкрепят сътрудничеството между една държава членка и една друга държава, участваща в трансгранично сътрудничество.
4. В рамките на една година след одобрението на програмния документ, посочен в член 9, параграф 1, и след като бъдат приети правилата за изпълнение, установяващи специални разпоредби за осъществяването на трансграничното сътрудничество, участващите държави съвместно представят на Комисията предложения за съвместни оперативни програми. В срока, посочен в правилата за изпълнение, Комисията приема всяка съвместна оперативна програма след оценка на нейната съгласуваност с настоящия регламент, с програмния документ и с правилата за изпълнение. Комисията представя съвместните оперативни програми на Европейския парламент и на държавите членки за информация в срок от един месец след тяхното приемане.
5. Зони в държави, различни от държавите членки или други държави, участващи в трансгранично сътрудничество, които са съседни на зоните, отговарящи на условията за допустимост, определени в член 8, параграф 1, букви а) и б), или които граничат с общ морски басейн, в който се установява съвместна оперативна програма, могат да бъдат включени в съвместна оперативна програма и могат да се ползват от подкрепа от Съюза по настоящия регламент при условията, определени в програмния документ, посочен в член 9, параграф 1.
6. Комисията и участващите държави вземат необходимите мерки, за да гарантират, че програмите за трансгранично сътрудничество, и по специално тези за морските басейни, създадени съгласно настоящия регламент, и програмите за транснационално сътрудничество, създадени съгласно Регламент (ЕС) № 1299/2013, които имат частично припокриващ се географски обхват, изцяло ще се допълват и взаимно ще се подсилват.
7. Съвместните оперативни програми могат да бъдат преразглеждани по инициатива на участващите държави или на Комисията по причини като:
a)
промени в приоритетите за сътрудничество или социално-икономически промени,
б)
резултати от прилагането на съответните мерки и резултати от процеса на мониторинг и оценка,
в)
необходимост от адаптиране на размера на наличните средства и от преразпределяне на ресурсите.
8. До края на календарната година, която следва годината на приемане на съвместните оперативни програми, Комисията сключва споразумение за финансиране с другите държави, участващи в трансгранично сътрудничество. Това споразумение за финансиране включва правните норми, необходими за изпълнението на съвместна оперативна програма, и може да бъде подписано съвместно от другите участващи държави и от управляващия орган, посочен в член 12, параграф 2, буква в), или от държавата, в която той е установен.
Когато е необходимо, се сключва споразумение (например под формата на меморандум за разбирателство) между участващите държави и управляващия орган, за да се определят конкретните финансови отговорности и условията за изпълнение на програмата от съответните държави, включително техните управленски и административни задачи и отговорности.
9. Съвместна оперативна програма с участието на повече от една от другите участващи в трансграничното сътрудничество държави се създава, ако най-малко една от другите държави, участващи в трансграничното сътрудничество, подпише споразумението за финансиране. Други участващи в трансгранично сътрудничество държави, включени във вече създадена програма, могат да се присъединят към програмата по всяко време чрез подписване на споразумението за финансиране.
10. Ако участваща държава поеме ангажимент да съфинансира съвместна оперативна програма, в тази програма се уточняват условията и необходимите гаранции за одит, отпускане, използване и мониторинг на съфинансирането. Съответното финансово споразумение се подписва от всички участващи държави и управляващия орган на съвместната оперативна програма или от държавата, в която той е установен.
11. Съвместните оперативни програми може също така да предоставят финансово участие от финансови инструменти и на такива инструменти, с които могат да се съчетават безвъзмездни средства, като се спазват правилата на тези инструменти, при условие че това допринася за изпълнение на приоритетите на тези програми.
12. Съгласно принципа на партньорство участващите държави и, когато е приложимо, техните местни органи, избират съвместно действия, които да получат подкрепа от Съюза и които са съгласувани с приоритетите и мерките на съвместната оперативна програма.
13. В конкретни и надлежно обосновани случаи, когато:
а)
не може да бъде представена съвместна оперативна програма, поради проблеми в отношенията между участващите държави или между Съюза и друга държава, участваща в трансгранично сътрудничество; или
б)
съвместната оперативна програма не може да бъде изпълнена поради проблеми, произтичащи от отношенията между участващите държави;
в)
участващите държави не са представили на Комисията съвместна оперативна програма до 30 юни 2017 г.; или
г)
никоя от другите участващи в трансгранично сътрудничество държави по тази програма не е подписала съответното споразумение за финансиране до края на годината, следваща приемането на програмата,
Комисията, след консултации със съответната(ите) държава(и) членка(и), предприема необходимите стъпки, за да се позволи на съответната(ите) държава(и) членка(и) да използва(т) финансовото участие на ЕФРР в съвместната оперативна програма съгласно член 4, параграфи 7 и 8 от Регламент (ЕС) № 1299/2013.
14. Поетите бюджетни задължения, свързани с действия или програми за трансгранично сътрудничество, които се отнасят за период, надхвърлящ една финансова година, могат да се разделят на годишни вноски за няколко финансови години.
Член 11
Управление на съвместни оперативни програми
1. Съвместните оперативни програми обикновено се изпълняват в условията на споделено управление с държавите членки. Участващите държави обаче могат да предложат изпълнение при непряко управление от образувание, посочено във Регламент (EС, Eвратом) № 966/2012, и в съответствие с правилата за изпълнение, посочени в член 12, параграф 2 от настоящия регламент.
2. Комисията се уверява въз основа на наличната информация, че държавата членка в случаите на споделено управление или другата участваща в трансгранично сътрудничество държава или международната организация - в случаите на непряко управление, са установили и използват системи за управление и контрол, които са в съответствие с разпоредбите на Регламент (EС, Eвратом) № 966/2012, настоящия регламент и правилата за неговото изпълнение, посочени в член 12, параграф 2 от настоящия регламент.
Държавите членки, другите държави, участващи в трансгранично сътрудничество, и съответните международни организации гарантират ефективното функциониране на своите системи за управление и контрол, законосъобразността и редовността на съответните операции и спазването на принципа на добро финансово управление. Те отговарят за управлението и контрола на програмите.
Комисията може да поиска от съответната държава членка или от другата участваща в трансгранично сътрудничество държава, или от международната организация да разгледа жалба, подадена до Комисията, относно подбора или изпълнението на операциите, получили подкрепа по настоящия дял, или относно функционирането на системата за управление и контрол.
3. За да се даде възможност съвместните оперативни програми да бъдат подготвени адекватно за изпълнение, разходите, направени след представянето на съвместна оперативна програма пред Комисията, са допустими от 1 януари 2014 г.
4. Когато допустимостта се ограничава в съответствие с член 8, параграф 7 от Регламент (ЕС) № 236/2014, образуванието, посочено в параграф 1 от настоящия член, което може да публикува покана за представяне на предложения и оферти, има право да приеме като отговарящи на условията за допустимост оферентите и кандидатите от държави, които не отговарят на условията за допустимост, или стоките с произход, който не отговаря на условията за допустимост, в съответствие с член 8, параграф 2 и член 9, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 236/2014.
Член 12
Правила за осъществяване на трансгранично сътрудничество
1. Правилата за изпълнение, които определят специални разпоредби за прилагането на настоящия дял, се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 16, параграф 3, от Регламент (ЕС) № 236/2014.
2. Въпросите, обхванати от правилата за изпълнение, включват подробни разпоредби относно, наред с другото:
а)
процента и методите на съфинансиране;
б)
съдържанието, подготовката, изменението и приключването на съвместни оперативни програми;
в)
ролята и функцията на програмните структури, например съвместния комитет за надзор, управляващия орган и съвместния технически секретариат към него, включително техния статус, конкретна насоченост, отчетност и отговорност, описание на системите за управление и контрол и условия за техническото и финансовото управление на подкрепата от Съюза, включително допустимост на разходите;
г)
процедурите за възстановяване на средства във всички участващи държави;
д)
мониторинг и оценка;
е)
осигуряване на видимост и информационни дейности;
ж)
споделеното и непрякото управление, посочено в член 6, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 236/2014.
ДЯЛ IV
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 13
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 14 за изменение на приложение II. По-специално, след публикуването на доклада за междинен преглед въз основа на препоръките, съдържащи се в този доклад, Комисията приема делегиран акт за изменение на приложение II до 31 март 2018 г.
Член 14
Упражняване на делегирането
1. Правомощието да приема делегирани актове се предоставя на Комисията при спазване на предвидените в настоящия член условия.
2. Правомощието да приема делегирани актове, посочено в член 13, се предоставя на Комисията за срок до 31 декември 2020 г.
3. Делегирането на правомощия, посочено в член 13, може да бъде оттеглено по всяко време от Европейския парламент или от Съвета. С решението за оттегляне се прекратява посоченото в него делегиране на правомощия. То поражда действие в деня след публикуването на решението в Официален вестник на Европейския съюз или на по-късна, посочена в решението дата. То не засяга действителността на делегираните актове, които вече са в сила.
4. Веднага след като приеме делегиран акт, Комисията нотифицира акта едновременно на Европейския парламент и на Съвета.
5. Делегиран акт, приет съгласно член 13, влиза в сила единствено ако нито Европейският парламент, нито Съветът са представили възражения в срок от два месеца след нотифицирането на Европейския парламент и на Съвета за акта или ако преди изтичането на този срок и Европейският парламент, и Съветът са уведомили Комисията, че няма да представят възражения. Този срок се удължава с два месеца по инициатива на Европейския парламент или на Съвета.
Член 15
Комитет
Комисията се подпомага от Комитета по Европейския инструмент за съседство. Този комитет е комитет по смисъла на Регламент (ЕС) № 182/2011.
Член 16
Участие на трета държава, която не попада в обхвата на член 1
1. При надлежно обосновани обстоятелства и с цел да се гарантира съгласуваност и ефективност на финансирането от Съюза или да се насърчи регионалното или трансрегионалното сътрудничество, Комисията може, в зависимост от конкретния случай, да вземе решение за разширяване на допустимостта на конкретни действия, в съответствие с член 2 от Регламент (ЕС) № 236/2014, така че да бъдат включени държави, територии и зони, които в противен случай не биха отговаряли на критериите за финансиране.
