РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 233/2014 НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 11 март 2014 година
за създаване на финансов инструмент за сътрудничество за развитие за периода 2014-2020 г.
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 209, параграф 1 и член 212, параграф 2 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта на законодателния акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Комитета на регионите (1),
в съответствие с обикновената законодателна процедура (2),
като имат предвид, че:
(1)
Настоящият регламент съставлява част от политиката на Съюза за сътрудничество за развитие и представлява един от инструментите, които подпомагат външните политики на Съюза. Той заменя Регламент (EО) № 1905/2006 на Европейския парламент и на Съвета (3), чието действие изтече на 31 декември 2013 г.
(2)
Борбата с бедността остава главна цел на политиката на Съюза за развитие, определена в дял V, глава 1 от Договора за Европейския съюз (ДЕС) и част пета, дял III, глава 1 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС), в съответствие с Целите на хилядолетието за развитие (ЦХР) и други международно договорени ангажименти и цели по отношение на развитието, одобрени от Съюза и държавите членки в контекста на Организацията на обединените нации (ООН) и други компетентни международни форуми.
(3)
Съвместната декларация на Съвета и представителите на правителствата на държавите членки, заседаващи в рамките на Съвета, Европейския парламент и Комисията, относно политиката на Европейския съюз за развитие (4)„Европейския консенсус“, и договорените изменения към него, осигурява общата политическа рамка, насоките и фокуса, които ръководят прилагането на настоящия регламент.
(4)
С течение на времето помощта от Съюза следва да допринася за намаляване на зависимостта от помощи.
(5)
Дейността на Съюза на международната сцена се ръководи от основополагащите принципи за неговото създаване, развитие и разширяване, които той цели да насърчава в останалата част от света, а именно демокрацията, правовата държава, универсалността и неделимостта на правата на човека и на основните свободи, зачитането на човешкото достойнство, принципите на равенство и солидарност и зачитането на принципите на Устава на Организацията на Обединените нации и на международното право. Съюзът трябва да развие и консолидира зачитането на тези принципи в партньорските държави, територии и региони чрез диалог и сътрудничество. Като зачита тези принципи, Съюзът доказва своята добавена стойност в качеството си на участник в политиките за развитие.
(6)
При прилагането на настоящия регламент и по-специално по време на процеса на програмиране, Съюзът следва да взема надлежно предвид приоритетите, целите и показателите в областта на правата на човека и демокрацията, установени от Съюза за партньорските държави, по-специално неговите стратегии за правата на човека по държави.
(7)
Зачитането на правата на човека, основните свободи, насърчаването на правовата държава, демократичните принципи, прозрачността, доброто управление, мира и стабилността и равенството между половете е от основно значение за развитието на партньорските държави и тези въпроси следва да бъдат включени в политиката за развитие на Съюза, и по-специално в процеса на програмиране и в споразуменията с партньорските държави.
(8)
Ефективността на помощта, повишаването на прозрачността и задълбочаването на сътрудничеството, допълването и по-високата степен на хармонизиране, съгласуването с партньорските държави и координирането на процедурите както между Съюза и държавите членки, така и във връзка с други донори и участници в областта на развитието, са от основно значение за гарантиране на съгласуваност и уместност на помощта, като същевременно се намаляват разходите, които се понасят от партньорските държави. Чрез своята политика за развитие Съюзът се ангажира да прилага заключенията на Декларацията за ефективност на помощта, приета от Форума на високо равнище за ефективността на помощта, състоял се в Париж на 2 март 2005 г., Програмата за действие от Акра, приета на 4 септември 2008 г. и последващата декларация, приета в Пусан на 1 декември 2011 г. Тези ангажименти доведоха до редица заключения на Съвета и представителите на правителствата на държавите членки, заседаващи в рамките на Съвета, например Кодекса на ЕС за поведение за взаимното допълване и разделението на труда в политиката за развитие и оперативната рамка за ефективността на помощта. Следва да се укрепят усилията и процедурите за постигане на съвместно програмиране.
(9)
Помощта на Съюза следва да е насочена към подпомагане на съвместната стратегия Африка-ЕС, приета по време на срещата на върха ЕС-Африка, проведена на 8-9 декември 2007 г. в Лисабон, и последващите изменения и допълнения към нея, въз основа на общата визия, принципи и цели в подкрепа на стратегическото партньорство Африка-ЕС.
(10)
Съюзът и държавите членки следва да подобрят съгласуваността, координацията и взаимното допълване на съответните си политики за сътрудничество за развитие, по-специално като отговорят на приоритетите на партньорските държави и региони на държавно и регионално равнище. С оглед да се гарантира, че политиката на Съюза за сътрудничество за развитие и тази на държавите членки се допълват и укрепват взаимно, а също така за да се гарантира рентабилното предоставяне на помощ, като се избягват припокривания и празноти, е едновременно неотложно и подходящо да се предвидят съвместни процедури за програмиране, които трябва да се следват, когато е възможно и уместно.
(11)
Политиката на Съюза и международните действия за сътрудничество за развитие се ръководят от ЦХР, като например премахването на крайната бедност и глада, включително последващите изменения към тези цели, и от целите, принципите и ангажиментите за развитие, одобрени от Съюза и държавите членки, включително в контекста на тяхното сътрудничество в рамките на ООН и други компетентни международни форуми в областта на сътрудничеството за развитие. Политиката и международната дейност на Съюза се направляват също така от неговите ангажименти и задължения по отношение на правата на човека и развитието, включително от Всеобщата декларация за правата на човека, Международния пакт за граждански и политически права, Международния пакт за икономически, социални и културни права, Конвенцията за премахване на всички форми на дискриминация по отношение на жените, Конвенцията на ООН за правата на детето и Декларацията на ООН относно правото на развитие.
(12)
Съюзът е силно ангажиран с равенството между половете като право на човека, въпрос на социална справедливост и основна ценност на политиката за развитие на Съюза. Равенството между половете е централно за постигането на всички ЦХР. На 14 юни 2010 г. Съветът одобри Плана за действие на ЕС 2010-2015 г. относно равенството между половете и участието на жените в политическия и икономическия живот при сътрудничеството за развитие.
(13)
Съюзът следва, като въпрос от първостепенна важност, да насърчава цялостен подход в отговор на кризи и бедствия, както и в ситуации на конфликти и нестабилност, включително ситуации на преход и след кризи. Като основа следва по-специално да се използват заключенията на Съвета от 19 ноември 2007 г. относно отговор на ЕС за справяне със ситуации на несигурност и заключенията на Съвета и на представителите на правителствата на държавите членки, заседаващи в рамките на Съвета от 19 ноември 2007 г. относно сигурността и развитието, както и на заключенията на Съвета от 20 юни 2011 г. относно предотвратяването на конфликти, както и всички други относими последващи заключения.
(14)
По-специално в тези ситуации, в които нуждите са изключително неотложни и в които бедността е едновременно широко разпространена и дълбоко вкоренена, подкрепата на Съюза следва да бъде насочена към укрепване на издръжливостта на държавите и тяхното население към неблагоприятни събития. Това следва да се постигне чрез подходящото съчетание от подходи, реакции и инструменти, по-специално като се гарантира, че насочените към сигурност, оказване на хуманитарна помощ и развитие подходи са балансирани, последователни и ефективно координирани, като по този начин се осъществява връзката между помощи, възстановяване и развитие.
(15)
Помощта на Съюза следва да е насочена там, където ще окаже повече въздействие, като се взема предвид капацитетът на Съюза да действа в глобален мащаб и да отговаря на глобални предизвикателства като премахването на бедността, устойчивото и приобщаващо развитие и насърчаването на демокрацията в световен мащаб, доброто управление, правата на човека и правовата държава, неговия дългосрочен и предвидим ангажимент за помощ за развитие и неговата роля за координация с държавите членки. С оглед да се гарантира такова въздействие, принципът на диференциация следва да се прилага не само на равнище разпределение на средства, но и на равнище програмиране, за да се гарантира, че двустранното сътрудничество за развитие е насочено към партньорските държави, които най-много се нуждаят от него, включително нестабилните държави, и които разполагат с ограничен капацитет за достъп до други източници на финансиране за подпомагане на своето собствено развитие. Съюзът следва да се ангажира в нови партньорства с държави, които приключват двустранни програми за помощ, а именно въз основа на регионални и тематични програми в рамките на настоящия инструмент и други тематични инструменти на Съюза за финансиране на външни действия, по-специално Инструмента за партньорство за сътрудничество с трети държави, създаден с Регламент (ЕС) № 234/2014 на Европейския парламент и на Съвета (5) („Инструмента за партньорство“).
(16)
Съюзът следва да се стреми към най-ефективното използване на наличните ресурси с оглед оптимизиране на въздействието на външната си дейност. Това следва да бъде постигнато посредством цялостен подход за всяка държава, който се основава на съгласуваност и взаимно допълване между инструментите на Съюза за външна дейност, както и чрез създаването на полезни взаимодействия между настоящия инструмент, други инструменти за финансиране на външна дейност и други политики на Съюза. Това следва да доведе и до взаимното укрепване на програмите, разработвани в рамките на инструментите за финансиране на външната дейност. Докато се стреми към цялостна последователност във външната си дейност в съответствие с член 21 от ДЕС, Съюзът трябва да гарантира съгласуваност на политиките за развитие съгласно член 208 от ДФЕС.
(17)
Като зачита съгласуваността на политиките за развитие, настоящият регламент следва да създава условия за подобрена съгласуваност между политиките на Съюза. Той следва да осигури възможност за пълно съгласуване с партньорските държави и региони, като използва като база за програмиране на действията на Съюза, където е възможно, националните планове за развитие или подобни документи за цялостно развитие, приети с участието на съответните национални и регионални органи. Негова цел следва също така да бъде подобряване на координацията между донорите, по-специално между Съюза и държавите членки чрез съвместно програмиране.
(18)
В условията на глобализирания свят различни вътрешни политики на Съюза като околна среда, изменение на климата, насърчаване на енергията от възобновяеми източници, заетост (включително достоен труд за всички), равенство между половете, енергия, води, транспорт, здравеопазване, образование, правосъдие и сигурност, култура, научноизследователска дейност и иновации, информационно общество, миграция, селско стопанство и рибарство, все повече стават част от външната дейност на Съюза.
(19)
Стратегията за интелигентен, устойчив и приобщаващ растеж, включваща модели на растеж, които засилват социалното, икономическото и териториалното сближаване и дават възможност на бедните да увеличават своя дял в националното богатство и да се възползват от него, подчертава ангажимента на Съюза да насърчава интелигентен, устойчив и приобщаващ растеж в своите вътрешни и външни политики, като обединява три стълба: икономически, социален и екологичен.
(20)
Борбата с изменението на климата, както и опазването на околната среда са сред най-големите предизвикателства, пред които са изправени Съюзът и развиващите се държави и при които има спешна нужда от действия на национално и международно равнище. Ето защо настоящият регламент следва да допринесе към целта най-малко 20 % от бюджета на Съюза да бъдат насочени към създаване на нисковъглеродно и устойчиво на измененията в климата общество, а най-малко 25 % от средствата по програмата за глобалните обществени блага и предизвикателства, предвидена в настоящия регламент, следва да се използват за аспекти на развитието, свързани с околната среда и изменението на климата. Дейностите в тези области следва, където е възможно, да се подкрепят взаимно, за да се засили тяхното въздействие.
(21)
Настоящият регламент следва да даде възможност на Съюза да спомогне за изпълнението на общия за Съюза ангажимент да осигурява непрекъсната помощ за човешко развитие, за да се подобри животът на хората. С оглед да се допринесе за тази цел, най-малко 25 % от средствата по програмата за глобалните обществени блага и предизвикателства следва да бъдат насочени към подпомагане на тази област на развитие.
(22)
Най-малко 20 % от помощта съгласно настоящия регламент следва да бъде предназначена за основни социални услуги, с акцент върху здравеопазването и образованието, както и средното образование, като се отчита, че трябва да се прилага определена степен на гъвкавост, например в случаи на оказана извънредна помощ. Данните относно съответствието с това изискване следва да бъдат включени в годишния доклад, посочен в Регламент (EС) № 236/2014 на Европейския парламент и на Съвета (6).
(23)
В Програмата за действие на ООН от Истанбул за най-слабо развитите държави за десетилетието 2011-2020 г. най-слабо развитите държави се ангажираха да включат в националните си стратегии за развитие политиките за търговия и за изграждане на капацитет в областта на търговията. Освен това, на Осмата министерска конференция на Световната търговска организация, проведена в Женева на 15-17 декември 2011 г., министрите постигнаха съгласие да поддържат и след 2011 г. нива на помощта за търговията, отразяващи най-малко средните равнища от периода 2006-2008 г. Тези усилия трябва да бъдат придружени от по-добри и по-целеви помощи за търговията и от търговски облекчения.
(24)
Докато тематичните програми следва да подкрепят на първо място развиващите се държави, някои държави бенефициери и отвъдморски страни и територии (ОСТ), чиито особености не отговарят на изискванията за определянето им като получатели на Официална помощ за развитие (ОПР) от Комитета за подпомагане на развитието на Организацията за икономическо сътрудничество и развитие (ОИСР/КПР), но попадат в приложното поле на член 1, параграф 1, буква б), следва също да бъдат допустими до тематични програми при условията, предвидени в настоящия регламент.
(25)
Подробностите на областите на сътрудничество, както и корекциите на разпределението на финансови средства по географска зона и област на сътрудничество представляват несъществени елементи от настоящия регламент. Ето защо правомощието да приема актове в съответствие с член 290 от ДФЕС следва да се делегира на Комисията за актуализиране на елементи от приложенията към настоящия регламент, които включват подробности на областите на сътрудничество по географски и тематични програми и индикативно финансово разпределение на средствата по географска зона и област на сътрудничество. От особена важност е по време на подготвителната си работа Комисията да проведе подходящи консултации, включително на експертно равнище. При подготовката и изготвянето на делегираните актове Комисията следва да осигури своевременното и своевременно предаване на съответните документи по подходящ начин на Европейския парламент и на Съвета.
(26)
За да се гарантират еднакви условия за изпълнение на настоящия регламент на Комисията следва да бъдат предоставени изпълнителни правомощия във връзка със стратегическите документи и многогодишните индикативни програми, посочени в настоящия регламент. Тези правомощия следва да се бъдат упражнявани в съответствие с Регламент (ЕС) № 182/2011 на Европейския парламент и на Съвета (7).
(27)
Предвид естеството на тези актове за изпълнение, и по-специално тяхната политическа ориентация и тяхното отражение върху бюджета, за тяхното приемане по принцип следва да се използва процедурата по разглеждане, освен в случай на мерки с малък финансов мащаб.
(28)
Комисията следва да приема актове за изпълнение с незабавно приложение, когато в надлежно обосновани случаи, свързани с необходимостта от бърз отговор от страна на Съюза, наложителни причини за спешност изискват това.
(29)
Общите правила и процедури за изпълнение на инструментите на Съюза за финансиране на външна дейност са определени в Регламент (ЕС) № 236/2014.
(30)
Организацията и функционирането на Европейската служба за външна дейност са установени в Решение 2010/427/ЕС на Съвета (8),
(31)
Доколкото целите на настоящия регламент не могат да се постигнат в достатъчна степен от държавите членки, но могат поради мащаба на действията да бъдат по-добре постигнати на равнището на Съюза, Съюзът може да приема мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от ДЕС. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящият регламент не надхвърля необходимото за постигането на тези цели.
(32)
В настоящия регламент се определя финансов пакет за срока на неговото прилагане, като този пакет представлява за Европейския парламент и Съвета в рамките на годишната бюджетна процедура основната референтна сума по смисъла на точка 17 от Междуинституционалното споразумение от 2 декември 2013 г. между Европейския парламент, Съвета и Комисията относно бюджетната дисциплина, сътрудничеството по бюджетни въпроси и доброто финансово управление (9).
(33)
Уместно е срокът на прилагане на настоящия регламент да се съобрази с този на Регламент (ЕС, Евратом) № 1311/2013 на Съвета (10). Поради това настоящият регламент следва да се прилага от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2020 г.
