РЕГЛАМЕНТ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ (ЕС) № 793/2013 НА КОМИСИЯТА
от 20 август 2013 година
за определяне на мерки по отношение на Фарьорските острови с цел опазване на запасите от атлантическо-скандинавска херинга
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Регламент (ЕС) № 1026/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2012 г. относно някои мерки, целящи опазването на рибни запаси, по отношение на държави, позволяващи неустойчив риболов (1), и по-специално член 4 от него,
като има предвид, че:
(1)
Запасите от атлантическо-скандинавска херинга (също наричана „размножаваща се през пролетта норвежка херинга“) са най-големите запаси от херинга в света. Тези запаси са позволявали улов от порядъка на един до два милиона тона. Прекалено интензивната експлоатация обаче, дължаща се на прекомерен улов, доведе до рязко намаляване на запасите и спиране на риболова за повече от две десетилетия - между началото на 70-те и средата на 90-те години на XX век, с изключително тежки последици за флотовете, експлоатиращи запаса.
(2)
След възстановяването на запасите от атлантическо-скандинавска херинга и подновяването на риболова през 1996 г. запасите бяха управлявани въз основа на консултации между петте страни, през чиито изключителни икономически зони (ИИЗ) преминава рибата от този вид при миграционния си цикъл: Руската федерация, Норвегия, Фарьорските острови, Исландия и Европейския съюз (наричани по-долу „крайбрежните държави“).
(3)
От 2007 г. в споразуменията, постигнати в хода на консултациите между крайбрежните държави, бяха включени окончателни правила за споделяне на общия допустим улов и ангажименти за запазване на относителна стабилност на дяловете през идните години. Дяловете от запаса от атлантическо-скандинавска херинга, за които бе достигнато споразумение, възлизаха на 5,16 % за Фарьорските острови, 14,51 % за Исландия, 6,51 % за Съюза, 61 % за Норвегия и 12,82 % за Руската федерация. Освен това крайбрежните държави имат също дългосрочна договореност да извършват преглед и ревизия на одобрените от всички страни споразумения за управление на запаса само съвместно и въз основа на нови научни препоръки и към дадена дата.
(4)
За да се улесни установяването на общия допустим улов, въз основа на наличните научни познания крайбрежните държави договориха и започнаха прилагането на съвместим с принципа на предпазливост дългосрочен план за управление на запаса, чиято цел е да се запази уловът в рамките на допустимите биологични равнища и да се осигури устойчиво рибарство.
(5)
Целта на дългосрочния план за управление беше да се избегне падането на запаса под 2 500 000 тона биомаса и да се положат всички възможни усилия запасът да остане над 5 000 000 тона - равнището, за което се смята, че ще доведе до максимален устойчив улов. Предвиденият начин за постигане на тази цел беше чрез ограничаване на улова по начин, който е съвместим със смъртност от риболов от 0,125. Беше договорено, че ако равнището на биомаса падне под нивото от 5 000 000 тона, смъртността от риболов следва да бъде ограничена, за да се гарантира бързото възстановяване на запаса.
(6)
През септември 2012 г. Международният съвет за изследване на морето (ICES) препоръча в съответствие с принципа на предпазливост, установен в плана за управление, общият допустим улов (ОДУ) за петте крайбрежни държави да не да надвишава 619 000 тона през 2013 г., което е намаление с 26 % в сравнение с определения за 2012 г. ОДУ.
(7)
На консултациите между крайбрежните държави, които се проведоха между октомври 2012 г. и януари 2013 г. с оглед постигане на договореностите за 2013 г., представителите на Фарьорските острови последователно и многократно заявяваха, че отхвърлят продължаването на настоящите споразумения за дяловете. Договореностите за 2013 г. бяха окончателно сключени на 18 януари 2013 г. от само четири крайбрежни държави, за да се запази, доколкото е възможно, съгласуваното управление на запаса от страна на крайбрежните държави. Съгласуваният протокол от консултациите, носещ дата 23 януари 2013 г., гласи: „Делегациите изразяват загрижеността си от това, че Фарьорските острови се оттеглят от Споразумението между крайбрежните държави без предварително уведомление“. С оглед на невъзможността да се достигне до споразумение между петте страни поради оттеглянето на Фарьорските острови от консултациите оставащите четири страни се споразумяха да вземат предвид риболовните интереси на Фарьорските острови, като запазят традиционния им дял, т.е. дела, предоставен на Фарьорските острови съгласно договореностите от 2007 г., който отговаря на 31 000 тона (5,16 % от ОДУ).
(8)
В хода на консултациите на крайбрежните държави до 23 януари 2013 г. представителите на Фарьорските острови не представиха никакво искане за конкретен дял, не отправиха писмено или устно предложение за ново споразумение за определяне на дяловете, не потърсиха контакт с другите четири страни и не положиха никакви усилия за сътрудничество в рамките на обсъжданията за договореност за 2013 г.
(9)
В изявление от 26 март 2013 г. министърът на риболова на Фарьорските острови заяви, че за флота на Фарьорските острови е било едностранно определено ограничение на улова от 105 230 тона, което представлява 17 % от препоръчания ОДУ, или повече от три пъти от дела, който би съответствал на прилагането на предишните договорености, и увеличение от 145 % на дела на Фарьорските острови през 2012 г. Посочената едностранна декларация следва да се оценява в контекста на споменатата по-горе научна препоръка за намаляване на улова с 26 % през 2013 г. С декларацията Фарьорските острови de facto се оттеглиха от съвместно приетия план за управление.
(10)
С тези действия Фарьорските острови се отказаха също от сътрудничество със Съюза и с другите крайбрежни държави в областта на управлението на запаса от атлантическо-скандинавска херинга от общ интерес, а освен това не изпълниха задълженията си по член 61, параграф 2, член 63, параграфи 1 и 2, членове 118, 119 и 300 от Конвенцията на Организацията на обединените нации по морско право от 10 декември 1982 г., както и членове 5 и 6 и член 8, параграфи 1 и 2 от Споразумението на Организацията на обединените нации за прилагане на разпоредбите на Конвенцията на ООН по морско право от 10 декември 1982 г., свързани с опазването и управлението на трансгранично преминаващите и далекомигриращите рибни запаси („Споразумението на ООН за рибните запаси“).