Независимо от член 8, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 236/2014 физически и юридически лица от съответните държави, територии и зони могат да участват в процедурите за изпълнение на тези действия.
2. В програмните документи, посочени в член 7, може да се предвидят възможностите посочени в параграф 1 от настоящия член.
Член 17
Финансов пакет
1. Финансовият пакет за прилагането на настоящия регламент за периода от 2014 до 2020 г. е 15 432 634 000 EUR по текущи цени. До 5 % от финансовия пакет се разпределят за програмите за трансгранично сътрудничество, посочени в член 6, параграф 1, буква в).
2. Годишните бюджетни кредити се разрешават от Европейския парламент и от Съвета в границите, посочени в многогодишната финансова рамка.
3. В съответствие с член 18, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 1288/2013 на Европейския парламент и на Съвета (13) се отпуска сума с ориентировъчен размер от 1 680 000 000 EUR от различните инструменти за финансиране на външната дейност, а именно Инструмента за сътрудничество за развитие, създаден с Регламент (ЕС) № 233/2014 на Европейския парламент и на Съвета (14), ЕИС, Инструмента за предприсъединителна помощ (ИПП II), създаден с Регламент (ЕС) № 231/2014 и Инструмента за партньорство, създаден с Регламент (ЕС) № 234/2014 на Европейския парламент и на Съвета (15), за действия по мобилността с учебна цел към или от държави партньори по смисъла на Регламент (ЕС) № 1288/2013, и за действия по сътрудничеството и политическия диалог с органи, институции и организации от тези държави. Регламент (ЕС) № 1288/2013 се прилага за използването на посочените средства.
Финансирането се предоставя чрез две многогодишни разпределения, обхващащи съответно само първите четири години и останалите три години. Разпределението на това финансиране се отразява в многогодишното индикативно програмиране, предвидено в настоящия регламент, в съответствие с набелязаните нужди и приоритети на съответните държави. Разпределението на средства може да бъде преразгледано в съответствие с приоритетите на външната дейност на Съюза в случай на сериозни непредвидени обстоятелства или значителни политически промени.
Член 18
Европейска служба за външна дейност
Настоящият регламент се прилага в съответствие с Решение 2010/427/ЕС.
Член 19
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила в деня след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Прилага се от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2020 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Страсбург на 11 март 2014 година.
EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS (EU) N:o 232/2014,
annettu 11 päivänä maaliskuuta 2014,
Euroopan naapuruusvälineen perustamisesta
EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka
ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 209 artiklan 1 kohdan ja 212 artiklan 2 kohdan,
ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen,
sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille,
ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (1),
ottavat huomioon alueiden komitean lausunnon (2),
noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä (3),
sekä katsovat seuraavaa:
(1)
Tällä asetuksella perustetaan Euroopan naapuruusväline (European Neighbourhood Instrument, ENI) eräänä Euroopan unionin ulkoisia politiikkoja suoraan tukevana välineenä. Sillä korvataan Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1638/2006 (4), jonka voimassaolo päättyy 31 päivänä joulukuuta 2013.
(2)
Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 8 artiklan mukaan unioni luo naapurimaittensa kanssa erityissuhteet pyrkien saamaan aikaan unionin arvoihin perustuvan alueen, jolla vallitsee vauraus ja hyvä naapuruus ja jolle ovat ominaisia yhteistyöhön perustuvat läheiset ja rauhanomaiset suhteet.
(3)
Unioni tarjoaa Euroopan naapuruuspolitiikan, jäljempänä ”ENP”, puitteissa sen piiriin kuuluville naapurimaille erityissuhteen, joka perustuu molemminpuoliseen sitoutumiseen demokratian ja ihmisoikeuksien arvoihin, oikeusvaltioperiaatteeseen, hyvään hallintotapaan ja markkinatalouden periaatteisiin sekä kestävään ja osallistavaan kehitykseen. Se muodostaa lisäksi tarvittaessa kehyksen liikkuvuuden ja ihmisten välisen kanssakäymisen lisäämiseksi erityisesti viisumihelpotus- ja takaisinottosopimuksin sekä tapauskohtaisesti viisumivapautuksin.
(4)
ENP:llä on sen alusta asti lujitettu suhteita kumppanimaihin, ja se on tuottanut konkreettisia etuja sekä unionille että sen kumppaneille, mukaan luettuna alueellisten aloitteiden käynnistäminen ja demokratisoitumisen tukeminen Euroopan naapurustossa. Euroopan naapurustossa on tapahtunut merkittäviä muutoksia, jotka ovat johtaneet ENP:n kattavaan strategiseen uudelleentarkasteluun vuonna 2011. Uudelleentarkastelussa esitetään muun muassa enemmän tukea niille kumppaneille, jotka ovat sitoutuneet demokraattisen yhteiskunnan rakentamiseen ja uudistusten toteuttamiseen kannusteisiin perustuvan (”enemmällä enemmän”) lähestymistavan ja molemminpuolisen vastuuvelvollisuuden periaatteen mukaisesti, kumppanuuksia yhteisöjen kanssa ja kutakin kumppanimaata varten eriytettyä ja räätälöityä lähestymistapaa. Tässä asetuksessa olisi luotava selkeät yhteydet ENP:n kehyksen ja tämän asetuksen perusteella annettavan tuen välille.
(5)
Tällä asetuksella olisi tuettava niiden poliittisten aloitteiden täytäntöönpanoa, jotka ovat muokanneet ENP:aa, joita ovat: unionin ja sen itäisten naapureiden välinen itäinen kumppanuus, demokratiaan ja yhteiseen vaurauteen tähtäävä kumppanuus ja Välimeren unioni eteläisessä naapurustossa. Nämä aloitteet ovat kaikki strategisesti tärkeitä ja muodostavat molemminpuolisen vastuuvelvollisuuden, jaetun omistajuuden ja vastuun periaatteisiin perustuvat yhtä merkitykselliset poliittiset puitteet, joissa voidaan syventää suhteita kumppanimaihin ja kumppanimaiden kesken. Tällä asetuksella olisi tuettava myös alueellisen yhteistyön täytäntöönpanoa kaikkialla Euroopan naapurustossa esimerkiksi pohjoisen ulottuvuuden politiikan ja Mustanmeren synergian puitteissa sekä, varsinkin rajatylittävän yhteistyön osalta, asiaankuuluvien makroaluestrategioiden ulkoisten näkökohtien puitteissa.
(6)
Tämän asetuksen tavoitteisiin pyrittäessä olisi unionin tuen valmisteluun, täytäntöönpanoon ja seurantaan niiden tärkeän merkityksen vuoksi otettava asianmukaisessa määrin mukaan ulkoisen toiminnan kumppaneita, muun muassa kansalaisjärjestöjä ja paikallisviranomaisia. Tällä asetuksella olisi lisäksi tuettava kansalaisjärjestöjen valmiuksien vahvistamista, jotta ne voisivat taata kansallisen vastuuvelvollisuuden tehokkaan toteutumisen ja paikallisen sitoutumisen sekä osallistua täysipainoisesti demokratisoitumisprosessiin.
(7)
Tässä asetuksessa tunnustetaan Venäjän federaation erityisasema sekä unionin naapurina että strategisena kumppanina alueella.
(8)
Sekä tämän asetuksen että Euroopan aluekehitysrahaston (EAKR) perusteella olisi tuettava rajatylittävän yhteistyön ohjelmia yhtäältä jäsenvaltioiden ja toisaalta kumppanimaiden ja/tai Venäjän federaation, jäljempänä ”muut rajatylittävään yhteistyöhön osallistuvat maat”, välillä unionin ulkorajoilla, jotta voidaan edistää kokonaisvaltaista ja kestävää alueellista kehitystä ja yhteistyötä toistensa naapureina olevien raja-alueiden välillä sekä tasapainoista alueellista yhdentymistä koko unionissa ja unionin ja sen naapurimaiden kesken. Jotta taataan rajatylittävän yhteistyön tehokas toteuttaminen, on tärkeää yhdenmukaistaa soveltuvin osin menettelyt niiden kanssa, joita sovelletaan Euroopan alueellisessa yhteistyössä.
(9)
Lisäksi on tärkeää vaalia ja helpottaa yhteistyötä unionin ja sen kumppaneiden sekä muiden osallistuvien maiden yhteiseksi hyödyksi erityisesti koordinoimalla käyttöön annettuja resursseja mahdollisimman hyvin ja tehokkaasti sekä kokoamalla yhteen resursseja unionin talousarvion sisäisen toiminnan ja ulkoisen toiminnan välineistä erityisesti rajatylittävää yhteistyötä ja alueellisia yhteistyöhankkeita, unionin edun mukaisia infrastruktuurihankkeita, joihin naapurimaat osallistuvat, ja muita yhteistyöaloja varten.
(10)
Euroopan talousalueen (ETA) maihin kuuluvien raja-alueiden alueyksiköt ja Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 231/2014 (5) liitteessä I luetelluissa edunsaajissa olevien alueyksiköiden olisi myös voitava osallistua rajatylittävään yhteistyöhön. ETA-maiden osallistumisen rajatylittävän yhteistyön ohjelmiin olisi edelleen perustuttava niiden omiin resursseihin.
(11)
Jäsenvaltioiden, kumppanimaiden ja muiden rajatylittävään yhteistyöhön ja alueelliseen yhteistyöhön osallistuvien maiden odotetaan tarjoavan kansallista osarahoitusta. Tämä vahvistaa maiden omaa sitoutumista, lisää ohjelmien käytettävissä olevia varoja ja helpottaa paikallisten sidosryhmien osallistumista.
(12)
Rajatylittävän yhteistyön ohjelmien täytäntöönpanoasiakirjoja olisi kutsuttava yhteisiksi toimintaohjelmiksi tämän asetuksen terminologian yhdenmukaistamiseksi Euroopan alueellista yhteistyötä koskevan terminologian kanssa.
(13)
Unionin naapureina oleville maille ENP:n puitteissa annettavan tuen olisi oltava johdonmukaista unionin ulkoisten politiikkojen ja erityisesti sen kehitysyhteistyöpolitiikan sekä yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan tavoitteiden ja periaatteiden kanssa. Olisi myös varmistettava johdonmukaisuus unionin sisäisten politiikkojen ja välineiden ulkoisten ulottuvuuksien kanssa.