ПРИЕХА НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ДЯЛ I
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
Член 1
Предмет и обхват
1. С настоящия регламент се създава инструмент („инструмент за сътрудничество за развитие“ или „ИСР“), чрез който Съюзът може да финансира:
а)
географски програми, насочени към подкрепа на сътрудничеството за развитие с развиващи се държави, които са включени в списъка на получателите на ОПР, определен от ОИСР/КПР, с изключение на:
i)
държавите, които са страни по Споразумението за партньорство между членовете на групата държави от Африка, Карибите и Тихоокеанския басейн, от една страна, и Европейската общност и нейните държави-членки, от друга страна, подписано в Котону на 23 юни 2000 г. (11), с изключение на Южна Африка;
ii)
държавите, които отговарят на условията за подпомагане от Европейския фонд за развитие;
iii)
държавите, които отговарят на условията за финансиране от Съюза по Европейския инструмент за съседство създаден с Регламент (EС) № 232/2014 на Европейския парламент и на Съвета (12) („Европейския инструмент за съседство“);
iv)
бенефициери, които отговарят на условията за финансиране от Съюза по Инструмента за предприсъединителна помощ, създаден с Регламент (EС) № 231/2014 на Европейския парламент и на Съвета (13) („Инструмента за предприсъединителна помощ“).
б)
тематични програми, насочени към глобални обществени блага и предизвикателства, свързани с развитието, и към подпомагане на организациите на гражданското общество и местните органи в партньорски държави съгласно буква а) от настоящия параграф и в държави, отговарящи на условията за финансиране от Съюза по посочените в буква а), подточки i)-iii) от настоящия параграф инструменти, както и в страни и територии, които са обхванати от решението на Съвета 2013/755/ЕС (14).
в)
Панафриканска програма в подкрепа на стратегическото партньорство между Африка и Съюза и последващите промени и допълнения към нея, като се обхващат дейности от трансрегионално, континентално или глобално естество, осъществявани във и съвместно с Африка.
2. За целите на настоящия регламент регионът е географска единица, която включва повече от една развиваща се държава.
3. Държавите и териториите, посочени в параграф 1, се наричат в настоящия регламент „партньорски държави“ или „партньорски региони“ според случая, съгласно съответната географска, тематична или Панафриканска програма.
Член 2
Цели и критерии за допустимост
1. В рамките на принципите и целите на външната дейност на Съюза и на Европейския консенсус и договорените изменения към него:
а)
основната цел на сътрудничеството съгласно настоящия регламент е намаляване и в крайна сметка премахване на бедността;
б)
в съответствие с основната цел, посочена в буква а) сътрудничеството съгласно настоящия регламент допринася за:
i)
насърчаването на устойчиво икономическо, социално и екологично развитие, и
ii)
консолидирането и подпомагането на демокрацията, върховенството на закона, доброто управление, правата на човека и съответните принципи на международното право.
Постигането на посочените в първа алинея цели се измерва чрез съответните показатели, включително показателите за човешко развитие, по-специално ЦХР 1 за буква a) и ЦХР 1-8 за буква б), а след 2015 г. и с други показатели, договорени на международно равнище от Съюза и държавите членки.
2. Сътрудничеството съгласно настоящия регламент допринася за постигането на международните ангажименти и цели в областта на политиката за развитие, към които Съюзът се е присъединил, по-специално ЦХР и новите цели за развитие след 2015 г.
3. Действията по географските програми се изготвят така, че да отговарят на критериите за ОПР, установени от ОИСР/КПР.
Действията по и тематичните програми и Панафриканската програма се изготвят така, че да отговарят на критериите за ОПР, установени от ОИСР/КПР, освен ако:
а)
действията се отнасят за държава или територия бенефициер, която не отговаря на изискванията за страна или територия получател на ОПР съгласно критериите на ОИСР/КПР; или
б)
с действието се осъществява глобална инициатива, приоритет на политика на Съюза или международно задължение или ангажимент на Съюза, посочени в член 6, параграф 2, букви б) и д), и това действие не притежава необходимите характеристики, за да отговаря на критериите за ОПР.
4. Без да се засяга параграф 3, буква а), най-малко 95 % от разходите, предвидени по тематичните програми и най-малко 90 % от разходите, предвидени по Панафриканската програма, трябва да отговарят на критериите за ОПР, установени от ОИСР/КПР,.
5. Действията, попадащи в обхвата на Регламент (ЕО) № 1257/96 на Съвета (15), които отговарят на условията за финансиране по посочения регламент не се финансират по настоящия регламент, с изключение на случаите, когато е необходимо да се гарантира продължаване на сътрудничеството в процеса на преход от криза към стабилни условия за развитие. В тези случаи специално внимание се обръща на осигуряването на ефективна връзка между хуманитарната помощ и помощта за възстановяване и развитие.
Член 3
Общи принципи
1. Съюзът се стреми да насърчава, развива и консолидира принципите на демокрацията, правовата държава и зачитането на правата на човека и основните свободи, върху които е основан, чрез диалог и сътрудничество с партньорските държави и региони.
2. При прилагането на настоящия регламент се преследва диференциран подход спрямо партньорските държави, така че да им се предоставя конкретно, индивидуализирано сътрудничество, въз основа на:
а)
техните нужди, основаващи се на критерии като население, доход на глава от населението, и размер на бедността, разпределение на приходите и ниво на човешко развитие;
б)
техния капацитет за генериране на финансови ресурси и достъп до тях и капацитет за тяхното усвояване;
в)
техните ангажименти и резултати, въз основа на критерии и показатели като политическия, икономическия и социалния напредък, равенството между половете, напредъка по отношение на доброто управление и правата на човека, както и ефективното използване на помощта, по-специално начина, по който една държава използва оскъдни ресурси за развитие, като започва със собствените си ресурси; и
г)
потенциалното въздействие на помощта от Съюза в партньорските държави.
В процеса на разпределение на ресурсите се дава приоритет на най-нуждаещите се държави, по-специално най-слабо развитите държави, държавите с ниски доходи и държавите в кризисни и следкризисни ситуации, нестабилните държави и тези в уязвимо положение.
За подпомагане на анализа и определянето на най-нуждаещите се държави се вземат предвид критерии като индекса на човешкото развитие, индекса за икономическа уязвимост и други подходящи индекси, включително с цел измерване на бедността и неравенството в рамките на страната.
3. В рамките на всички програми са интегрирани взаимосвързаните въпроси, определени в Европейския консенсус. Когато е целесъобразно, се интегрират освен това въпроси, свързани с предотвратяването на конфликти, достойния труд и изменението на климата.
Приема се, че посочените в първа алинея взаимосвързани въпроси обхващат следните измерения, на които се обръща специално внимание, когато го налагат обстоятелствата: недискриминация, правата на лица, които принадлежат към малцинства, правата на лица с увреждания, правата на лица с животозастрашаващи заболявания и други уязвими групи, основни права на труда и социално приобщаване, повишаване на ролята на жените, принципи на правовата държава, изграждане на капацитет за парламенти и на гражданско общество, насърчаване на диалога, участието и помирението, както и изграждане на институции, включително на местно и регионално равнище.
4. При прилагането на настоящия регламент се гарантират съгласуваност на политиката за развитие и последователност с други области на външната дейност на Съюза и други политики на Съюза в тази сфера, в съответствие с член 208 от ДФЕС.
Във връзка с това мерките, финансирани съгласно настоящия регламент, включително управляваните от Европейската инвестиционна банка (ЕИБ) мерки, се основават на политиките в областта на сътрудничеството за развитие, определени в инструменти като споразумения, декларации и планове за действие между Съюза и съответните партньорските държави и региони, както и на съответните решения, специфични интереси, политически приоритети и стратегии на Съюза.
5. Съюзът и държавите членки се стремят към редовен и чест обмен на информация, включително с други донори, и насърчават по-добрата координация и взаимно допълване с донорите, като работят за постигане на съвместно многогодишно програмиране на основата на стратегиите на партньорските държави за намаляване на бедността или еквивалентни стратегии за развитие. Те могат да предприемат съвместни действия, включително съвместен анализ и съвместен отговор на тези стратегии, като определят приоритетни сектори за интервенция и разделение на труда в рамките на страната, посредством съвместни мисии на всички донори и използване на механизми за съвместно финансиране и делегирано сътрудничество.
6. Съюзът насърчава многостранния подход към глобалните предизвикателства и си сътрудничи с държавите членки в това отношение. Съюзът насърчава по целесъобразност сътрудничеството с международни организации и органи и с други двустранни донори.
7. Отношенията между Съюза и държавите членки, от една страна, и партньорските държави, от друга страна, се основават на споделени ценности като правата на човека, демокрацията и принципите на правовата държава, както и принципите на ангажираност и взаимна отчетност, и утвърждават тези ценности.
Освен това в отношенията с партньорските държави се отчитат ангажиментът и резултатите на тези държави при изпълнението на международните споразумения и договореностите със Съюза.
8. Съюзът насърчава ефективното сътрудничество с партньорските държави и региони в съответствие с най-добрите международни практики. Той съгласува подкрепата си с техните национални и регионални стратегии за развитие на, с техните политики и процедури за реформи винаги когато това е възможно, и подпомага демократичната ангажираност, както и вътрешната и взаимна отчетност. За тази цел Съюзът насърчава:
а)
процес на развитие, който е прозрачен и се ръководи от партньорската държава или регион и за който тази държава или регион са поели инициатива, включително насърчаването на местния експертен опит;
б)
подход, основан на зачитане на правата и обхващащ всички права на човека, независимо дали става въпрос за граждански и политически или икономически, социални и културни права, за да се включат принципите на правата на човека в процеса на прилагане на настоящия регламент, с оглед подпомагане на партньорските държави в изпълнението на международните им задължения по отношение на правата на човека, както и подпомагане на притежателите на права, с акцент върху бедните и уязвимите групи, да предявяват своите права;
в)
предоставянето на права и възможности на населението на държавите партньори, възприемането на приобщаващи и отворени за участие подходи към развитието и широко участие на всички сегменти на обществото в процеса на развитие и в диалога на национално и регионално равнище, включително политическия диалог. Особено внимание се отделя на ролята съответно на парламентите, местните органи и гражданското общество, включително по отношение на участието, надзора и отчетността;
г)
методи и инструменти на ефективно сътрудничество, както е изложено в член 4 от Регламент (EС) № 236/2014 в съответствие с най-добрите практики на ОИСР/КПР включително използването на новаторски инструменти като комбиниране на безвъзмездни помощи и заеми и други механизми за поделяне на риска в избрани сектори и държави и участие на частния сектор, като се отделя нужното внимание на въпросите за устойчивостта на обслужването на дълга, броя на подобни механизми и изискването за систематична оценка на въздействието в съответствие с целите на настоящия регламент, по-специално намаляване на бедността.
Всички програми, интервенции и методи и инструменти на сътрудничество се адаптират към конкретните обстоятелства във всяка партньорска държава или регион, като акцентът се поставя върху основаните на програми подходи, предоставянето на предсказуемо финансиране на помощта, мобилизирането на частни ресурси, включително от местния частен сектор, всеобщия и недискриминационен достъп до основни услуги, както и разработването и използването на национални системи;
д)
мобилизирането на национални приходи посредством укрепването на фискалната политика на държавите партньори с цел намаляване на бедността и на зависимостта от помощи;
е)
подобряване на въздействието на политиките и програмирането чрез координация, съгласуваност и хармонизация между донорите с цел да се създадат полезни взаимодействия и да се избегнат припокриване и дублиране, да се увеличи степента на взаимно допълване и да се подкрепят инициативите, в които участват всички донори;
ж)
координация в партньорските държави и региони, като се използват съгласувани насоки и принципи на добрите практики относно координацията и ефективността на помощта;
з)
ориентирани към резултатите подходи към развитието, включително чрез използването на прозрачни рамки за резултатите на равнище държави, които се основават - там, където това е уместно - на цели и показатели, договорени на международно равнище, като например тези на ЦХР, с цел оценяване и съобщаване на резултатите, в това число крайните продукти, последиците и въздействието от помощта за развитие.
9. Съюзът подкрепя, когато това е целесъобразно, осъществяването на двустранно, регионално и многостранно сътрудничество и диалог, свързаното с развитието измерение на споразуменията за партньорство и тристранното сътрудничество. Съюзът насърчава сътрудничеството Юг-Юг.
10. Комисията информира Европейския парламент и провежда редовен обмен на мнения с него.
11. Комисията провежда редовен обмен на информация с гражданското общество и местните органи.
12. При своите дейности за сътрудничество за развитие Съюзът по целесъобразност се позовава на опита на държавите членки от процесите на реформа и преход, споделя и обменя извлечените поуки.
13. Помощта на Съюза по настоящия регламент не се използва за финансиране на закупуването на въоръжение или амуниции или на операции с военни или отбранителни цели.
ДЯЛ II
ПРОГРАМИ
Член 4
Прилагане на помощта на Съюза
Помощта от Съюза се прилага в съответствие с Регламент (EС) № 236/2014 посредством:
а)
географски програми;
б)
тематични програми, които се състоят от:
(i)
програма „Глобални обществени блага и предизвикателства“, и
(ii)
програма „Организации на гражданското общество и местни органи“, и
в)
Панафриканска програма.
Член 5
Географски програми
1. Дейностите на Съюза за сътрудничество съгласно настоящия член се прилагат по отношение на дейности от национално, регионално, трансрегионално и континентално естество.
2. Дадена географска програма обхваща сътрудничеството в подходящи области на дейност:
а)
на регионално равнище с партньорските държави, посочени в член 1, параграф 1, буква а), по-специално с оглед облекчаване на последиците от приключването на програмата в партньорските държави, в които е налице сериозно и нарастващо неравенство или
б)
на двустранна основа:
(i)
с партньорските държави, които не са с по-висок среден доход според списъка на ОИСР/КПР на развиващите се държави или които нямат брутен вътрешен продукт, по-голям от 1 % от световния брутен вътрешен продукт, и
(ii)
в изключителни случаи, включително с оглед на постепенното преустановяване на безвъзмездните помощи за развитие, двустранно сътрудничество може да се предприема също с ограничен брой партньорски държави, когато това е надлежно обосновано в съответствие с член 3, параграф 2. Това постепенно преустановяване се осъществява в тясна координация с други донори. Приключването на този вид сътрудничество, където това е уместно, се придружава от политически диалог със съответните държави, като вниманието се насочи към потребностите на най-бедните и най-уязвимите групи.
3. С оглед постигането на целите, предвидени в член 2, параграф 1, географските програми се основават на областите на сътрудничество, които се съдържат в Европейския консенсус и последващите договорени изменения към него, както и на следните области на сътрудничество,:
a)
Права на човека, демокрация и добро управление:
i)
права на човека, демокрация и правова държава;
ii)
равенство между половете, повишаване на ролята на жените и равни възможности за тях;
iii)
управление на публичния сектор на централно и местно равнище;
iv)
данъчна политика и администрация;
v)
борба с корупцията;
vi)
гражданско общество и местни органи;
vii)
Утвърждаване и защита на правата на децата;
б)
Приобщаващ и устойчив растеж за човешко развитие:
i)
здравеопазване, образование, социална закрила, заетост и култура;
ii)
бизнес среда, регионална интеграция и световни пазари;
iii)
устойчиво селско стопанство; продоволствена и хранителна сигурност;
iv)
устойчива енергия;
v)
управление на природните ресурси, включително земята, горите и водите;
vi)
изменение на климата и околна среда;
в)
Други области от значение за развитието:
i)
миграция и убежище;
ii)
свързване на хуманитарната помощ със сътрудничеството за развитие;
iii)
устойчивост и намаляване на риска от бедствия;
iv)
развитие и сигурност, включително предотвратяване на конфликти.
4. Повече подробности за посочените в параграф 3 области на сътрудничество са предвидени в приложение I.
5. В рамките на всяка двустранна програма Съюзът по принцип концентрира помощта си най-много в три сектора, които се съгласуват със съответната партньорска държава, когато това е възможно.
Член 6
Тематични програми
1. Действията, предприети посредством тематични програми, добавят стойност и допълват, както и са съгласувани с действията, финансирани по географските програми.