(11)
Ако бъдат постигнати ограниченията на улова, определени от четирите крайбрежни държави и Фарьорските острови, общият улов ще достигне 692 290 тона, което ще бъде прекомерен улов в сравнение с препоръчания ОДУ. Според оценките и предвижданията за улова, направени от ICES при издаване на препоръката за управление за риболовния сезон през 2013 г. (2), такъв улов би довел до намаляване на хвърлящата хайвер биомаса в началото на 2014 г. до равнището от 4 200 000 тона, което е далеч под равнището от 5 000 000 тона, за което се очаква, че ще произведе максимален устойчив улов.
(12)
Освен това новите достъпни за широката общественост научни данни, предоставени от ICES (3) през май 2013 г., потвърждават, че в настоящия си вид дългосрочният план за управление (при който се цели смъртност от риболов от 0,125) е предпазлив, докато увеличаването на целевата смъртност от риболов до стойност 0,15, съвпадаща със смъртността от риболов, която би настъпила при увеличаването на дела на Фарьорските острови, би превърнало плана в непредпазлив със свързания с това риск от изчерпване на запаса.
(13)
Според член 3 от Регламент (ЕС) № 1026/2012 дадена държава може да бъде определена като държава, позволяваща неустойчив риболов, когато: а) не сътрудничи в управлението на запас от общ интерес при пълно спазване на разпоредбите на Конвенцията на ООН по морско право от 10 декември 1982 г. и Споразумението на Организацията на обединените нации за прилагане на разпоредбите на Конвенцията на ООН по морско право от 10 декември 1982 г., свързани с опазването и управлението на трансгранично преминаващите и далекомигриращите рибни запаси от 4 август 1995 г. („Споразумението на ООН за рибните запаси“), или на всякакво друго международно споразумение или норма на международното право; и б) или: i) не е приела необходимите мерки за управление на риболова; или ii) е приела мерки за управление на риболова без необходимото съобразяване с правата, интересите и задълженията на други държави и на Съюза, и тези мерки за управление на риболова, когато се разглеждат съвместно с мерките, предприети от други държави и Съюза, водят до риболовни дейности, които биха могли да причинят неустойчиво състояние на запаса.
(14)
От горните съображения произтича, че Фарьорските острови отговарят на всички критерии, за да бъдат определени като държава, която разрешава неустойчив риболов, поради което Комисията може да приеме мерките, предвидени в Регламент (ЕС) № 1026/2012.
(15)
В съответствие с член 6 от Регламент (ЕС) № 1026/2012 Комисията реши с Решение от 17 май 2013 г. (4) и с писмо от същата дата да уведоми местното правителство на Фарьорските острови и правителството на Дания за намерението си да определи Фарьорските острови като държава, която разрешава неустойчив риболов, като посочи доводи за това определяне и опише възможните мерки, които могат да се вземат в съответствие с посочения регламент. Още същия ден местното правителство на Фарьорските острови потвърди получаването на писмото.
(16)
На 17 юни 2013 г. местното правителство на Фарьорските острови отговори на уведомлението, като оспори изтъкнатите от Комисията доводи със свои собствени аргументи, а именно, че Фарьорските острови не са се оттеглили от консултациите, че поддържат ангажимента си за намиране на договорено решение за поделяне на запаса и че ЕС няма право да прилага мерки за процесуална принуда. Местното правителство на Фарьорските острови обаче не изрази намерение да измени решението си за неустойчивите ограничения на улова за 2013 г., нито обоснова по ясен начин увеличението на ограничението за улова за 2013 г., освен с лишеното от основание „увеличение на запаса през последните години в морските области под юрисдикцията на Фарьорските острови“.
(17)
Комисията проучи съществуващата научна литература по въпроса и намери твърдения само за отделни случаи, в които във водите под юрисдикцията на Фарьорските острови е констатирано присъствие на херинга по-дълго през сезона, но не и източник, който да позволи това явление да се тълкува като постоянно увеличаване на достъпното количество. По отношение на довода на Фарьорските острови, че през 2014 г. запасът ще намалее под максималния устойчив улов (МУУ) при всички случаи, а не в резултат от техния едностранно увеличен дял, следва да се отбележи, че съгласно последните научни препоръки (вж. съображение 12 по-горе) въпреки че запасът може да се възстанови и да достигне МУУ, той ще остане дълго под това равнище и под заплаха от изчерпване, ако настоящата целева смъртност от риболов се увеличи до стойност, еквивалентна на получената в резултат на увеличения дял на Фарьорските острови.
(18)
След подробен анализ на доводите на местното правителство на Фарьорските острови Комисията заключи, че те не опровергават доводите, посочени в нейното уведомление, нито са обективна причина за отказа за сътрудничество, изразен от тази държава. Това заключение, както и нежеланието да се коригират едностранните ограничения за улова за 2013 г., доведоха Комисията до заключението, че Фарьорските острови продължават да отговарят на условията да бъдат определени като държава, позволяваща неустойчив риболов.
(19)
Поради това Комисията е на мнение, че е необходимо да се приемат мерки в съответствие с член 4 от Регламент (ЕС) № 1026/2012.
(20)
Необходимо е мерките да бъдат ефективни и пропорционални, за да се постигне целта за запазване на запаса и да се попречи на Фарьорските острови да се възползват от пазара, пристанищата и съоръженията на Съюза, докато продължават неустойчивия улов на херинга.
(21)
Освен това Комисията оцени въздействието върху околната среда, търговското, икономическото и социалното въздействие в краткосрочен и в дългосрочен план на мерките, които може да бъдат приети в съответствие с член 4, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 1026/2012, както и административната тежест, свързана с тяхното прилагане.
(22)
Въз основа на тази оценка е целесъобразно да се приемат първоначално някои от мерките, изброени в член 4, параграф 1, букви в), г), д) и и) от Регламент (ЕС) № 1026/2012. Ако тези мерки се окажат неефективни и ако Фарьорските острови продължат да позволяват неустойчив риболов, могат да бъдат предприети допълнителни мерки.
(23)
Уловът на херинга на Фарьорските острови, който се извършва от пелагични траулери, може да бъде целеви риболов през студените месеци на годината и смесен риболов през късната пролет и лятото, когато се улавят херинга и скумрия в сходни количества. По време на сезона и двата вида могат да бъдат улавяни от един и същ кораб при едно хвърляне, при един риболовен рейс или една риболовна зона. Затова скумрията е съпътстващ вид за херингата. Следователно, като продължават да улавят и изнасят скумрия, Фарьорските острови по необходимост ще продължават да улавят големи количества херинга, която представлява необходим прилов, дори ако херингата не може да бъде изнасяна за Съюза. Поради това, ако вносът на скумрия не се включи в мерките, ефективността на забраната за внос на херинга като средство за предотвратяване на по-големите щети върху устойчивостта на запаса от херинга ще бъде намалена. Скумрията съжителства с херингата до такава степен, че при улов на скумрия в риболовните зони под контрола на Фарьорските острови винаги има риск от улов на херинга. Поради това всичката скумрия, уловена под контрола на Фарьорските острови, може да е била уловена заедно с херинга. Следователно, за да се гарантира ефективността на търговските мерки, те следва да обхванат както херингата, така и скумрията.
