РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 606/2013 НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 12 юни 2013 година
относно взаимното признаване на мерки за осигуряване на защита по граждански дела
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 81, параграф 2, букви а), д) и е) от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта на законодателния акт на националните парламенти,
след консултация с Европейския икономически и социален комитет,
като взеха предвид становището на Комитета на регионите (1),
в съответствие с обикновената законодателна процедура (2),
като имат предвид, че:
(1)
Съюзът си е поставил за цел да поддържа и развива пространство на свобода, сигурност и правосъдие, в което да е осигурено свободното движение на хора, а достъпът до правосъдие да бъде улеснен, по-специално посредством принципа на взаимно признаване на съдебните и извънсъдебните решения по граждански дела. С оглед на постепенното изграждане на това пространство Съюзът следва да приеме мерки в областта на съдебното сътрудничество по гражданскоправни въпроси с трансгранични последици, по-специално когато това е необходимо за правилното функциониране на вътрешния пазар.
(2)
Член 81, параграф 1 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС) предвижда, че съдебното сътрудничество по гражданскоправни въпроси с трансгранични последици се основава на принципа на взаимно признаване на съдебните и извънсъдебните решения.
(3)
В едно общо пространство на правосъдие без вътрешни граници от изключително значение са разпоредбите за осигуряване на бързо и лесно признаване и, когато е приложимо, изпълнение в друга държава членка на мерките за осигуряване на защита, постановени в дадена държава членка, за да се гарантира, че защитата, предоставена на физическо лице в една държава членка, се запазва и продължава във всяка друга държава членка, в която това лице пътува или се е преместило.Следва да се направи необходимото законното упражняване от гражданите на Съюза на правото им да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите членки в съответствие с член 3, параграф 2 от Договора за Европейския съюз (ДЕС) и член 21 от ДФЕС да не води до загуба на тази защита.
(4)
Взаимното доверие в правораздаването в Съюза и целта движението на мерките за осигуряване на защита в Съюза да става по-бързо и да е свързано с по-малко разходи са основание за установяване на принципа, според който постановените в една държава членка мерки за осигуряване на защита се признават във всички други държави членки без необходимост от специална процедура. Поради това мярка за осигуряване на защита, постановена в една държава членка („държава членка по произход“), следва да бъде разглеждана като постановена в държавата членка, в която се търси признаването ѝ („сезирана държава членка“).
(5)
С оглед на постигане на целта за свободно движение на мерките за осигуряване на защита е необходимо и целесъобразно нормите, уреждащи признаването и - когато е приложимо - изпълнението на мерките за осигуряване на защита, да се уреждат с правен акт на Съюза, който е обвързващ и се прилага пряко.
(6)
Настоящият регламент следва да се прилага за мерки за осигуряване на защита, постановени с оглед на защитата на дадено лице, когато съществуват сериозни основания да се смята, че неговият живот, физическа или психическа неприкосновеност, лична свобода, сигурност или сексуална неприкосновеност са изложени на риск, например за предотвратяване на всякакви форми на насилие, основано на пола, или насилие при близки взаимоотношения, като физическо насилие, тормоз, сексуална агресия, преследване, сплашване или други форми на непряка принуда. Важно е да се подчертае, че настоящият регламент се прилага за всички жертви, независимо дали са жертви на насилие, основано на пола.
(7)
Директива 2012/29/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2012 г. за установяване на минимални стандарти за правата, подкрепата и защитата на жертвите на престъпления (3) гарантира, че жертвите на престъпления получават подходяща информация и подкрепа.
(8)
Настоящият регламент допълва Директива 2012/29/ЕС. Фактът, че дадено лице е обект на мярка за осигуряване на защита, постановена по гражданско дело, не възпрепятства лицето да бъде определено като „жертва“ по смисъла на горепосочената директива.
(9)
Обхватът на настоящия регламент попада в сферата на съдебното сътрудничество по гражданскоправни въпроси по смисъла на член 81 от ДФЕС. Настоящият регламент се прилага само по отношение на мерките за осигуряване на защита, постановени по граждански дела. Мерките за защита, постановени по наказателни дела, са предмет на Директива 2011/99/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 13 декември 2011 г. относно европейската заповед за защита (4).
(10)
Понятието „граждански дела“ следва да се тълкува самостоятелно в съответствие с принципите на правото на Съюза. Гражданското, административното или наказателното естество на органа, който постановява мярката за осигуряване на защита, следва да не бъде определящо, когато се преценява дали мярката за осигуряване на защита има граждански характер.
(11)
Настоящият регламент не следва да засяга действието на Регламент (ЕО) № 2201/2003 на Съвета от 27 ноември 2003 г. относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по брачни дела и делата, свързани с родителската отговорност (5) (Регламент „Брюксел IIа“). Решенията, взети съгласно Регламент „Брюксел IIа“, следва да продължат да бъдат признавани и изпълнявани по силата на този регламент.
(12)
Настоящият регламент е съобразен с различните правни традиции на държавите членки и не засяга националните системи за постановяване на мерки за осигуряване на защита. Настоящият регламент не задължава държавите членки да изменят националните си системи, за да могат да постановяват мерки за осигуряване на защита по граждански дела, или да въведат мерки за осигуряване на защита по граждански дела за целите на прилагането на настоящия регламент.
(13)
За да се вземат предвид различните видове органи, които постановяват мерки за осигуряване на защита по граждански дела в държавите членки, и за разлика от другите области на съдебно сътрудничество, настоящият регламент следва да се прилага за решенията както на съдебните органи, така и на административните органи, при условие че последните предоставят гаранции по отношение най-вече на своята безпристрастност и на правото на страните на съдебен контрол. В никакъв случай полицейските органи не следва да се смятат за издаващи органи по смисъла на настоящия регламент.
(14)
Въз основа на принципа на взаимно признаване мерките за осигуряване на защита по граждански дела, постановени в държавата членка по произход, следва да бъдат признавани в сезираната държава членка като мерки за осигуряване на защита по граждански дела в съответствие с настоящия регламент.
(15)
В съответствие с принципа на взаимно признаване признаването съответства на срока на мярката за осигуряване на защита.Същевременно, като се имат предвид разнообразието от мерки за осигуряване на защита, съобразно законодателството на държавите членки, по-специално по отношение на срока, и фактът, че настоящият регламент по принцип ще се прилага при спешни ситуации, последиците от признаването съгласно настоящия регламент по изключение следва да са ограничени до срок от 12 месеца от издаването на удостоверението, предвидено в настоящия регламент, независимо от това дали самата мярка за осигуряване на защита (без значение дали е временна, срочна или безсрочна) е с по-дълъг срок.
(16)
Когато срокът на мярката за осигуряване на защита надхвърля дванадесетмесечния срок, ограничението на действието на признаването по настоящия регламент следва да не засяга правото на лицето, ползващо се от защита, да се позове на мярката за осигуряване на защита по силата на друг наличен правен акт на Съюза, който предвижда признаване, или да поиска национална мярка за осигуряване на защита в сезираната държава членка.
(17)
Ограничаването на последиците от признаването е извънредно поради специфичното естество на предмета на настоящия регламент и следва да не служи като прецедент за други инструменти в областта на гражданското и търговското право.
(18)
Настоящият регламент следва да урежда единствено признаването на задължението, наложено с мярката за осигуряване на защита. С него не следва да се регламентират процедурите за налагане или изпълнение на мярката за осигуряване на защита и той не следва да се отнася за потенциалните санкции, които могат да бъдат наложени, ако в сезираната държава членка бъде нарушено задължението, постановено с мярката за осигуряване на защита. Тези въпроси са предмет на правото на въпросната държава членка. Независимо от това, в съответствие с общите принципи на правото на Съюза, и по-специално с принципа на взаимно признаване, държавите членки трябва да направят необходимото признатите по силата на настоящия регламент мерки за осигуряване на защита да могат да бъдат приведени в действие в сезираната държава членка.
(19)
Мерките за осигуряване на защита, обхванати от настоящия регламент, следва да предоставят защита на дадено лице по местоживеене или месторабота, или на друго място, което лицето посещава редовно, като например дома на близки роднини или училището или учебното заведение, посещавано от детето му. Независимо дали това място или площта на зоната, обхванати от мярката за осигуряване на защита, са описани в тази мярка под формата на един или повече конкретни адреси или чрез посочване на ограничена зона, до която лицето, създаващо заплаха, няма право съответно да се приближава или да влиза в нея (или и двете), признаването на задължението, наложено с мярката за осигуряване на защита, се отнася до предназначението на това място за лицето, което се ползва от защита, а не толкова до конкретния адрес.