2. По отношение на програмирането на тематични действия се прилага най-малко едно от следните условия:
а)
целите на политиките на Съюза съгласно настоящия регламент не могат да бъдат постигнати по подходящ и ефективен начин посредством географски програми, включително, според случая когато такава програма не съществува или е била спряна, или когато няма споразумение със съответната партньорска държава по дадено действие;
б)
действията са насочени към глобални инициативи в подкрепа на договорени на международно равнище цели за развитие или глобални обществени блага и предизвикателства;
в)
действията имат мултирегионален, многонационален и/или междусекторен характер;
г)
чрез действията се прилагат новаторски политики или инициативи с цел да залегнат в основата на бъдещи действия;
д)
действията отразяват приоритет на политика на Съюза или международно задължение или ангажимент на Съюза, които имат отношение към сътрудничеството за развитие.
3. Освен ако в настоящия регламент не е изрично предвидено друго, от тематичните действия пряко се възползват държавите или териториите, определени в член 1, параграф 1, буква б), и действията се осъществяват в тези държави или територии. Тези действия могат да бъдат осъществявани и извън тези държави или територии, ако това е най-ефективният начин за постигане на целите на съответната програма.
Член 7
Глобални обществени блага и предизвикателства
1. Целта на помощта от Съюза по програма „Глобални обществени блага и предизвикателства“ е да се подпомогнат действия в области, които се основават на:
а)
околната среда и изменението на климата;
б)
устойчивата енергия;
в)
човешкото развитие, включително достойния труд, социалната справедливост и културата;
г)
сигурността в областта на продоволствието и изхранването и устойчивото селско стопанство; и
д)
миграцията и убежището.
2. Повече подробности във връзка с посочените в параграф 1 области на сътрудничество се съдържат в приложение II, част А.
Член 8
Организации на гражданското общество и местни органи
1. Целта на помощта от Съюза по програма „Организации на гражданското общество и местни органи“ е да се укрепят организациите на гражданското общество и местните органи в партньорските държави, а когато е предвидено в настоящия регламент, и в Съюза и бенефициерите, отговарящи на изискванията за допустимост съгласно Регламент (EС) № 231/2014.
Подлежащите на финансиране действия се осъществяват основно от организациите на гражданското общество и местните органи. За да се осигури ефективността на тези действия, когато е уместно, те може да се осъществяват от други участници в полза на съответните организации на гражданското общество и местни органи.
2. Повече подробности във връзка с областите на сътрудничество съгласно настоящия член се съдържат в приложение II, част Б.
Член 9
Панафриканска програма
1. Целта на помощта от Съюза по Панафриканската програма е да се подпомогне стратегическото партньорство между Африка и Съюза, и последващите изменения и допълнения към него, като се обхващат дейности от трансрегионално, континентално или глобално естество, осъществявани във и съвместно с Африка.
2. Панафриканската програма допълва и е съгласувана с други програми в рамките на настоящия регламент, както и с други инструменти на Съюза или финансиране за външната дейност на Съюза, по-специално Европейския фонд за развитие и Европейския инструмент за съседство.
3. Повече подробности във връзка с областите на сътрудничество съгласно настоящия член се съдържат в приложение III.
ДЯЛ III
ПРОГРАМИРАНЕ И РАЗПРЕДЕЛЯНЕ НА СРЕДСТВАТА
Член 10
Обща рамка
1. Що се отнася до географските програми, многогодишните индикативни програми за партньорските държави и региони се изготвят въз основа на стратегически документ, както е предвидено в член 11.
Що се отнася до тематичните програми, многогодишните индикативни програми се изготвят, както е предвидено в член 13.
Панафриканската многогодишна индикативна програма се изготвя, както е предвидено в член 14.
2. Комисията приема мерките за изпълнение, посочени в член 2 от Регламент (ЕС) № 236/2014 въз основа на програмните документи, посочени в членове 11, 13 и 14 от настоящия регламент.
3. Помощта от Съюза може да бъде под формата на мерки, които не са обхванати в програмните документи, посочени в членове 11, 13 и 14 от настоящия регламент, както е предвидено в член 2 от Регламент (EС) № 236/2014.
4. Съюзът и държавите членки се консултират помежду си на ранен етап и през целия процес на програмиране, за да се насърчи последователността, взаимното допълване и съгласуваността на действията им за сътрудничество. Тези консултации могат да доведат до съвместно програмиране между Съюза и държавите членки. Съюзът провежда консултации и с други донори и участници в сферата на развитието, в т.ч. представители на гражданското общество, местни органи и други изпълнителни органи. Информира се Европейският парламент.
5. Програмирането съгласно настоящия регламент надлежно отчита правата на човека и демокрацията в партньорските държави.
6. Предвидените с настоящия регламент средства могат да останат неразпределени, за да се осигури подходяща реакция на Съюза при непредвидени обстоятелства, по-специално в нестабилни, кризисни и следкризисни ситуации, както и да се даде възможност за синхронизиране с цикъла на изпълнение на стратегиите в партньорските държави и за адаптиране на индикативното финансово разпределение в резултат на прегледите, извършвани съгласно член 11, параграф 5, член 13, параграф 2 и член 14, параграф 3. При условие на последващото разпределение или преразпределение на средствата в съответствие с процедурите, предвидени в член 15, решението за използването на тези средства се взема на по-късен етап в съответствие с Регламент (EС) № 236/2014.
Делът на неразпределените средства за всеки вид програма не надхвърля 5 %, освен за целите на синхронизирането и за държавите, посочени в член 12, параграф 1.
7. Без да се засяга член 2, параграф 3, Комисията може да включи специално разпределение на финансовите средства с цел да подпомогне партньорските държави да укрепят сътрудничеството си със съседните най-отдалечени региони на Съюза.
8. При всяко програмиране или преглед на програмите, което се прави след публикуването на междинния доклад за преглед по член 17 от Регламент (EС) № 236/2014, се отчитат резултатите, констатациите и заключенията на този доклад.
Член 11
Програмни документи за географските програми
1. При подготовката, изпълнението и прегледа на всички програмни документи съгласно настоящия член се спазват принципите за съгласуваност на политиките за развитие и за ефективност на помощта, а именно демократична ангажираност, партньорство, координация, хармонизация, съответствие със системите на партньорската държава или регион, прозрачност, взаимна отчетност и ориентация към постигането на резултати, установени в член 3, параграфи 4-8. Когато е възможно, периодът на програмиране се синхронизира с циклите на изпълнение на стратегиите в партньорските държави.
Програмните документи за географските програми, включително съвместните документи за програмиране, се основават, доколкото е възможно, на диалог между Съюза, държавите членки и съответната партньорска държава или регион, включително националните и регионалните парламенти, като включват гражданското общество, местните органи и други страни, така че да се засили ангажираността с процеса и да се насърчи подкрепата за националните стратегии за развитие, по-специално тези за намаляване на бедността.
2. Стратегическите документи се изготвят от Съюза за съответната партньорска държава или регион с цел да осигури съгласувана рамка за сътрудничество за развитие между Съюза и тази партньорска държава или регион и които са съгласувани с общата цел и обхват, задачи, принципи и разпоредби за политиката съгласно настоящия регламент.
3. Не се изисква стратегически документ за:
а)
държави, които разполагат с национална стратегия за развитие под формата на национален план за развитие или подобен документ за развитие, приет от Комисията като основа за съответната многогодишна индикативна програма, при приемането на този документ;
б)
държави от региони, за които вече е изготвен съвместен рамков документ, в който се определя цялостна стратегия на Съюза, включително отделна глава за политиката в областта на развитието;
в)
държави или региони, за които е договорен съвместен документ за многогодишно програмиране между Съюза и държавите членки;
г)
региони, които разполагат със съвместно договорена стратегия със Съюза;
д)
държави, в които Съюзът има намерение да синхронизира стратегията си с нов национален цикъл, започващ преди 1 януари 2017 г.; в такива случаи многогодишната индикативна програма за междинния период между 1 януари 2014 г. и започването на новия национален цикъл съдържа отговора на Съюза за тази държава.
е)
държави или региони, получаващи разпределени финансови средства от Съюза съгласно настоящия регламент в размер, който не надвишава 50 000 000 EUR за периода 2014-2020 г.;
В случаите, посочени в първа алинея, букви б) и е), многогодишната индикативна програма за съответната държава или регион съдържа стратегията на Съюза за развитие по отношение на въпросната държава или регион.
4. Стратегическите документи се преразглеждат в средата на срока или ad hoc при необходимост, в съответствие по целесъобразност с принципите и процедурите, определени в споразуменията за партньорство и сътрудничество, сключени със съответните партньорски държави или региони.
5. Изготвят се многогодишни индикативни програми за географски програми за всяка държава или регион, които получават индикативно разпределени финансови средства на Съюза съгласно настоящия регламент. Освен за държавите или регионите, посочени в параграф 3, първа алинея, букви д) и е), тези документи се изготвят въз основа на стратегическите документи или равностойни документи съгласно посоченото в параграф 3.
За целите на настоящия регламент съвместният документ за многогодишно програмиране, предвиден в параграф 3, първа алинея, буква в) от настоящия член, може да бъде считан за многогодишната индикативна програма, ако отговаря на принципите и условията в настоящия параграф, включително индикативно разпределение на средствата, и процедурите, предвидени в член 15.
В многогодишните индикативни програми за географски програми се излагат приоритетните области, избрани за финансиране на Съюза, специфичните цели, очакваните резултати, ясни, конкретни и прозрачни показатели за изпълнение и индикативното разпределение на финансови средства както общо, така и по приоритетни области, и където е приложимо - условията във връзка с помощта.
Комисията приема многогодишното индикативно разпределение на финансови средства в рамките на всяка географска програма в съответствие с общите принципи на настоящия регламент, въз основа на критериите по член 3, параграф 2, и като взема под внимание, успоредно със спецификата на различните програми, конкретните трудности, пред които са изправени държавите или регионите в ситуация на криза, уязвимост, нестабилност, конфликт или предразположени към бедствия.
Където е подходящо, разпределението на финансови средства може да се представи под формата на интервал и/или известно количество средства могат да се оставят неразпределени. Не може да се предвиждат разпределения на финансови средства след периода 2014-2020 г., освен ако не са изрично обвързани с наличието на ресурси след този период.
Многогодишните индикативни програми за географски програми могат да се преразглеждат при необходимост, включително по отношение на ефективността на изпълнението, като се вземат предвид междинните прегледи или прегледите ad hoc на стратегическия документ, на който се основават.
Индикативните разпределения на финансови средства, приоритетите, специфичните цели, очакваните резултати, показателите за изпълнение и където е приложимо - условията във връзка с помощта, може също да се адаптират в резултат на прегледите, по-специално вследствие на кризисни или следкризисни ситуации.
Такива прегледи следва да обхващат нуждите, както и ангажиментите и напредъка по отношение на договорените цели за развитие, включително тези, отнасящи се до правата на човека, демокрацията, правовата държава и доброто управление.
6. Комисията прави отчет за съвместното програмиране с държавите членки в рамките на междинния доклад за преглед, посочен в член 17 от Регламент (EС) № 236/2014, и отправя препоръки, в случаите когато съвместното програмиране не е постигнато изцяло.
Член 12
Програмиране за държави и региони в кризисни, следкризисни ситуации или ситуации на нестабилност
1. При изготвянето на програмните документи за държави и региони в кризисни, следкризисни ситуации или ситуации на нестабилност или при предразположеност към природни бедствия надлежно се вземат предвид уязвимостта, специалните нужди и обстоятелства на съответните държави или региони.
Следва да се отделя достатъчно внимание на мерките за предотвратяване на конфликти, държавното изграждане и изграждането на мира, помиряване на народите след приключването на конфликтите и възстановяване, както и на ролята на жените и правата на децата в тези процеси.
Когато партньорските държави или региони пряко участват или са засегнати от кризисна, следкризисна ситуация или ситуация на нестабилност, се обръща специално внимание на засилването на координацията между помощта, възстановяването и развитието сред всички съответни участници, с цел да се подпомогне преходът от извънредна ситуация към фаза на развитие.
В програмните документи за държави и региони в ситуации на нестабилност или при предразположеност към природни бедствия, се предвиждат превенция и готовност за справяне с бедствия и управление на последиците от такива бедствия и справяне с уязвимостта от сътресения и укрепване на устойчивостта.
2. По надлежно обосновани наложителни причини за спешност, като кризи или непосредствени заплахи за демокрацията, правовата държава, правата на човека или основните свободи, Комисията може да приема актове за изпълнение с незабавно приложение в съответствие с процедурата, посочена в член 16, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 236/2014 за промяна на стратегическите документи и многогодишните индикативни програми, посочени в член 11 от настоящия регламент.
Такива прегледи може да имат за резултат специфична и адаптирана стратегия, за да се гарантира преходът към дълготрайно сътрудничество и развитие, като се насърчава по-добра координация и преход между хуманитарните инструменти и инструментите на политиката за развитие.
Член 13
Програмни документи за тематичните програми
1. В многогодишните индикативни програми за тематичните програми се излага стратегията на Съюза за съответната тема, а по отношение на програмата „Глобални обществени блага и предизвикателства“ - за всяка област на сътрудничество се посочват избраните за финансиране от Съюза приоритети, специфичните цели, очакваните резултати, ясни, конкретни и прозрачни показатели за изпълнение, международната ситуация и дейностите на основните партньори и където е приложимо - условията във връзка с помощта.
По целесъобразност се определят приоритетите по отношение на ресурсите и интервенциите с цел участие в глобални инициативи.
Многогодишните индикативни програми за тематични програми допълват географските програми и са съгласувани със стратегическите документи, посочени в член 11, параграф 2.
2. В многогодишните индикативни програми за тематични програми се описва индикативното разпределение на финансовите средства общо по области на сътрудничество и по приоритети. Където е подходящо, индикативното разпределение на финансови средства може да се представи под формата на интервал и/или известно количество средства могат да се оставят неразпределени.
Многогодишните индикативни програми за тематични програми се преразглеждат, когато е необходимо за ефективното им изпълнение, като се вземат предвид всички междинни прегледи или прегледи ad hoc.
Индикативните разпределения на финансови средства, специфичните приоритети, очакваните резултати, показателите за изпълнение и където е приложимо - условията във връзка с помощта, може също да се адаптират в резултат на прегледите.
Член 14
Програмни документи за Панафриканската програма
1. При подготовката, изпълнението и прегледа на програмните документи за Панафриканската програма се спазват принципите за ефективност на помощта, установени в член 3, параграфи 4-8.
Програмните документи за Панафриканската програма се основава на диалог с всички заинтересовани страни, като например Панафриканския парламент.
2. В многогодишната индикативна програма за Панафриканската програма се излагат приоритетните области, избрани за финансиране, специфичните цели, очакваните резултати, ясни, конкретни и прозрачни показатели за изпълнение и където е приложимо - условията във връзка с помощта.
Многогодишната индикативна програма за Панафриканската програма е съгласувана с географските и тематичните програми съгласно настоящия регламент.
3. В многогодишната индикативна програма за Панафриканската програма се описва индикативното разпределение на финансовите средства общо по области на действие и по приоритети. Ако е подходящо, индикативното разпределение на финансови средства може да се направи под формата на интервал.
Многогодишната индикативна програма за Панафриканската програма може да се преразглежда при необходимост, за да се отговори на непредвидени предизвикателства или проблеми с изпълнението, както и да се вземе предвид евентуален преглед на стратегическото партньорство.
Член 15
Одобрение на стратегически документи и приемане на многогодишни индикативни програми
1. Чрез актове за изпълнение Комисията одобрява стратегическите документи, посочени в член 11, и приема многогодишните индикативни програми, посочени в членове 11, 13 и 14. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 16, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 236/2014. Тази процедура се прилага и по отношение на прегледи, които са в състояние значително да изменят стратегията или нейното програмиране.
2. При надлежно обосновани наложителни причини за спешност,, като кризи или непосредствени заплахи за демокрацията, правовата държава, правата на човека или основните свободи, Комисията може да извършва преглед на стратегически документи, посочени в член 11 от настоящия регламент, и многогодишни индикативни програми, посочени в членове 11, 13 и 14 от настоящия регламент, в съответствие с процедурата, посочена в член 16, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 236/2014.