(14)
Unionin olisi pyrittävä hyödyntämään käytettävissä olevia resursseja mahdollisimman tehokkaasti optimoidakseen ulkoisen toimintansa vaikutukset. Tähän olisi päästävä unionin ulkoisen toiminnan välineiden keskinäisellä johdonmukaisuudella ja täydentävyydellä sekä luomalla yhteisvaikutuksia ENI:n, muiden unionin ulkoisen toiminnan rahoitusvälineiden ja unionin muiden politiikkojen välillä. Tällä tavoin ulkoisen toiminnan rahoitusvälineisiin perustuvat ohjelmat vahvistaisivat toisiaan.
(15)
Yhteisellä EU-Afrikka-strategialla on merkitystä suhteissa Pohjois-Afrikassa sijaitseviin Välimeren alueen naapurimaihin.
(16)
Unionin ja sen jäsenvaltioiden olisi parannettava naapurimaiden kanssa tehtävää yhteistyötä koskevien politiikkojensa johdonmukaisuutta, tehokkuutta ja täydentävyyttä. Jotta unionin tekemä ja jäsenvaltioiden tekemä yhteistyö täydentäisivät ja vahvistaisivat toisiaan, on syytä säätää yhteisestä ohjelmasuunnittelusta, jota olisi toteutettava aina, kun se on mahdollista ja asianmukaista Olisi varmistettava asianmukainen yhteistyö ja koordinointi muiden unionin ulkopuolisten avunantajien kanssa.
(17)
Tämän asetuksen perusteella myönnettävä unionin tuki olisi periaatteessa mukautettava kumppanimaiden vastaaviin kansallisiin tai paikallisiin strategioihin ja toimenpiteisiin sekä tarvittaessa myös Venäjän federaation vastaaviin strategioihin ja toimenpiteisiin.
(18)
Komission olisi pyrittävä mahdollisimman tehokkaaseen resurssien käyttöön käyttämällä rahoitusvälineitä, joilla on vipuvaikutus. Tällaista vaikutusta voitaisiin lisätä mahdollistamalla rahoitusvälineiden sijoittamien ja tuottamien varojen käyttö ja uudelleenkäyttö.
(19)
Ilmastonmuutoksen torjunta kuuluu unionin suurimpiin haasteisiin, ja siihen vastaamiseksi tarvitaan kiireellisesti kansainvälisiä toimia. Komission 29 päivänä kesäkuuta 2011 antamaan tiedonantoon ”Eurooppa 2020 -strategiaa tukeva talousarvio” on kirjattu aikomus korottaa ilmastoon liittyvä osuus unionin talousarviosta vähintään 20 prosenttiin. Tällä asetuksella olisi myötävaikutettava tuon päämäärän saavuttamiseen.
(20)
Naapurimaiden kanssa tehtävä energiaa ja luonnonvaroja koskeva vakaa yhteistyö, joka on sopusoinnussa unionin sisämarkkinasääntöjen kanssa, lisää osaltaan unionin huoltovarmuutta tällä alalla.
(21)
Sukupuolten tasa-arvo, vähemmistöihin kuuluvien henkilöiden oikeudet sekä syrjinnän ja epätasa-arvon torjunta ovat monialaisia tavoitteita kaikissa tämän asetuksen perusteella toteutettavissa toimissa.
(22)
Unioni on suhteissaan kumppaneihinsa ympäri maailman sitoutunut edistämään ihmisarvoista työtä ja sosiaalista oikeudenmukaisuutta sekä kansainvälisesti hyväksyttyjen työelämän normien, lapsityövoiman käytön poistaminen mukaan lukien, ja monenvälisten ympäristösopimusten ratifiointia ja tuloksellista täytäntöönpanoa.
(23)
Tällä asetuksella vahvistetaan koko sen soveltamisajaksi rahoituspuitteet, jotka ovat talousarviota koskevasta kurinalaisuudesta, talousarvioyhteistyöstä ja moitteettomasta varainhoidosta 2 päivänä joulukuuta 2013 tehdyn Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission välisen toimielinten sopimuksen (6) 17 kohdan mukaisesti Euroopan parlamentin ja neuvoston ensisijaisena rahoitusohjeena vuosittaisessa talousarviomenettelyssä.
(24)
Unionin taloudellisia etuja olisi menojen hallinnoinnin kaikissa vaiheissa suojattava oikeasuhteisin toimenpitein, joita ovat sääntöjenvastaisuuksien ehkäiseminen, havaitseminen ja tutkiminen sekä hukattujen, aiheettomasti maksettujen tai virheellisesti käytettyjen varojen takaisinperintä ja soveltuvin osin seuraamusten määrääminen. Nämä toimenpiteet olisi toteutettava kansainvälisten järjestöjen ja kolmansien maiden kanssa tehtyjen, asiassa sovellettavien sopimusten mukaisesti.
(25)
Tämän asetuksen perusteella myönnettävän unionin tuen mukauttamiseksi komissiolle olisi siirrettävä valta antaa Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 290 artiklan mukaisesti säädöksiä, joilla muutetaan tämän asetuksen perusteella myönnettävän unionin antaman tuen ensisijaisia tavoitteita ja määrärahojen kohdentamista ohjelmien eri lajeille. On erityisen tärkeää, että komissio asiaa valmistellessaan toteuttaa asianmukaiset kuulemiset, myös asiantuntijatasolla. Komission olisi delegoituja säädöksiä valmistellessaan ja laatiessaan lisäksi varmistettava, että asianomaiset asiakirjat toimitetaan Euroopan parlamentille ja neuvostolle yhtäaikaisesti, hyvissä ajoin ja asianmukaisesti.
(26)
Tämän asetuksen yhdenmukaisen täytäntöönpanon varmistamiseksi komissiolle olisi siirrettävä täytäntöönpanovaltaa.
(27)
Täytäntöönpanovaltaa, joka liittyy monivuotiseen yhdistettyyn tukikehykseen, muihin ohjelmasuunnitteluasiakirjoihin sekä rajatylittävän yhteistyön toteuttamista koskevat erityissäännökset sisältäviin täytäntöönpanosääntöihin, olisi käytettävä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 182/2011 (7) mukaisesti.
(28)
Näiden täytäntöönpanosäädösten hyväksymiseen olisi periaatteessa käytettävä tarkastelumenettelyä ottaen huomioon kyseisten täytäntöönpanosäädösten luonne, erityisesti niiden poliittiset linjaukset tai niiden taloudelliset vaikutukset, jollei kyse ole vain vähäisessä määrin rahoitukseen vaikuttavista toimenpiteistä.
(29)
Unionin ulkoisen toiminnan rahoitusvälineiden täytäntöönpanoa koskevat yhteiset säännöt ja menettelyt on annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EU) N:o 236/2014 (8).
(30)
Euroopan ulkosuhdehallinnon (EUH) organisaatiota ja toimintaa koskevista säännöistä säädetään neuvoston päätöksessä 2010/427/EU (9).
(31)
Euroopan naapuruuspolitiikan piiriin kuuluvissa maissa, joissa omien sääntöjen ja normien mukauttaminen unionin sääntöihin ja normeihin kuuluu politiikan keskeisiin tavoitteisiin, unionilla on parhaat edellytykset antaa tukeaan tämän asetuksen perusteella. Tiettyä erityistukea voidaan tarjota ainoastaan unionin tasolla. Jäsenvaltioiden siirtymäkausia koskevat kokemukset voivat myös vaikuttaa uudistusten onnistumiseen Euroopan naapuruuspolitiikan piiriin kuuluvissa maissa ja edistää yleismaailmallisia arvoja Euroopan naapurustossa.
(32)
Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla saavuttaa tämän asetuksen tavoitteita, vaan ne voidaan suunnitellun toiminnan laajuuden ja vaikutusten vuoksi saavuttaa paremmin unionin tasolla. Sen vuoksi unioni voi toteuttaa toimenpiteitä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä asetuksessa ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen näiden tavoitteiden saavuttamiseksi.
(33)
On aiheellista sovittaa tämän asetuksen soveltamisaika vastaamaan neuvoston asetusta (EU, Euratom) N:o 1311/2013 (10). Sen vuoksi tätä asetusta olisi sovellettava 1 päivästä tammikuuta 2014 alkaen 31 päivään joulukuuta 2020,
OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN ASETUKSEN:
I OSASTO
TAVOITTEET JA PERIAATTEET
1 artikla
Yleinen tavoite ja soveltamisala
1. Tällä asetuksella perustetaan Euroopan naapuruusväline (ENI), jolla pyritään edistämään kohti sellaista yhteisen vaurauden ja hyvän naapuruuden aluetta, joka käsittää unionin sekä liitteessä I luetellut maat ja alueet, jäljempänä ”kumppanimaat”, luomalla erityissuhde, joka perustuu yhteistyöhön, rauhaan ja turvallisuuteen, molemminpuoliseen vastuuvelvollisuuteen sekä yhteiseen sitoutumiseen demokratian, oikeusvaltioperiaatteen ja ihmisoikeuksien kunnioittamisen yleismaailmallisiin arvoihin Euroopan unionista tehdyn sopimuksen mukaisesti.
2. Tämän asetuksen perusteella myönnettävää unionin tukea on käytettävä kumppanimaiden ja rajatylittävään yhteistyöhön osallistuvien alueiden hyödyksi. Sitä voidaan käyttää myös unionin ja kumppanimaiden yhteiseksi hyödyksi.
3. Tämän asetuksen perusteella myönnettävää unionin rahoitusta voidaan käyttää myös Venäjän federaation osallistumiseen rajatylittävään yhteistyöhön, alueelliseen yhteistyöhön unionin osallistuessa siihen ja asiaankuuluviin useita maita koskeviin ohjelmiin, myös koulutusta koskevaan yhteistyöhön ja erityisesti opiskelijavaihtoihin.
