ДЕЛЕГИРАН РЕГЛАМЕНТ (ЕС) 2015/585 НА КОМИСИЯТА
от 18 декември 2014 година
за допълване на Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета по отношение на регулаторните технически стандарти за определяне на рисковите маржин периоди
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 г. относно пруденциалните изисквания за кредитните институции и инвестиционните посредници и за изменение на Регламент (ЕС) № 648/2012 (1), и по-специално член 304, параграф 5, четвърта алинея от него,
като има предвид, че:
(1)
Рамката за изчисляване на рисковите маржин периоди (РМП), използвани за изчисляването на изискванията за собствен капитал във връзка с експозициите на клиринговите членове към техните клиенти, следва да бъде подходяща както за институциите, използващи метода на вътрешните модели (МВМ) така и за институциите, използващи стандартните методи. Тя следва също да отразява промените в пазарните условия, за да представлява ясен пруденциален подход, без обаче да създава прекомерна оперативна тежест за институциите.
(2)
При все че определението за периоди на ликвидация, използвано от централните контрагенти (ЦК), не е еднакво с определението за РМП, използвано от клиринговите членове за целите на изчисляването на изискванията за собствен капитал във връзка с експозициите към техните клиенти, двете понятия са много сходни от гледна точка на тяхното съдържание. Всъщност периодите за ликвидация отразяват промените в пазарните условия и отчитат периодите за приключване на договори и сделки. Следователно оценката на ЦК за периодите на ликвидация следва да служи като заместител на РМП при изчисляването на изискванията за собствен капитал във връзка с експозициите на клирингови членове към техните клиенти.
(3)
Чрез използването на периодите на ликвидация ще бъдат обхванати всички видове продукти и сделки, посочени в член 301, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 575/2013, за които се извършва клиринг от ЦК, и като допълнителна полза ще отпадне необходимостта от актуализирането на настоящия делегиран регламент всеки път, когато ЦК започне да извършва клиринг на нов вид продукт или сделка.
(4)
За разлика от РМП, оповестените от ЦК периоди на ликвидация понякога включват допълнителни периоди от време за целите на новацията на позициите на клирингов член, който не е в неизпълнение. Тъй като тези допълнителни периоди са специфични за периодите на ликвидация и не отразяват разликите в поеманите от клиринговите членове рискове, не е необходимо те да бъдат добавени към РМП, които институциите могат да използват за изчисляването на капиталовото изискване във връзка с експозициите им към клиент, когато действат като клирингови членове.
(5)
За да се гарантира, че тези оценки са предмет на одобрение от надзорните органи, само периодите на ликвидация, прогнозирани от квалифицирани централни контрагенти съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 88 от Регламент (ЕС) № 575/2013, следва да могат да бъдат използвани като заместител на РМП при изчисляването на изискванията за собствен капитал във връзка с експозициите на клиринговите членове към техните клиенти.
(6)
Тъй като целта на РМП е да отразява промените в пазарната стойност на нетиращата съвкупност от сделки за времето от последната размяна на обезпечение по тази нетираща съвкупност с изпаднал в неизпълнение контрагент, до момента в който сделките са ликвидирани и остатъчният пазарен риск се хеджира отново, и тъй като пазарите може да бъдат затворени на определени календарни дни, РМП следва да бъдат изразени в работни дни. Това ще гарантира, че изискването за собствен капитал във връзка с тези сделки отразява напълно рисковете, на които е изложена институцията по време на РМП. Затова е уместно да се предвиди, че минималната продължителност на РМП за целите на член 304, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013 е 5 работни дни, т.е. по-дълга от минималния срок от пет дни, предвиден в същия член. По този начин минималната продължителност на РМП ще бъде приведена в съответствие с разпоредбите, предвидени в част три, дял II, глава 6, раздел 6 от Регламент (ЕС) № 575/2013, които обхващат изискванията за използване на МВМ.
(7)
В съответствие с член 304, параграфи 3 и 4 от Регламент (ЕС) № 575/2013 по-кратките РМП, които институциите могат да прилагат при изчисляването на изискванията за собствен капитал във връзка с техните експозиции към клиент, се прилагат само когато институциите действат като клирингови членове. Ето защо правилата относно РМП, които институциите могат да използват съгласно тези разпоредби, не се прилагат в случаите, когато институциите изчисляват изискванията за собствен капитал във връзка с експозициите към клиенти, но не действат като клирингови членове за тези експозиции; независимо от това дали институцията прилага МВМ или не, и независимо от това дали на съответните експозиции към клиенти е извършен централизиран клиринг.
(8)
Настоящият регламент е изготвен въз основа на проектите на регулаторни технически стандарти, предадени на Комисията от Европейския банков орган.