ДЯЛ IV
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 16
Участие на трета държава, която не отговаря на критериите за финансиране съгласно настоящия регламент
При извънредни и надлежно обосновани обстоятелства и без да се засяга член 2, параграф 3 от настоящия регламент, с оглед да се гарантира съгласуваност и ефективност на финансирането от Съюза или да се насърчи регионалното или трансрегионалното сътрудничество Комисията може да реши, в рамките на многогодишните индикативни програми съгласно член 15 от настоящия регламент или съответните мерки за изпълнение съгласно член 2 от Регламент (EС) № 236/2014, да разшири допустимостта на действията, така че да бъдат обхванати държави и територии, които в противен случай не биха отговаряли на критериите за финансиране в съответствие с член 1 от настоящия регламент, когато действието, което трябва да се изпълни, е с глобален, регионален, трансрегионален или трансграничен характер.
Член 17
Делегиране на правомощия на Комисията
1. На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 18, с които се изменят:
а)
подробностите за областите на сътрудничество, посочени в:
i)
член 5, параграф 3, съгласно предвиденото в приложение I, части А и Б;
ii)
член 7, параграф 2, съгласно предвиденото в приложение II, част А;
iii)
член 8, параграф 2, съгласно предвиденото в приложение II, част Б;
iv)
член 9, параграф 3, съгласно предвиденото в приложение III, по-специално като последващи действия във връзка със срещите на високо равнище Африка-ЕС;
б)
индикативното разпределение на финансови средства по географските програми и по тематична програма „Глобални обществени блага и предизвикателства“, както е посочено в приложение IV. Измененията не водят до намаляване на първоначалната сума с повече от 5 % освен за разпределения съгласно приложение IV, точка 1, буква б).
2. По-специално, след публикуването на междинния доклад за преглед, посочен в член 17 от Регламент (EС) № 236/2014 и въз основа на препоръките, съдържащи се в този доклад, Комисията приема делегираните актове, посочени в параграф 1 от настоящия член, до 31 март 2018 г.
Член 18
Упражняване на делегирането
1. Правомощието да приема делегирани актове се предоставя на Комисията при спазване на предвидените в настоящия член условия.
2. Правомощието да приема делегирани актове, посочено в член 17, се предоставя на Комисията за срока на действие на настоящия регламент.
3. Делегирането на правомощията, посочени в член 17 може да бъде оттеглено по всяко време от Европейския парламент или от Съвета. С решението за оттегляне се прекратява посоченото в него делегиране на правомощия. То поражда действие в деня след публикуването на решението в Официален вестник на Европейския съюз или на по-късна, посочена в решението дата. То не засяга действителността на делегираните актове, които вече са в сила.
4. Веднага след като приеме делегиран акт, Комисията нотифицира акта едновременно на Европейския парламент и на Съвета.
5. Делегиран, приет съгласно член 17, влиза в сила единствено ако нито Европейският парламент, нито Съветът са представили възражения в срок от два месеца след нотифицирането на акта на Европейския парламент и на Съвета, или ако преди изтичането на този срок и Европейският парламент, и Съветът са уведомили Комисията, че няма да представят възражения. Този срок се удължава с два месеца по инициатива на Европейския парламент или на Съвета.
Член 19
Комитет
1. Комисията се подпомага от комитет („Комитета за ИСР“). Този комитет е комитет по смисъла на Регламент (ЕС) № 182/2011.
2. Наблюдател от ЕИБ участва в работата на Комитета за ИСР по въпросите, отнасящи се до ЕИБ.
Член 20
Финансов пакет
1. Финансовият пакет за изпълнението на настоящия регламент за периода 2014-2020 г. е в размер на 19 661 639 000 EUR.
Годишните бюджетни кредити се разрешават от Европейския парламент и Съвета в границите, посочени в многогодишната финансова рамка.
2. Индикативните суми, разпределени за всяка програма, посочена в членове 5-9 за периода 2014-2020 г., са определени в приложение IV.
3. В съответствие с член 18, параграф 4 от Регламент (EС) № 1288/2013 на Европейския парламент и на Съвета (16) индикативна сума в размер на 1 680 000 000 EUR се отпуска от различните инструменти за финансиране на външна дейност -(Инструмента за сътрудничество за развитие, Европейския инструмент за съседство, Инструмента за партньорство за сътрудничество с трети държави и Инструмента за предприсъединителна помощ) за действия във връзка с образователната мобилност към или от държави партньори по смисъла на Регламент (ЕС) № 1288/2013, и за действия по сътрудничеството и политическия диалог с органи, институции и организации от тези държави.
Регламента (EС) № 1288/2013 се прилага за използването на тези средства.
Финансирането ще бъде предоставено чрез два многогодишни транша, покриващи съответно само първите четири години и останалите три години. Това финансиране ще бъде отразено в многогодишното индикативно програмиране, предвидено в настоящия регламент, в съответствие с идентифицираните нужди и приоритети на съответните държави. Разпределението на средства може да бъде преразгледано в случай на сериозни непредвидени обстоятелства или важни политически промени в съответствие с външните приоритети на ЕС.
4. Финансирането по настоящия регламент за действия, посочени в параграф 3, не надхвърля 707 000 000 EUR. Средствата се осигуряват от финансовите средства, отпуснати за географските програми, и се посочват очакваните регионални разпределения и видовете дейности. Финансирането по настоящия регламент за целите на финансирането на дейности, попадащи в обхвата на Регламент (EС) № 1288/2013, се използват за действия в полза на партньорските държави, обхванати от настоящия регламент, като се обръща специално внимание на най-бедните държави. Действията относно мобилността на студенти и персонал, финансирани чрез разпределените средства от настоящия регламент, акцентира върху области, които са свързани с приобщаващото и устойчиво развитие на развиващите се страни.
5. Комисията включва в своя годишен доклад относно изпълнението на настоящия регламент, както е предвидено в член 13 от Регламент (ЕС) № 236/2014 списък на всички действия, посочени в параграф 3 от настоящия член, финансирани със средства по настоящия регламент, включително тяхното съответствие с целите и принципите, установени в членове 2 и 3 от настоящия регламент.
Член 21
Европейска служба за външна дейност
Настоящият регламент се прилага в съответствие с Решение 2010/427/ЕС.
Член 22
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила в деня след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Прилага се от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2020 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Страсбург на 11 март 2014 година.
EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS (EU) N:o 233/2014,
annettu 11 päivänä maaliskuuta 2014,
kehitysyhteistyön rahoitusvälineen perustamisesta kaudelle 2014-2020
EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka
ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 209 artiklan 1 kohdan ja 212 artiklan 2 kohdan,
ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen,
sen jälkeen, kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille,
ottavat huomioon alueiden komitean lausunnon (1),
noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä (2),
sekä katsovat seuraavaa:
(1)
Tämä asetus on osa unionin kehitysyhteistyöpolitiikkaa ja kuuluu unionin ulkoisia politiikkoja tukeviin välineisiin. Sillä korvataan Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1905/2006 (3), jonka voimassaolo päättyi 31 päivänä joulukuuta 2013.
(2)
Euroopan unionin kehitysyhteistyöpolitiikan ensisijaisena tavoitteena säilyy Euroopan unionista tehdyn sopimuksen V osaston 1 luvun ja Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen viidennen osan III osaston 1 luvun määräysten nojalla edelleen köyhyyden torjunta vuosituhannen kehitystavoitteiden ja muiden kansainvälisesti sovittujen kehityssitoumusten ja unionin ja jäsenvaltioiden Yhdistyneiden kansakuntien (YK) ja muiden toimivaltaisten kansainvälisten järjestöjen puitteissa hyväksymien tavoitteiden mukaisesti.
(3)
Neuvoston ja neuvostossa kokoontuneiden jäsenvaltioiden hallitusten edustajien, Euroopan parlamentin ja komission yhteisessä julkilausumassa Euroopan unionin kehityspolitiikasta: ”Eurooppalainen konsensus”, jäljempänä ”Eurooppalainen konsensus” (4), esitetään yleiset poliittiset puitteet, suuntaviivat sekä päämäärät, joilla ohjataan tämän asetuksen täytäntöönpanoa.
(4)
Ajan mittaan unionin tuen tulisi osaltaan vähentää riippuvuutta avusta.
(5)
Unionin kansainvälisen toiminnan ohjenuorana on periaatteita, joihin sen perustaminen, kehittäminen ja laajentuminen perustuvat ja joita se pyrkii edistämään koko maailmassa, nimittäin: demokratia, oikeusvaltio, ihmisoikeuksien ja perusvapauksien yleismaailmallisuus ja jakamattomuus, ihmisarvon kunnioittaminen, tasa-arvon ja yhteisvastuun periaatteiden sekä Yhdistyneiden kansakuntien peruskirjan periaatteiden ja kansainvälisen oikeuden noudattaminen. Unioni pyrkii kehittämään ja vakiinnuttamaan näitä periaatteita kumppanimaissa, -hallintoalueilla ja -alueilla vuoropuhelun ja yhteistyön avulla. Edistäessään näitä periaatteita unioni todistaa lisäarvonsa kehityspolitiikan toimijana.
(6)
Tämän asetuksen täytäntöönpanossa ja erityisesti ohjelmasuunnittelun aikana unionin olisi otettava asianmukaisesti huomioon kumppanimaiden osalta vahvistamansa ihmisoikeuksia ja demokratiaa koskevat painopisteet, tavoitteet ja vertailukohdat ja erityisesti unionin maakohtaiset ihmisoikeusstrategiat.
(7)
Ihmisoikeuksien kunnioittaminen, perusvapaudet, oikeusvaltion edistäminen, demokratian periaatteet, avoimuus, hyvä hallintotapa, rauha ja vakaus ja sukupuolten tasa-arvo ovat olennaisen tärkeitä kumppanimaiden kehittymiselle ja että nämä seikat olisi otettava huomioon kaikessa unionin kehityspolitiikassa, varsinkin ohjelmasuunnittelussa ja kumppanimaiden kanssa tehtävissä sopimuksissa.
(8)
Avun johdonmukaisuuden ja hyödyllisyyden varmistamiseksi ja kumppanimaille aiheutuvien kulujen vähentämiseksi keskeisellä sijalla ovat avun tuloksellisuus, suurempi avoimuus, yhteistyö ja täydentävyys sekä parempi yhdenmukaisuus, mukauttaminen kumppanimaiden kanssa ja menettelyjen koordinointi sekä unionin ja jäsenvaltioiden kesken että suhteissa muihin avunantajiin ja kehitysalan toimijoihin. Unioni on sitoutunut kehityspolitiikassaan panemaan täytäntöön päätelmät, jotka johtuvat Pariisissa järjestetyn avun tuloksellisuutta käsitelleen korkean tason foorumin 2 päivänä maaliskuuta 2005 avun tuloksellisuudesta hyväksymästä julistuksesta, 4 päivänä syyskuuta 2008 hyväksytystä Accran toimintasuunnitelmasta ja niiden seurannasta Busanissa 1 päivänä joulukuuta 2011 hyväksytystä julistuksesta. Nämä sitoumukset ovat johtaneet moniin neuvoston ja neuvostossa kokoontuneiden jäsenvaltioiden hallitusten edustajien päätelmiin, joita ovat esimerkiksi kehityspolitiikan täydentävyyttä ja työnjakoa koskevat EU:n menettelysäännöt ja avun tuloksellisuutta koskeva toimintakehys. Toimenpiteitä ja menettelyjä yhteisen ohjelmasuunnittelun aikaansaamiseksi olisi lujitettava.
(9)
Unionin avulla olisi tuettava yhteistä EU-Afrikka-strategiaa, joka hyväksyttiin Lissabonin EU-Afrikka -huippukokouksessa 8 ja 9 päivänä joulukuuta 2007, joka perustuu Afrikan ja EU:n strategisen kumppanuuden taustalla olevaan yhteiseen näkemykseen, periaatteisiin ja tavoitteisiin, ja siihen myöhemmin tehtyjä muutoksia ja lisäyksiä.
(10)
Unionin ja jäsenvaltioiden olisi parannettava kehitysyhteistyöpolitiikkojensa johdonmukaisuutta, koordinointia ja täydentävyyttä erityisesti vastaamalla kumppanimaiden ja -alueiden ensisijaisiin tavoitteisiin maiden ja alueiden tasolla. Sen varmistamiseksi, että unionin ja jäsenvaltioiden kehitysyhteistyöpolitiikat täydentävät ja tukevat toisiaan, ja avun kustannustehokkaan toimittamisen takaamiseksi sekä päällekkäisyyksien ja puutteiden välttämiseksi on sekä kiireellistä että aiheellista säätää yhteisen ohjelmasuunnittelun menettelyistä, joita olisi noudatettava aina, kun se on mahdollista ja hyödyllistä.
(11)
Unionin kehitysyhteistyöpolitiikkaa ja alan kansainvälisiä toimia ohjaavat vuosituhannen kehitystavoitteet, kuten äärimmäisen köyhyyden ja nälän poistaminen, mukaan lukien siihen myöhemmin tehdyt muutokset, ja ne kehitystavoitteet, periaatteet ja sitoumukset, jotka unioni ja jäsenvaltiot ovat hyväksyneet muun muassa YK:ssa ja muilla kehitysyhteistyön alalla toimivaltaisilla kansainvälisillä foorumeilla. Unionin politiikkaa ja kansainvälisiä toimia ohjaavat myös sen ihmisoikeuksia ja kehitystä koskevat sitoumukset ja velvoitteet, mukaan lukien ihmisoikeuksien yleismaailmallinen julistus, kansalaisoikeuksia ja poliittisia oikeuksia koskeva kansainvälinen yleissopimus, taloudellisia, sosiaalisia ja sivistyksellisiä oikeuksia koskeva kansainvälinen yleissopimus, kaikkinaisen naisten syrjinnän poistamista koskeva yleissopimus, YK:n yleissopimus lapsen oikeuksista ja YK:n julistus oikeudesta kehitykseen.
(12)
Unioni pitää sukupuolten tasa-arvoa erittäin tärkeänä ihmisoikeutena, osana sosiaalista oikeudenmukaisuutta sekä unionin kehityspolitiikan keskeisenä arvona. Sukupuolten tasa-arvolla on keskeinen merkitys kaikkien vuosituhattavoitteiden saavuttamisen kannalta. Neuvosto vahvisti 14 kesäkuuta 2010 sukupuolten tasa-arvoa ja naisten vaikutusvallan lisäämistä kehitysyhteistyössä koskevan EU:n toimintasuunnitelman kaudelle 2010-2015.
(13)
Unionin olisi erittäin tärkeänä painopisteenä edistettävä kokonaisvaltaista lähestymistapaa kriiseihin ja suuronnettomuuksiin sekä konfliktitilanteisiin ja epävakauteen mukaan luettuina siirtymä- ja kriisin jälkeiset vaiheet. Sen olisi perustuttava erityisesti 19 päivänä marraskuuta 2007 annettuihin päätelmiin EU:n toimista epävakaissa tilanteissa ja neuvoston sekä neuvostossa kokoontuneiden jäsenvaltioiden hallitusten edustajien myös 19 päivälle marraskuuta 2007 päivättyihin päätelmiin turvallisuudesta ja kehityksestä, sekä neuvoston 20 päivänä kesäkuuta 2011 annettuihin päätelmiin konfliktinestosta sekä kaikkiin asiaa koskeviin myöhemmin annettuihin päätelmiin.
(14)
Erityisesti niissä tilanteissa, joissa tarpeet ovat kiireellisimpiä ja köyhyys laajimmalle levinnyttä ja vakavinta, unionin tuki olisi ohjattava maiden ja niiden väestöjen selviytymiskyvyn vahvistamiseen vaaratilanteissa. Tämä olisi tehtävä tarjoamalla asianmukainen valikoima lähestymistapoja, toimia ja välineitä ja erityisesti varmistamalla, että turvallisuuspainotteiset, humanitaariset ja kehitykseen liittyvät lähestymistavat ovat tasapainoisia, yhtenäisiä ja tehokkaasti koordinoituja, niveltäen hätäapu-, kunnostus- ja kehitystoimet toisiinsa.