4. Unioni edistää, kehittää ja vakiinnuttaa perustanaan olevia vapauden, demokratian, ihmisoikeuksien ja perusvapauksien yleismaailmallisuuden, jakamattomuuden ja kunnioittamisen arvoja sekä tasa-arvon ja oikeusvaltion periaatteita käymällä vuoropuhelua ja tekemällä yhteistyötä kolmansien maiden kanssa kansainvälisen oikeuden periaatteita noudattaen. Tämän asetuksen perusteella myönnettävän rahoituksen on siten noudatettava näitä arvoja ja periaatteita sekä kansainvälisen oikeuden mukaisia unionin sitoumuksia ottaen huomioon asiaankuuluvat unionin politiikat ja kannat.
2 artikla
Unionin tuen erityistavoitteet
1. Tämän asetuksen perusteella myönnettävällä unionin tuella keskitytään edistämään tehostettua poliittista yhteistyötä, syvää ja kestävää demokratiaa, asteittaista taloudellista yhdentymistä ja yhteisöjen kanssa solmittujen kumppanuuksien lujittamista unionin ja kumppanimaiden välillä sekä erityisesti kumppanuus- ja yhteistyösopimusten, assosiaatiosopimusten tai muiden voimassa olevien ja tulevien sopimusten sekä yhteisesti sovittujen toimintasuunnitelmien tai vastaavien asiakirjojen täytäntöönpanoa.
2. Tämän asetuksen perusteella myönnettävällä unionin tuella pyritään erityisesti
a)
edistämään ihmisoikeuksia ja perusoikeuksia, oikeusvaltioperiaatetta, tasa-arvoa ja kaikenlaisen syrjinnän torjuntaa koskevia periaatteita, luomaan syvä ja kestävä demokratia, edistämään hyvää hallintotapaa, korruption torjuntaa, institutionaalisia valmiuksia kaikilla tasoilla sekä kehittämään kukoistava kansalaisyhteiskunta, johon myös työmarkkinaosapuolet kuuluvat;
b)
saavuttamaan asteittainen yhdentyminen unionin sisämarkkinoihin ja lisäämään alakohtaista ja monialaista yhteistyötä muun muassa lähentämällä lainsäädäntöä ja sääntelyä unionin ja muihin kansainvälisiin normeihin ja parantamalla markkinoille pääsyä, myös pitkälle menevien ja laaja-alaisten vapaakauppa-alueiden avulla, ja kehittämällä tähän liittyviä instituutioita ja investoimalla erityisesti keskinäisiin yhteyksiin;
c)
luomaan edellytyksiä laillisen muuttoliikkeen paremmalle järjestämiselle ja hyvin hallitun ihmisten liikkuvuuden edistämiselle, maahanmuuttoa ja liikkuvuutta koskevan kokonaisvaltaisen lähestymistavan mukaisesti tehtyjen nykyisten tai tulevien sopimusten täytäntöönpanolle ja ihmisten välisen kanssakäymisen edistämiselle, erityisesti kulttuuri- ja koulutustoiminnan sekä ammatillisen ja urheilutoiminnan yhteydessä;
d)
tukemaan kaikin puolin älykästä, kestävää ja osallistavaa kehitystä, vähentämään köyhyyttä, myös yksityissektoria kehittämällä ja vähentämään sosiaalista syrjäytymistä, edistämään valmiuksien kehittämistä tieteessä, koulutuksessa ja erityisesti korkeakouluopetuksessa, teknologiassa, tutkimuksessa ja innovoinnissa, edistämään sisäistä taloudellista, sosiaalista ja alueellista yhteenkuuluvuutta, edistämään maaseudun kehittämistä, edistämään kansanterveyttä sekä tukemaan ympäristönsuojelua, ilmastotoimia sekä katastrofivalmiutta ja -palautuvuutta;
e)
edistämään luottamuksen lisäämistä, hyviä naapurisuhteita ja muita kaikenmuotoista turvallisuutta lisääviä toimenpiteitä sekä konfliktien, myös pitkittyneiden, ehkäisemistä ja ratkaisemista;
f)
lisäämään alueiden osien välistä, alueellista ja Euroopan naapuruuspolitiikan toteuttamisalueen laajuista yhteistyötä sekä rajatylittävää yhteistyötä.
3. Edellä 1 ja 2 kohdassa asetettujen erityistavoitteiden saavuttamista mitataan käyttäen erityisesti ENP:n täytäntöönpanoa koskevia asiaan liittyviä unionin määräaikaiskertomuksia; 2 kohdan a, d ja e alakohdan osalta kansainvälisten järjestöjen ja muiden asianomaisten elinten luomia asiaa koskevia indikaattoreita; 2 kohdan b, c ja d alakohdan osalta unionin sääntelykehyksen tarvittavan käyttöönoton laajuutta kumppanimaissa; ja 2 kohdan c ja f alakohdan osalta asiaa koskevien sopimusten ja yhteistyötoimien määrää.
Erityistavoitteiden saavuttamisen mittaamiseen käytettävien indikaattoreiden on oltava ennalta määriteltyjä, selkeitä, avoimia ja tarvittaessa maakohtaisia ja mitattavia; niitä ovat muun muassa riittävästi tarkkaillut demokraattiset vaalit, ihmisoikeuksien ja perusvapauksien kunnioittaminen, riippumaton oikeuslaitos, yhteistyö oikeutta, vapautta ja turvallisuutta koskevissa kysymyksissä, korruption laajuus, kauppavirrat, sukupuolten tasa-arvo ja indikaattorit, joilla voidaan mitata sisäistä taloudellista eriarvoisuutta ja myös työllisyystasoa.
4. Tämän asetuksen perusteella myönnettävää unionin tukea voidaan käyttää myös muilla asiaankuuluvilla alueilla, jos se on ENP:n yleisten tavoitteiden mukaista.
3 artikla
Poliittinen kehys
1. Kumppanuus- ja yhteistyösopimukset, assosiaatiosopimukset ja muut voimassa olevat tai tulevat sopimukset, joilla luodaan suhde kumppanimaihin, vastaavat komission tiedonannot, Eurooppa-neuvoston ja neuvoston päätelmät sekä asiaankuuluvat huippukokousten julkilausumat tai ENP:n kumppanimaiden kanssa, myös itäisen kumppanuuden ja Välimeren unionin puitteissa, pidettävien ministerikokousten päätelmät sekä myös asiaankuuluvat Euroopan parlamentin päätöslauselmat muodostavat, samalla kun noudatetaan oman sitoutumisen periaatetta, tämän asetuksen yleisen poliittisen kehyksen tämän asetuksen perusteella myönnettävän unionin tuen ohjelmasuunnittelua ja täytäntöönpanoa varten.
2. Tämän asetuksen mukaisen unionin tuen ensisijaisia tavoitteita asetettaessa ja 2 artiklan 3 kohdassa kuvattua edistymistä arvioitaessa keskeisiä lähtökohtia ovat seuraavat: toimintasuunnitelmat ja muut vastaavat yhteisesti sovitut asiakirjat kuten kahdenvälisesti tai monenvälisesti, tapauksen mukaan itäisen kumppanuuden ja ENP:n eteläisen ulottuvuuden puitteissa, sovitut kumppanimaiden ja unionin assosiaatio-ohjelmat.
3. Jollei unionilla ja kumppanimailla ole 1 kohdassa tarkoitettuja sopimuksia, tämän asetuksen perusteella myönnettävää unionin tukea voidaan antaa, kun sen katsotaan edistävän unionin poliittisten tavoitteiden saavuttamista, ja tuki on suunniteltava tällaisten tavoitteiden mukaisesti ottaen huomioon kyseisen maan tarpeet.
4 artikla
Eriyttäminen, kumppanuus ja osarahoitus
1. Jäljempänä olevan 6 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisesti kullekin kumppanimaalle annettava tämän asetuksen perusteella myönnettävä unionin tuki perustuu kannustimiin, ja se eriytetään muodoltaan ja määriltään ottaen huomioon kaikki seuraavat seikat, joista käyvät ilmi kumppanimaan
a)
tarpeet, käyttäen väestön ja kehitystason kaltaisia indikaattoreita;
b)
sitoutuminen keskinäisesti sovittujen poliittisten, taloudellisten ja sosiaalisten uudistustavoitteiden täytäntöönpanoon ja edistyminen siinä;
c)
sitoutuminen syvän ja kestävän demokratian rakentamiseen ja edistyminen siinä;
d)
kumppanuus unionin kanssa, mukaan lukien kumppanuuden tavoitetaso;
e)
vastaanottokyky ja tämän asetuksen perusteella myönnettävän unionin tuen mahdollinen vaikutus.
Tällainen tuki otetaan huomioon 7 artiklassa tarkoitetuissa monivuotisissa ohjelmasuunnitteluasiakirjoissa.
2. Sen jälkeen kun 7 artiklassa mainitut ohjelmasuunnitteluasiakirjat on hyväksytty, ja rajoittamatta tämän artiklan 1 kohdassa mainittuja muita seikkoja, kumppanimaille tarjottu käytettävissä olevien resurssien osuus mukautetaan ensisijaisesti sen mukaan, miten ne ovat edistyneet syvän ja kestävän demokratian rakentamisessa ja lujittamisessa ja sovittujen poliittisten, taloudellisten ja sosiaalisten uudistustavoitteiden täytäntöönpanossa, kannustimiin perustuvan lähestymistavan mukaisesti.
Useita maita koskevien yleisohjelmien osalta tämä osuus määritetään sen mukaisesti, kuinka kumppanimaat ovat edistyneet syvän ja kestävän demokratian rakentamisessa, ottaen huomioon myös niiden edistyminen tämän tavoitteen saavuttamista edistävien sovittujen uudistustavoitteiden täytäntöönpanossa.
Kumppanimaiden edistymistä arvioidaan säännöllisesti ja erityisesti ENP:n edistymiskertomuksissa, joissa hahmotellaan suuntauksia aiempiin vuosiin verrattuna.
Tukea voidaan harkita uudelleen, jos ilmenee vakavaa tai jatkuvaa taantumista.
3. Kannustimiin perustuvaa lähestymistapaa ei sovelleta kansalaisyhteiskunnalle, ihmisten väliseen kanssakäymiseen, mukaan lukien paikallisviranomaisten välinen yhteistyö, annettavaan tukeen, ihmisoikeuksien parantamiseksi annettavaan tukeen eikä kriiseihin liittyviin tukitoimenpiteisiin. Tällaista tukea voidaan lisätä, jos ilmenee vakavaa tai jatkuvaa taantumista.