(24)
При оценката на пропорционалността на мерките и по-специално при вземането на решение дали ограниченията на търговията с основния вид, добиван при улова на херинга, следва да се ограничат до определено количество или да бъде забранен всякакъв внос, Комисията разгледа въпроса дали могат да бъдат предвидени по-пропорционални мерки, различни от цялостната забрана на вноса на всички продукти от херинга или скумрия или съдържащи тези видове риба. Бяха разгледани три възможности: i) количествено ограничение за всички продукти, като се ограничи вносът до традиционния обмен, ii) цялостна забрана само на прясна, замразена и консервирана риба, като не се включват преработени продукти, като рибно брашно и рибено масло, и iii) забрана за внос, ограничена до херингата и продуктите от нея. Въпреки че първата от трите възможности може да бъде много ефективна, като се има предвид голямата важност на износа на рибно брашно от Фарьорските острови за ЕС, на сегашния етап тя се възприема като твърде обременителна, особено като се има предвид, че от една страна, тя може да засегне сектори на рибарската промишленост на Фарьорските острови, които не са пряко свързани със сектора на пелагичния риболов, а от друга - че ще създаде голяма административна тежест, свързана с анализа на проби от рибно брашно и рибено масло в специализирани лаборатории с цел определяне на състава им по видове. Третата възможност, както бе посочено по-горе, се смята за неефективна, тъй като нейните възможни икономически последици могат лесно да се неутрализират от износа на скумрия. Ето защо втората възможност предлага най-добър баланс между средствата и желаното им въздействие, като няма по-лесноосъществими мерки за постигане на необходимия резултат.
(25)
При оценката на пропорционалността Комисията разгледа също необходимостта от други мерки освен ограниченията на вноса, а именно ограничения в ползването на пристанища. Тъй като използването на пристанища за зареждане с гориво, разтоварване на сушата, смяна на екипажи, ремонт и почивка е обичайна и необходима дейност, свързана с улова на херинга, Комисията заключи, че тези мерки също са необходими и че не съществуват алтернативни, по-малко ограничителни мерки, които да предотвратят използването от страна на флота на Фарьорските острови на съоръженията на ЕС при извършване на неустойчив улов на херинга.
(26)
При оценката на краткосрочното и дългосрочното въздействие на мерките върху околната среда, търговията, икономиката и обществото, както и на свързаната с прилагането им административна тежест, може да се заключи, че мерките са разумни и че няма да имат неприемливо въздействие или да създадат ненужна административна тежест. Въздействието върху околната среда е положително, тъй като се очаква мерките да подобрят устойчивостта на запаса от херинга. Въздействието върху търговията е умерено, тъй като независимо от незабавното икономическо влияние, което следва да се очаква, в средносрочен план могат да бъдат намерени алтернативни механизми за обмен и в крайна сметка не следва да се очакват затруднения в доставките в рамките на ЕС. Прогнозира се, че икономическото и социалното въздействие ще бъдат умерени в краткосрочен план, тъй като те са свързани с въздействието върху търговията; ако мерките постигнат желаното въздействие, в средносрочен и в дългосрочен план те със сигурност ще имат много положително въздействие върху редица флотове, които са силно зависими от пелагичния улов в икономическо отношение. Административната тежест от мерките ще бъде относително малка, като се има предвид, че повечето средства за контрол, включително персоналът, необходими за прилагане на мерките в държавите членки, вече съществуват.
(27)
На последно място, Комисията разгледа съвместимостта на мерките с международното право и стигна до заключението, че те се вземат с цел запазване на заплашен от изчерпване рибен запас и целят ефективно избягване на неговата свръхексплоатация, тъй като мерките имат за цел запасът от атлантическо-скандинавска херинга да се поддържа в безопасни биологични граници. Мерките се прилагат заедно със собствените мерки на Съюза за опазване (член 5, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) № 1026/2012). По-специално, в съответствие с препоръките на Международния съвет за изследване на морето (ICES), Съюзът намали улова си с 26 % и се съобразява изцяло с условията и ограниченията на дългосрочния план за управление, който беше договорен и приведен в действие от крайбрежните държави през 1999 г., и който през май 2013 г. беше отново потвърден от ICES като съвместим с подхода на предпазливост и като правилен подход за управление, имащ за цел да се поддържа уловът в безопасни биологични граници. Освен това няма убедителни научни данни, които да сочат, че Фарьорските острови имат право върху по-голям дял от запаса на атлантическо-скандинавска херинга, поради което би било целесъобразно те да ограничат улова си в съответствие с препоръките на ICES за 2013 г.
(28)
Следователно мерките, приети на първо време, следва да включват: а) забрана за внос на херинга и скумрия от атлантическо-скандинавските запаси, както и рибни продукти, съдържащи тези риби или приготвени от тях, и б) ограничения за използването на пристанищата на Съюза от кораби, извършващи риболов от запасите на атлантическо-скандинавска херинга и скумрия под контрола на Фарьорските острови, както и от кораби, които превозват риба или рибни продукти с произход от такъв риболов. За да се улесни изпълнението на мерките, приложими към корабите, които извършват риболов от съответните запаси на херинга или скумрия или които превозват риба или рибни продукти с произход от тези запаси, на държавите членки следва да се предостави списък на тези кораби. За да се определи дали херингата или скумрията са уловени под контрола на Фарьорските острови, следва да се използва схемата за сертифициране на улова, предвидена в глава III от Регламент (ЕО) № 1005/2008 на Съвета от 29 септември 2008 г. за създаване на система на Общността за предотвратяване, възпиране и премахване на незаконния, недеклариран и нерегулиран риболов, за изменение на регламенти (ЕИО) № 2847/93, (ЕО) № 1936/2001 и (ЕО) № 601/2004 и за отмяна на регламенти (ЕО) № 1093/94 и (ЕО) № 1447/1999 (5).