(20)
Предвид посоченото по-горе и при условие че са запазени естеството и съществените елементи на мярката за осигуряване на защита, компетентният орган в сезираната държава членка следва да има правото да коригира фактическите елементи на мярката за осигуряване на защита, ако такава корекция е необходима, за да може признаването на мярката за осигуряване на защита да е ефективно от практическа гледна точка в сезираната държава членка. Фактическите елементи включват адреса, общото местоположение или минималното разстояние, което лицето, създаващо заплаха, трябва да спазва по отношение на защитеното лице, адреса или общото местоположение. Видът и гражданското естество на мярката за осигуряване на защита обаче не могат да бъдат засегнати от въпросната корекция.
(21)
За да се улесни коригирането на мярката за осигуряване на защита, в удостоверението следва да се отбележи дали адресът, посочен в мярката за осигуряване на защита, се отнася за местоживеенето, местоработата или място, което лицето, ползващо се от защита, посещава редовно. Освен това, ако е уместно, в удостоверението следва също да бъде отбелязана ограничената зона (приблизителният радиус от определения адрес), за която се отнася задължението, което мярката за осигуряване на защита налага на лицето, създаващо заплаха.
(22)
За улесняване на свободното движение на мерките за осигуряване на защита в рамките на Съюза, с настоящия регламент следва да се въведе единен модел на удостоверение и да се предвиди многоезичен стандартен формуляр за тази цел. При поискване от лицето, което се ползва от защита, издаващият орган следва да издаде удостоверението.
(23)
Многоезичният стандартен формуляр за удостоверението следва да съдържа възможно най-малък брой полета за свободен текст, така че посредством стандартния формуляр на съответния език в повечето случаи да може да се предоставя превод или транслитерация, без това да води до разходи от страна на защитеното лице. Евентуалните разходи за необходимия превод на текст, който излиза извън рамките на многоезичния стандартен формуляр, трябва да се разпределят съгласно предвиденото в правото на държавата членка по произход.
(24)
Ако в удостоверението се съдържа свободен текст, компетентният орган на сезираната държава членка следва да определи дали се изисква превод или транслитерация. Това следва да не възпрепятства лицето, ползващо се от защита, или издаващия орган на държавата членка по произход да представят превод или транслитерация по собствена инициатива.
(25)
За да се гарантира, че правата на защита на лицето, създаващо заплаха, са спазени, ако мярката за осигуряване на защита е била постановена при неявяване на ответната страна или по силата на процедура, която не изисква предварителното уведомяване на въпросното лице („едностранно производство“), удостоверението може да бъде издадено само ако въпросното лице е имало възможността да се погрижи за своята защита по отношение на мярката за осигуряване на защита. Въпреки това, за да се избегне заобикалянето и като се има предвид обичайният спешен характер на случаите, при които са необходими мерки за осигуряване на защита, следва да не е наложително срокът за предявяване на такава защита да е изтекъл, преди удостоверението да може да бъде издадено. Удостоверението следва да се издава веднага след като мярката за осигуряване на защита стане изпълнима в държавата членка по произход.
(26)
С цел яснота и бързина в настоящия регламент се предвижда използването на прости и бързи методи за довеждане на процесуалните стъпки до знанието на лицето, създаващо заплаха. Тези конкретни методи за уведомяване следва да се използват само за целите на настоящия регламент поради особения характер на неговия предмет, като същевременно следва да не служат като прецедент за други правни инструменти в областта на гражданското и търговското право и следва да не засягат задълженията на държава членка по отношение на връчването в чужбина на съдебни и извънсъдебни документи по граждански дела, произтичащи от двустранни или многостранни конвенции, сключени между тази държава членка и трета държава.
(27)
Когато удостоверението се довежда до знанието на създаващото заплаха лице, както и когато се коригират фактическите елементи на мярката за осигуряване на защита в сезираната държава членка, се отделя специално внимание на интереса на лицето, ползващо се от защита, да не се разкриват неговото местонахождение или други данни за контакт. Тези данни следва да не се съобщават на лицето, създаващо заплаха, освен ако съобщаването не е необходимо за спазването или изпълнението на мярката за осигуряване на защита.
(28)
Издаването на удостоверението следва да не подлежи на обжалване.
(29)
Удостоверението следва да може да се поправя, ако поради очевидна грешка или неточност, като печатна грешка или грешка при транскрибиране или копиране, то не отразява правилно мярката за осигуряване на защита, или следва да може да се оттегля, ако е било очевидно погрешно издадено, например когато е използвано за мярка извън обхвата на настоящия регламент или е било издадено в нарушение на изискванията за издаването му.
(30)
Издаващият орган на държавата членка по произход, при поискване, следва да окаже съдействие на лицето, ползващо се от защита, да получи информация за органите на сезираната държава членка, пред които мярката за осигуряване на защита трябва да бъде предявена или за която трябва да се иска изпълнение.
(31)
За доброто функциониране на правосъдието следва да не се постановяват противоречащи си решения в две различни държави членки. За тази цел в настоящия регламент следва да е предвидено основание за отказ на признаването и/или изпълнението на мярка за осигуряване на защита по искане на лицето, създаващо заплаха, в случай на противоречие с решение, постановено или признато в сезираната държава членка.
(32)
По съображения, свързани с обществения интерес, при изключителни обстоятелства съдебните органи на сезираната държава членка следва да имат право да откажат признаване или изпълнение на мярка за осигуряване на защита, когато изпълнението ѝ би било в явно несъответствие с обществения ред на съответната държава членка. Съдебните органи следва обаче да не могат да използват изключението за обществения ред с цел да откажат признаването или изпълнението на мярка за осигуряване на защита, ако това би било в противоречие с установените права в Хартата на основните права на Европейския съюз, и по-специално с член 21 от нея.
(33)
При спиране или оттегляне на мярката за осигуряване на защита или при оттегляне на удостоверението в държавата членка по произход компетентният орган на сезираната държава членка, при представяне на съответното удостоверение, следва да спре или да оттегли действието на признаването и - ако е приложимо - изпълнението на мярката за осигуряване на защита.
(34)
Лицето, ползващо се от защита, следва да има ефективен достъп до правосъдие в други държави членки. За да се осигури този ефективен достъп в рамките на производствата, обхванати от настоящия регламент, правна помощ трябва да се предоставя в съответствие с Директива 2003/8/ЕО на Съвета от 27 януари 2003 г. за подобряване на достъпа до правосъдие при презгранични спорове чрез установяването на минимални общи правила за правната помощ при такива спорове (6).
(35)
За улесняване на прилагането на настоящия регламент от държавите членки следва да се изисква да предоставят определена информация относно своите национални правила и производства по отношение на мерките за осигуряване на защита по граждански дела в рамките на Европейската съдебна мрежа по граждански и търговски дела, създадена с Решение 2001/470/ЕО на Съвета (7). Достъпът до информацията, предоставяна от държавите членки, следва да бъде осигурен посредством европейския портал за електронно правосъдие.
(36)
С цел осигуряване на еднакви условия за прилагането на настоящия регламент на Комисията следва да бъдат предоставени изпълнителни правомощия по отношение на изготвянето и последващите изменения на формулярите, предвидени в настоящия регламент. Тези правомощия следва да се упражняват в съответствие с Регламент (ЕС) № 182/2011 на Европейския парламент и на Съвета от 16 февруари 2011 г. за установяване на общите правила и принципи относно реда и условията за контрол от страна на държавите членки върху упражняването на изпълнителните правомощия от страна на Комисията (8).
(37)
За приемането на актове за изпълнение за изготвянето и последващи изменения на формулярите, предвидени в настоящия регламент, следва да се използва процедурата по разглеждане.
(38)
Настоящият регламент спазва основните права и съблюдава принципите, признати в Хартата на основните права на Европейския съюз. По-специално чрез него се цели да се гарантират правата на защита и на справедлив процес, установени в членове 47 и 48 от Хартата. Настоящият регламент следва да се прилага в съответствие с посочените права и принципи.
(39)
Тъй като целта на настоящия регламент, а именно установяването на правила за прост и бърз механизъм за признаването на мерките за осигуряване на защита, постановени по граждански дела в държава членка, не може да бъде постигната в достатъчна степен от държавите членки и може да бъде постигната по-добре на равнището на Съюза, Съюзът може да приема мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, установен в член 5 от ДЕС. В съответствие с принципа на пропорционалност, установен в същия член, настоящият регламент не надхвърля необходимото за постигането на тази цел.
(40)
В съответствие с член 3 от Протокол № 21 относно позицията на Обединеното кралство и Ирландия по отношение на пространството на свобода, сигурност и правосъдие, приложен към ДЕС и към ДФЕС, посочените държави членки уведомиха за желанието си да участват в приемането и прилагането на настоящия регламент.