(15)
Unionin tuki olisi keskitettävä siihen, missä sillä on suurin vaikutus, ottaen huomioon sen valmiudet toimia maailmanlaajuisesti ja vastata maailmanlaajuisiin haasteisiin, kuten köyhyyden poistamiseen, kestävään ja osallistavaan kehitykseen ja demokratian, hyvän hallinnon, ihmisoikeuksien ja oikeusvaltioperiaatteen edistämiseen maailmanlaajuisesti, sekä sen pitkäaikainen ja ennakoitava sitoutuminen kehitysapuun ja sen koordinointitehtävä jäsenvaltioiden suhteen. Tällaisen vaikutuksen takaamiseksi olisi sekä varojen kohdentamisessa että ohjelmasuunnittelussa sovellettava eriyttämisen periaatetta, jotta voidaan varmistaa, että kahdenvälinen kehitysyhteistyö kohdennetaan apua eniten tarvitseville kumppanimaille, myös epävakaille valtioille ja valtioille, jotka ovat erityisen haavoittuvia tai joilla on suhteellisen vähäiset mahdollisuudet saada muista lähteistä rahoitusta oman kehityksensä tueksi. Unionin olisi solmittava uudenlaisia kumppanuuksia niiden maiden kanssa, jotka eivät enää tarvitse kahdenvälisiä kehitysapuohjelmia, etenkin tämän välineen ja muiden unionin ulkoisen toiminnan temaattisten rahoitusvälineiden mukaisten alueellisten ja temaattisten ohjelmien ja erityisesti Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 234/2014 (5) perustetun kumppanuusvälineen kolmansien maiden kanssa tehtävää yhteistyötä varten, jäljempänä ”kumppanuusväline”, pohjalta.
(16)
Unionin olisi pyrittävä hyödyntämään käytettävissä olevia resursseja mahdollisimman tehokkaasti optimoidakseen ulkoisen toimintansa vaikutukset. Tähän olisi päästävä unionin ulkoisen toiminnan välineiden keskinäiselle johdonmukaisuudelle ja täydentävyydelle perustuvalla kutakin maata koskevalla kokonaisvaltaisella lähestymistavalla sekä luomalla yhteisvaikutuksia tämän välineen, muiden ulkoisen toiminnan rahoitusvälineiden ja unionin muiden politiikkojen välillä. Tällä tavoin ulkoisen toiminnan rahoitusvälineisiin perustuvien ohjelmien olisi edelleen vahvistettava toisiaan. Pyrkiessään ulkoisten toimiensa yleiseen johdonmukaisuuteen Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 21 artiklan mukaisesti unionin on samalla taattava Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 208 artiklassa edellytetty kehityspolitiikan johdonmukaisuus.
(17)
Noudattaen kehitysyhteistyöpolitiikan johdonmukaisuusperiaatetta tällä asetuksella olisi voitava edistää unionin politiikkojen keskinäistä johdonmukaisuutta. Sen avulla olisi voitava mukautua täysin kumppanimaihin ja -alueisiin käyttäen mahdollisuuksien mukaan unionin toimien suunnittelun perustana kansallisia kehityssuunnitelmia tai vastaavia kokonaisvaltaisia kehitysasiakirjoja, joiden hyväksymiseen kyseiset kansalliset ja alueelliset elimet ovat osallistuneet. Sillä olisi lisäksi edistettävä parempaa koordinointia avunantajien kesken ja erityisesti unionin ja jäsenvaltioiden välillä yhteisen ohjelmasuunnittelun avulla.
(18)
Globalisoituneessa maailmassa unionin eri sisäiset politiikat, jotka liittyvät muun muassa ympäristöön, ilmastonmuutokseen, uusiutuvien energialähteiden edistämiseen, työllisyyteen (myös ihmisarvoisen työn tarjoaminen kaikille), sukupuolten tasa-arvoon, energiaan, veteen, liikenteeseen, terveyteen, koulutukseen, oikeuteen ja turvallisuuteen, kulttuuriin, tutkimukseen ja innovointiin, tietoyhteiskuntaan, muuttoliikkeeseen sekä maa- ja kalatalouteen, tulevat yhä enenevässä määrin osaksi unionin ulkoisia toimia.
(19)
Älykkään, kestävän ja osallistavan kasvun strategiassa joka koskee kasvumalleja, joilla edistetään sosiaalista, taloudellista ja alueellista yhteenkuuluvuutta ja joiden avulla köyhät voivat lisätä osallistumistaan kansalliseen vaurauteen ja hyötyä siitä, korostetaan unionin sitoumusta edistää sisäisissä ja ulkoisissa politiikoissaan älykästä, osallistavaa ja kestävää kasvua, jossa yhdistyvät taloudelliset, sosiaaliset ja ympäristönäkökohdat.
(20)
Ilmastonmuutoksen torjuminen ja ympäristön suojelu ovat suuria haasteita unionille ja kehitysmaille, ja niissä tarvitaan välittömästi kansallisia ja kansainvälisiä toimia. Tällä asetuksella olisi siksi edistettävä tavoitetta, jonka mukaan vähintään 20 prosenttia unionin talousarviosta varataan vähähiiliseen ja ilmastonmuutoksen kestävään yhteiskuntaan ja vähintään 25 prosenttia tässä asetuksessa säädetyn globaaleja julkishyödykkeitä ja haasteita koskevan ohjelman varoista ilmastonmuutosta ja ympäristöä koskevien tavoitteiden toteuttamiseen. Näiden alojen toimien olisi niiden vaikutuksen tehostamiseksi mahdollisuuksien mukaan tuettava toisiaan.
(21)
Unionin olisi voitava tämän asetuksen avulla täyttää unionin yhteinen sitoumus antaa jatkuvaa tukea inhimilliselle kehitykselle ihmisten elämän parantamiseksi. Sen edistämiseksi globaaleja julkishyödykkeitä ja haasteita koskevasta ohjelmasta olisi tuettava kyseistä kehityksen aluetta vähintään 25 prosentilla.
(22)
Vähintään 20 prosenttia tämän asetuksen mukaisesta avusta olisi kohdennettava sosiaalisiin peruspalveluihin, joissa keskitytään terveyteen ja koulutukseen sekä toisen asteen koulutukseen, tunnustaen, että sääntönä on pidettävä jonkinasteista joustavuutta, esimerkiksi tapauksissa, joihin liittyy poikkeuksellista tukea. Kyseisen vaatimuksen noudattamista koskevat tiedot olisi sisällytettävä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EU) N:o 236/2014 (6) tarkoitettuun vuosikertomukseen.
(23)
YK:n Istanbulin vähiten kehittyneitä maita koskevassa toimintaohjelmassa vuosille 2011-2020 vähiten kehittyneet maat sitoutuivat sisällyttämään kauppa- ja kaupankäyntivalmiuksien kehittämispolitiikat kansallisiin kehitysstrategioihinsa. Lisäksi ministerit sopivat Genevessä 15-17 päivänä joulukuuta 2011 pidetyssä Maailman kauppajärjestön kahdeksannessa ministerikokouksessa, että kauppaa tukevan avun (Aid for Trade) taso säilytetään vuoden 2011 jälkeen vähintään kauden 2006-2008 keskiarvon tasolla. Näitä toimia on tuettava entistä paremmin ja tarkemmin kohdennetulla kauppaa tukevalla avulla ja kaupan helpottamistoimilla.
(24)
Vaikka temaattisista ohjelmista olisi ensisijaisesti tuettava kehitysmaita, joidenkin tuensaajamaiden sekä merentakaisten maiden ja alueiden, joiden ominaisuudet eivät täytä vaatimuksia, jotka mahdollistaisivat niiden määrittelemisen Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestön kehitysapukomitean (OECD/DAC) virallisen kehitysavun saajiksi, mutta jotka kuuluvat 1 artiklan 1 kohdan b alakohdan soveltamisalaan, olisi myös voitava saada tukea temaattisista ohjelmista tässä asetuksessa vahvistetuin ehdoin.
(25)
Yhteistyöalojen yksityiskohdat ja maantieteellisten alueiden ja yhteistyöalojen määrärahojen mukautukset eivät ole tämän asetuksen olennaisia osia. Tämän vuoksi komissiolle olisi siirrettävä valta hyväksyä Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 290 artiklan mukaisesti säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä, joilla saatetaan ajan tasalle tämän asetuksen liitteiden sellaisia osia, joilla säädetään maantieteellisten ja temaattisten ohjelmien mukaisten yhteistyöalojen yksityiskohtia sekä maantieteellisten alueiden ja yhteistyöalojen suuntaa-antavia määrärahoja. On erityisen tärkeää, että komissio asiaa valmistellessaan toteuttaa asianmukaiset kuulemiset, myös asiantuntijatasolla. Komission olisi delegoituja säädöksiä valmistellessaan ja laatiessaan varmistettava, että asianomaiset asiakirjat toimitetaan Euroopan parlamentille ja neuvostolle yhtäaikaisesti, hyvissä ajoin ja asianmukaisesti.
(26)
Jotta voidaan varmistaa tämän asetuksen yhdenmukainen täytäntöönpano, komissiolle olisi siirrettävä täytäntöönpanovaltaa tässä asetuksessa tarkoitettujen strategia-asiakirjojen ja suuntaa-antavien monivuotisten ohjelmien osalta. Tätä valtaa olisi käytettävä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 182/2011 (7) mukaisesti.
(27)
Täytäntöönpanosäädösten hyväksymiseen olisi kustannuksiltaan vähäisiä toimenpiteitä lukuun ottamatta käytettävä lähtökohtaisesti tarkastelumenettelyä, ottaen huomioon kyseisten säädösten luonne, erityisesti niiden toimintapoliittinen luonne ja talousarviovaikutukset.
(28)
Komission olisi hyväksyttävä välittömästi sovellettavia täytäntöönpanosäädöksiä, kun tämä on tarpeen asianmukaisesti perustelluissa erittäin kiireellisissä tapauksissa, jotka liittyvät unionilta edellytettäviin nopeisiin toimiin.
(29)
Unionin ulkoisen toiminnan rahoitusvälineiden täytäntöönpanoa koskevat yhteiset säännöt ja menettelyt vahvistetaan asetuksessa (EU) N:o 236/2014.
(30)
Euroopan ulkosuhdehallinnon organisaatiosta ja toiminnasta säädetään neuvoston päätöksessä 2010/427/EU (8).
(31)
Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla saavuttaa tämän asetuksen tavoitteita, vaan ne voidaan toiminnan laajuuden vuoksi saavuttaa paremmin unionin tasolla. Sen vuoksi unioni voi toteuttaa toimenpiteitä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä asetuksessa ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen näiden tavoitteiden saavuttamiseksi.
(32)
Tässä asetuksessa olisi vahvistetaan sen koko soveltamiskauden ajaksi rahoituspuitteet, joita Euroopan parlamentti ja neuvosto pitävät talousarviota koskevasta kurinalaisuudesta, talousarvioyhteistyöstä ja moitteettomasta varainhoidosta 2 päivänä joulukuuta 2013 tehdyn Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission välisen toimielinten sopimuksen (9) 17 kohdan mukaisesti ensisijaisena ohjeenaan vuosittaisessa talousarviomenettelyssä.
(33)
On aiheellista yhdenmukaistaa tämän asetuksen soveltamisajankohta neuvoston asetuksen (EU, Euratom) N:o 1311/2013 (10) kanssa. Näin ollen tätä asetusta olisi sovellettava 1 päivästä tammikuuta 2014 ja 31 päivään joulukuuta 2020,
OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN ASETUKSEN:
I OSASTO
YLEISET SÄÄNNÖKSET
1 artikla
Kohde ja soveltamisala
1. Tällä asetuksella perustetaan väline, jäljempänä ”kehitysyhteistyöväline”, jonka nojalla unioni voi rahoittaa
a)
maantieteellisiä ohjelmia, joilla tuetaan kehitysyhteistyötä niiden kehitysmaiden kanssa, jotka sisältyvät OECD:n perustaman kehitysapukomitean luetteloon virallisen kehitysavun saajista, lukuun ottamatta
i)
maita, jotka ovat allekirjoittaneet Cotonoussa 23 päivänä kesäkuuta 2000 allekirjoitetun Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren valtioiden ryhmän jäsenten sekä Euroopan yhteisön ja jäsenvaltioiden välisenkumppanuussopimuksen (11), Etelä-Afrikkaa lukuun ottamatta;
ii)
maita, jotka voivat hakea tukea Euroopan kehitysrahastosta;
iii)
maita, jotka voivat hakea Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 232/2014 (12) perustetusta Euroopan naapuruusvälineestä, jäljempänä ”Euroopan naapuruusväline”, myönnettävää unionin rahoitusta;
iv)
edunsaajia, jotka voivat hakea Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 231/2014 (13) perustetusta liittymistä valmistelevasta tukivälineestä, jäljempänä ”liittymistä valmisteleva tukiväline”, myönnettävää unionin rahoitusta.
b)
temaattisia ohjelmia, joissa käsitellään kehitykseen liittyviä globaaleja julkishyödykkeitä ja haasteita ja tuetaan kansalaisjärjestöjä ja paikallisviranomaisia kumppanimaissa tämän kohdan a alakohdan mukaisesti, maissa, jotka voivat saada tämän kohdan a alakohdan i-iii alakohdassa tarkoitetuista välineistä myönnettävää unionin rahoitusta, sekä maissa ja alueilla, jotka kuuluvat neuvoston päätöksen 2013/755/EU (14) soveltamisalaan;
c)
yleisafrikkalaista ohjelmaa, jolla tuetaan Afrikan ja unionin välistä strategista kumppanuutta sekä siihen myöhemmin tehtäviä muutoksia ja lisäyksiä, joilla pyritään kattamaan Afrikassa ja Afrikan kanssa toteutettavat rajatylittävät, maanosan laajuiset tai maailmanlaajuiset toimet.
2. Tässä asetuksessa alueella tarkoitetaan maantieteellistä kokonaisuutta, joka koostuu useammasta kuin yhdestä kehitysmaasta.
3. Edellä 1 kohdassa tarkoitetuista maista ja alueista käytetään tässä asetuksessa tapauksen mukaan nimitystä ”kumppanimaat” tai ”kumppanialueet” asianomaisen maantieteellisen, temaattisen tai yleisafrikkalaisen ohjelman mukaisesti.
2 artikla
Tavoitteet ja tukikelpoisuusperusteet
1. Unionin ulkoisen toiminnan ja eurooppalaisen konsensuksen periaatteiden ja tavoitteiden sekä niihin sovittujen muutosten mukaisesti
a)
tämän asetuksen nojalla tehtävän yhteistyön ensisijaisena tavoitteena on köyhyyden vähentäminen ja pitkällä aikavälillä sen poistaminen,
b)
edellä a alakohdassa tarkoitetun ensisijaisen tavoitteen mukaisesti tämän asetuksen nojalla tehtävällä yhteistyöllä
i)
tuetaan kestävää taloudellista, sosiaalista ja ympäristöä koskevaa kehitystä ja
ii)
lujitetaan ja tuetaan demokratiaa, oikeusvaltioperiaatetta, hyvää hallintotapaa, ihmisoikeuksia ja asiaankuuluvia kansainvälisen oikeuden periaatteita.
Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettujen sitoumusten ja tavoitteiden saavuttamista mitataan soveltuvilla indikaattoreilla, inhimillisen kehityksen indikaattorit mukaan luettuina, erityisesti vuosituhannen kehitystavoitteella nro 1 a alakohdan osalta ja vuosituhannen kehitystavoitteilla nro 1-8 b alakohdan osalta, sekä vuoden 2015 jälkeen muilla indikaattoreilla, joista unioni ja jäsenvaltiot ovat sopineet kansainvälisesti.
2. Tämän asetuksen mukaisella yhteistyöllä edistetään sellaisten kansainvälisten kehityssitoumusten ja -tavoitteiden saavuttamista, jotka unioni on hyväksynyt, erityisesti vuosituhannen kehitystavoitteita ja vuoden 2015 jälkeisiä uusia kehitystavoitteita.
3. Maantieteellisiin ohjelmiin kuuluvat toimet suunnitellaan niin, että ne täyttävät OECD:n kehitysapukomitean vahvistaman virallisen kehitysavun määritelmän.
Temaattisiin ohjelmiin ja yleisafrikkalaiseen ohjelmaan kuuluvat toimet suunnitellaan niin, että ne täyttävät OECD:n kehitysapukomitean vahvistaman virallisen kehitysavun määritelmän, paitsi
a)
jos toimia sovelletaan avunsaajamaahan tai -alueeseen, jota ei luokitella virallisen kehitysavun saajamaaksi tai -alueeksi OECD:n kehitysapukomitean mukaan; tai
b)
jos toimella pannaan täytäntöön 6 artiklan 2 kohdan b ja e alakohdassa tarkoitettu maailmanlaajuinen aloite, unionin politiikan painopiste tai sen kansainvälinen velvoite tai sitoumus, ja toimi ei luonteensa vuoksi vastaa virallisen kehitysavun määritelmää.