(29)
Мерките, предвидени в настоящия регламент, са в съответствие със становището на Комитета по рибарство и аквакултури,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Предмет
С настоящия регламент Фарьорските острови се определят като държава, която позволява неустойчив риболов на запаса от атлантическо-скандинавска херинга и се установяват мерки по отношение на Фарьорските острови с цел да се гарантира запазването в дългосрочен план на този запас.
Член 2
Обхват и цели
Настоящият регламент се прилага към улова на атлантическо-скандинавска херинга, извършван под контрола на Фарьорските острови. С него се цели да се гарантира запазването в дългосрочен план на запаса от атлантическо-скандинавска херинга.
Член 3
Определения
За целите на настоящия регламент се прилагат следните определения:
а)
„запас от атлантическо-скандинавска херинга“ означава запасът от херинга (Clupea harengus) от подзони I, II, V, XII и XIV на ICES (Международен съвет за изследване на морето) (6);
б)
„атлантическо-скандинавска херинга“ означава рибата от запаса от атлантическо-скандинавска херинга;
в)
„скумрия“ означава риба от вида Scomber scombrus, която е уловена в зоните, населявани от атлантическо-скандинавска херинга;
г)
„уловена под контрола на Фарьорските острови“ означава уловена от кораби, плаващи под флага на Фарьорските острови, или от кораби, плаващи под контрола на друга държава, на които е разрешено да извършват риболов в изключителната икономическа зона на Фарьорските острови или които са наети от стопански субект от Фарьорските острови или от органи на Фарьорските острови.
Член 4
Определяне
Фарьорските острови се определят като държава, която позволява неустойчив улов на риба от запаса от атлантическо-скандинавска херинга.
Член 5
Мерки
1. Забранява се въвеждането на територията на Съюза, включително за целите на трансбордиране в пристанищата, на посочените в приложението риба или рибни продукти, които се състоят от атлантическо-скандинавска херинга или скумрия, които са приготвени от такава риба или които съдържат такава риба, уловена под контрола на Фарьорските острови.
2. Забранява се използването на пристанищата на Съюза от кораби, плаващи под флага на Фарьорските острови, които извършват улов на атлантическо-скандинавска херинга или скумрия, и от кораби, които превозват риба или рибни продукти с произход от атлантическо-скандинавска херинга или скумрия, уловена от кораби, плаващи под флага на Фарьорските острови, или от кораби, получили разрешение от тази държава, които плават под друг флаг. Тази забрана не се прилага в случаите на непреодолима сила или бедствие по смисъла на член 18 от Конвенцията на ООН по морско право от 1982 г. по отношение на предоставянето на услуги, необходими единствено за справяне с тези ситуации.
Член 6
Изпълнение
1. Компетентните органи на държавите членки използват схемата за сертифициране на улова, предвидена в глава III от Регламент (ЕО) № 1005/2008, за да определят продуктите, обхванати от забраната, установена в член 5, параграф 1 от настоящия регламент.
2. За да се улесни изпълнението на забраната, установена в член 5, параграф 2, на държавите членки се предоставят примерни списъци на корабите, за които има достоверни данни, че са извършвали улов или понастоящем извършват улов на атлантическо-скандинавска херинга или скумрия под контрола на Фарьорските острови.
Член 7
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на седмия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 20 август 2013 година.
KOMISSION TÄYTÄNTÖÖNPANOASETUS (EU) N:o 793/2013,
annettu 20 päivänä elokuuta 2013,
Färsaaria koskevista erityistoimenpiteistä Atlantin-Skandinavian sillikannan säilyttämiseksi
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnan,
ottaa huomioon tietyistä kalakantojen säilyttämiseksi toteutettavista kestämättömän kalastuksen salliviin maihin liittyvistä toimenpiteistä 25 päivänä lokakuuta 2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1026/2012 (1) ja erityisesti sen 4 artiklan,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Atlantin-Skandinavian sillikanta, josta käytetään myös nimitystä ”norjalainen kevätkutuinen silli”, on maailman suurin sillikanta. Sen saaliit ovat olleet noin 1-2 miljoonaa tonnia. Liikakalastuksesta johtuva rankka hyödyntäminen johti kuitenkin kannan romahtamiseen ja kaiken kalastustoiminnan loppumiseen yli kahdeksi vuosikymmeneksi 1970-luvun alun ja 1990-luvun puolivälin välillä, mistä aiheutui hyvin vakavia seurauksia kyseistä kantaa hyödyntäville laivastoille.
(2)
Atlantin-Skandinavian sillikantaa on hallinnoitu kannan elpymisen ja vuonna 1996 tapahtuneen kalastuksen uudelleen aloittamisen jälkeen niiden viiden osapuolen, joiden talousvyöhykkeellä tämä kalalaji käy vaelluksensa aikana, välisillä neuvotteluilla; kyseiset osapuolet ovat Venäjän federaatio, Norja, Färsaaret, Islanti ja Euroopan unioni, jäljempänä ”rannikkovaltiot”.
(3)
Vuodesta 2007 alkaen rannikkovaltioiden välisissä neuvotteluissa sovittuihin järjestelyihin on sisällytetty suurimman sallitun saaliin jakamista koskevat tyhjentävät säännöt sekä sitoumus ylläpitää osuuksien suhteellinen vakaus tulevina vuosina. Atlantin-Skandinavian sillikannan osalta sovitut osuudet olivat seuraavat: Färsaaret 5,16 prosenttia, Islanti 14,51 prosenttia, Euroopan unioni 6,51 prosenttia, Norja 61 prosenttia ja Venäjän federaatio 12,82 prosenttia. Lisäksi rannikkovaltioilla oli pitkäaikainen sopimus yhteisesti sovittujen hallinnointijärjestelyjen uudelleentarkastelemisesta ja tarkistamisesta tiettyyn päivämäärään mennessä ainoastaan yhteisesti uusien tieteellisten lausuntojen perusteella.
(4)
Suurimpien sallittujen saaliiden vahvistamisen helpottamiseksi rannikkovaltiot ovat sopineet käytettävissä olevan tieteellisen tiedon perusteella ennalta varautuvan lähestymistavan mukaisesta pitkän aikavälin hoitosuunnitelmasta ja panneet sen täytäntöön; tarkoituksena on ollut pitää pyydystäminen turvallisten biologisten rajojen sisällä ja varmistaa kestävä kalastus.