(41)
В съответствие с членове 1 и 2 от Протокол № 22 относно позицията на Дания, приложен към ДЕС и към ДФЕС, Дания не участва в приемането на настоящия регламент и не е обвързана от него и неговото прилагане.
(42)
Европейският надзорен орган по защита на данните прие становище на 17 октомври 2011 г. (9) на основание член 41, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 45/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 18 декември 2000 г. относно защитата на лицата по отношение на обработката на лични данни от институции и органи на Общността и за свободното движение на такива данни (10),
ПРИЕХА НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ГЛАВА I
ПРЕДМЕТ, ОБХВАТ И ОПРЕДЕЛЕНИЯ
Член 1
Предмет
Настоящият регламент установява правила за прост и бърз механизъм за признаване на мерките за осигуряване на защита, постановени по граждански дела в държава членка.
Член 2
Обхват
1. Настоящият регламент се прилага за мерки за осигуряване на защита по граждански дела, постановени от издаващ орган по смисъла на член 3, точка 4.
2. Настоящият регламент се прилага за трансгранични случаи. За целите на настоящия регламент трансграничен случай означава, че признаването на мярката за осигуряване на защита, постановена в една държава членка, се търси в друга държава членка.
3. Настоящият регламент не се прилага за мерките за осигуряване на защита, които попадат в обхвата на Регламент (ЕО) № 2201/2003.
Член 3
Определения
За целите на настоящия регламент се прилагат следните определения:
1)
„мярка за осигуряване на защита“ означава всяко решение, независимо от наименованието му, постановено от издаващия орган на държавата членка по произход в съответствие с националното ѝ право и пораждащо едно или повече от следните задължения за лицето, създаващо заплаха, с оглед на защитата на друго лице, когато е възможно неговата физическа или психическа неприкосновеност да са изложени на риск:
а)
забрана или регламентиране на посещаването на мястото, където лицето, което се ползва от защита, пребивава, работи или което редовно посещава, или където редовно пребивава;
б)
забрана или регламентиране на контактите под каквато и да е форма с лицето, което се ползва от защита, включително по телефона, посредством електронна или обикновена поща, факс или всяко друго средство;
в)
забрана или регламентиране на приближаването на по-малко от определено разстояние до лицето, което се ползва от защита;
2)
„лице, което се ползва от защита“ означава физическо лице, което е обект на защита, предоставена с мярка за осигуряване на защита;
3)
„лице, създаващо заплаха“ означава физическо лице, на което са наложени едно или повече задължения, посочени в точка 1;
4)
„издаващ орган“ означава всеки съдебен орган или всеки друг орган, определен от държава членка като компетентен по въпросите, които попадат в обхвата на настоящия регламент, при условие че този друг орган предоставя гаранции на страните по отношение на безпристрастността и че неговите решения по отношение на мярката за осигуряване на защита, съгласно законодателството на държава членка, в която той упражнява дейност, могат да бъдат обект на контрол от съдебен орган и имат подобна сила и действие като тези на решение на съдебен орган по същия въпрос;
5)
„държава членка по произход“ означава държавата членка, в която е постановена мярката за осигуряване на защита;
6)
„сезирана държава членка“ означава държавата членка, в която се търси признаване и, когато е приложимо, изпълнение на мярката за осигуряване на защита.
ГЛАВА II
ПРИЗНАВАНЕ И ИЗПЪЛНЕНИЕ НА МЕРКИ ЗА ОСИГУРЯВАНЕ НА ЗАЩИТА
Член 4
Признаване и изпълнение
1. Мярка за осигуряване на защита, постановена в държава членка, се признава в другите държави членки, без за това да е необходима специална процедура, и има изпълнителна сила, без да е необходима декларация за изпълняемост.
2. Лице, което се ползва от защита и което желае да се позове в сезираната държава членка на мярка за осигуряване на защита, постановена в държавата членка по произход, предоставя на компетентния орган на сезираната държава членка:
а)
копие от мярката за осигуряване на защита, което удовлетворява условията, необходими за удостоверяване на неговата истинност;
б)
удостоверението, издадено в държавата членка по произход съгласно член 5; и
в)
при необходимост транслитерация и/или превод на удостоверението в съответствие с член 16.
3. Удостоверението има действие само в границите на изпълнителната сила на мярката за осигуряване на защита.
4. Независимо от това дали мярката за осигуряване на защита е с по-дълъг срок, последиците на признаването съгласно параграф 1 са ограничени до срок от 12 месеца, считано от датата на издаване на удостоверението.
5. Процедурата за изпълнение на мерките за осигуряване на защита се урежда от законодателството на сезираната държава членка.
Член 5
Удостоверение
1. При поискване от страна на лицето, което се ползва от защита, издаващият орган на държавата членка по произход издава удостоверението, като за целта използва многоезичния стандартен формуляр, установен в съответствие с член 19 и съдържащ информацията, предвидена в член 7.
2. Издаването на удостоверението не подлежи на обжалване.
3. При поискване от страна на лицето, което се ползва от защита, издаващият орган на държавата членка по произход му предоставя транслитерация и/или превод на удостоверението посредством многоезичния стандартен формуляр, установен в съответствие с член 19.
Член 6
Условия за издаване на удостоверението
1. Удостоверението може да бъде издадено само ако лицето, създаващо заплаха, е било уведомено за издаването на мярката за осигуряване на защита в съответствие със законодателството на държавата членка по произход.
2. Когато мярката за осигуряване на защита е постановена при неявяване на ответната страна, удостоверението може да бъде издадено само ако на лицето, създаващо заплаха, е бил връчен документът за откриване на процедурата или равностоен документ или, когато е уместно, лицето е било уведомено по друг начин за започването на процедурата в съответствие с правото на държавата членка по произход, достатъчно рано и по такъв начин, че то да може да организира защитата си.
3. Когато мярката за осигуряване на защита е постановена съгласно процедура, която не предвижда предварително уведомяване на лицето, създаващо заплаха („едностранно производство“), удостоверението може да бъде издадено само ако това лице е имало правото да оспори мярката за осигуряване на защита в съответствие със законодателството на държавата членка по произход.
Член 7
Съдържание на удостоверението
Удостоверението съдържа следната информация:
а)
наименование и адрес/данни за контакт на издаващия орган;
б)
регистрационен номер на досието;
в)
дата на издаване на удостоверението;
г)
данни относно лицето, което се ползва от защита: име, дата и място на раждане, ако са известни, и адрес за целите на уведомяването, както и ясно предупреждение, че този адрес може да бъде съобщен на лицето, създаващо заплаха;
д)
данни относно лицето, което създава заплаха: име, дата и място на раждане, ако са известни, и адрес за целите на уведомяването;
е)
цялата информация, необходима за изпълнение на мярката за осигуряване на защита, в т.ч., когато е приложимо, вида на мярката и наложеното с нея задължение на лицето, създаващо заплаха, като се уточни функцията на мястото и/или ограничената зона, до която на това лице се забранява съответно да се приближава или да влиза в нея;
ж)
срок на мярката за осигуряване на защита;
з)
срок на последиците от признаването съгласно член 4, параграф 4;
и)
декларация, че изискванията, установени в член 6, са изпълнени;
й)
информация за правата, предоставени съгласно членове 9 и 13;
к)
за по-лесно цитиране - пълното заглавие на настоящия регламент.
Член 8
Уведомяване на лицето, създаващо заплаха, за удостоверението
1. Издаващият орган на държавата членка по произход уведомява лицето, създаващо заплаха, за удостоверението и за факта, че издаването на удостоверението води до признаването му и, където е приложимо, до изпълнимост на мярката за осигуряване на защита във всички държави членки съгласно член 4.
2. Когато лицето, създаващо заплаха, е с местоживеене в държавата членка по произход, уведомлението се извършва в съответствие със законодателството на тази държава членка. Когато лицето, създаващо заплаха, е с местоживеене в държава членка, различна от държавата членка по произход, или в трета държава, уведомлението се извършва с препоръчано писмо с обратна разписка или с равностоен документ.
Случаите, в които не е известен адресът на лицето, създаващо заплаха, или в които това лице отказва да приеме обратната разписка за уведомлението, се уреждат от правото на държавата членка по произход.
3. Местонахождението или други данни за контакт на лицето, ползващо се от защита, не се съобщават на лицето, създаващо заплаха, освен ако съобщаването не е необходимо за спазването или изпълнението на мярката за осигуряване на защита.
Член 9
Поправяне или оттегляне на удостоверението
1. Без да се засяга член 5, параграф 2 и по искане на лицето, ползващо се от защита, или на лицето, създаващо заплаха, до издаващия удостоверението орган на държавата членка по произход или по самоинициатива на същия този орган удостоверението:
а)
се поправя, когато поради печатна грешка е налице несъответствие между мярката за осигуряване на защита и удостоверението; или
б)
се оттегля, ако е очевидно, че е издадено неправомерно, като се отчитат изискванията, установени в член 6, и обхватът на настоящия регламент.