4. Vähintään 95 prosentin temaattisissa ohjelmissa ja vähintään 90 prosentin yleisafrikkalaisessa ohjelmassa käytettäviksi tarkoitetuista menoista on vastattava OECD:n kehitysapukomitean vahvistamaa virallisen kehitysavun määritelmää, tämän kuitenkaan rajoittamatta 3 kohdan a alakohdan soveltamista.
5. Toimia, jotka kuuluvat neuvoston asetuksen (EY) N:o 1257/96 (15) soveltamisalaan ja jotka voivat saada sen nojalla rahoitusta, ei rahoiteta tämän asetuksen nojalla, paitsi jos on varmistettava yhteistyön jatkuvuus kriisitilanteesta vakaisiin kehitysoloihin. Tällaisissa tapauksissa erityistä huomiota on kiinnitettävä sen varmistamiseen, että humanitaarinen hätäapu, kunnostustoimet ja kehitysapu nivelletään tosiasiallisesti toisiinsa.
3 artikla
Yleiset periaatteet
1. Unioni pyrkii edistämään, kehittämään ja vakiinnuttamaan perustanaan olevia demokratian, oikeusvaltion sekä ihmisoikeuksien ja perusvapauksien kunnioittamisen periaatteita käymällä vuoropuhelua ja tekemällä yhteistyötä kumppanimaiden ja -alueiden kanssa.
2. Tämän asetuksen täytäntöönpanossa ja unionin avun mahdollisimman suuren vaikutuksen takaamiseksi kumppanimaiden osalta noudatetaan eriytettyä lähestymistapaa siten, että niille voidaan räätälöidä erityisiä yhteistyöohjelmia, jotka perustuvat
a)
niiden tarpeisiin, jotka määritellään muun muassa väestön, asukaskohtaisen tulon, köyhyyden määrän, tulojen jakautumisen ja inhimillisen kehityksen tason perusteella;
b)
niiden valmiuksiin tuottaa, saada ja hyödyntää taloudellisia resursseja;
c)
niiden sitoumuksiin ja tuloksiin, jotka perustuvat esimerkiksi sellaisiin kriteereihin ja indikaattoreihin kuin poliittinen, taloudellinen ja sosiaalinen edistys, sukupuolten tasa-arvo, edistys hyvässä hallinnossa ja ihmisoikeuksissa sekä avun tuloksellinen käyttö, erityisesti tapa, jolla maa käyttää niukkoja resursseja kehitykseen, alkaen sen omista resursseista; ja
d)
unionin kehitysavun mahdollisiin vaikutuksiin kumppanimaissa.
Maat, jotka tarvitsevat apua eniten, erityisesti vähiten kehittyneet maat, alhaisen tulotason maat ja kriisissä olevat maat, kriisistä toipuvat maat, epävakaat valtiot ja heikommassa asemassa olevat maat ovat etusijalla varoja kohdennettaessa.
Esimerkiksi inhimillisen kehityksen indeksi, talouden haavoittuvuuden indeksi ja muut asiaankuuluvat, muun muassa maan köyhyystasoa ja eriarvoisuutta mittaavat indeksit otetaan huomioon eniten apua tarvitsevien maiden analyysin ja määrittämisen tukena.
3. Eurooppalaisessa konsensuksessa määritellyt laaja-alaiset aiheet valtavirtaistetaan kaikissa ohjelmissa. Lisäksi konfliktinesto, ihmisarvoinen työ ja ilmastonmuutos valtavirtaistetaan tarpeen mukaan.
Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettujen laaja-alaisten aiheiden katsotaan kattavan seuraavat ulottuvuudet, joihin kiinnitetään erityistä huomiota olosuhteiden niin vaatiessa: syrjimättömyys, vähemmistöihin kuuluvien oikeudet, vammaisten oikeudet, hengenvaarallisesta sairaudesta kärsivien henkilöiden ja muiden haavoittuvien ryhmien oikeudet, työntekijöiden perusoikeudet ja sosiaalinen osallisuus, naisten vaikutusmahdollisuuksien edistäminen, oikeusvaltioperiaate, parlamenttien ja kansalaisyhteiskunnan valmiuksien kehittäminen ja vuoropuhelun, osallistumisen ja sovinnon edistäminen sekä instituutioiden kehittäminen, myös paikallisesti ja alueellisesti.
4. Tämän asetuksen täytäntöönpanossa varmistetaan kehityspolitiikan johdonmukaisuus ja yhtenäisyys unionin muiden ulkoisen toiminnan alojen ja muiden asiaankuuluvien unionin politiikkojen kanssa Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 208 artiklan mukaisesti.
Tältä osin tämän asetuksen nojalla rahoitettavat toimenpiteet, mukaan luettuna Euroopan investointipankin (EIP) hallinnoimat toimenpiteet, perustuvat kehitysyhteistyöpolitiikkoihin, jotka on vahvistettu unionin ja kyseessä olevien kumppanimaiden ja alueiden välisten sopimusten, julistusten ja toimintasuunnitelmien kaltaisissa välineissä, ja unionin asiaankuuluviin päätöksiin, erityisetuihin, poliittisiin painopisteisiin ja strategioihin.
5. Unioni ja jäsenvaltiot pyrkivät säännölliseen ja tiheään tietojen vaihtoon, myös muiden avunantajien kanssa, sekä edistämään avunantajien parempaa koordinointia ja täydentävyyttä pyrkimällä yhteiseen monivuotiseen ohjelmasuunnitteluun, joka perustuu kumppanimaiden köyhyydenvähentämis- tai vastaaviin kehitysstrategioihin. Ne voivat toteuttaa yhteisiä toimia, muun muassa kyseisten strategioiden yhteistä analysointia ja yhteistä reagointia niihin, määrittelemällä toiminnan painopistealat ja maansisäisen työnjaon, järjestämällä avunantajien yhteisiä käyntejä kohdepaikassa ja hyödyntämällä yhteisrahoitusjärjestelyjä ja hajautettuja yhteistyöjärjestelyjä.
6. Unioni edistää monenvälistä lähestymistapaa maailmanlaajuisiin haasteisiin ja tekee tässä tarkoituksessa yhteistyötä jäsenvaltioiden kanssa. Se tehostaa tarvittaessa yhteistyötä kansainvälisten järjestöjen ja elinten ja muiden kahdenvälisten avunantajien kanssa.
7. Unionin ja jäsenvaltioiden sekä kumppanimaiden suhteet perustuvat ihmisoikeuksia, demokratiaa ja oikeusvaltiota koskeviin yhteisiin arvoihin sekä oman sitoutumisen ja molemminpuolisen vastuuvelvollisuuden periaatteisiin ja näiden edistämiseen.
Lisäksi suhteissa kumppanimaihin otetaan huomioon niiden sitoutuminen kansainvälisten sopimusten ja unionin kanssa luotujen sopimussuhteiden täytäntöönpanoon ja tämän osalta saavutetut tulokset.
8. Unioni edistää toimivaa yhteistyötä kumppanimaiden ja -alueiden kanssa parhaiden kansainvälisten käytäntöjen mukaisesti. Se mukauttaa tukensa niiden kansallisiin tai alueellisiin kehitysstrategioihin, uudistuspolitiikkoihin ja menettelyihin aina, kun se on mahdollista, sekä tukee demokraattista sitoutumista ja maan sisäistä ja molemminpuolista vastuuvelvollisuutta. Tätä varten se edistää
a)
kehitysprosessia, joka on avoin ja kumppanimaan tai -alueen johtama ja sen omalla vastuulla, paikallisen asiantuntemuksen tukeminen mukaan lukien;
b)
oikeuksiin perustuvaa lähestymistapaa, joka kattaa kaikki ihmisoikeudet, olipa kyse kansalais- ja poliittisista oikeuksista tai taloudellisista, sosiaalisista ja sivistyksellisistä oikeuksista, jotta ihmisoikeusperiaatteet voidaan sisällyttää tämän asetuksen täytäntöönpanoon ja avustaa kumppanimaita niiden kansainvälisten ihmisoikeusvelvoitteiden täytäntöönpanossa ja tukea oikeudenhaltijoita, erityisesti köyhiä ja haavoittuvia ryhmiä, oikeuksiensa vaatimisessa;
c)
kumppanimaiden väestön vaikutusmahdollisuuksien lisäämistä, kattavia ja osallistavia tapoja lähestyä kehitysyhteistyötä sekä kaikkien yhteiskuntaryhmien laajaa osallistumista kehitysprosessiin ja kansalliseen ja alueelliseen vuoropuheluun, poliittinen vuoropuhelu mukaan lukien. Erityistä huomiota kiinnitetään parlamenttien, paikallisviranomaisten ja kansalaisyhteiskunnan rooleihin muun muassa osallistumisen, valvonnan ja vastuuvelvollisuuden aloilla;
d)
asetuksen (EU) N:o 236/2014 4 artiklassa vahvistettuja, OECD:n kehitysapukomitean parhaiden käytäntöjen mukaisia tehokkaita yhteistyötapoja ja -välineitä ja innovatiivisten välineiden käyttöä, kuten avustusten ja lainojen yhdistämistä ja muita riskinjakomekanismeja valituilla aloilla ja maissa ja yksityisen sektorin osallistumista, ottaen asianmukaisesti huomioon velanhoitokyky, tällaisten mekanismien määrä ja tämän asetuksen tavoitteiden mukaisten vaikutusten, erityisesti köyhyyden vähentämisen, järjestelmällinen arviointivaatimus.
Kaikki ohjelmat, toimet ja yhteistyötavat ja -välineet mukautetaan kunkin kumppanimaan ja -alueen erityisolosuhteisiin, ja keskeisiä tekijöitä ovat ohjelmaperusteiset lähestymistavat, ennakoitavan apurahoituksen saanti, yksityisten resurssien hankinta, mukaan lukien paikalliselta yksityissektorilta, yleiset ja syrjimättömät mahdollisuudet käyttää peruspalveluja sekä maakohtaisten järjestelmien kehittäminen ja käyttö;
e)
kansallisten tulojen käyttöönottoa vahvistamalla kumppanimaiden finanssipolitiikkaa, tarkoituksena vähentää köyhyyttä ja riippuvuutta tuesta;
f)
politiikkojen ja ohjelmasuunnittelun vaikutuksen lisäämistä avunantajien toimien koordinoinnin, johdonmukaistamisen ja yhdenmukaistamisen myötä, jotta voidaan luoda synergiaa ja välttää päällekkäisyyksiä ja kaksinkertaista työtä, parantaa täydentävyyttä ja tukea kaikille avunantajille avoimia aloitteita;
g)
koordinointia kumppanimaissa ja -alueilla koordinoinnista ja avun tuloksellisuudesta annettujen yhteisten ohjeiden ja parhaiden käytäntöjen periaatteiden mukaisesti;
h)
tuloksiin perustuvia lähestymistapoja kehitykseen, myös käyttämällä avoimia maakohtaisia tuloskehyksiä, jotka perustuvat tarvittaessa kansainvälisesti sovittuihin tavoitteisiin ja indikaattoreihin, kuten vuosituhannen kehitystavoitteiden indikaattoreihin, joilla arvioidaan kehitysavun tuloksia, tuotokset, seuraukset ja vaikutukset mukaan luettuina, ja tiedotetaan niistä.
9. Unioni tukee tarvittaessa kahdenvälisen, alueellisen ja monenvälisen yhteistyön ja vuoropuhelun täytäntöönpanoa, kumppanuussopimusten kehitysulottuvuutta ja kolmenvälistä yhteistyötä. Unioni edistää myös eteläisten maiden keskinäistä yhteistyötä.
10. Komissio antaa tietoja Euroopan parlamentille ja vaihtaa säännöllisesti näkemyksiä sen kanssa.
11. Komissio vaihtaa säännöllisesti tietoja kansalaisyhteiskunnan sekä paikallisviranomaisten kanssa.
12. Kehitysyhteistyötoimissaan unioni pyrkii tarvittaessa hyödyntämään jäsenvaltioiden uudistus- ja siirtymäkokemuksia ja vaihtamaan tietoa niistä.
13. Tämän asetuksen mukaista unionin tukea ei käytetä rahoittamaan aseiden tai ampumatarvikkeiden hankintaa tai operaatioita, joilla on sotilaallisia tai puolustukseen liittyviä tarkoituksia.
II OSASTO
OHJELMAT
4 artikla
Unionin avun toteuttaminen
Unionin apu toteutetaan asetuksen (EU) N:o 236/2014 mukaisesti, seuraavien avulla:
a)
maantieteelliset ohjelmat;
b)
temaattiset ohjelmat, jotka muodostuvat seuraavista:
i)
Globaaleja julkishyödykkeitä ja haasteita koskeva ohjelma, ja
ii)
Kansalaisjärjestöjä ja paikallisviranomaisia koskeva ohjelma, ja
c)
yleisafrikkalainen ohjelma.
5 artikla
Maantieteelliset ohjelmat
1. Tämän artiklan mukaiset unionin yhteistyötoimet pannaan täytäntöön kansallisten, alueellisten, alueiden välisten ja maanosan laajuisten toimien osalta.
2. Toteutettava maantieteellinen ohjelma kattaa asianmukaisten alojen yhteistyötoimet:
a)
alueellisesti 1 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettujen kumppanimaiden kanssa, erityisesti graduaation vaikutuksen lieventämiseksi kumppanimaissa, joissa esiintyy selkeää ja kasvavaa eriarvoisuutta; tai
b)
kahdenvälisesti:
i)
niiden kumppanimaiden kanssa, jotka eivät ole OECD:n kehitysapukomitean laatimassa kehitysmaiden luettelossa tarkoitettuja ylemmän keskitulotason maita tai joiden bruttokansantuote ei ylitä yhtä prosenttia maailman bruttokansantuotteesta;
ii)
poikkeustapauksissa, muun muassa kehitysavun asteittaista poistamista varten, kahdenvälistä yhteistyötä voidaan myös tehdä rajoitetun kumppanimaamäärän kanssa 3 artiklan 2 kohdan mukaisesti asianmukaisesti perustelluissa tapauksissa. Asteittainen poistaminen suoritetaan läheisessä yhteistyössä muiden avunantajien kanssa. Tällaisen yhteistyön lopettamista tuetaan tarvittaessa poliittisella vuoropuhelulla kyseisten maiden kanssa ja siinä keskitytään köyhimpien ja haavoittuvimpien ryhmien tarpeisiin.
3. Edellä olevassa 2 artiklassa tarkoitettujen tavoitteiden saavuttamiseksi maantieteellisiä ohjelmia laaditaan eurooppalaiseen konsensukseen ja siihen myöhemmin tehtyihin muutoksiin kuuluvilla sekä seuraavilla yhteistyöaloilla:
a)
ihmisoikeudet, demokratia ja hyvä hallintotapa:
i)
ihmisoikeudet, demokratia ja oikeusvaltio;
ii)
sukupuolten tasa-arvo, naisten vaikutusvallan lisääminen ja yhtäläiset mahdollisuudet;
iii)
julkisen sektorin hallinto keskus- ja paikallistasolla;
iv)
veropolitiikka ja -hallinto;
v)
korruption torjunta;
vi)
kansalaisyhteiskunta ja paikallisviranomaiset;
vii)
lasten oikeuksien edistäminen ja suojeleminen;
b)
osallistava ja kestävä kasvu inhimillistä kehitystä varten;
i)
terveys, koulutus, sosiaalinen suojelu, työllisyys ja kulttuuri;
ii)
liiketoimintaympäristö, alueellinen yhdentyminen ja maailmanmarkkinat;
iii)
kestävä maatalous sekä elintarvike- ja ravitsemusturva;
iv)
kestävä energia;
v)
luonnonvarojen hoito, myös maa-, metsä- ja vesitalous;
vi)
ilmastonmuutos ja ympäristö;
c)
muut kehitysavun kannalta merkittävät alat:
i)
muuttoliike- ja turvapaikka-asiat;
ii)
humanitaarisen avun ja kehitysyhteistyön niveltäminen toisiinsa;
iii)
palautumiskyky ja katastrofiriskin vähentäminen;
iv)
kehitys ja turvallisuus, myös konfliktinesto.