(5)
Tämän pitkän aikavälin hoitosuunnitelman tarkoituksena oli estää kannan romahtaminen 2 500 000 tonnin suuruisen biomassan tason alapuolelle ja pyrkiä kaikin keinoin säilyttämään se 5 000 000 tonnin tason yläpuolella, jota pidetään kestävän enimmäistuoton mahdollistavana tasona. Tähän oli määrä päästä rajoittamalla pyydystämistä tavalla, joka vastaa kalastuskuolevuuden tasoa 0,125. Sovittiin, että jos biomassan taso laskee 5 000 000 tonnin alapuolelle, kalastuskuolevuutta vähennetään kannan nopean elpymisen varmistamiseksi.
(6)
Kansainvälinen merentutkimusneuvosto (ICES) suositti syyskuussa 2012 hoitosuunnitelmassa vahvistetun ennalta varautuvan lähestymistavan mukaisesti, että viiden rannikkovaltion suurin sallittu saalis (TAC) vuonna 2013 saisi olla enintään 619 000 tonnia, joka on 26 prosenttia pienempi kuin vuodelle 2012 vahvistettu TAC.
(7)
Lokakuun 2012 ja tammikuun 2013 välisissä rannikkovaltioiden vuoden 2013 järjestelyjä koskevissa neuvotteluissa Färsaarten edustajat kieltäytyivät johdonmukaisesti ja toistuvasti jatkamasta nykyistä jakamista koskevaa järjestelyä. Lopulta ainoastaan neljä rannikkovaltiota sopi 18 päivänä tammikuuta 2013 vuoden 2013 järjestelyistä rannikkovaltioiden välisen kannan koordinoidun hallinnoinnin jatkamisesta mahdollisuuksien mukaan. Kyseisten neuvottelujen 23 päivänä tammikuuta 2013 päivätyssä hyväksytyssä pöytäkirjassa todetaan: ”Valtuuskunnat ilmaisivat huolestuneisuutensa siitä, että Färsaaret sanoutui irti rannikkovaltioiden välisestä sopimuksesta ilmoittamatta asiasta ennakolta.” Koska Färsaarten vetäytyminen neuvotteluista esti sopimisen viiden sopimuspuolen välisestä järjestelystä, muut neljä sopimuspuolta sopivat keskenään ottavansa huomioon Färsaarten kalastusintressit varaamalla sille Färsaarille vuoden 2007 järjestelystä lähtien perinteisesti kuuluneen osuuden, joka on 31 000 tonnia (5,16 % TACista).
(8)
Tammikuun 23 päivään 2013 jatkuneiden rannikkovaltioiden neuvottelujen aikana Färsaarten edustajat eivät pyytäneet tarkkaa yksittäistä osuutta, eivätkä he myöskään ehdottaneet kirjallisesti tai suullisesti uutta jakoa järjestelyyn, pyrkineet yhteistyöhön neljän muun sopimuspuolen kanssa tai osallistumaan vuoden 2013 järjestelyjä koskeviin keskusteluihin.
(9)
Färsaarten kalastusministeri ilmoitti 26 päivänä maaliskuuta 2013 antamassaan lausunnossa Färsaarten laivastolle yksipuolisesti vahvistetusta 105 230 tonnin saalisrajoituksesta, joka on 17 prosenttia suositellusta TACista ja yli kolme kertaa enemmän kuin aikaisemmin sovittujen järjestelyjen soveltamisen mukainen osuus ja 145 prosenttia enemmän kuin Färsaarten osuus vuonna 2012. Tätä yksipuolista ilmoitusta on arvioitava edellä mainitun saaliiden vähentämistä 26 prosentilla vuonna 2013 koskevan tieteellisen lausunnon perusteella. Kyseisellä ilmoituksella Färsaaret sanoutui myös tosiasiallisesti irti yhteisesti hyväksytystä hoitosuunnitelmasta.
(10)
Näin toimiessaan Färsaaret ei ole pystynyt yhteistyöhön unionin ja muiden rannikkovaltioiden kanssa yhteisen edun mukaisen Atlantin-Skandinavian sillikannan hoitamisessa. Se ei myöskään ole noudattanut 10 päivänä joulukuuta 1982 tehdyn Yhdistyneiden kansakuntien merioikeusyleissopimuksen (UNCLOS) 61 artiklan 2 kohdan, 63 artiklan 1 ja 2 kohdan, 118 ja 119 artiklan sekä 300 artiklan eikä hajallaan olevien kalakantojen ja laajasti vaeltavien kalakantojen säilyttämistä ja hoitoa koskevien 10 päivänä joulukuuta 1982 tehdyn Yhdistyneiden kansakuntien merioikeusyleissopimuksen määräysten täytäntöönpanosta tehdyn sopimuksen (UNFSA) 5 ja 6 artiklan sekä 8 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisia velvoitteitaan.
(11)
Jos neljän rannikkovaltion ja Färsaarten vahvistamat saalisrajoitukset toteutuvat, kokonaissaalis olisi 692 290 tonnia, mikä merkitsee liikakalastusta suositeltuun TACiin verrattuna. ICESin kalastuskauden 2013 hallinnointia koskevan lausunnon (2) yhteydessä laatimien arvioiden ja saalisennusteiden mukaan tämän seurauksena kutevan kannan biomassa vuoden 2014 alussa jäisi 4 200 000 tonniin eli huomattavasti alle kestävän enimmäistuoton mahdollistavana tasona pidetyn 5 000 000 tonnin.
(12)
ICESin toukokuussa 2013 esittämän tuoreimman julkisesti käytettävissä olevan tieteellisen näytön (3) mukaan pitkän aikavälin hoitosuunnitelma nykyisessä muodossaan (kalastuskuolevuuden tavoitetaso 0,125) on varovaisuusperiaatteen mukainen, mutta tavoitteena olevan kalastuskuolevuuden tason nousu 0,15:een Färsaarten osuuden kasvun seurauksena muuttaisi suunnitelman ennalta varautumisen vastaiseksi; samalla uhka kannan romahtamisesta kasvaisi.