4. Tämän asetuksen mukaisesta kannustimiin perustuvasta lähestymistavasta käydään säännöllistä näkemysten vaihtoa Euroopan parlamentissa ja neuvostossa.
5. Periaatteena on, että tämän asetuksen perusteella myönnettävä unionin tuki vahvistetaan kumppanuussuhteessa edunsaajien kanssa. Kumppanuudessa on otettava tapauksesta riippuen seuraavat sidosryhmät mukaan unionin tuen valmisteluun, täytäntöönpanoon ja seurantaan:
a)
kansalliset ja paikalliset viranomaiset; ja
b)
kansalaisjärjestöt;
mukaan lukien neuvotteluin ja mahdollistamalla ajoissa asiaan kuuluvien tietojen saanti, jotta ne voivat osallistua prosessiin merkityksellisellä tavalla.
6. Periaatteena on, että kumppanimaat ja muut osallistuvat maat osarahoittavat tämän asetuksen perusteella myönnettävää unionin tukea julkisilla varoilla, edunsaajilta saatavilla osuuksilla tai muista lähteistä saatavilla varoilla. Osarahoitusvaatimuksista voidaan luopua asianmukaisesti perustelluissa tapauksissa ja jos se on tarpeen kansalaisyhteiskunnan ja valtiosta riippumattomien toimijoiden, erityisesti pienten kansalaisjärjestöjen, kehityksen tukemiseksi, rajoittamatta kuitenkaan Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EU, Euratom) N:o 966/2012 (11) asetettujen muiden ehtojen noudattamista.
5 artikla
Johdonmukaisuus ja avunantajien toiminnan koordinointi
1. Pantaessa täytäntöön tätä asetusta on huolehdittava johdonmukaisuudesta unionin ulkoisen toiminnan kaikkien alojen kanssa sekä unionin muiden asiaankuuluvien politiikkojen kanssa. Tämän asetuksen perusteella rahoitettavien toimenpiteiden, myös niiden, joita Euroopan investointipankki (EIP) hallinnoi, on tässä tarkoituksessa perustuttava 3 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitettuihin yhteistyöasiakirjoihin sekä unionin etuihin, politiikan ensisijaisiin tavoitteisiin ja strategioihin. Toimenpiteissä on noudatettava sellaisten monenvälisten sopimusten ja kansainvälisten yleissopimusten mukaisia sitoumuksia, joiden osapuolia unioni ja kumppanimaat ovat.
2. Unionin, jäsenvaltioiden ja EIP:n on varmistettava johdonmukaisuus tämän asetuksen perusteella myönnettävän tuen sekä unionin, jäsenvaltioiden ja eurooppalaisten rahoituslaitosten antaman muun tuen välillä.
3. Tuen toimittamisen ja poliittisen vuoropuhelun tuloksellisuuden ja tehokkuuden parantamiseksi ja päällekkäisen rahoituksen estämiseksi unioni ja jäsenvaltiot koordinoivat omia tukiohjelmiaan ulkoisen tuen alalla vahvistettujen, toiminnan koordinoinnin vahvistamista ja toimintaperiaatteiden ja menettelyjen yhdenmukaistamista koskevien periaatteiden mukaisesti. Koordinointiin on sisällytettävä säännöllisiä neuvotteluja sekä tiivistä asiaankuuluvien tietojen vaihtoa tukiprosessin eri vaiheissa etenkin käytännön tasolla. Yhteistä ohjelmasuunnittelua toteutetaan aina, kun se on mahdollista ja asianmukaista. Jollei tämä ole mahdollista, harkitaan muita järjestelyjä, kuten delegoitua yhteistyötä ja järjestelyjen siirtoa, jotta varmistetaan mahdollisimman korkeatasoinen koordinointi.
Komissio raportoi jäsenvaltioiden kanssa tehtävästä yhteisestä ohjelmasuunnittelusta asetuksen (EU) N:o 236/2014 17 artiklassa tarkoitetussa väliarviointia koskevassa kertomuksessa ja sisällyttää siihen suosituksia, jos yhteinen ohjelmasuunnittelu ei ole täysin toteutunut.
4. Unioni toteuttaa yhdessä jäsenvaltioiden kanssa tarvittavat toimet, mukaan lukien neuvottelut ohjelmasuunnittelun aikaisessa vaiheessa, varmistaakseen täydentävyyden, asianmukaisen koordinoinnin ja yhteistyön monenvälisten ja alueellisten järjestöjen ja yksiköiden, kuten eurooppalaisten rahoituslaitosten, kansainvälisten rahoituslaitosten, Yhdistyneiden kansakuntien elinten, rahastojen ja ohjelmien, yksityisten ja poliittisten säätiöiden sekä unionin ulkopuolisten tuenantajien kanssa.
5. Jäljempänä 7 artiklan 2 ja 3 kohdassa tarkoitetuissa asiakirjoissa on myös viitattava mahdollisimman laajasti unionin muiden avunantajien toimiin.
II OSASTO
ALUSTAVA OHJELMASUUNNITTELU JA VAROJEN KOHDENTAMINEN
6 artikla
Ohjelmien lajit
1. Tämän asetuksen perusteella myönnettävän unionin tuen suunnittelussa käytetään seuraavia välineitä:
a)
kahdenväliset ohjelmat, jotka kattavat yhdelle kumppanimaalle annettavan unionin tuen;
b)
useita maita koskevat ohjelmat, joilla vastataan kaikille tai joillekin kumppanimaille yhteisiin haasteisiin itäisen kumppanuuden ja ENP:n eteläisen ulottuvuuden ensisijaisten tavoitteiden pohjalta ja ottamalla huomioon Välimeren unionin puitteissa tehdyn työn ja jotka koskevat pääasiassa kahden tai useamman kumppanimaan välistä koko alueen tai sen osan käsittävää yhteistyötä, mukaan lukien myös pohjoisen ulottuvuuden ja Mustanmeren synergian puitteissa. Venäjän federaatio voi osallistua tähän 1 artiklan 3 kohdan mukaisesti;
c)
vähintään yhden jäsenvaltion ja vähintään yhden kumppanimaan ja/tai Venäjän federaation, jäljempänä ”muut rajatylittävään yhteistyöhön osallistuvat maat”, välistä yhteistyötä koskevat rajatylittävän yhteistyön ohjelmat, jotka toteutetaan maiden yhteisenä rajana olevalla unionin ulkorajan osalla.
2. Tämän asetuksen perusteella myönnettävän unionin tuen ensisijaiset tavoitteet esitetään liitteessä II.
3. Tämän asetuksen perusteella myönnettävä unionin tuki pannaan täytäntöön asetuksen (EU) N:o 236/2014 mukaisesti ja tämän asetuksen 6 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettujen ohjelmien osalta myös ENI:n rajatylittävän yhteistyön täytäntöönpanoa koskevia erityissäännöksiä käsittävien täytäntöönpanosääntöjen mukaisesti tämän asetuksen 12 kohdassa tarkoitetuin tavoin.
7 artikla
Ohjelmasuunnittelu ja alustava varojen kohdentaminen yhtä maata ja useita maita koskeviin suuntaa-antaviin ohjelmiin
1. Yhtä maata koskevien ohjelmien alustavat määrärahat määritetään 4 artiklan 1 kohdassa esitettyjen kriteerien perusteella.
2. Niiden maiden osalta, joiden kanssa on tehty tämän asetuksen 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu asiakirja, hyväksytään kattava monivuotinen yhdistetty tukikehys asetuksen (EU) N:o 236/2014 16 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua tarkastelumenettelyä noudattaen. Tuossa kehyksessä
a)
tarkastellaan edistymistä suhteessa poliittiseen kehykseen ja aiemmin sovittujen tavoitteiden saavuttamista sekä unionin ja kumppanimaan suhteiden tilannetta, mukaan lukien kumppanimaan ja unionin kumppanuuden tavoitetaso;
b)
asetetaan unionin antaman tuen tavoitteet ja ensisijaiset tavoitteet, jotka valitaan lähinnä tämän asetuksen 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuista asiakirjoista ja kumppanimaiden strategioista tai suunnitelmista, jos nuo strategiat ja suunnitelmat ovat yleisen poliittisen kehyksen mukaisia, ja joihin unionin säännöllinen arviointi on osoittanut tuen tarpeen;
c)
ilmoitetaan odotettavissa olevat tulokset;
d)
vahvistetaan rahoituksen suuntaa-antava taso ensisijaisiin tavoitteisiin jaoteltuna.
Kutakin yhdistettyä tukikehystä varten kohdennetut alustavat määrärahat ilmoitetaan vaihteluvälinä, jonka ylä- ja alarajan ero on enintään 20 prosenttia näistä määrärahoista.
Yhdistetyn tukikehyksen voimassaoloaika vastaa periaatteessa tämän asetuksen 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun asianomaisen asiakirjan voimassaoloaikaa.
3. Niiden maiden osalta, joiden kanssa ei ole tehty tämän asetuksen 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua asiakirjaa, hyväksytään kattava ohjelmasuunnitteluasiakirja, johon sisältyy strategia ja alustava monivuotinen ohjelma, asetuksen (EU) N:o 236/2014 16 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua tarkastelumenettelyä noudattaen. Tässä asiakirjassa
a)
määritellään unionin toimintastrategia, jonka perustana ovat analyysi kyseisen maan tilanteesta ja sen suhteista unioniin ja kumppanimaiden strategiat tai suunnitelmat, jos nuo strategiat ja suunnitelmat ovat yleisen poliittisen kehyksen mukaisia;
b)
asetetaan unionin tuen ensisijaiset tavoitteet ja ensisijaiset tavoitteet;
c)
ilmoitetaan odotettavissa olevat tulokset; ja
d)
vahvistetaan rahoituksen suuntaa-antava taso ensisijaisiin tavoitteisiin jaoteltuna.
Alustavat määrärahat ilmoitetaan vaihteluvälinä, jonka ylä- ja alarajan ero on enintään 20 prosenttia näistä määrärahoista. Ohjelmasuunnitteluasiakirjalla on asianmukainen monivuotinen voimassaoloaika.