(9)
Европейският банков орган проведе открити обществени консултации по проектите на регулаторни технически стандарти, въз основа на които е изготвен настоящият регламент, анализира потенциалните разходи и ползи и поиска становище от създадената по силата на член 37 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 на Европейския парламент и на Съвета Група на участниците от банковия сектор (2),
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
1. Рисковите маржин периоди (РМП) за дадена нетираща съвкупност, които институциите могат да използват за целите на член 304, параграфи 3 и 4 от Регламент (ЕС) № 575/2013, се определят в съответствие с параграфи 2 и 3 от настоящия член.
2. Когато съответната нетиращата съвкупност включва сделки, чийто клиринг е извършен от квалифициран централен контрагент съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 88 от Регламент (ЕС) № 575/2013, РМП, които могат да използват институциите, са периодите с по-голяма продължителност от следните:
а)
пет работни дни;
б)
най-дългия период на ликвидация на договорите или сделките, включени в нетиращата съвкупност, оповестен в съответствие с член 10, параграф 1, буква б), подточка vi) от Делегиран регламент (ЕС) № 153/2013 на Комисията (3) от квалифицирания централен контрагент, който е извършил клиринга на тези договори или сделки.
За целите на буква б) от първа алинея, когато оповестеният период на ликвидация включва допълнителен период за целите на новацията на позициите на клирингов член, който не е в неизпълнение, периодът, който институции трябва да използва като РМП, изключва този допълнителен период.
3. Когато съответната нетираща съвкупност включва сделки, чийто клиринг не е извършен от квалифициран централен контрагент съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 88 от Регламент (ЕС) № 575/2013, РМП, които институциите могат да използват, са равни на поне десет работни дни.
Член 2
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след деня на публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 18 декември 2014 година.
KOMISSION DELEGOITU ASETUS (EU) 2015/585,
annettu 18 päivänä joulukuuta 2014,
Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 575/2013 täydentämisestä riskivakuusjaksojen määrittämistä koskevilla teknisillä sääntelystandardeilla
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
ottaa huomioon luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvaatimuksista ja asetuksen (EU) N:o 648/2012 muuttamisesta 26 päivänä kesäkuuta 2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 575/2013 (1) ja erityisesti sen 304 artiklan 5 kohdan neljännen alakohdan,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Riskivakuusjaksojen laskentakehyksen, jota määritysosapuolet käyttävät laskiessaan omien varojen vaatimuksia asiakkaisiinsa liittyviin vastuisiin nähden, olisi sovelluttava sekä sisäisen mallin menetelmää käyttäville laitoksille että vakioituja menetelmiä käyttävillä laitoksille. Siinä olisi myös otettava huomioon muutokset markkinaolosuhteissa, jotta se muodostaisi vakavaraisuuden kannalta järkevän lähestymistavan aiheuttamatta kuitenkaan kohtuutonta operatiivista rasitetta kyseisille laitoksille.
(2)
Keskusvastapuolten käyttämien realisointiaikojen määritelmä ei vastaa identtisesti määritelmää riskivakuusjaksoista, joita määritysvastapuolet käyttävät laskiessaan omien varojen vaatimuksia asiakkaisiinsa liittyviin vastuisiin nähden, mutta substanssinsa puolesta ne vastaavan hyvin pitkälti toisiaan. Realisointiajoissa otetaan huomioon muutokset markkinaolosuhteissa sekä sopimusten ja liiketoimien sulkemisajat. Keskusvastapuolten arvioita realisointiajoista olisi sen vuoksi käytettävä riskivakuusjaksojen korvikkeina (proxy) laskettaessa määritysosapuolten omien varojen vaatimuksia asiakkaisiin liittyviin vastuisiin nähden.
(3)
Realisointiaikojen käyttäminen varmistaisi myös sen, että kaikentyyppiset asetuksen (EU) N:o 575/2013 301 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut keskusvastapuolten selvittämät tuotteet ja liiketoimet voidaan kattaa, ja siitä olisi myös se etu, ettei tätä delegoitua asetusta tarvitsisi päivittää joka kerta, kun keskusvastapuoli alkaa selvittää uudentyyppistä tuotetta tai liiketointa.
(4)
Riskivakuusjaksoista poiketen keskusvastapuolten ilmaisemat realisointiajat sisältävät joskus lisäaikoja positioiden uudistamiseksi määritysosapuolelle, joka ei ole maksukyvytön. Koska nämä lisäajat liittyvät realisointiaikojen tarkoituksiin eikä niissä oteta huomioon eroja suhteessa määritysosapuolten riskeihin, niitä ei tarvitse lisätä riskivakuusjaksoihin, joita laitokset voivat käyttää omien varojen vaatimusten laskemiseen asiakkaaseen liittyviin vastuisiinsa nähden toimiessaan määritysosapuolina.
(5)
Sen varmistamiseksi, että tällaiset arviot ovat valvontaviranomaisten hyväksymiä, ainoastaan asetuksen (EU) N:o 575/2013 4 artiklan 1 kohdan 88 alakohdassa määriteltyjen ehdot täyttävien keskusvastapuolten arvioimat realisointiajat olisi sallittava korvikkeina riskivakuusjaksoille, joita määritysosapuolet käyttävät laskiessaan omien varojen vaatimuksia asiakkaisiinsa liittyviin vastuisiin nähden.