2. Процедурата, включително всяко обжалване, за поправяне или оттегляне на удостоверението се урежда от законодателството на държавата членка по произход.
Член 10
Съдействие на лицето, което се ползва от защита
При поискване от страна на лицето, което се ползва от защита, издаващият орган на държавата членка по произход оказва съдействие на това лице да получи информация, която се предоставя в съответствие с членове 17 и 18, относно органите на сезираната държава членка, пред които мярката за осигуряване на защита трябва да бъде предявена или пред които трябва да се иска изпълнение.
Член 11
Приспособяване на мярката за осигуряване на защита
1. Когато и доколкото е необходимо, компетентният орган на сезираната държава членка приспособява фактическите елементи на мярката за осигуряване на защита, за да приведе в действие мярката за осигуряване на защита в посочената държава членка.
2. Процедурата за приспособяване на мярката за осигуряване на защита се урежда от законодателството на сезираната държава членка.
3. Лицето, създаващо заплаха, се уведомява относно приспособяването на мярката за осигуряване на защита.
4. Когато лицето, създаващо заплаха, е с местоживеене в сезираната държава членка, уведомлението се извършва в съответствие със законодателството на тази държава членка. Когато лицето, създаващо заплаха, е с местоживеене в държава членка, различна от сезираната държава членка, или в трета държава, уведомлението се извършва с препоръчано писмо с обратна разписка или с равностоен документ.
Случаите, в които адресът на лицето, създаващо заплаха, не е известен или в които това лице отказва да приеме обратната разписка за уведомлението, се уреждат от правото на сезираната държава членка.
5. Приспособяването на мярката за осигуряване на защита може да бъде обжалвано от лицето, ползващо се от защита, или от лицето, създаващо заплаха. Процедурата по обжалване се урежда от законодателството на сезираната държава членка. Обжалването обаче няма суспензивно действие.
Член 12
Недопускане на преразглеждане по същество
При никакви обстоятелства не се допуска мярка за осигуряване на защита, постановена в държавата членка по произход, да се преразглежда по същество в сезираната държава членка.
Член 13
Отказ на признаване или изпълнение
1. Признаването и, когато е приложимо, изпълнението на мярка за осигуряване на защита се отказва по искане на лицето, създаващо заплаха, доколкото признаването:
а)
явно противоречи на обществения ред на сезираната държава членка; или
б)
е несъвместимо със съдебно решение, постановено или признато в сезираната държава членка.
2. Искането за отказ на признаване или изпълнение се подава до съдебния орган на сезираната държава членка, който тази държава членка е посочила на Комисията в съответствие с член 18, параграф 1, буква а), подточка iv).
3. Не може да бъде отказано признаване на мярка за осигуряване на защита на основание, че законодателството на сезираната държава членка не допуска такава мярка на същите фактически основания.
Член 14
Спиране или оттегляне на признаването или изпълнението
1. При спиране или оттегляне на мярката за осигуряване на защита в държавата членка по произход, при спиране или ограничаване на нейната изпълнителна сила или при оттегляне на удостоверението в съответствие с член 9, параграф 1, буква б) издаващият орган на държавата членка по произход по искане на лицето, ползващо се от защита, или на лицето, създаващо заплаха, издава удостоверение, в което се посочва това спиране, ограничаване или оттегляне, като за целта се използва многоезичният стандартен формуляр, установен в съответствие с член 19.
2. При представяне от лицето, ползващо се от защита, или от лицето, създаващо заплаха, на удостоверение, издадено в съответствие с параграф 1, компетентният орган на сезираната държава членка спира или оттегля действието на признаването и, когато е приложимо, изпълнението на мярката за осигуряване на защита.
ГЛАВА III
ОБЩИ И ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 15
Легализация и други сходни формалности
Не се изисква легализация или други сходни формалности за документи, издадени в държава членка в рамките на настоящия регламент.
Член 16
Транслитерация или превод
1. Транслитерация или превод, изисквани съгласно настоящия регламент, се правят на официалния език или на един от официалните езици на сезираната държава членка, или на всеки друг официален език на институциите на Съюза, който тази държава членка е посочила, че може да приеме.
2. При спазване на член 5, параграф 3 всеки превод по настоящия регламент се прави от лице, квалифицирано да извършва преводи в една от държавите членки.
Член 17
Информация, която се предоставя на обществеността
В рамките на Европейската съдебна мрежа по граждански и търговски дела, създадена с Решение 2001/470/ЕО, и с цел осигуряване на информация за обществеността държавите членки предоставят описание на националните разпоредби и процедури относно мерките за осигуряване на защита по граждански дела, включително информация за това кои органи са компетентни по въпросите, попадащи в обхвата на настоящия регламент.
Държавите членки постоянно актуализират тази информация.
Член 18
Съобщаване на информация от държавите членки
1. До 11 юли 2014 г. държавите членки съобщават на Комисията следната информация:
а)
кои органи са компетентни по въпросите, попадащи в обхвата на настоящия регламент, като при необходимост уточняват:
i)
органите, които са компетентни за постановяване на мерките за осигуряване на защита и за издаване на удостоверенията съгласно член 5;
ii)
органите, пред които трябва да се предяви мярка, постановена в друга държава членка, и/или които са компетентни за изпълнението на такава мярка;
iii)
органите, които са компетентни да направят приспособяването на мерките за осигуряване на защита съгласно член 11, параграф 1;
iv)
съдебните органи, до които трябва да се подаде искане за отказ на признаване и, където е приложимо - за изпълнение, съгласно член 13;
б)
езика или езиците, които се приемат за преводи, както е посочено в член 16, параграф 1.
2. Комисията прави посочената в параграф 1 информация общественодостъпна чрез всички подходящи средства, и по-специално чрез уебсайта на Европейската съдебна мрежа по граждански и търговски дела.
Член 19
Изготвяне и последващи изменения на формулярите
Комисията приема актове за изпълнение за изготвяне и последващо изменение на формулярите, посочени в членове 5 и 14. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 20.
Член 20
Процедура на комитет
1. Комисията се подпомага от комитет. Този комитет е комитет по смисъла на Регламент (ЕС) № 182/2011.
2. При позоваване на настоящия параграф се прилага член 5 от Регламент (ЕС) № 182/2011.
Член 21
Преглед
До 11 януари 2020 г. Комисията представя на Европейския парламент, на Съвета и на Европейския икономически и социален комитет доклад за прилагането на настоящия регламент. При необходимост докладът се придружава от предложения за изменение.
Член 22
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Той се прилага от 11 януари 2015 г.
Настоящият регламент се прилага по отношение на мерките за осигуряване на защита, постановени на или след 11 януари 2015 г., независимо от това кога е започнало съдебното производство.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко в държавите членки в съответствие с Договорите.
Съставено в Страсбург на 12 юни 2013 година.
EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS (EU) N:o 606/2013,
annettu 12 päivänä kesäkuuta 2013,
yksityisoikeuden alalla määrättyjen suojelutoimenpiteiden vastavuoroisesta tunnustamisesta
EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka
ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 81 artiklan 2 kohdan a, e ja f alakohdan,
ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen,
sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille,
ovat kuulleet Euroopan talous- ja sosiaalikomiteaa,
ottavat huomioon alueiden komitean antaman lausunnon (1),
noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä (2),
sekä katsovat seuraavaa:
(1)
Unioni on asettanut tavoitteekseen pitää yllä ja kehittää vapauden, turvallisuuden ja oikeuden aluetta, jolla taataan henkilöiden vapaa liikkuvuus ja helpotetaan oikeussuojan saatavuutta erityisesti yksityisoikeuden alalla annettujen tuomioistuinten päätösten ja tuomioistuinten ulkopuolella annettujen päätösten vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen avulla. Tällaisen alueen asteittaiseksi luomiseksi unionin on määrä hyväksyä toimenpiteitä, jotka koskevat oikeudellista yhteistyötä yksityisoikeuden alalla, joilla on rajatylittäviä vaikutuksia, erityisesti sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan sitä edellyttäessä.
(2)
Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 81 artiklan 1 kohdassa määrätään, että oikeudellinen yhteistyö unionissa yksityisoikeudellisissa asioissa, joilla on rajatylittäviä vaikutuksia, perustuu tuomioistuinten päätösten ja muiden päätösten vastavuoroisen tunnustamisen periaatteeseen.