(13)
Asetuksen (EU) N:o 1026/2012 3 artiklan mukaisesti maa voidaan määrittää kestämättömän kalastuksen sallivaksi maaksi, jos a) se ei tee yhteistyötä yhteisesti tärkeän kannan hoitamiseksi noudattaen täysimääräisesti 10 päivänä joulukuuta 1982 tehdyn Yhdistyneiden kansakuntien merioikeusyleissopimuksen (UNCLOS) ja hajallaan olevien kalakantojen ja laajasti vaeltavien kalakantojen säilyttämistä ja hoitoa koskevien 10 päivänä joulukuuta 1982 tehdyn Yhdistyneiden kansakuntien merioikeusyleissopimuksen määräysten täytäntöönpanosta 4 päivänä elokuuta 1995 tehdyn sopimuksen (YK:n kalakantasopimus) määräyksiä taikka mitä tahansa muuta kansainvälistä sopimusta tai kansainvälisen oikeuden sääntöä ja b) se joko i) ei toteuta tarvittavia kalastuksenhoitotoimenpiteitä tai ii) toteuttaa kalastuksenhoitotoimenpiteitä ottamatta asianmukaisesti huomioon muiden maiden ja unionin oikeuksia, etuja ja velvollisuuksia ja kyseiset kalastuksenhoitotoimenpiteet johtavat tarkasteltuna yhdessä muiden maiden ja unionin toteuttamien toimenpiteiden kanssa kalastustoimintaan, josta voisi olla seurauksena kalakannan kestämätön tila.
(14)
Edellä sanotun perusteella Färsaaret täyttää kaikki edellytykset, joiden mukaisesti se voidaan määrittää kestämättömän kalastuksen sallivaksi maaksi, minkä vuoksi komissio voi toteuttaa asetuksessa (EU) N:o 1026/2012 säädetyt toimenpiteet.
(15)
Asetuksen (EU) N:o 1026/2012 6 artiklan nojalla komissio päätti ilmoittaa Färsaarten maakuntahallitukselle ja Tanskan hallitukselle 17 päivänä toukokuuta 2013 tehdyllä päätöksellä (4) ja samana päivänä kirjatulla kirjeellä aikomuksestaan määrittää Färsaaret kestämättömän kalastuksen sallivaksi maaksi ja esittää määrittämisen syyt sekä kuvata mahdolliset toimenpiteet, joita kyseisen asetuksen nojalla on mahdollista toteuttaa. Färsaarten maakuntahallitus ilmoitti vastaanottaneensa kirjeen samana päivänä.
(16)
Färsaarten maakuntahallitus vastasi ilmoitukseen 17 kesäkuuta 2013 päivätyllä kirjeellä kiistämällä komission esittämät väitteet ja mainitsemalla erityisesti, ettei Färsaaret ollut vetäytynyt neuvotteluista, että se pyrkii edelleen löytämään neuvotteluratkaisun kannan jakamiseen ja ettei EU:lla ole oikeutta käyttää pakkokeinoja. Färsaaret ei kuitenkaan ilmaissut aikovansa muuttaa vuoden 2013 kestämättömiä saalisrajoituksia koskevaa päätöstään eikä se esittänyt selkeitä perusteluja vuotta 2013 koskevalle korkealle saalisrajoitukselleen lukuun ottamatta vailla tosiasiallista näyttöä olevaa väitettä, jonka mukaan ”kyseinen kanta on kasvanut viime vuosina Färsaarten lainkäyttövaltaan kuuluvilla merialueilla”.
(17)
Komissio tarkasteli asiaa koskevaa saatavilla olevaa tieteellistä kirjallisuutta ja löysi ainoastaan lausuntoja, joissa viitataan sillin satunnaiseen pidempiaikaiseen esiintymiseen Färsaarten vesillä kalastuskauden aikana. Viittauksia, joiden perusteella kyseinen ilmiö olisi voitu tulkita vakaaksi tai pysyväksi osoitukseksi kannan lisääntymisestä, ei kuitenkaan löytynyt. Färsaarten esittämän väitteen, jonka mukaan kanta putoaa joka tapauksessa vuonna 2014 kestävän enimmäistuoton alapuolelle Färsaarten osuuden yksipuolisesta korotuksesta riippumatta, osalta on syytä panna merkille, että tuoreimpien tieteellisten lausuntojen mukaan (ks. edellä oleva johdanto-osan 12 kappale) se, että vaikka kanta saattaakin elpyä kestävän enimmäistuoton tasolle, se pysyy pidempään kyseisen tason alapuolella ja sen romahtamisen vaara on suurempi, jos tavoitteena olevan kalastuskuolevuuden nykyinen taso nousee Färsaarten osuuden korotuksen aiheuttamalle tasolle.
(18)
Tarkasteltuaan yksityiskohtaisesti Färsaarten maakuntahallituksen huomautuksia komissio päätteli, etteivät ne käy komission ilmoituksessa esitettyjen syiden vastanäytöksi tai asialliseksi perusteluksi sille, että kyseinen maa on kieltäytynyt yhteistyöstä. Tämä päätelmä sekä haluttomuus muuttaa vuoden 2013 yksipuolisesti vahvistettuja saalisrajoituksia saivat komission toteamaan, että Färsaaret täyttää edelleen perusteet, joiden nojalla se voidaan määrittää kestämättömän kalastuksen sallivaksi maaksi.
(19)
Sen vuoksi komissio katsoo, että on tarpeen toteuttaa toimenpiteitä asetuksen (EU) N:o 1026/2012 4 artiklan mukaisesti.
(20)
Kyseisten toimenpiteiden on oltava tehokkaita ja oikeasuhteisia suojelutavoitteen saavuttamiseksi, ja niillä olisi estettävä Färsaaria hyödyntämästä unionin markkinoita, satamia ja palveluja harjoittamansa sillin kestämättömän kalastuksen jatkamiseksi.
(21)
Komissio on arvioinut myös asetuksen (EU) N:o 1026/2012 4 artiklan 1 kohdan mukaisesti toteutettavien toimenpiteiden lyhyen ja pitkän aikavälin ympäristövaikutukset ja niiden taloudelliset, sosiaaliset ja kauppaan kohdistuvat vaikutukset sekä niiden täytäntöönpanosta aiheutuvan hallintotaakan.
(22)
Kyseisen arvioinnin perusteella vaikuttaa asianmukaiselta toteuttaa aluksi tiettyjä asetuksen (EU) N:o 1026/2012 4 artiklan 1 kohdan c, d, e ja i alakohdassa lueteltuja toimenpiteitä. Mikäli ne osoittautuvat tehottomiksi ja Färsaaret sallii edelleen kestämättämän kalastuksen jatkumisen, voidaan vahvistaa muita toimenpiteitä.