(6)
Koska riskivakuusjaksojen tarkoituksena on ottaa huomioon muutokset liiketoimien nettoutusryhmän markkina-arvossa ajanjaksolla, joka alkaa viimeisimmästä maksukyvyttömän vastapuolen kanssa toteutettavien liiketoimien nettoutusryhmää kattavan vakuuden toimittamisesta ja päättyy siihen, että liiketoimet suljetaan ja siitä aiheutuva markkinariski suojataan uudelleen, ja koska markkinat voivat olla suljettuina tiettyinä kalenteripäivinä, riskivakuusjaksot olisi ilmaistava pankkipäivinä. Näin varmistetaan, että kyseisiin liiketoimiin liittyvässä omien varojen vaatimuksessa otetaan täysin huomioon laitokseen riskivakuusjakson aikana kohdistuvat riskit. Tämän vuoksi olisi säädettävä, että asetuksen (EU) N:o 575/2013 304 artiklan 3 kohdan soveltamiseksi käytettävä riskivakuusjakson vähimmäisraja on 5 pankkipäivää eli pidempi kuin mainitussa artiklassa säädetty viiden päivän vähimmäisraja. Riskivakuusjakson vähimmäisraja olisi tällöin myös linjassa asetuksen (EU) N:o 575/2013 kolmannen osan II osaston 6 luvun 6 jakson säännösten kanssa, jotka sisältävät vaatimukset sisäisen mallin menetelmän käytöstä.
(7)
Lyhyempiä riskivakuusjaksoja, joita laitokset voivat soveltaa laskiessaan omien varojen vaatimuksia asiakkaaseen liittyviin vastuisiinsa nähden, voidaan asetuksen (EU) N:o 575/2013 304 artiklan 3 ja 4 kohdan mukaisesti soveltaa ainoastaan silloin kun laitokset toimivat määritysosapuolina. Näin ollen sääntöjä riskivakuusjaksoista, joita laitokset voivat käyttää kyseisten säännösten mukaisesti, ei sovelleta tapauksissa, joissa laitokset laskevat omien varojen vaatimukset asiakkaaseen liittyviin vastuisiin nähden toimimatta määritysosapuolena kyseisten vastuiden osalta. Tämä pätee riippumatta siitä, soveltavatko laitokset sisäisen mallin menetelmää vai eivät ja ovatko asiakkaisiin liittyvät vastuut keskitetysti selvitettyjä vai eivät.
(8)
Tämä asetus perustuu teknisten sääntelystandardien luonnoksiin, jotka Euroopan pankkiviranomainen on toimittanut komissiolle.
(9)
Euroopan pankkiviranomainen on järjestänyt avoimet julkiset kuulemiset teknisten sääntelystandardien luonnoksista, joihin tämä asetus perustuu, analysoinut niihin mahdollisesti liittyviä kustannuksia ja hyötyjä sekä pyytänyt lausunnon Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1093/2010 (2) 37 artiklan mukaisesti perustetulta pankkialan osallisryhmältä,
ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
1. Nettoutusryhmän riskivakuusjaksot, joita laitokset voivat käyttää asetuksen (EU) N:o 575/2013 304 artiklan 3 ja 4 kohdan soveltamiseksi, määritetään tämän artiklan 2 ja 3 kohdan mukaisesti.
2. Jos asianomaiseen nettoutusryhmään kuuluu asetuksen (EU) N:o 575/2013 4 artiklan 1 kohdan 88 alakohdassa määritellyn ehdot täyttävän keskusvastapuolen kanssa selvitettyjä liiketoimia, laitosten käyttämän riskivakuusjakson on oltava pidempi seuraavista:
a)
viisi pankkipäivää;
b)
nettoutusryhmään kuuluvien sopimusten tai liiketoimien pisin realisointiaika, jonka ehdot täyttävä keskusvastapuoli, jonka kanssa kyseiset sopimukset tai liiketoimet on selvitetty, on ilmaissut komission delegoidun asetuksen (EU) N:o 153/2013 (3) 10 artiklan 1 kohdan b alakohdan vi alakohdan mukaisesti.
Ensimmäisen alakohdan b alakohdan soveltamiseksi tapauksissa, joissa ilmaistu realisointiaika sisältää lisäajan positioiden uudistamiseksi määritysosapuolelle, joka ei ole maksukyvytön, kyseinen lisäaika on jätettävä pois laitosten riskivakuusjaksona käyttämästä ajasta.
3. Jos asianomaiseen nettoutusryhmään kuuluu liiketoimia, joita ei selvitetty asetuksen (EU) N:o 575/2013 4 artiklan 1 kohdan 88 alakohdassa määritellyn ehdot täyttävän keskusvastapuolen kanssa, laitosten käyttämän riskivakuusjakson on oltava vähintään kymmenen pankkipäivää.
2 artikla
Tämä asetus tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 18 päivänä joulukuuta 2014.