(3)
Yhteisellä oikeusalueella, jolla ei ole sisärajoja, säännökset, joiden avulla voidaan varmistaa yhdessä jäsenvaltiossa määrättyjen suojelutoimenpiteiden toisessa jäsenvaltiossa tapahtuva nopea ja yksinkertainen tunnustaminen ja tarvittaessa täytäntöönpano ovat välttämättömiä sen varmistamiseksi, että luonnolliselle henkilölle yhdessä jäsenvaltiossa tarjottua suojelua pidetään yllä ja jatketaan muissa jäsenvaltioissa, joihin kyseinen henkilö matkustaa tai muuttaa. Olisi varmistettava, että unionin kansalaiset eivät menetä suojeluaan sen seurauksena, että he käyttävät laillista oikeuttaan liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 3 artiklan 2 kohdan ja Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 21 artiklan mukaisesti.
(4)
Keskinäinen luottamus oikeudenkäyttöön unionissa ja tavoite parantaa suojelutoimenpiteiden liikkuvuutta sekä vähentää käsittelyyn kuluvaa aikaa ja kustannuksia unionissa oikeuttavat periaatteen, jonka mukaan yhdessä jäsenvaltiossa määrätyt toimenpiteet tunnustetaan muissa jäsenvaltioissa edellyttämättä mitään erityismenettelyjä. Tämän vuoksi yhdessä jäsenvaltiossa, jäljempänä ’alkuperäjäsenvaltio’, määrättyä suojelutoimenpidettä olisi käsiteltävä, niin kuin se olisi määrätty siinä jäsenvaltiossa, jossa tunnustamista haetaan, jäljempänä ’vastaanottava jäsenvaltio’.
(5)
Suojelutoimenpiteiden vapaan liikkuvuuden tavoitteen saavuttamiseksi on tarpeellista ja asianmukaista, että suojelutoimenpiteiden tunnustamista ja mahdollista täytäntöönpanoa koskevista säännöistä säädetään velvoittavalla unionin säädöksellä, jota sovelletaan sellaisenaan.
(6)
Tätä asetusta olisi sovellettava suojelutoimenpiteisiin, jotka on määrätty henkilön suojelemiseksi, kun on vakavat perusteet katsoa tämän henkilön hengen, ruumiillisen tai henkisen koskemattomuuden, henkilökohtaisen vapauden, turvallisuuden tai seksuaalisen koskemattomuuden olevan uhattuina, jotta voitaisiin esimerkiksi estää kaikenlainen sukupuoleen perustuva väkivalta tai lähisuhdeväkivalta, kuten fyysinen väkivalta, ahdistelu, seksuaalinen väkivalta, vainoaminen, uhkailu tai muunlainen epäsuora pakottaminen. On tärkeää korostaa, että tätä asetusta sovelletaan kaikkiin uhreihin riippumatta siitä, ovatko he sukupuoleen perustuvan väkivallan uhreja.
(7)
Rikoksen uhrien oikeuksia sekä tukea ja suojelua koskevista vähimmäisvaatimuksista 25 päivänä lokakuuta 2012 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2012/29/EU (3) varmistetaan, että rikosten uhrit saavat asianmukaista tietoa ja tukea.
(8)
Tämä asetus täydentää direktiiviä 2012/29/EU. Se, että henkilöön kohdistuu yksityisoikeuden alalla määrättyjä suojelutoimenpiteitä ei väistämättä estä määrittelemästä kyseistä henkilöä edellä mainitussa direktiivissä tarkoitetuksi ’uhriksi’.
(9)
Tämän asetuksen soveltamisala kuuluu Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 81 artiklassa tarkoitetun yksityisoikeudellisia asioita koskevan oikeudellisen yhteistyön alaan. Tätä asetusta sovelletaan ainoastaan yksityisoikeuden alalla määrättyihin suojelutoimenpiteisiin. Rikosoikeuden alalla hyväksytyt suojelutoimenpiteet kuuluvat eurooppalaisesta suojelumääräyksestä 13 päivänä joulukuuta 2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2011/99/EU (4) soveltamisalaan.
(10)
Yksityisoikeudellisten asioiden/yksityisoikeuden alan (civil matters) käsitettä olisi tulkittava itsenäisesti unionin oikeuden periaatteita noudattaen. Sillä, onko suojelutoimenpiteen määrännyt viranomainen yksityisoikeudellinen, hallinnollinen vai rikosoikeudellinen, ei pitäisi olla ratkaisevaa merkitystä suojelutoimenpiteen yksityisoikeudellisen luonteen arvioimisessa.
(11)
Tämän asetuksen ei pitäisi vaikuttaa tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa 27 päivänä marraskuuta 2003 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2201/2003 (5), jäljempänä ’Bryssel II a -asetus’, soveltamiseen. Bryssel II a -asetuksen nojalla tehdyt päätökset olisi edelleen tunnustettava ja pantava täytäntöön kyseisen asetuksen mukaisesti.
(12)
Tässä asetuksessa otetaan huomioon jäsenvaltioiden erilaiset oikeudelliset perinteet, eikä se vaikuta kansallisiin järjestelmiin suojelutoimenpiteiden määräämiseksi. Tällä asetuksella ei velvoiteta jäsenvaltioita muuttamaan kansallisia järjestelmiään siten, että niillä olisi mahdollisuus määrätä suojelutoimenpiteitä yksityisoikeuden alalla tai ottaa käyttöön suojelutoimenpiteitä yksityisoikeuden alalla tämän asetuksen soveltamiseksi.
(13)
Jotta otettaisiin huomioon erityyppiset viranomaiset, jotka määräävät jäsenvaltioissa suojelutoimenpiteitä yksityisoikeuden alalla, ja toisin kuin muilla oikeudellisen yhteistyön aloilla, tätä asetusta olisi sovellettava sekä oikeus- että hallintoviranomaisten päätöksiin edellyttäen, että viimeksi mainitut voivat taata erityisesti puolueettomuutensa ja osapuolten oikeuden muutoksenhakuun. Poliisiviranomaisia ei missään tapauksessa tulisi pitää tässä asetuksessa tarkoitettuina suojelutoimenpiteitä määräävinä viranomaisina.
(14)
Alkuperäjäsenvaltiossa yksityisoikeuden alalla määrätyt suojelutoimenpiteet olisi vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen nojalla tunnustettava vastaanottavassa jäsenvaltiossa yksityisoikeudellisen alan suojelutoimenpiteinä tämän asetuksen mukaisesti.
(15)
Vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen mukaisesti tunnustaminen vastaa suojelutoimenpiteen kestoa. Kun otetaan huomioon jäsenvaltioiden lainsäädäntöihin perustuva vaihtelu suojelutoimenpiteissä, erityisesti niiden keston osalta, sekä se, että tätä asetusta sovelletaan pääsääntöisesti kiireellisissä tilanteissa, tämän asetuksen mukaisen tunnustamisen vaikutusten kesto olisi kuitenkin poikkeuksellisesti rajattava 12 kuukauteen tässä asetuksessa säädetystä todistuksen myöntämisestä, riippumatta itse suojelutoimenpiteen (joka voi olla väliaikainen, ajallisesti rajattu tai kestoltaan määrittelemätön toimenpide) mahdollisesta pidemmästä kestosta.
(16)
Tapauksissa, joissa suojelutoimenpiteen kesto on pidempi kuin 12 kuukautta, tämän asetuksen mukaisen tunnustamisen vaikutuksiin liittyvä rajaus ei saisi rajoittaa suojeltavan henkilön oikeutta vedota suojelutoimenpiteeseen jonkin muun sellaisen unionin säädöksen nojalla, jossa säädetään tunnustamisesta, tai hakea kansallista suojelutoimenpidettä vastaanottavassa jäsenvaltiossa.
(17)
Tunnustamisen vaikutusten rajoittaminen on poikkeuksellista ja johtuu tämän asetuksen kohteen erityisluonteesta, eikä sen tulisi muodostaa ennakkotapausta muille siviili- ja kauppaoikeuden alan välineille.
(18)
Tässä asetuksessa olisi käsiteltävä vain suojelutoimenpiteellä määrätyn velvoitteen tunnustamista. Tällä asetuksella ei olisi säänneltävä suojelutoimenpiteen soveltamis- tai täytäntöönpanomenettelyjä, eikä sen olisi myöskään katettava mahdollisia seuraamuksia, joita voidaan asettaa, jos suojelutoimenpiteellä määrättyä velvoitetta rikotaan vastaanottavassa jäsenvaltiossa. Nämä määräytyvät kyseisen jäsenvaltion oikeuden mukaan. Unionin oikeuden yleisten periaatteiden ja erityisesti vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen mukaisesti jäsenvaltioiden on kuitenkin huolehdittava siitä, että tämän asetuksen nojalla tunnustetut suojelutoimenpiteet voivat tulla sovellettaviksi vastaanottavassa jäsenvaltiossa.