4. Useita maita koskevien ohjelmien osalta hyväksytään kattava ohjelmasuunnitteluasiakirja, johon sisältyy strategia ja alustava monivuotinen ohjelma, asetuksen (EU) N:o 236/2014 16 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun tarkastelumenettelyn mukaisesti. Tässä asiakirjassa
a)
esitetään alueelle tai sen osaan suunnattavan unionin tuen tavoitteet ja ensisijaiset tavoitteet, jotka vastaavat soveltuvin osin itäisen kumppanuuden tai Välimeren unionin yhteydessä päätettyjä ensisijaisia tavoitteita;
b)
ilmoitetaan odotettavissa olevat tulokset; ja
c)
vahvistetaan rahoituksen suuntaa-antava taso ensisijaisiin tavoitteisiin jaoteltuna.
Useita maita koskevien ohjelmien alustavat määrärahat määritetään avoimien ja objektiivisten arviointiperusteiden nojalla.
Ohjelmasuunnitteluasiakirjalla on asianmukainen monivuotinen voimassaoloaika.
5. Yhdistettyjä tukikehysasiakirjoja tarkastellaan tarvittaessa uudelleen, myös asiaankuuluvien unionin määräaikaiskertomusten pohjalta ja ottaen huomioon kumppanimaiden kanssa tehtyjen sopimusten mukaisesti perustettujen yhteisten elinten työ, ja niitä voidaan tarkistaa asetuksen (EU) N:o 236/2014 16 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua tarkastelumenettelyä noudattaen. Tämän artiklan 3 ja 4 kohdassa tarkoitettuja ohjelmasuunnitteluasiakirjoja tarkastellaan ohjelman puolivälissä tai tarvittaessa, ja niitä voidaan tarkistaa saman menettelyn mukaisesti.
6. Jotta helpotetaan 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun kannustimiin perustuvan lähestymistavan täytäntöönpanoa, noin 10 prosentin suuruinen määrä 17 artiklan 1 kohdassa säädetyistä ENI:n rahoituspuitteista osoitetaan sellaisiin useita maita koskeviin yleisohjelmiin, joilla täydennetään 7 artiklan 2 ja 3 kohdassa tarkoitettuja maakohtaisia määrärahoja. Näiden yleisohjelmien perustamista koskevissa komission päätöksissä määritetään maat, jotka voivat saada määrärahoja, ja varsinaisista määrärahoista päätetään sen perusteella, miten maat ovat edistyneet syvän ja kestävän demokratian rakentamisessa ja tämän tavoitteen saavuttamista edistävien sovittujen uudistustavoitteiden täytäntöönpanossa.
7. Kun on välttämätöntä toteuttaa tuloksellisempia toimenpiteitä unionin ja kumppanimaiden yhteiseksi hyödyksi esimerkiksi ylikansallisen yhteistyön ja verkkoyhteyksien osa-alueella, tämän asetuksen perusteella myönnettävää rahoitusta voidaan yhdistää rahoitukseen, jota myönnetään muiden asiaankuuluvien unionin asetusten perusteella. Tällöin komissio päättää, mitä yhtä sääntökokonaisuutta täytäntöönpanoon sovelletaan.
8. Jäsenvaltiot otetaan mukaan ohjelmasuunnitteluun asetuksen (EU) N:o 236/2014 16 artiklan 3 kohdan mukaisesti. Ne jäsenvaltiot ja muut tuenantajat, jotka ovat sitoutuneet suunnittelemaan tukensa yhdessä unionin kanssa, otetaan erityisen tiiviisti mukaan. Niiden maksuosuudet voidaan myös tarvittaessa sisällyttää ohjelmasuunnitteluasiakirjoihin.
9. Jos jäsenvaltiot ja muut avunantajat ovat sitoutuneet suunnittelemaan tukensa yhdessä, yhdistetty tukikehys sekä 3 ja 4 kohdassa tarkoitetut ohjelmasuunnitteluasiakirjat voidaan korvata yhteisellä monivuotisella ohjelmasuunnitteluasiakirjalla, kunhan se täyttää mainituissa kohdissa asetetut vaatimukset.
10. Kriisitilanteissa tai demokratian, oikeusvaltioperiaatteen tai ihmisoikeuksien ja perusvapauksien ollessa uhattuna sekä luonnonkatastrofien tai ihmisten toimista johtuvien katastrofien yhteydessä voidaan suorittaa ohjelmasuunnitteluasiakirjojen tapauskohtainen uudelleentarkastelu. Tällaisen hätätilanteessa tehtävän uudelleentarkastelun yhteydessä on varmistettava, että johdonmukaisuus unionin politiikkojen, tämän asetuksen perusteella myönnettävän unionin tuen ja muista unionin ulkoisen toiminnan rahoitusvälineistä myönnettävän tuen välillä säilyy. Hätätilanteessa tehtävän uudelleentarkastelun seurauksena voidaan hyväksyä tarkistettuja ohjelmasuunnitteluasiakirjoja. Tällöin komissio lähettää tarkistetut ohjelmasuunnitteluasiakirjat Euroopan parlamentille ja neuvostolle tiedoksi kuukauden kuluessa niiden hyväksymisestä.
11. Kaikessa asetuksen (EU) N:o 236/2014 17 artiklassa tarkoitetun väliarviointia koskevan kertomuksen julkaisemisen jälkeisessä ohjelmasuunnittelussa tai ohjelmien uudelleentarkastelussa otetaan huomioon tuossa kertomuksessa esitetyt tulokset, havainnot ja päätelmät.
III OSASTO
RAJATYLITTÄVÄ YHTEISTYÖ
8 artikla
Maantieteellinen tukikelpoisuus
1. Edellä 6 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettuja rajatylittävän yhteistyön ohjelmia voidaan perustaa
a)
maarajojen osalta sellaisia yhteisen tilastollisten alueyksiköiden nimikkeistön (NUTS) 3 -tason tai vastaavia alueyksiköitä varten, jotka rajoittuvat jäsenvaltioiden ja muiden rajatylittävään yhteistyöhön osallistuvien maiden välisiin maarajoihin, rajoittamatta kuitenkaan niitä 9 artiklan 4 kohdan mukaisia mahdollisia mukautuksia, joita tarvitaan yhteistyötoiminnan johdonmukaisuuden ja jatkuvuuden varmistamiseksi;
b)
merirajojen osalta sellaisia NUTS 3 -tason tai vastaavia alueyksiköitä varten, jotka rajoittuvat jäsenvaltioiden ja muiden rajatylittävään yhteistyöhön osallistuvien maiden välisiin merirajoihin ja joiden välinen etäisyys on enintään 150 kilometriä, rajoittamatta kuitenkaan mahdollisia mukautuksia, joita tarvitaan yhteistyötoiminnan johdonmukaisuuden ja jatkuvuuden varmistamiseksi;
c)
merialueen ympärillä sellaisia NUTS 2 -tason tai vastaavia rannikkoalueiden alueyksiköitä varten, jotka rajoittuvat jäsenvaltioille ja muille rajatylittävään yhteistyöhön osallistuville maille yhteiseen merialueeseen.
2. Nykyisten yhteistyöjärjestelyjen jatkuvuuden varmistamiseksi ja muissa perustelluissa tapauksissa ohjelman tavoitteiden saavuttamisen edistämiseksi voidaan sallia, että alueyksiköt, jotka rajoittuvat 1 kohdassa tarkoitettuihin alueisiin, osallistuvat rajatylittävään yhteistyöhön. Edellytykset, joilla rajoittuvat alueyksiköt voivat osallistua yhteistyöhön, vahvistetaan yhteisissä toimintaohjelmissa.
3. Jäsenvaltioiden tai muiden rajatylittävään yhteistyöhön osallistuvien maiden merkittäviä yhteiskunta-, talous- ja kulttuurielämän keskuksia, jotka eivät rajoitu tukikelpoisiin alueyksiköihin, voidaan asianmukaisesti perustelluissa tapauksissa ottaa mukaan sillä edellytyksellä, että tällainen osallistuminen edistää ohjelmasuunnitteluasiakirjassa vahvistettuja tavoitteita. Edellytykset, joilla tällaiset keskukset voivat osallistua yhteistyöhön, vahvistetaan yhteisissä toimintaohjelmissa.
4. Jos ohjelmat on perustettu 1 kohdan b alakohdan mukaisesti, komissio voi yhteisymmärryksessä osallistujien kanssa ehdottaa, että maantieteellinen tukikelpoisuus ulotetaan koko NUTS 2 -tason alueyksikköön, jonka alueella NUTS 3 -tason alueyksikkö sijaitsee.
5. Rajatylittävässä yhteistyössä on pyrittävä johdonmukaisuuteen olemassa olevien ja tulevien makroaluestrategioiden tavoitteiden kanssa.
9 artikla
Ohjelmasuunnittelu ja varojen kohdentaminen rajatylittävää yhteistyötä varten
1. Ohjelmasuunnitteluasiakirja laaditaan siten, että siinä määritellään seuraavat:
a)
strategiset tavoitteet, joihin rajatylittävällä yhteistyöllä pyritään, sekä yhteistyön ensisijaiset tavoitteet ja odotettavissa olevat tulokset;
b)
luettelo perustettavista yhteisistä toimintaohjelmista;
c)
resurssien alustava jakautuminen 8 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitettujen maa- ja merirajaohjelmien ja 8 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettujen merialueohjelmien välillä;
d)
kunkin yhteisen toimintaohjelman alustavat monivuotiset määrärahat;
e)
alueyksiköt, jotka ovat oikeutettuja osallistumaan kuhunkin yhteiseen toimintaohjelmaan, ja 8 artiklan 2, 3 ja 4 kohdassa tarkoitetut alueyksiköt ja keskukset;
f)
alustava määräraha, jolla tarvittaessa tuetaan monialaisia toimia valmiuksien luomiseksi, verkostoitumista ja kokemusten vaihtoa ohjelmien välillä;
g)
Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1299/2013 (12) nojalla vahvistetut sellaisten ylikansallisten ohjelmien maksuosuudet, joihin kumppanimaat ja/tai Venäjän federaatio osallistuvat.