(23)
Färsaarten keskisyvän veden troolareilla harjoittamaa sillinkalastusta voidaan vuoden kylmempinä kuukausina pitää kohdennettuna kalastuksena, mutta loppukeväällä ja kesällä, kun silliä ja makrillia pyydetään vastaavina määrinä, se on sekakalastusta. Sama alus voi pyytää molempia lajeja yhdellä vetokerralla, samalla kalastusmatkalla tai samalla pyyntialueella pitkin pyyntikautta. Makrilli on sillin lähilaji. Sen vuoksi jatkaessaan makrillin pyyntiä ja vientiä Färsaaret pyytää väistämättä sivusaaliina samalla edelleen myös suuria määriä silliä, vaikkei sitä voidakaan viedä unioniin. Näin ollen jos makrillintuontia ei sisällytetä toimenpiteisiin, sillin tuontikiellon tehokkuus keinona estää sillikannan kestävyyden heikkeneminen entisestään pienenee. Makrilli elää niin läheisessä yhteydessä silliin, että pyydettäessä makrillia Färsaarten alaisuuteen kuuluvassa kalastuksessa on aina olemassa riski, että saaliiksi joutuu myös silliä. Sen vuoksi voidaan olettaa, että Färsaarten alaisuudessa pyydetty makrilli on aina pyydetty yhdessä sillin kanssa. Jotta kauppaan liittyvät toimenpiteet olisivat tehokkaita, niiden olisi katettava sekä silli että makrilli.
(24)
Arvioidessaan toimenpiteiden oikeasuhteisuutta ja erityisesti päättäessään siitä, olisiko sillinkalastuksen yhteydessä pyydettyjen tärkeimpien kohdelajien kauppaa koskevat rajoitukset rajattava tiettyyn määrään vai olisiko kaikki tuonti kiellettävä, komissio tarkasteli mahdollisuutta harkita vaihtoehtona kaikkien silli- tai makrillituotteiden tai niitä sisältävien tuotteiden täydelliselle tuontikiellolle muita oikeasuhteisempia toimenpiteitä. Se arvioi kolmea mahdollista vaihtoehtoa: i) määrälliset rajoitukset kaikille tuotteille perinteisen kaupankäynnin puitteissa tapahtuvassa tuonnissa, ii) ainoastaan tuoreen ja jäädytetyn kalan ja kalasäilykkeiden täydellinen tuontikielto, joka ei koskisi pidemmälle jalostettuja tuotteita, kuten kalajauhoa ja -öljyä, ja iii) ainoastaan silliä ja sillituotteita koskeva täydellinen tuontikielto. Färsaarilta Euroopan unioniin suuntautuvan kalajauhon viennin suuren merkityksen vuoksi ensimmäinen näistä kolmesta vaihtoehdosta saattaisi olla erittäin tehokas, mutta sitä pidetään tässä vaiheessa liian ankarana erityisesti siksi, että se voi yhtäältä vaikuttaa myös sellaisiin Färsaarten kalastuselinkeinon aloihin, jotka eivät liity suoraan pelagiseen kalastukseen, ja toisaalta se aiheuttaa raskaan hallintotaakan, koska kalajauho- ja -öljynäytteet on tutkittava erikoislaboratorioissa niiden lajikohtaisen koostumuksen määrittämiseksi. Kolmatta vaihtehtoa pidetään tehottomana, koska sen mahdolliset taloudelliset vaikutukset voidaan helposti korvata makrillinviennillä. Sen vuoksi toinen vaihtoehto mahdollistaa parhaan tasapainon keinojen ja niiden toivottujen vaikutusten välillä, eikä tarvittavan tuloksen saavuttamiseksi ole olemassa edullisempia toimenpiteitä.
(25)
Oikeasuhteisuutta arvioidessaan komissio tarkasteli myös muiden toimenpiteiden kuin tuontirajoitusten ja erityisesti satamien käyttöä koskevien rajoitusten tarpeellisuutta. Koska satamien käyttö polttoainetankkaukseen, saaliiden purkamiseen, miehistön vaihtoon, korjaustoimenpiteisiin ja lepoon on osa sillinpyyntiin liittyvää tavanomaista tarpeellista toimintaa, komissio päätteli, että tällaiset toimenpiteet ovat myös tarpeen ja etteivät vaihtoehtoiset, vähemmän rajoittavat toimenpiteet ole mahdollisia estämään, että Färsaarten kalastuslaivasto hyödyntää EU:n palveluja kestämättömän sillinkalastuksen harjoittamiseen.
(26)
Toteutettavien toimenpiteiden lyhyen ja pitkän aikavälin ympäristövaikutusten, niiden taloudellisten, sosiaalisten ja kauppaan kohdistuvien vaikutusten sekä täytäntöönpanosta aiheutuvan hallintotaakan arvoinnin osalta voidaan päätellä, että toimenpiteet ovat kohtuullisia, niillä ei ole kohtuuttomia haittavaikutuksia eikä niistä aiheudu kohtuutonta taakkaa. Toimenpiteiden ympäristövaikutukset ovat myönteiset, koska niiden uskotaan parantavan osaltaan sillikannan kestävyyttä. Kauppaan kohdistuvat vaikutukset ovat suhteellisen vähäiset, sillä odotettavissa olevia välittömiä vaikutuksia lukuun ottamatta keskipitkällä aikavälillä voidaan löytää vaihtoehtoisia kauppamekanismeja eikä loppuvaiheessa ole odotettavissa tarjontapulaa EU:n sisällä. Lyhyen aikavälin taloudelliset ja sosiaaliset vaikutukset arvioidaan vähäisiksi, koska ne voidaan yhdistää kauppaan kohdistuviin vaikutuksiin. Jos toimenpiteillä saavutetaan halutut tulokset, keskipitkän ja pitkän aikavälin vaikutukset ovat sitä vastoin hyvin myönteiset erityisesti monille sellaisille laivastoille, jotka ovat taloudellisesti pitkälle riippuvaisia pelagisista lajeista. Toimenpiteistä aiheutuva hallintotaakka on suhteellisen vähäinen ottaen huomioon, että suurin osa toimenpiteiden täytäntöönpanoon jäsenvaltioissa tarvittavista valvontakeinoista, henkilöstö mukaan luettuna, on jo olemassa.