(19)
Tämän asetuksen kattamilla suojelutoimenpiteillä olisi annettava suojelua suojeltavalle henkilölle tämän asuinpaikassa, työpaikassa tai muussa paikassa, jossa kyseinen henkilö vierailee säännöllisesti, kuten lähiomaisten asuinpaikassa taikka koulussa tai oppilaitoksessa, jota hänen lapsensa käy. Riippumatta siitä, onko kyseinen paikka tai suojelutoimenpiteen kattaman alueen laajuus kuvattu suojelutoimenpiteessä mainitsemalla yksi tai useampi osoite, jota vaaraa aiheuttava henkilö ei saa lähestyä, tai määritelty alue, jonne hän ei saa mennä (tai näiden kahden yhdistelmä), suojelutoimenpiteellä määrätyn velvoitteen tunnustamisen yhteydessä kyseisen paikan merkitys suojeltavalle henkilölle on olennaisempi kuin tietty osoite.
(20)
Edellä esitetyn perusteella ja edellyttäen, että suojelutoimenpiteen luonne ja olennaiset elementit säilytetään, vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen olisi voitava tehdä tarkistuksia suojelutoimenpiteen tosiasiatietoihin, jos kyseinen tarkistaminen on tarpeen, jotta suojelutoimenpiteen tunnustaminen voisi tulla käytännössä voimaan vastaanottavassa jäsenvaltiossa. Tosiasiatietoihin kuuluvat osoite, yleinen sijaintipaikka tai tieto siitä, millä vähimmäisetäisyydellä vaaraa aiheuttavan henkilön on pysyttävä suojeltavasta henkilöstä, osoitteesta tai yleisestä sijaintipaikasta. Tarkistaminen ei kuitenkaan voi koskea suojelutoimenpiteen tyyppiä eikä yksityisoikeudellista luonnetta.
(21)
Suojelutoimenpiteeseen tehtävien tarkistusten helpottamiseksi todistuksesta olisi tarvittaessa käytävä ilmi, onko suojelutoimenpiteessä mainittu osoite asuinpaikka, työpaikka vai paikka, jossa suojeltu henkilö vierailee säännöllisesti. Lisäksi todistuksesta tulisi tarvittaessa käydä ilmi myös sen määritellyn alueen rajat (keskimääräinen etäisyys tietystä osoitteesta), jolla vaaraa aiheuttavalle henkilölle suojelutoimenpiteellä asetettua velvoitetta sovelletaan
(22)
Jotta voitaisiin helpottaa suojelutoimenpiteiden vapaata liikkuvuutta unionissa, tällä asetuksella olisi otettava käyttöön suojelutoimenpidettä koskevan todistuksen yhtenäinen malli ja siinä olisi säädettävä tähän tarkoitetusta monikielisestä vakiolomakkeesta. Suojelutoimenpiteen määräävän viranomaisen olisi myönnettävä todistus suojeltavan henkilön pyynnöstä.
(23)
Monikielisessä todistuksen vakiolomakkeessa tulisi olla mahdollisimman rajoitetusti vapaita tekstikenttiä, jotta käännöksen tai translitteraation toimittaminen käyttämällä vakiolomaketta asiaankuuluvalla kielellä olisi useimmissa tapauksissa mahdollista aiheuttamatta kustannuksia suojeltavalle henkilölle. Muiden kuin monikielisen vakiolomakkeen tekstien tarvittavasta kääntämisestä aiheutuvat kustannukset jaetaan alkuperäjäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti.
(24)
Jos todistus sisältää vapaita tekstikenttiä, vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen olisi ratkaistava, onko käännös tai translitteraatio tarpeen. Tämän ei tulisi estää suojeltavaa henkilöä tai alkuperäjäsenvaltion suojelutoimenpiteen määräävää viranomaista toimittamasta käännöstä tai translitteraatiota omasta aloitteestaan.
(25)
Vaaraa aiheuttavan henkilön puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen varmistamiseksi silloin, kun suojelutoimenpide oli määrätty vaaraa aiheuttavan henkilön poissa ollessa tai menettelyllä, jossa kyseessä olevalle henkilölle ei anneta ennakkoilmoitusta (”ex parte -menettely”), todistus olisi voitava antaa vain, jos kyseisellä henkilöllä on ollut mahdollisuus valmistautua vastaamaan suojelutoimenpidettä koskevassa asiassa. Kiertämisen estämiseksi ja suojelutoimenpiteitä vaativille tapauksille ominaisen kiireellisyyden vuoksi ei kuitenkaan olisi edellytettävä, että vastaamiselle asetettu määräaika olisi umpeutunut, ennen kuin todistus voidaan myöntää. Todistus olisi myönnettävä heti, kun suojelutoimenpide on täytäntöönpanokelpoinen alkuperäjäsenvaltiossa.
(26)
Yksinkertaisuutta ja nopeutta koskevat tavoitteet huomioon ottaen tässä asetuksessa säädetään yksinkertaisista ja nopeista menetelmistä menettelyn vaiheiden ilmoittamisessa vaaraa aiheuttavalle henkilölle. Näitä erityisiä ilmoittamistapoja olisi otettava käyttöön vain tätä asetusta sovellettaessa sen kohteen erityisluonteen vuoksi; niitä ei olisi pidettävä ennakkotapauksina muita siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa käytettäviä välineitä varten, eikä niiden pitäisi vaikuttaa oikeudenkäynti- ja muiden asiakirjojen tiedoksiantoa ulkomailla yksityisoikeudellisissa asioissa koskeviin jäsenvaltion velvollisuuksiin, jotka johtuvat kyseisen jäsenvaltion ja jonkin kolmannen maan välillä tehdyistä kahden- tai monenvälisistä sopimuksista.
(27)
Ilmoitettaessa todistuksesta vaaraa aiheuttavalle henkilölle ja myös tehtäessä tarkistuksia suojelutoimenpiteen tosiasiatietoihin vastaanottavassa jäsenvaltiossa olisi otettava asianmukaisesti huomioon suojeltavan henkilön intressi olla ilmaisematta olinpaikkaansa tai muita yhteystietojaan vaaraa aiheuttavalle henkilölle. Näitä tietoja ei saisi ilmaista vaaraa aiheuttavalle henkilölle, ellei tällainen ilmaiseminen ole tarpeen suojelutoimenpiteen noudattamista tai täytäntöön panemista varten.
(28)
Todistuksen myöntämiseen ei pitäisi voida hakea muutosta.
(29)
Todistus olisi oikaistava, jos todistus ilmeisen virheen tai epätarkkuuden, kuten paino-, kirjoitus- tai kopiointivirheen vuoksi ei asianmukaisesti vastaa suojelutoimenpidettä, tai se olisi peruutettava, jos todistus on annettu selvästi virheellisin perustein, esimerkiksi jos sitä käytetään tämän asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle jäävää toimenpidettä varten, tai jos todistus on annettu sen myöntämisperusteiden vastaisesti.
(30)
Alkuperäjäsenvaltion suojelutoimenpiteen määräävän viranomaisen olisi pyynnöstä avustettava suojeltavaa henkilöä tiedon hankkimisessa niistä vastaanottavan jäsenvaltion viranomaisista, joissa suojelutoimenpiteeseen vedotaan tai joilta sen täytäntöönpanoa haetaan.
(31)
Oikeudenkäytön yhdenmukaisuus edellyttää sen varmistamista, ettei kahdessa jäsenvaltiossa anneta keskenään ristiriitaisia päätöksiä. Tätä varten tässä asetuksessa olisi säädettävä perusteesta, jonka nojalla suojelutoimenpiteen tunnustamisesta tai täytäntöönpanosta voidaan kieltäytyä, jos suojelutoimenpide olisi ristiriidassa vastaanottavassa jäsenvaltiossa annetun tai tunnustetun tuomion kanssa.
(32)
Yleistä etua koskevat seikat voivat poikkeustilanteissa oikeuttaa vastaanottavan jäsenvaltion tuomioistuimen kieltäytymisen suojelutoimenpiteen tunnustamisesta tai täytäntöönpanosta, jos sen soveltaminen olisi selvästi ristiriidassa kyseisen jäsenvaltion oikeusjärjestyksen perusteiden (ordre public) kanssa. Tuomioistuimen ei kuitenkaan pitäisi voida soveltaa oikeusjärjestyksen perusteisiin perustuvaa poikkeusta kieltäytyäkseen suojelutoimenpiteen tunnustamisesta tai täytäntöönpanosta, jos tämä olisi vastoin Euroopan unionin perusoikeuskirjassa ja erityisesti sen 21 artiklassa säädettyjä oikeuksia.
(33)
Jos suojelutoimenpide keskeytetään tai peruutetaan taikka jos todistus peruutetaan alkuperäjäsenvaltiossa, vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen olisi asianomaisen todistuksen esittämisen johdosta keskeytettävä tai peruutettava suojelutoimenpiteen tunnustamisen vaikutukset ja tarvittaessa suojelutoimenpiteen täytäntöönpano.