Ohjelmasuunnitteluasiakirja kattaa seitsemän vuoden ajanjakson, ja komissio hyväksyy asiakirjan asetuksen (EU) N:o 236/2014 16 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua tarkastelumenettelyä noudattaen. Sitä tarkastellaan ohjelmakauden puolivälissä tai tarvittaessa, ja sitä voidaan tarkistaa saman menettelyn mukaisesti.
2. Yhteisiä toimintaohjelmia osarahoitetaan EAKR:sta. EAKR:n maksuosuuden kokonaismäärä määritetään asetuksen (EU) N:o 1299/2013 4 artiklan 4 kohdan mukaisesti. Tätä asetusta sovelletaan mainitun maksuosuuden käyttöön.
3. Asetuksella (EU) N:o 236/2014 perustetusta liittymistä valmistelevasta tukivälineestä (IPA II) voidaan osarahoittaa sellaisia yhteisiä toimintaohjelmia, joihin mainitun asetuksen liitteessä I luetellut edunsaajat osallistuvat. Tästä asetusta sovelletaan mainitun osarahoituksen käyttöön.
4. Varojen alustava kohdentaminen yhteisiin toimintaohjelmiin tehdään objektiivisin perustein, erityisesti 8 artiklan 1 kohdan a, b ja c alakohdassa määriteltyjen tukikelpoisten alueyksiköiden väestön perusteella. Alustavia määrärahoja määritettäessä voidaan tehdä mukautuksia, joissa otetaan huomioon tasapaino EAKR:n maksuosuuksien ja tämän asetuksen perusteella myönnettävistä määrärahoista tulevien maksuosuuksien välillä sekä muita yhteistyön intensiteettiin vaikuttavia tekijöitä, kuten raja-alueiden erityispiirteet ja niiden kyky hallinnoida ja vastaanottaa unionin tukea.
10 artikla
Yhteiset toimintaohjelmat
1. Rajatylittävää yhteistyötä toteutetaan monivuotisina yhteisinä toimintaohjelmina, jotka kattavat johonkin rajaan tai useamman rajan kokonaisuuteen liittyvän yhteistyön ja joihin kuuluu monivuotisia toimenpiteitä, jotka edistävät johdonmukaisesti asetettuja ensisijaisia tavoitteita ja jotka voidaan toteuttaa unionin tuella. Yhteisten toimintaohjelmien perustana on 9 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu ohjelmasuunnitteluasiakirja. Niissä on oltava tiivistetty kuvaus hallinto- ja valvontajärjestelmistä, jotka kattavat 11 artiklan 2 kohdassa ja 12 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut osatekijät.
2. Maa- ja merirajoihin liittyvät yhteiset toimintaohjelmat perustetaan kullakin rajalla tarkoituksenmukaisella aluetasolla, ja niissä on oltava mukana vähintään yhteen jäsenvaltioon ja vähintään yhteen muuhun rajatylittävään yhteistyöhön osallistuvaan maahan kuuluvia alueyksikköjä.
3. Merialueista koskevat yhteiset toimintaohjelmat ovat monenvälisiä. Ne perustetaan tarkoituksenmukaisella aluetasolla, ja niissä on oltava mukana tukikelpoisia alueyksikköjä, jotka rajoittuvat useaan osallistuvaan maahan, joista vähintään yksi on jäsenvaltio ja yksi muu rajatylittävään yhteistyöhön osallistuva maa, kuuluvaan yhteiseen merialueeseen. Niihin voi sisältyä kahdenvälistä toimintaa, joka tukee yhden jäsenvaltion ja yhden muun rajatylittävään yhteistyöhön osallistuvan maan yhteistyötä.
4. Osallistuvat maat tekevät yhdessä komissiolle ehdotuksia yhteisiksi toimintaohjelmiksi vuoden kuluessa 9 artiklassa tarkoitetun ohjelmasuunnitteluasiakirjan hyväksymisestä ja rajatylittävän yhteistyön toteuttamista koskevat erityissäännökset sisältävien täytäntöönpanosääntöjen hyväksymisen jälkeen. Komissio hyväksyy täytäntöönpanosäännöissä asetetussa määräajassa erikseen kunkin yhteisen toimintaohjelman arvioituaan, että se on tämän asetuksen, ohjelmasuunnitteluasiakirjan ja täytäntöönpanosääntöjen mukainen. Komissio antaa yhteiset toimintaohjelmat Euroopan parlamentille ja jäsenvaltioille tiedoksi kuukauden kuluessa näiden ohjelmien hyväksymisestä.
5. Muiden kuin jäsenvaltioiden tai muiden rajatylittävään yhteistyöhön osallistuvien maiden alueita, jotka rajoittuvat 8 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa määriteltyyn tukikelpoiseen alueeseen tai yhteiseen merialueeseen, jolle perustetaan yhteinen toimintaohjelma, voidaan ottaa mukaan yhteiseen toimintaohjelmaan, ja ne voivat saada tämän asetuksen perusteella myönnettävää unionin tukea 9 artiklan 1 kohdassa tarkoitetussa ohjelmasuunnitteluasiakirjassa asetetuin edellytyksin.
6. Komission ja osallistuvien maiden on toteutettava asianmukaiset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että tämän asetuksen nojalla perustetut rajatylittävän yhteistyön ohjelmat, erityisesti merialueita koskevat, ja asetuksen (EU) N:o 1299/2013 nojalla perustetut ylikansalliset yhteistyöohjelmat, joiden maantieteellinen soveltamisala on osittain päällekkäinen, ovat kaikilta osin toisiaan täydentäviä ja tukevia.
7. Yhteisiä toimintaohjelmia voidaan tarkistaa osallistuvien maiden tai komission aloitteesta esimerkiksi seuraavista syistä:
a)
yhteistyön ensisijaisten tavoitteiden muuttuminen tai sosiaalis-taloudellinen kehitys;
b)
asianomaisten toimenpiteiden toteuttamisesta saadut kokemukset sekä seurannan ja arvioinnin tulokset;
c)
tarve mukauttaa käytettävissä olevien varojen määriä ja kohdentaa resursseja uudelleen.
8. Komissio tekee viimeistään yhteisten toimintaohjelmien hyväksymisvuotta seuraavan kalenterivuoden päättyessä rahoitussopimuksen muiden rajatylittävään yhteistyöhön osallistuvien maiden kanssa. Tuohon rahoitussopimukseen sisältyvät määräykset, jotka ovat tarpeen yhteisen toimintaohjelman toteuttamiseksi, ja muut osallistuvat maat ja 12 artiklan 2 kohdan c alakohdassa mainittu hallintoviranomainen tai hallintoviranomaisen sijaintimaa voivat allekirjoittaa sen.
Tarvittaessa tehdään osallistuvien maiden ja hallintoviranomaisen välinen esimerkiksi yhteisymmärryspöytäkirjan muodossa oleva sopimus, jossa määrätään rahoitusta koskevat vastuut ja asianomaisten maiden ohjelmakohtaiset täytäntöönpanosäännöt, niiden hallinto ja hallinnolliset tehtävät ja -vastuut mukaan lukien.
9. Useamman kuin yhden muun rajatylittävään yhteistyöhön osallistuvan maan yhteinen toimintaohjelma perustetaan, jos vähintään yksi muu rajatylittävään yhteistyöhön osallistuva maa allekirjoittaa rahoitussopimuksen. Muut perustetun ohjelman soveltamisalaan kuuluvat rajatylittävään yhteistyöhön osallistuvat maat voivat liittyä ohjelmaan milloin tahansa allekirjoittamalla rahoitussopimuksen.
10. Jos osallistuva maa sitoutuu osarahoittamaan yhteistä toimintaohjelmaa, osarahoituksen auditointia, antamista, käyttöä ja seurantaa koskevat järjestelyt ja tarvittavat takeet selvennetään kyseisessä ohjelmassa. Kaikkien osallistuvien maiden ja yhteisen toimintaohjelman hallintoviranomaisen tai hallintoviranomaisen sijaintimaan on allekirjoitettava ohjelmaan liittyvä rahoitussopimus.
11. Yhteisissä toimintaohjelmissa voidaan myös määrätä rahoitusosuus, joka suoritetaan sellaisista rahoitusvälineistä ja sellaisiin rahoitusvälineisiin, joihin voidaan yhdistää avustuksia, tällaisten välineiden sääntöjä noudattaen ja edellyttäen, että näin voidaan myötävaikuttaa näiden ohjelmien ensisijaisten tavoitteiden saavuttamiseen.
12. Kumppanuuden periaatetta noudattaen osallistuvat maat ja tarvittaessa niiden paikallisviranomaiset valitsevat yhdessä unionin tukea saavat toimet, joiden on oltava yhteisen toimintaohjelman ensisijaisten tavoitteiden ja toimenpiteiden mukaisia.
13. Erityisissä ja asianmukaisesti perustelluissa tapauksissa, joissa
a)
yhteistä toimintaohjelmaa ei voida esittää komissiolle osallistuvien maiden välisiin tai unionin ja muun rajatylittävään yhteistyöhön osallistuvan maan välisiin suhteisiin liittyvien ongelmien vuoksi;
b)
yhteistä toimintaohjelmaa ei voida toteuttaa osallistuvien maiden välisiin suhteisiin liittyvien ongelmien takia;
c)
osallistuvat maat eivät ole viimeistään 30 päivänä kesäkuuta 2017 toimittaneet komissiolle yhteistä toimintaohjelmaa; tai
d)
yksikään muu rajatylittävään yhteistyöhön osallistuva maa ei ole allekirjoittanut rahoitussopimusta ohjelman hyväksymistä seuraavan vuoden loppuun mennessä;
komissio toteuttaa asianomaisten jäsenvaltioiden kanssa käytyjen neuvottelujen jälkeen tarpeelliset toimenpiteet, jotta kyseinen yksi tai useampi jäsenvaltio voi käyttää EAKRn rahoitusta yhteiseen toimintaohjelmaan asetuksen (EU) N:o 1299/2013 4 artiklan 7 ja 8 kohdan mukaisesti.
14. Useamman kuin yhden varainhoitovuoden aikana toteutettavia, rajatylittävään yhteistyöhön liittyviä toimia tai ohjelmia koskevat talousarviositoumukset voidaan jakaa vuosieriin useiden vuosien ajalle.