4. Tarkemmat yksityiskohdat 3 kohdassa tarkoitetuista yhteistyöaloista sisältyvät liitteeseen I.
5. Unioni keskittää kussakin kahdenvälisessä ohjelmassa apunsa periaatteessa enintään kolmelle alalle, joista sovitaan kyseisen kumppanimaan kanssa aina, kun se on mahdollista.
6 artikla
Temaattiset ohjelmat
1. Temaattisin ohjelmin toteutetuilla toimilla tuodaan lisäarvoa maantieteellisistä ohjelmista rahoitetuille toimille, joita ne täydentävät ja joiden kanssa ne ovat johdonmukaisia.
2. Temaattisten toimien ohjelmasuunnitteluun sovelletaan vähintään yhtä seuraavista ehdoista:
a)
tämän asetuksen mukaisia unionin politiikan tavoitteita ei voida asianmukaisesti tai tehokkaasti saavuttaa maantieteellisillä ohjelmilla, mukaan lukien tarvittaessa jos maantieteellistä ohjelmaa ei ole tai se on keskeytetty tai joissa toimista ei ole tehty sopimusta kyseessä olevan kumppanimaan kanssa;
b)
toimet kohdistuvat kansainvälisesti sovittuja kehitystavoitteita tukeviin maailmanlaajuisiin aloitteisiin tai globaaleihin julkishyödykkeisiin ja haasteisiin;
c)
toimet ovat luonteeltaan useita alueita, maita ja/tai aloja kattavia;
d)
toimet täydentävät innovatiivisia politiikkoja tai aloitteita, joiden tavoitteena on hankkia tietoja tulevia toimia varten;
e)
toimet ovat kehitysyhteistyöhön liittyvän unionin poliittisen painopisteen tai kansainvälisen velvoitteen tai sitoumuksen mukaisia.
3. Temaattisten toimien on suoraan hyödytettävä 1 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettuja maita tai alueita, ja ne on toteutettava näissä maissa tai näillä alueilla, jollei tässä asetuksessa toisin säädetä. Tällaiset toimet voidaan toteuttaa näiden maiden tai alueiden ulkopuolella, jos se on tehokkain tapa kyseisen ohjelman tavoitteiden saavuttamiseksi.
7 artikla
Globaalit julkishyödykkeet ja haasteet
1. Globaaleja julkishyödykkeitä ja haasteita koskevan ohjelman mukaisella unionin avulla pyritään tukemaan toimia muun muassa seuraavilla aloilla:
a)
ympäristö ja ilmastonmuutos;
b)
kestävä energia;
c)
inhimillinen kehitys, mukaan lukien ihmisarvoinen työ, sosiaalinen oikeudenmukaisuus ja kulttuuri;
d)
elintarvike- ja ravitsemusturva ja kestävä maatalous;
e)
muuttoliike- ja turvapaikka-asiat.
2. Tarkemmat yksityiskohdat 1 kohdassa tarkoitetuista yhteistyöaloista säädetään liitteessä II olevassa A osassa.
8 artikla
Kansalaisjärjestöt ja paikallisviranomaiset
1. ”Kansalaisjärjestöt ja paikallisviranomaiset” -ohjelman mukaisella unionin avulla pyritään vahvistamaan kansalaisjärjestöjä ja paikallisviranomaisia kumppanimaissa ja, jos tässä asetuksessa niin säädetään, unionissa, sekä asetuksen (EU) N:o 231/2014 mukaisesti tukikelpoisia edunsaajia.
Ensisijaisesti kansalaisjärjestöt ja paikallisviranomaiset toteuttavat rahoitettavat toimet. Toimien tuloksellisuuden varmistamiseksi muut toimijat voivat tarvittaessa toteuttaa ne kyseessä olevien kansalaisjärjestöjen ja paikallisviranomaisten hyväksi.
2. Tarkemmat yksityiskohdat tämän artiklan mukaisista yhteistyöaloista säädetään liitteessä II olevassa B osassa.
9 artikla
Yleisafrikkalainen ohjelma
1. Yleisafrikkalaisen ohjelman mukaisella unionin avulla pyritään tukemaan Afrikan ja unionin strategista kumppanuutta ja sen myöhempiä muutoksia ja lisäyksiä, jolla pyritään kattamaan Afrikassa ja Afrikan kanssa toteutettavat rajatylittävät, maanosan laajuiset tai maailmanlaajuiset toimet.
2. Yleisafrikkalainen ohjelma on tämän asetuksen mukaisia muita ohjelmia sekä unionin ulkoisen toiminnan muita rahoitusvälineitä, erityisesti Euroopan kehitysrahastoa ja Euroopan naapuruusvälinettä täydentävä ja johdonmukainen niiden kanssa.
3. Tarkemmat yksityiskohdat tämän artiklan mukaisista yhteistyöaloista säädetään liitteessä III.
III OSASTO
OHJELMASUUNNITTELU JA VAROJEN KOHDENTAMINEN
10 artikla
Yleiset puitteet
1. Maantieteellisten ohjelmien osalta kunkin kumppanimaan ja -alueen suuntaa-antava monivuotinen ohjelma laaditaan strategia-asiakirjan perusteella 11 artiklan mukaisesti.
Temaattisten ohjelmien osalta suuntaa-antavat monivuotiset ohjelmat laaditaan 13 artiklan mukaisesti.
Yleisafrikkalainen suuntaa-antava monivuotinen ohjelma laaditaan 14 artiklan mukaisesti.
2. Komissio hyväksyy asetuksen (EU) N:o 236/2014 2 artiklassa tarkoitetut täytäntöönpanosäädökset tämän asetuksen 11, 13 ja 14 artiklassa tarkoitettujen ohjelmasuunnitteluasiakirjojen perusteella.
3. Unionin tuki voi olla muodoltaan muutakin kuin tämän asetuksen 11, 13 ja 14 artiklassa tarkoitettujen ohjelmasuunnitteluasiakirjojen soveltamisalaan kuuluvia toimenpiteitä, asetuksen (EU) N:o 236/2014 2 artiklan mukaisesti.
4. Unioni ja jäsenvaltiot kuulevat toisiaan ohjelmasuunnittelun varhaisessa vaiheessa ja koko sen ajan lisätäkseen yhteistyötoimiensa johdonmukaisuutta, täydentävyyttä ja yhtenäisyyttä. Unioni ja jäsenvaltiot voivat tämän kuulemisen perusteella päättää yhteisestä ohjelmasuunnittelusta. Unioni kuulee myös muita avunantajia ja kehitysyhteistyön toimijoita, mukaan lukien kansalaisyhteiskunnan edustajat, paikallisviranomaiset ja muut täytäntöönpanoelimet. Asiasta ilmoitetaan Euroopan parlamentille.
5. Tämän asetuksen mukaisessa ohjelmasuunnittelussa otetaan asianmukaisesti huomioon ihmisoikeudet ja demokratia kumppanimaissa.
6. Tässä asetuksessa säädettyjä varoja voidaan jättää kohdentamatta, jotta varmistettaisiin unionin asianmukainen kyky vastata ennakoimattomiin olosuhteisiin, erityisesti epävakaissa tilanteissa, kriisitilanteissa ja kriisin jälkitilanteissa, sekä mahdollistettaisiin yhteensovittaminen kumppanimaiden strategiasyklien kanssa ja suuntaa-antavien määrärahojen muuttaminen 11 artiklan 5 kohdan, 13 artiklan 2 kohdan ja 14 artiklan 3 kohdan nojalla suoritettujen tarkistusten perusteella. Jollei kyseisten varojen myöhemmästä kohdentamisesta tai uudelleenkohdentamisesta 15 artiklassa säädettyjen menettelyjen mukaisesti muuta johdu, niiden käytöstä päätetään myöhemmin asetuksen (EU) N:o 236/2014 mukaisesti.
Kunkin ohjelmatyypin tasolla kohdentamatta jätettyjen varojen osuus saa olla enintään viisi prosenttia, lukuun ottamatta synkronointitarkoituksia ja 12 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja maita.
7. Komissio voi kohdentaa erillisen määrärahan unionin syrjäisimpien alueiden ja niiden naapureina olevien kumppanimaiden ja -alueiden välisen yhteistyön lujittamista varten, sanotun vaikuttamatta 2 artiklan 3 kohdan soveltamiseen.
8. Kaikessa asetuksen (EU) N:o 236/2014 17 artiklassa tarkoitetun välikertomuksen julkaisemisen jälkeisessä ohjelmasuunnittelussa tai ohjelmien uudelleentarkastelussa on otettava huomioon kertomuksessa esitetyt tulokset, havainnot ja päätelmät.
11 artikla
Temaattisten ohjelmien ohjelmasuunnitteluasiakirjat
1. Kaikkien tässä artiklassa tarkoitettujen ohjelmasuunnitteluasiakirjojen laatimisessa, täytäntöönpanossa ja tarkistamisessa noudatetaan kehityspolitiikan johdonmukaisuutta ja avun tuloksellisuutta koskevia periaatteita, joita ovat demokraattinen sitoutuminen, kumppanuus, koordinointi, yhdenmukaistaminen, kumppanimaan tai alueellisiin järjestelmiin mukautuminen, avoimuus, molemminpuolinen vastuuvelvollisuus ja tuloshakuisuus, 3 artiklan 4-8 kohdassa säädetyn mukaisesti. Ohjelmasuunnittelukausi synkronoidaan mahdollisuuksien mukaan kumppanimaan strategiasyklien kanssa.
Maantieteellisiä ohjelmia koskevat ohjelmasuunnitteluasiakirjat, myös yhteiset ohjelmasuunnitteluasiakirjat, perustuvat mahdollisuuksien mukaan pääsääntöisesti unionin, kyseessä olevien jäsenvaltioiden ja kumppanimaan tai -alueen vuoropuheluun, jossa ovat tarvittaessa mukana kansalliset ja alueelliset parlamentit ja johon osallistuvat kansalaisyhteiskunta ja paikallisviranomaiset sekä muita osapuolia, jotta voidaan edistää omaa sitoutumista prosessiin ja kannustaa kansallisille kehitysstrategioille ja etenkin köyhyyden vähentämisstrategioille annettavaa tukea.
2. Unioni laatii kyseessä olevan kumppanimaata tai -aluetta varten strategia-asiakirjoja vahvistaakseen unionin ja kyseessä olevan kumppanimaan tai -alueen väliselle kehitysyhteistyölle yhtenäisen kehyksen, joka on johdonmukainen tässä asetuksessa säädettyjen yleistä tarkoitusta ja soveltamisalaa, tavoitteita, periaatteita ja politiikkaa koskevien säännösten kanssa.
3. Strategia-asiakirjaa ei edellytetä seuraavissa tapauksissa:
a)
mailla on kansallinen kehitysstrategia kansallisen kehityssuunnitelman tai vastaavan kokonaisvaltaisen kehitysasiakirjan muodossa ja komissio on hyväksynyt sen perustaksi suuntaa-antavalle monivuotiselle ohjelmalle hyväksyessään jälkimmäisen asiakirjan;
b)
maissa tai alueilla, joita varten on laadittu yhteinen puiteasiakirja, jossa esitetään kattava unionin strategia, mukaan lukien oma luku kehityspolitiikasta;
c)
unioni ja jäsenvaltiot ovat sopineet maan tai alueen yhteisestä monivuotisesta ohjelmasuunnitteluasiakirjasta;
d)
alueilla on yhteisesti sovittu strategia unionin kanssa;
e)
maissa, joissa unioni aikoo synkronoida strategiansa uuden kansallisen strategiasyklin kanssa ennen 1 päivää tammikuuta 2017; tällaisissa tapauksissa unionin toimet kyseisen maan osalta kirjataan suuntaa-antavaan monivuotiseen ohjelmaan 1 päivän tammikuuta 2014 ja uuden kansallisen syklin alun väliseksi siirtymäkaudeksi;
f)
mailta tai alueilta, jotka saavat tämän asetuksen nojalla unionin varoista määrärahoja enintään 50 000 000 euroa kaudella 2014-2020.
Ensimmäisen alakohdan e ja f alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa kyseisen maan tai alueen suuntaa-antava monivuotinen ohjelma sisältää unionin kyseiseen maahan tai alueeseen nähden noudattaman kehitysstrategian.
4. Strategia-asiakirjoja tarkistetaan kauden puolivälissä tai tarvittaessa soveltaen kyseisen kumppanimaan tai -alueen kanssa tehdyissä kumppanuus- ja yhteistyösopimuksissa määriteltyjä periaatteita ja menettelytapoja.
5. Maantieteellisiä ohjelmia koskevat suuntaa-antavat monivuotiset ohjelmat laaditaan kaikille maille tai alueille, jotka saavat unionin varoista suuntaa-antavia määrärahoja tämän asetuksen nojalla. Lukuun ottamatta 3 kohdan ensimmäisen alakohdan e ja f alakohdassa tarkoitettuja maita ja alueita nämä asiakirjat laaditaan 3 kohdassa tarkoitettujen strategia-asiakirjojen tai vastaavien asiakirjojen perusteella.
Tämän artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan c alakohdassa tarkoitettua yhteistä monivuotista ohjelmasuunnitteluasiakirjaa voidaan tämän asetuksen soveltamista varten pitää suuntaa-antavana monivuotisena ohjelmana, jos siinä noudatetaan tässä kohdassa vahvistettuja periaatteita ja ehtoja, mukaan lukien määrärahojen suuntaa-antava kohdentaminen, sekä 15 artiklassa säädettyjä menettelyjä.
Maantieteellisiä ohjelmia koskevissa suuntaa-antavissa monivuotisissa ohjelmissa yksilöidään unionin rahoitusta saavat ensisijaiset alat, tarkat tavoitteet, odotetut tulokset, selkeät, yksilöidyt ja avoimet tulosindikaattorit, alustava määrärahojen kokonaismäärä ja niiden jakautuminen ensisijaisiin aloihin ja tarvittaessa avun yksityiskohtaiset säännöt.
Komissio hyväksyy kunkin maantieteellisen ohjelman puitteissa monivuotiset suuntaa-antavat määrärahat tämän asetuksen yleisten periaatteiden mukaisesti 3 artiklan 2 kohdassa säädettyjen kriteerien perusteella ja ottaen huomioon niiden maiden tai alueiden erityisvaikeudet, joissa on kriisi tai konflikti tai jotka ovat muita heikommassa asemassa, epävakaita tai katastrofialttiita, samoin kuin eri ohjelmien ominaispiirteet.
Nämä määrärahat voidaan esittää tarvittaessa vaihteluvälinä, ja/tai joitakin varoja voidaan jättää kohdentamatta. Suuntaa-antavia määrärahoja ei voida osoittaa myöhemmälle ajankohdalle kuin 2014-2020, elleivät ne ole nimenomaisesti kyseisen jakson jälkeen käytettävissä olevia varoja.
Maantieteellisiä ohjelmia koskevia suuntaa-antavia monivuotisia ohjelmia voidaan tarvittaessa tarkistaa muun muassa täytäntöönpanon tehostamiseksi ottaen huomioon niiden perustana olevien strategia-asiakirjojen välitarkistus tai muu tarkistus.
Suuntaa-antavia määrärahoja, ensisijaisia aloja, täsmällisiä tavoitteita, odotettuja tuloksia, tulosindikaattoreita ja tarvittaessa avun yksityiskohtaisia sääntöjä voidaan myös mukauttaa tarkistusten perusteella erityisesti kriisin seurauksena tai kriisin jälkeisessä tilanteessa.
Tällaisissa tarkistuksissa on otettava huomioon tarpeet sekä sitoutuminen muun muassa ihmisoikeuksiin, demokratiaan, oikeusvaltioon ja hyvään hallintotapaan liittyviin kehitystavoitteisiin ja edistyminen niiden saavuttamisessa.
6. Komissio antaa selvityksen yhteisestä ohjelmasuunnittelusta jäsenvaltioiden kanssa asetuksen (EU) N:o 236/2014 17 artiklassa tarkoitetussa välikertomuksessa ja antaa suosituksia tapauksissa, joissa yhteinen ohjelmasuunnittelu ei täysin toteutunut.