(34)
Suojeltavalla henkilöllä olisi oltava todellinen mahdollisuus oikeussuojaan toisissa jäsenvaltioissa. Jotta varmistetaan todellinen mahdollisuus käyttää tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvia menettelyjä, oikeusapua on annettava oikeussuojakeinojen parantamisesta rajat ylittävissä riita-asioissa vahvistamalla oikeusapuun kyseisissä riita-asioissa liittyvät yhteiset vähimmäisvaatimukset 27 päivänä tammikuuta 2003 annetun neuvoston direktiivin 2003/8/EY mukaisesti (6).
(35)
Tämän asetuksen soveltamisen helpottamiseksi jäsenvaltiot olisi velvoitettava ilmoittamaan tietyt tiedot yksityisoikeuden alan suojelutoimenpiteitä koskevista kansallisista säännöistään ja menettelyistään neuvoston päätöksellä 2001/470/EY (7) perustetun siviili- ja kauppaoikeuden alan Euroopan oikeudellisen verkoston puitteissa. Jäsenvaltioiden toimittamat tiedot olisi asetettava saataville Euroopan oikeusportaalin kautta.
(36)
Jotta voidaan varmistaa tämän asetuksen yhdenmukainen täytäntöönpano, komissiolle olisi siirrettävä täytäntöönpanovaltaa tässä asetuksessa tarkoitettujen lomakkeiden laatimisen ja myöhemmän muuttamisen osalta. Tätä valtaa olisi käytettävä yleisistä säännöistä ja periaatteista, joiden mukaisesti jäsenvaltiot valvovat komission täytäntöönpanovallan käyttöä, 16 päivänä helmikuuta 2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 182/2011 (8) mukaisesti.
(37)
Tässä asetuksessa tarkoitettujen lomakkeiden laatimista ja myöhempää muuttamista koskevien täytäntöönpanosäädösten hyväksymiseen olisi sovellettava tarkastelumenettelyä.
(38)
Tässä asetuksessa kunnioitetaan perusoikeuksia ja otetaan huomioon Euroopan unionin perusoikeuskirjassa tunnustetut periaatteet. Siinä pyritään erityisesti varmistamaan perusoikeuskirjan 47 ja 48 artiklassa vahvistetut oikeus puolustukseen ja oikeus oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin. Tätä asetusta olisi sovellettava näiden oikeuksien ja periaatteiden mukaisesti.
(39)
Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla saavuttaa tämän asetuksen tavoitetta, joka on yksinkertaisen ja nopean jäsenvaltioissa yksityisoikeuden alalla määrättyjen suojelutoimenpiteiden tunnustamista koskevan mekanismin perustaminen, vaan se voidaan saavuttaa paremmin unionin tasolla. Sen vuoksi unioni voi toteuttaa toimenpiteitä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä asetuksessa ei ylitetä sitä, mikä on tämän tavoitteen saavuttamiseksi tarpeen.
(40)
Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan unionin toiminnasta tehtyyn sopimukseen liitetyssä, Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin asemasta vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueen osalta tehdyssä pöytäkirjassa N:o 21 olevan 3 artiklan mukaisesti nämä jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet haluavansa osallistua tämän asetuksen hyväksymiseen ja soveltamiseen.
(41)
Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan unionin toiminnasta tehtyyn sopimukseen liitetyssä, Tanskan asemasta tehdyssä pöytäkirjassa N:o 22 olevan 1 ja 2 artiklan mukaisesti Tanska ei osallistu tämän asetuksen hyväksymiseen, asetus ei sido Tanskaa eikä sitä sovelleta Tanskaan,
(42)
Euroopan tietosuojavaltuutettu on antanut 17 päivänä lokakuuta 2011 lausunnon (9) yksilöiden suojelusta yhteisöjen toimielinten ja elinten suorittamassa henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 18 päivänä joulukuuta 2000 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 45/2001 (10) 41 artiklan 2 kohdan perusteella,
OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN ASETUKSEN:
I LUKU
KOHDE, SOVELTAMISALA JA MÄÄRITELMÄT
1 artikla
Kohde
Tässä asetuksessa vahvistetaan säännöt yksinkertaiselle ja nopealle mekanismille jäsenvaltiossa yksityisoikeuden alalla määrättyjen suojelutoimenpiteiden tunnustamiseksi.
2 artikla
Soveltamisala
1. Tätä asetusta sovelletaan yksityisoikeuden alan suojelutoimenpiteisiin, jotka 3 artiklan 4 kohdassa tarkoitettu suojelutoimenpiteen määräävä viranomainen on määrännyt.
2. Tätä asetusta sovelletaan rajatylittäviin asioihin. Tätä asetusta sovellettaessa rajatylittävällä asialla tarkoitetaan tapausta, jossa yhdessä jäsenvaltiossa määrätyn suojelutoimenpiteen tunnustamista haetaan toisessa jäsenvaltiossa.
3. Tätä asetusta ei sovelleta suojelutoimenpiteisiin, jotka kuuluvat asetuksen (EY) N:o 2201/2003 soveltamisalaan.
3 artikla
Määritelmät
Tämän asetuksen soveltamiseksi sovelletaan seuraavia määritelmiä:
1)
’suojelutoimenpiteellä’ tarkoitetaan käytetystä nimityksestä riippumatta päätöstä, jonka alkuperäjäsenvaltion suojelutoimenpiteen määräävä viranomainen määrää kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti ja jossa vaaraa aiheuttavalle henkilölle asetetaan yksi tai useampi seuraavista velvoitteista toisen henkilön suojelemiseksi, kun viimeksi mainitun henkilön ruumiillinen tai henkinen koskemattomuus voi olla uhattuna:
a)
kielto mennä paikkaan, jossa suojeltava henkilö asuu, työskentelee taikka vierailee tai oleskelee säännöllisesti, tai tällaisen menemisen sääntely;
b)
kaikenlaista yhteydenpitoa suojeltavaan henkilöön koskeva kielto tai sen sääntely, mukaan lukien yhteydenpito puhelimitse, sähköpostitse tai postitse, telekopioitse tai muilla keinoin;
c)
kielto lähestyä suojeltavaa henkilöä määriteltyä etäisyyttä lähemmäksi tai tällaisen lähestymisen sääntely;
2)
’suojeltavalla henkilöllä’ tarkoitetaan luonnollista henkilöä, joka on suojelutoimenpiteeseen perustuvan suojelun kohteena;
3)
’vaaraa aiheuttavalla henkilöllä’ tarkoitetaan luonnollista henkilöä, johon yksi tai useampi 1 kohdassa tarkoitettu velvoite kohdistuu;
4)
’suojelutoimenpiteen määräävällä viranomaisella’ tarkoitetaan jäsenvaltion nimeämää oikeusviranomaista tai muuta viranomaista, jolla on toimivalta tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvissa asioissa, edellyttäen, että kyseinen muu viranomainen antaa osapuolille takeet puolueettomuudesta ja että sen päätökset suojelutoimenpiteestä sen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti, jossa viranomainen toimii, voidaan saattaa oikeusviranomaisen uudelleen tarkasteltavaksi ja niillä on samanlainen oikeusvoima ja samanlaiset vaikutukset kuin samaa asiaa koskevalla oikeusviranomaisen päätöksellä;
5)
’alkuperäjäsenvaltiolla’ tarkoitetaan jäsenvaltiota, jossa suojelutoimenpide on määrätty;
6)
’vastaanottavalla jäsenvaltiolla’ tarkoitetaan jäsenvaltiota, jossa suojelutoimenpiteen tunnustamista ja tarvittaessa täytäntöönpanoa haetaan.
II LUKU
SUOJELUTOIMENPITEIDEN TUNNUSTAMINEN JA TÄYTÄNTÖÖNPANO
4 artikla
Tunnustaminen ja täytäntöönpano
1. Jossakin jäsenvaltiossa määrätty suojelutoimenpide on tunnustettava muissa jäsenvaltioissa ilman erillistä menettelyä, ja se on täytäntöönpanokelpoinen ilman täytäntöönpanokelpoiseksi julistamista.
2. Suojeltavan henkilön, joka haluaa vedota vastaanottavassa jäsenvaltiossa alkuperäjäsenvaltiossa määrättyyn suojelutoimenpiteeseen, on toimitettava vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle
a)
suojelutoimenpiteen jäljennös, joka täyttää sen aitouden toteamiseksi tarvittavat vaatimukset;
b)
alkuperäjäsenvaltiossa 5 artiklan mukaisesti annettu todistus; sekä
c)
tarvittaessa todistuksen translitteraatio ja/tai käännös 16 artiklan mukaisesti.