11 artikla
Yhteisten toimintaohjelmien hallinnointi
1. Yhteiset toimintaohjelmat toteutetaan yleensä jäsenvaltioiden kanssa yhteistyössä hallinnoituina. Osallistuvat maat voivat kuitenkin ehdottaa välillisesti hallinnoitua täytäntöönpanoa asetuksessa (EU, Euratom) N:o 966/2012 luetellun yksikön toimesta ja tämän asetuksen 12 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen täytäntöönpanosääntöjen mukaisesti.
2. Komissio varmistaa käytettävissä olevien tietojen perusteella, että jäsenvaltio, jos kyseessä on yhteistyössä tapahtuva hallinnointi, tai muu rajatylittävään yhteistyöhön osallistuva maa tai kansainvälinen järjestö, jos kyseessä on välillinen hallinnointi, on perustanut ja ottanut käyttöön asetuksen (EU, Euratom) N:o 966/2012, tämän asetuksen ja tämän asetuksen 12 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen täytäntöönpanosääntöjen mukaiset hallinnointi- ja valvontajärjestelmät.
Asianomaisten jäsenvaltioiden, muiden rajatylittävään yhteistyöhön osallistuvien maiden ja asianomaisten kansainvälisten järjestöjen on varmistettava, että niiden hallinto- ja valvontajärjestelmä toimii tehokkaasti, että rahoitustoimet ovat laillisia ja asianmukaisia ja että varojen hallinnoinnissa noudatetaan moitteettoman varainhoidon periaatetta. Ne vastaavat ohjelmien hallinnoinnista ja valvonnasta.
Komissio voi pyytää asianomaista jäsenvaltiota tai muuta rajatylittävään yhteistyöhön osallistuvaa maata taikka asianomaista kansainvälistä järjestöä tutkimaan komissiolle esitetyn kantelun, joka koskee tämän osaston perusteella tuettujen toimien valintaa tai toteuttamista taikka hallinto- ja valvontajärjestelmän toimintaa.
3. Jotta yhteisissä toimintaohjelmissa voidaan valmistautua riittävällä tavalla täytäntöönpanoon, menot, jotka ovat aiheutuneet sen jälkeen, kun yhteinen toimintaohjelma on toimitettu komissiolle, ovat tukikelpoisia 1 päivästä tammikuuta 2014.
4. Jos tukikelpoisuutta rajoitetaan asetuksen (EU) N:o 236/2014 8 artiklan 7 kohdan mukaisesti, tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla yksiköllä, joka voi käynnistää ehdotus- ja tarjouspyyntöjä, on asetuksen (EU) N:o 236/2014 8 artiklan 2 kohdan ja 9 artiklan 3 kohdan mukaisesti oikeus hyväksyä tarjoajiksi hakijoita ja ehdokkaita muista kuin tukikelpoisista maista tai hyväksymään tavaroita tällaisista maista.
12 artikla
Rajatylittävän yhteistyön täytäntöönpanosäännöt
1. Tätä osastoa koskevat täytäntöönpanosäännöt hyväksytään asetuksen (EU) N:o 236/2014 16 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua tarkastelumenettelyä noudattaen.
2. Täytäntöönpanosäännöissä on yksityiskohtaiset määräykset muun muassa seuraavista:
a)
osarahoituksen määrä ja menetelmät;
b)
yhteisten toimintaohjelmien sisältö, laadinta, muuttaminen ja sulkeminen;
c)
ohjelman rakenteiden, kuten yhteisen seurantakomitean sekä hallintoviranomaisen ja sen yhteisen teknisen sihteeristön, asema ja tehtävä, mukaan lukien niiden asema, tosiasiallinen määrittäminen, vastuuvelvollisuus ja vastuu, hallinnointi- ja valvontajärjestelmien kuvaus sekä unionin tuen teknistä hallinnointia ja varainhoitoa koskevat edellytykset, mukaan lukien menojen tukikelpoisuus;
d)
takaisinperintämenettelyt kaikissa osallistuvissa maissa;
e)
seuranta ja arviointi;
f)
näkyvyys ja tiedotustoimet;
g)
asetuksen (EU) N:o 236/2014 6 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu yhteistyössä suoritettava ja välillinen hallinnointi.
IV OSASTO
LOPPUSÄÄNNÖKSET
13 artikla
Säädösvallan siirto
Siirretään komissiolle valta antaa 14 artiklan mukaisesti delegoituja säädöksiä, joilla muutetaan liitettä II. Komissio antaa erityisesti väliarviointia koskevan kertomuksen julkaisemisen jälkeen ja tuohon kertomukseen sisältyvien suositusten perusteella viimeistään 31 päivänä maaliskuuta 2018 delegoidun säädöksen, jolla muutetaan tämän asetuksen liitettä II.
14 artikla
Siirretyn säädösvallan käyttäminen
1. Komissiolle siirrettyä valtaa antaa delegoituja säädöksiä koskevat tässä artiklassa säädetyt edellytykset.
2. Siirretään 13 artiklassa tarkoitettu valta antaa delegoituja säädöksiä komissiolle 31 päivään joulukuuta 2020.
3. Euroopan parlamentti tai neuvosto voi milloin tahansa peruuttaa 13 artiklassa tarkoitetun säädösvallan siirron. Peruuttamispäätöksellä lopetetaan tuossa päätöksessä mainittu säädösvallan siirto. Peruuttaminen tulee voimaan sitä päivää seuraavana päivänä, jona sitä koskeva päätös julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä, tai jonakin myöhempänä, kyseisessä päätöksessä mainittuna päivänä. Peruuttamispäätös ei vaikuta jo voimassa olevien delegoitujen säädösten pätevyyteen.
4. Heti kun komissio on antanut delegoidun säädöksen, komissio antaa sen tiedoksi yhtäaikaisesti Euroopan parlamentille ja neuvostolle.
5. Edellä olevan 13 artiklan nojalla annettu delegoitu säädös tulee voimaan ainoastaan, jos Euroopan parlamentti tai neuvosto ei ole kahden kuukauden kuluessa siitä, kun asianomainen säädös on annettu tiedoksi Euroopan parlamentille ja neuvostolle, ilmaissut vastustavansa sitä tai jos sekä Euroopan parlamentti että neuvosto ovat ennen mainitun määräajan päättymistä ilmoittaneet komissiolle, että ne eivät vastusta säädöstä. Euroopan parlamentin tai neuvoston aloitteesta tätä määräaikaa jatketaan kahdella kuukaudella.
15 artikla
Komitea
Komissiota avustaa Euroopan naapuruusvälinettä käsittelevä komitea. Komitea on asetuksessa (EU) N:o 182/2011 tarkoitettu komitea.
16 artikla
Muun kuin 1 artiklan soveltamisalaan kuuluvan kolmannen maan osallistuminen
1. Komissio voi asianmukaisesti perustelluissa olosuhteissa sekä unionin rahoituksen johdonmukaisuuden ja tuloksellisuuden varmistamiseksi taikka alueellisen tai alueiden välisen yhteistyön edistämiseksi päättää ulottaa tiettyjen toimien tukikelpoisuuden asetuksen (EU) N:o 236/2014 2 artiklan mukaisesti tapauskohtaisesti sellaisiin maihin ja alueisiin, jotka eivät muutoin olisi oikeutettuja rahoitukseen.
Kyseisten maiden ja alueiden luonnolliset ja oikeushenkilöt voivat osallistua tällaisten toimien toteuttamista koskeviin menettelyihin, rajoittamatta kuitenkaan asetuksen (EU) N:o 236/2014 8 artiklan 1 kohdan soveltamista.
2. Tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetut mahdollisuudet voidaan antaa 7 artiklassa tarkoitetuissa ohjelmasuunnitteluasiakirjoissa.
17 artikla
Rahoituspuitteet
1. Rahoituspuitteet tämän asetuksen täytäntöönpanoa varten kaudella 2014-2020 ovat 15 432 634 000 euroa nykyhintoina. Enintään 5 prosenttia rahoituspuitteiden mukaisesta määrästä osoitetaan 6 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetuille rajatylittävän yhteistyön ohjelmille.
2. Euroopan parlamentti ja neuvosto hyväksyvät vuotuiset määrärahat monivuotisen rahoituskehyksen rajoissa.
3. Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1288/2013 (13) 18 artiklan 4 kohdan mukaisesti ulkoisen toiminnan rahoitusvälineistä eli Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 233/2014 (14) perustetusta kehitysyhteistyövälineestä, ENI:stä, asetuksella (EU) N:o 231/2014 perustetusta liittymistä valmistelevasta tukivälineestä (IPA II) sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 234/2014 (15) perustetusta kumppanuusvälineestä osoitetaan 1 680 000 000 euron alustava määrä toimiin, jotka koskevat oppimisliikkuvuutta asetuksessa (EU) N:o 1288/2013 tarkoitettuihin kumppanimaihin tai tällaisista kumppanimaista, sekä yhteistyöhön tai poliittiseen vuoropuheluun näiden maiden viranomaisten, laitosten ja organisaatioiden kanssa. Näiden varojen käyttöön sovelletaan asetusta (EU) N:o 1288/2013.
Rahoitus asetetaan käyttöön kahtena monivuotisena määrärahakokonaisuutena, joista ensimmäinen kattaa ensimmäiset neljä vuotta ja toinen loput kolme vuotta. Tämä määräraha otetaan huomioon tässä asetuksessa säädetyssä alustavassa monivuotisessa ohjelmasuunnittelussa kyseisten maiden osalta kartoitettujen tarpeiden ja ensisijaisten tavoitteiden mukaan. Määrärahoja voidaan tarkistaa merkittävien ennakoimattomien olosuhteiden tai merkittävien poliittisten muutosten johdosta unionin ulkoisen toiminnan ensisijaisten tavoitteiden mukaisesti.
18 artikla
Euroopan ulkosuhdehallinto
Tätä asetusta sovelletaan päätöksen 2010/427/EU mukaisesti.
19 artikla
Voimaantulo
Tämä asetus tulee voimaan sitä päivää seuraavana päivänä, jona se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Sitä sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2014 alkaen 31 päivään joulukuuta 2020.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Strasbourgissa 11 päivänä maaliskuuta 2014.