(27)
Komissio arvioi lopuksi sitä, ovatko toimenpiteet kansainvälisen oikeuden mukaisia, ja totesi, että ne liittyvät hupenevan kalakannan säilyttämiseen ja että niiden tavoitteena on estää kannan tosiasiallinen liikakalastus, koska niillä pyritään Atlantin-Skandinavian sillikannan ylläpitämiseen turvallisten biologisten rajojen sisällä. Toimenpiteet toteutetaan unionin omien suojelutoimenpiteiden osana (asetuksen (EU) N:o 1026/2012 5 artiklan 1 kohdan b alakohta). Unioni on erityisesti vähentänyt saaliitaan 26 prosentilla kansainvälisen merentutkimusneuvoston (ICES) suosituksen mukaisesti, ja se soveltaa täysimääräisesti niitä vaatimuksia ja rajoituksia, jotka sisältyvät pitkän aikavälin hoitosuunnitelmaan, josta rannikkovaltiot sopivat ja jota ne ovat soveltaneet vuodesta 1999 lähtien. ICES vahvisti jälleen toukokuussa 2013 kyseisen hoitosuunnitelman ennalta varautuvan lähestymistavan mukaiseksi ja asianmukaiseksi hallintomalliksi pyynnin pitämiseksi turvallisten biologisten rajojen sisällä. Ei ole myöskään olemassa vakuuttavaa tieteellistä näyttöä siitä, että Färsaaret olisi oikeutettu suurempaan osuuteen Atlantin-Skandinavian sillin kalastuksessa; sen vuoksi ICES:in suosittama saaliiden vähentäminen olisi ollut asianmukainen.
(28)
Näin ollen ensimmäisessä vaiheessa hyväksyttäviin toimenpiteisiin olisi kuuluttava: a) Atlantin-Skandinavian kantoihin kuuluvan sillin ja makrillin sekä kyseisiä lajeja sisältävien tai niistä valmistettujen kalastustuotteiden tuonnin kieltäminen ja b) unionin satamien käyttöä koskevat rajoitukset Färsaarten alaisuudessa Atlantin-Skandinavian silli- ja makrillikantoja pyytäville sekä kyseisestä kalastuksesta peräisin olevia kaloja tai kalastustuotteita kuljettaville aluksille. Kyseisten silli- ja makrillikantojen kalastusta harjoittaviin tai kyseisistä kannoista peräisin olevia kaloja tai kalastustuotteita kuljettaviin aluksiin sovellettavien toimenpiteiden täytäntöönpanon helpottamiseksi jäsenvaltioille olisi toimitettava luettelot näistä aluksista. Sen määrittämiseksi, onko silli tai makrilli pyydetty Färsaarten alaisuudessa, olisi käytettävä laittoman, ilmoittamattoman ja sääntelemättömän kalastuksen ehkäisemistä, estämistä ja poistamista koskevasta yhteisön järjestelmästä, asetusten (ETY) N:o 2847/93, (EY) N:o 1936/2001 ja (EY) N:o 601/2004 muuttamisesta sekä asetusten (EY) N:o 1093/94 ja (EY) N:o 1447/1999 kumoamisesta 29 päivänä syyskuuta 2008 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1005/2008 (5) III luvussa vahvistettua saalistodistusjärjestelmää.
(29)
Tässä asetuksessa säädetyt toimenpiteet ovat kalastus- ja vesiviljelyalan komitean lausunnon mukaiset,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
Aihe
Tässä asetuksessa määritetään Färsaaret Atlantin-Skandinavian sillikannan kestämättömän kalastuksen sallivaksi maaksi ja vahvistetaan Färsaaria koskevat toimenpiteet kyseisen kannan pitkän aikavälin suojelemiseksi.
2 artikla
Soveltamisala ja tavoitteet
Tätä asetusta sovelletaan Färsaarten alaisuudessa harjoitettuun Atlantin-Skandinavian sillin kalastukseen. Asetuksen tavoitteena on varmistaa kyseisen sillikannan kestävyys pitkällä aikavälillä.
3 artikla
Määritelmät
Tässä asetuksessa tarkoitetaan
a)
’Atlantin-Skandinavian sillikannalla’ sillikantaa (Clupea harengus) Kansainvälisen merentutkimusneuvoston ICES-suuralueilla I, II, V, XII ja XIV (6);
b)
’Atlantin-Skandinavian sillillä’ Atlantin-Skandinavian sillikantaan kuuluvaa kalaa;
c)
’makrillilla’Scomber scombrus -lajiin kuuluvaa kalaa, joka on pyydetty Atlantin-Skandinavian sillin esiintymisalueilla;
d)
’Färsaarten alaisuudessa pyydetyllä’ Färsaarten lipun alla purjehtivien alusten tai toisen sellaisen valtion lipun alla purjehtivien alusten, joilla on lupa kalastaa Färsaarten talousvyöhykkeellä, taikka alusten, jotka ovat färsaarelaisen yrityksen tai Färsaarten viranomaisten rahtaamia, pyytämää.
4 artikla
Määrittäminen
Määritetään Färsaaret Atlantin-Skandinavian sillikannan kestämättömän kalastuksen sallivaksi maaksi.
5 artikla
Toimenpiteet
1. Kielletään tuomasta unionin alueelle, satamissa tapahtuva jälleenlaivaus mukaan luettuna, liitteessä mainittuja kaloja tai kalastustuotteita, jotka ovat Färsaarten alaisuudessa pyydettyä Atlantin-Skandinavian silliä tai makrillia, jotka on valmistettu siitä tai jotka sisältävät sitä.
2. Kielletään unionin satamien käyttö Färsaarten lipun alla purjehtivilta aluksilta, jotka pyytävät Atlantin-Skandinavian silliä tai makrillia, sekä aluksilta, jotka kuljettavat joko kyseisen maan lipun alla purjehtivien alusten tai kyseisen maan sallimien mutta toisen maan lipun alla purjehtivien alusten pyytämää Atlantin-Skandinavian silliä tai makrillia taikka niistä saatuja kalastustuotteita. Tätä kieltoa ei sovelleta vuonna 1982 tehdyn Yhdistyneiden kansakuntien merioikeusyleissopimuksen 18 artiklassa tarkoitetun ylivoimaisen esteen tai hätätilan yhteydessä palveluihin, jotka ovat aivan välttämättömiä kyseisten tilanteiden korjaamiseksi.
6 artikla
Täytäntöönpano
1. Jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on käytettävä tämän asetuksen 5 artiklan 1 kohdassa säädetyn kiellon koskemien tuotteiden tunnistamiseen asetuksen (EY) N:o 1005/2008 III luvussa vahvistettua saalistodistusjärjestelmää.
2. Edellä 5 artiklan 2 kohdassa säädetyn kiellon täytäntöönpanon helpottamiseksi jäsenvaltioille toimitetaan alustavat luettelot aluksista, jotka luotettavien tietolähteiden mukaan ovat kalastaneet tai kalastavat parhaillaan Atlantin-Skandinavian silliä tai makrillia Färsaarten alaisuudessa.
7 artikla
Voimaantulo
Tämä asetus tulee voimaan seitsemäntenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 20 päivänä elokuuta 2013.