12 artikla
Ohjelmasuunnittelu kriisissä, kriisin jälkitilanteessa tai epävakaassa tilanteessa olevia maita ja alueita varten
1. Laadittaessa ohjelmasuunnitteluasiakirjoja kriisissä, kriisin jälkitilanteessa tai epävakaassa tilanteessa oleville tai luonnononnettomuuksille alttiille maille ja alueille kyseessä olevien maiden tai alueiden haavoittuvuus, erityistarpeet ja olosuhteet otetaan asianmukaisesti huomioon.
Konfliktin ehkäisyyn, valtiorakenteiden kehittämiseen ja rauhan rakentamiseen, konfliktin jälkeiseen sovinnontekoon ja jälleenrakennustoimenpiteisiin sekä naisten rooliin ja lasten oikeuksiin näissä prosesseissa olisi kiinnitettävä asianmukaista huomiota.
Jos kumppanimaat tai -alueet ovat kriisissä, kriisin jälkeisessä tilanteessa tai epävakaassa tilanteessa tai jos tällainen tilanne vaikuttaa niihin, hätäavun, kunnostustoimien ja kehityksen koordinoinnin tehostamista painotetaan erityisesti kaikkien asiaankuuluvien toimijoiden piirissä, jotta edistetään siirtymistä hätätilanteesta kehitysvaiheeseen.
Epävakaiden tai säännöllisesti luonnononnettomuuksille alttiiden maiden ja alueiden ohjelmasuunnitteluasiakirjoissa korostetaan katastrofivalmiutta ja katastrofien ehkäisyä sekä tällaisten onnettomuuksien seurausten hoitoa ja tarkastellaan altistumista šokeille sekä vahvistetaan sietokykyä.
2. Asianmukaisesti perustelluissa erittäin kiireellisissä tapauksissa, kuten kriiseissä tai jos demokratia, oikeusvaltio, ihmisoikeudet tai perusvapaudet ovat välittömästi uhattuina, komissio voi antaa välittömästi sovellettavia täytäntöönpanosäädöksiä asetuksen (EU) N:o 236/2014 16 artiklan 4 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti muuttaakseen strategia-asiakirjoja ja tämän asetuksen 11 artiklassa tarkoitettuja suuntaa-antavia monivuotisia ohjelmia.
Tällaiset tarkistukset voivat johtaa erityiseen ja mukautettuun strategiaan, jolla varmistetaan siirtyminen pitkän aikavälin yhteistyöhön ja kehitykseen ja edistetään parempaa yhteensovittamista ja siirtymistä humanitaaristen ja kehityspoliittisten välineiden kesken.
13 artikla
Temaattisten ohjelmien ohjelmasuunnitteluasiakirjat
1. Temaattisia ohjelmia koskevissa suuntaa-antavissa monivuotisissa ohjelmissa määritellään asianomaista aihetta koskeva unionin strategia, ja globaaleja julkishyödykkeitä ja haasteita koskevan ohjelman osalta kullekin yhteistyöalalle unionin rahoitusta saavat ensisijaiset alat, erityiset tavoitteet, odotetut tulokset, selkeät, yksilöidyt ja avoimet tulosindikaattorit, kansainvälinen tilanne ja tärkeimpien kumppanien toimet sekä soveltuvin osin avun yksityiskohtaiset säännöt.
Maailmanlaajuisiin aloitteisiin osallistumista varten määritellään tarvittaessa voimavarat ja toimien tärkeysjärjestys.
Temaattisia ohjelmia koskevat suuntaa-antavat monivuotiset ohjelmat täydentävät maantieteellisiä ohjelmia ja ovat 11 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen strategia-asiakirjojen mukaisia.
2. Temaattisia ohjelmia koskevissa suuntaa-antavissa monivuotisissa ohjelmissa esitetään alustava määrärahojen kokonaismäärä, jakautuminen yhteistyöaloihin ja jakautuminen ensisijaisiin aloihin. Suuntaa-antavat määrärahat voidaan esittää tarvittaessa vaihteluvälinä ja/tai joitakin varoja voidaan jättää kohdentamatta.
Temaattisia ohjelmia koskevia suuntaa-antavia monivuotisia ohjelmia tarkistetaan tarvittaessa täytäntöönpanon tehostamiseksi ottaen huomioon niiden välitarkistukset tai muut tarkistukset.
Myös suuntaa-antavia määrärahoja, ensisijaisia aloja, erityisiä tavoitteita, odotettuja tuloksia, tulosindikaattoreita ja tapauksen mukaan tuen yksityiskohtaisia sääntöjä voidaan mukauttaa tarkistusten perusteella.
14 artikla
Yleisafrikkalaisen ohjelman ohjelmasuunnitteluasiakirjat
1. Yleisafrikkalaista ohjelmaa koskevien ohjelmasuunnitteluasiakirjojen valmistelussa, täytäntöönpanossa ja tarkistamisessa on noudatettava 3 artiklan 4-8 kohdassa säädettyjä avun tuloksellisuuden periaatteita.
Yleisafrikkalaista ohjelmaa koskevat ohjelmasuunnitteluasiakirjat perustuvat vuoropuheluun, johon osallistuvat kaikki asiaankuuluvat sidosryhmät, muiden muassa yleisafrikkalainen parlamentti.
2. Yleisafrikkalaista ohjelmaa koskevassa suuntaa-antavassa monivuotisessa ohjelmassa esitetään painopistealat, jotka on valittu rahoitusta, erityisiä tavoitteita, odotettuja tuloksia, selkeitä, yksilöityjä ja avoimia tulosindikaattoreita ja tarvittaessa avun yksityiskohtaisia sääntöjä varten.
Yleisafrikkalaista ohjelmaa koskeva suuntaa-antava monivuotinen ohjelma on johdonmukainen tämän asetuksen mukaisten maantieteellisten ja temaattisten ohjelmien kanssa.
3. Yleisafrikkalaista ohjelmaa koskevassa suuntaa-antavassa monivuotisessa ohjelmassa esitetään suuntaa-antava määrärahojen kokonaismäärä, jakautuminen toimintoihin ja jakautuminen ensisijaisiin aloihin. Suuntaa-antavat määrärahat voidaan tarvittaessa esittää myös vaihteluvälinä.
Yleisafrikkalaista ohjelmaa koskevaa suuntaa-antavaa monivuotista ohjelmaa voidaan tarvittaessa tarkistaa, jotta vastataan odottamattomiin haasteisiin tai täytäntöönpanoon liittyviin ongelmiin ja otetaan huomioon strategisen kumppanuuden mahdolliset tarkistukset.
15 artikla
Strategia-asiakirjojen ja suuntaa-antavien monivuotisten ohjelmien hyväksyminen
1. Komissio hyväksyy 11 artiklassa tarkoitetut strategia-asiakirjat ja 11, 13 ja 14 artiklassa tarkoitetut suuntaa-antavat monivuotiset ohjelmat täytäntöönpanosäädöksillä. Nämä täytäntöönpanosäädökset hyväksytään asetuksen (EU) N:o 236/2014 16 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua tarkastelumenettelyä noudattaen. Tätä menettelyä sovelletaan myös tarkistuksiin, joiden seurauksena strategia tai sen ohjelmasuunnittelu muuttuu huomattavasti.
2. Asianmukaisesti perustellussa pakottavassa hätätilanteessa, kuten kriiseissä tai jos demokratia, oikeusvaltio, ihmisoikeudet tai perusvapaudet ovat välittömästi uhattuina, komissio voi tarkistaa tämän asetuksen 11 artiklassa tarkoitettuja strategia-asiakirjoja ja tämän asetuksen 11, 13 ja 14 artiklassa tarkoitettuja suuntaa-antavia monivuotisia ohjelmia asetuksen (EU) N:o 236/2014 16 artiklan 4 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti.
IV OSASTO
LOPPUSÄÄNNÖKSET
16 artikla
Muun kuin tämän asetuksen perusteella tukikelpoisen kolmannen maan osallistuminen
Poikkeuksellisissa ja asianmukaisesti perustelluissa olosuhteissa ja unionin rahoituksen johdonmukaisuuden ja tuloksellisuuden varmistamiseksi taikka alueellisen tai alueiden välisen yhteistyön edistämiseksi komissio voi suuntaa-antavien monivuotisten ohjelmien puitteissa ja tämän asetuksen 15 artiklan tai asetuksen (EU) N:o 236/2014 2 artiklassa tarkoitettujen täytäntöönpanosäädösten mukaisesti päättää laajentaa tukikelpoisuutta sellaisten maiden ja hallintoalueiden toimiin, jotka eivät muuten voisi saada rahoitusta tämän asetuksen 1 artiklan nojalla, jos täytäntöönpantava toimi on maailmanlaajuinen, alueellinen, alueiden välinen tai rajatylittävä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tämän asetuksen 2 artiklan 3 kohdan soveltamista.
17 artikla
Säädösvallan siirtäminen komissiolle
1. Siirretään komissiolle valta antaa 18 artiklan mukaisesti delegoituja säädöksiä, joilla muutetaan:
a)
yhteistyöalojen yksityiskohtia, joihin viitataan seuraavissa:
i)
5 artiklan 3 kohta sellaisena kuin se on liitteessä I olevassa A ja B osassa;
ii)
7 artiklan 2 kohta sellaisena kuin se on liitteessä II olevassa A osassa;
iii)
8 artiklan 2 kohta sellaisena kuin se on liitteessä II olevassa B osassa;
iv)
9 artiklan 3 kohta sellaisena kuin se on liitteessä III, erityisesti toteutettaessa Afrikka-EU-huippukokousten jatkotoimia;
b)
maantieteellisten ohjelmien ja globaaleja julkishyödykkeitä ja haasteita koskevan temaattisen ohjelman suuntaa-antavat määrärahat sellaisina kuin ne ovat liitteessä IV. Muutoksilla voidaan vähentää alkuperäistä määrää enintään viidellä prosentilla lukuun ottamatta liitteessä IV olevan 1 kohdan b alakohdan määrärahoja.
2. Erityisesti asetuksen (EU) N:o 236/2014 17 artiklassa tarkoitetun välikertomuksen julkaisemisen jälkeen ja välikertomukseen sisältyvien suositusten perusteella komissio antaa tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja delegoituja säädöksiä viimeistään 31 päivänä maaliskuuta 2018.
18 artikla
Siirretyn säädösvallan käyttäminen
1. Komissiolle siirrettyä valtaa antaa delegoituja säädöksiä koskevat tässä artiklassa säädetyt edellytykset.
2. Edellä 17 artiklassa tarkoitettu säädösvallan siirtäminen on voimassa tämän asetuksen voimassaolon ajan.
3. Euroopan parlamentti tai neuvosto voi milloin tahansa peruuttaa 17 artiklassa tarkoitetun säädösvallan siirron. Peruuttamispäätöksellä lopetetaan tuossa päätöksessä mainittu säädösvallan siirto. Peruuttaminen tulee voimaan sitä päivää seuraavana päivänä, jona sitä koskeva päätös julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä, tai jonakin myöhempänä, kyseisessä päätöksessä mainittuna päivänä. Peruuttamispäätös ei vaikuta jo voimassa olevien delegoitujen säädösten pätevyyteen.
4. Heti kun komissio on antanut delegoidun säädöksen, komissio antaa sen tiedoksi yhtäaikaisesti Euroopan parlamentille ja neuvostolle.
5. Edellä olevan 17 artiklan nojalla annettu delegoitu säädös tulee voimaan ainoastaan, jos Euroopan parlamentti tai neuvosto ei ole kahden kuukauden kuluessa siitä, kun asianomainen säädös on annettu tiedoksi Euroopan parlamentille ja neuvostolle, ilmaissut vastustavansa sitä tai jos sekä Euroopan parlamentti että neuvosto ovat ennen mainitun määräajan päättymistä ilmoittaneet komissiolle, että ne eivät vastusta säädöstä. Euroopan parlamentin tai neuvoston aloitteesta tätä määräaikaa jatketaan kahdella kuukaudella.
19 artikla
Komitea
1. Komissiota avustaa komitea, jäljempänä ”DCI-komitea”. Tämä komitea on asetuksessa (EU) N:o 182/2011 tarkoitettu komitea.
2. Euroopan investointipankin tarkkailija osallistuu DCI-komitean työskentelyyn investointipankkia koskevissa kysymyksissä.
20 artikla
Rahoituspuitteet
1. Rahoituspuitteet tämän asetuksen täytäntöönpanoa varten ajanjaksolla 2014-2020 ovat 19 661 639 000 euroa.
Euroopan parlamentti ja neuvosto päättävät vuotuisista määrärahoista monivuotisessa rahoituskehyksessä määritellyissä rajoissa vuotuisen talousarviomenettelyn yhteydessä.
2. Kullekin 5-9 artiklassa tarkoitetuista ohjelmista kohdennettavat suuntaa-antavat määrärahat ajanjaksolla 2014-2020 vahvistetaan liitteessä IV.
3. Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1288/2013 (16) 18 artiklan 4 kohdan mukaisesti osoitetaan erilaisista ulkoisen toiminnan rahoitusvälineistä (kehitysyhteistyöväline, Euroopan naapuruusväline, kumppanuuden väline ja liittymistä valmisteleva tukiväline) 1 680 000 000 euron suuntaa-antava määräraha toimiin, jotka koskevat asetuksessa (EU) N:o 1288/2013 tarkoitetulla tavalla oppimiseen liittyvää liikkuvuutta kolmansiin maihin tai kolmansista maista, sekä yhteistyöhön tai poliittiseen vuoropuheluun näiden maiden viranomaisten, laitosten ja organisaatioiden kanssa.
Näiden varojen käyttöön sovelletaan asetuksen (EU) N:o 1288/2013 säännöksiä.
Rahoitus asetetaan käyttöön kahtena monivuotisena määrärahakokonaisuutena, joista ensimmäinen kattaa ensimmäiset neljä vuotta ja toinen loput kolme vuotta. Mainitun rahoituksen jakautuminen vahvistetaan tässä asetuksessa säädetyissä monivuotisissa suuntaa-antavissa ohjelmissa kyseisten maiden osalta kartoitettujen tarpeiden ja prioriteettien mukaan. Määrärahoja voidaan tarkistaa merkittävien ennakoimattomien olosuhteiden tai merkittävien poliittisten muutosten mukaan unionin ulkoisen toiminnan painopisteiden mukaisesti.
4. Tämän asetuksen nojalla 3 kohdassa tarkoitettuihin toimiin myönnettävä rahoitus saa olla enintään 707 000 000 euroa. Varat otetaan maantieteellisille ohjelmille osoitetuista määrärahoista siten, että rahoitettavien toimenpiteiden alueellinen jakautuminen ja tyyppi täsmennetään. Tämän asetuksen nojalla myönnettävää rahoitusta, joka on tarkoitettu asetuksen (EU) N:o 1288/2013 mukaisiin toimiin, käytetään tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvissa kumppanimaissa toteutettaviin toimiin kiinnittäen erityistä huomiota köyhimpiin maihin. Tämän asetuksen määrärahoista rahoitetussa opiskelijoiden ja henkilöstön liikkuvuutta osallistujamaiden ja kumppanimaiden välillä koskevissa toimissa keskitytään kehitysmaiden osallistavan ja kestävän kehityksen kannalta olennaisiin alueisiin.
5. Komissio sisällyttää tämän asetuksen täytäntöönpanoa koskevaan asetuksen (EU) N:o 236/2014 13 artiklassa säädettyyn vuosittaiseen kertomukseensa luettelon kaikista tämän artiklan 3 kohdassa tarkoitetuista toimista, jotka saavat tästä asetuksesta johdettua rahoitusta, ja siitä, miten ne noudattavat tämän asetuksen 2 ja 3 artiklassa säädettyjä tavoitteita ja periaatteita.
21 artikla
Euroopan ulkosuhdehallinto
Tätä asetusta sovelletaan päätöksen 2010/427/EU mukaisesti.
22 artikla
Voimaantulo
Tämä asetus tulee voimaan sitä päivää seuraavana päivänä, jona se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Sitä sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2014 ja 31 päivään joulukuuta 2020.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Strasbourgissa 11 päivänä maaliskuuta 2014.