3. Todistuksella on vaikutuksia vain siltä osin kuin suojelutoimenpide on täytäntöönpanokelpoinen.
4. Riippumatta suojelutoimenpiteen mahdollisesta pidemmästä kestosta 1 kohdan mukaisen tunnustamisen vaikutukset rajoittuvat 12 kuukauden ajanjaksoon, joka alkaa todistuksen myöntämisestä.
5. Suojelutoimenpiteiden täytäntöönpanomenettelyyn sovelletaan vastaanottavan jäsenvaltion lainsäädäntöä.
5 artikla
Todistus
1. Alkuperäjäsenvaltion suojelutoimenpiteitä määräävän viranomaisen on suojeltavan henkilön pyynnöstä myönnettävä todistus käyttäen 19 artiklan mukaisesti laadittua monikielistä vakiolomaketta, joka sisältää 7 artiklassa edellytetyt tiedot.
2. Todistuksen myöntämiseen ei voida hakea muutosta.
3. Alkuperäjäsenvaltion suojelutoimenpiteen määräävän viranomaisen on toimitettava suojeltavalle henkilölle tämän pyynnöstä todistuksen translitteraatio ja/tai käännös käyttäen 19 artiklan mukaisesti laadittua monikielistä vakiolomaketta.
6 artikla
Todistuksen myöntämisedellytykset
1. Todistus voidaan myöntää vain, jos vaaraa aiheuttavalle henkilölle on ilmoitettu suojelutoimenpiteestä alkuperäjäsenvaltion kansallisen lainsäädännön mukaisesti.
2. Jos suojelutoimenpide on määrätty vaaraa aiheuttavan henkilön poissa ollessa, todistus voidaan myöntää vain, jos vaaraa aiheuttavalle henkilölle on annettu tiedoksi asiakirja, jolla menettely pantiin vireille, tai vastaava asiakirja taikka tapauksen mukaan hänelle on ilmoitettu menettelyn vireille tulosta muulla tavoin alkuperäjäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti niin hyvissä ajoin ja siten, että hän on voinut valmistautua vastaamaan asiassa.
3. Kun suojelutoimenpide on määrätty menettelyllä, jossa vaaraa aiheuttavalle henkilölle ei varata tilaisuutta tulla kuulluksi (”ex parte -menettely”), todistus voidaan myöntää vain, jos kyseisellä henkilöllä on ollut oikeus hakea suojelutoimenpiteeseen muutosta alkuperäjäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti.
7 artikla
Todistuksen sisältö
Todistuksessa on oltava seuraavat tiedot:
a)
suojelutoimenpiteen määräävän viranomaisen nimi ja osoite/yhteystiedot;
b)
asian viitenumero;
c)
todistuksen myöntämispäivä;
d)
tiedot suojeltavasta henkilöstä: nimi, syntymäaika ja -paikka, jos tiedot ovat saatavilla, sekä ilmoittamista varten käytettävä osoite ja tätä edeltävä selkeä varoitus siitä, että tämä osoite saatetaan ilmaista vaaraa aiheuttavalle henkilölle;
e)
tiedot vaaraa aiheuttavasta henkilöstä: nimi, syntymäaika ja -paikka, jos tiedot ovat saatavilla, sekä ilmoittamista varten käytettävä osoite;
f)
kaikki suojelutoimenpiteen täytäntöön panemiseksi tarvittavat tiedot, mukaan lukien tarvittaessa toimenpiteen laji ja toimenpiteellä vaaraa aiheuttavalle henkilölle asetettu velvoite, sekä sen määritellyn paikan, jota kyseinen henkilö ei saa lähestyä ja/tai alueen, jonne hän ei saa mennä, asema;
g)
suojelutoimenpiteen kesto;
h)
tunnustamisen vaikutusten kesto 4 artiklan 4 kohdan mukaisesti;
i)
ilmoitus siitä, että 6 artiklassa säädetyt vaatimukset on täytetty;
j)
tiedot 9 ja 13 artiklan mukaisista oikeuksista;
k)
viittaustarkoituksiin tämän asetuksen täydellinen nimi.
8 artikla
Todistuksesta ilmoittaminen vaaraa aiheuttavalle henkilölle
1. Alkuperäjäsenvaltion suojelutoimenpiteen määräävän viranomaisen on ilmoitettava vaaraa aiheuttavalle henkilölle todistuksesta ja sekä siitä tosiasiasta, että todistuksen myöntäminen johtaa suojelutoimenpiteen tunnustamiseen ja tarvittaessa täytäntöönpanokelpoisuuteen kaikissa jäsenvaltioissa 4 artiklan mukaisesti.
2. Jos vaaraa aiheuttava henkilö asuu alkuperäjäsenvaltiossa, ilmoittaminen suoritetaan kyseisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti. Jos vaaraa aiheuttava henkilö asuu eri jäsenvaltiossa kuin alkuperäjäsenvaltiossa tai kolmannessa maassa, ilmoittaminen suoritetaan kirjattuna kirjeenä, johon liittyy saantitodistus tai vastaava.
Jos vaaraa aiheuttavan henkilön osoite ei ole tiedossa tai jos kyseinen henkilö ei suostu vastaanottamaan ilmoitusta, sovelletaan alkuperäjäsenvaltion lainsäädäntöä.
3. Suojeltavan henkilön olinpaikkaa tai muita yhteystietoja ei saa ilmaista vaaraa aiheuttavalle henkilölle, ellei niiden ilmaiseminen ole tarpeen suojelutoimenpiteen noudattamista tai täytäntöön panemista varten.
9 artikla
Todistuksen oikaisu tai peruuttaminen
1. Todistus on, suojeltavan henkilön tai vaaraa aiheuttavan henkilön alkuperäjäsenvaltion suojelutoimenpiteen määränneelle viranomaiselle esittämästä pyynnöstä tai kyseisen viranomaisen omasta aloitteesta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 5 artiklan 2 kohdan soveltamista,
a)
oikaistava, jos suojelutoimenpide ja todistus ovat keskenään ristiriidassa kirjoitusvirheen vuoksi; tai
b)
peruutettava, jos todistus on annettu selkeästi virheellisin perustein 6 artiklassa säädetyt vaatimukset ja tämän asetuksen soveltamisala huomioon ottaen.
2. Todistuksen oikaisua tai peruuttamista koskevaan menettelyyn, mukaan lukien mahdollinen muutoksenhaku, sovelletaan alkuperäjäsenvaltion lainsäädäntöä.
10 artikla
Suojeltavan henkilön avustaminen
Alkuperäjäsenvaltion suojelutoimenpiteen määräävän viranomaisen on suojeltavan henkilön pyynnöstä avustettava tätä 17 ja 18 artiklan mukaisesti saataville asetetun tiedon hankkimisessa niistä vastaanottavan jäsenvaltion viranomaisista, joissa suojelutoimenpiteeseen on vedottava tai joilta sen täytäntöönpanoa on haettava.
11 artikla
Suojelutoimenpiteen tarkistaminen
1. Vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on tarvittaessa ja siinä määrin kuin on tarpeen tehtävä suojelutoimenpiteen tosiasiatietoihin tarkistuksia, jotta suojelutoimenpide voisi tulla sovellettavaksi kyseisessä jäsenvaltiossa.
2. Suojelutoimenpiteen tarkistamista koskevaan menettelyyn sovelletaan vastaanottavan jäsenvaltion lainsäädäntöä.
3. Suojelutoimenpiteen tarkistamisesta on ilmoitettava vaaraa aiheuttavalle henkilölle.
4. Jos vaaraa aiheuttava henkilö asuu vastaanottavassa jäsenvaltiossa, ilmoitus annetaan kyseisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti. Jos vaaraa aiheuttava henkilö asuu eri jäsenvaltiossa kuin vastaanottavassa jäsenvaltiossa tai kolmannessa maassa, ilmoittaminen suoritetaan kirjattuna kirjeenä, johon liittyy saantitodistus tai vastaava.
Jos vaaraa aiheuttavan henkilön osoite ei ole tiedossa tai jos kyseinen henkilö ei suostu vastaanottamaan ilmoitusta, sovelletaan vastaanottavan jäsenvaltion lainsäädäntöä.
5. Suojeltava henkilö ja vaaraa aiheuttava henkilö voivat hakea muutosta suojelutoimenpiteen tarkistamiseen. Muutoksenhakumenettelyyn sovelletaan vastaanottavan jäsenvaltion lainsäädäntöä. Muutoksenhaulla ei kuitenkaan ole lykkäävää vaikutusta.
12 artikla
Kielto tutkia uudelleen asiaratkaisu
Alkuperäjäsenvaltiossa määrättyä suojelutoimenpidettä ei saa sen sisältämän asiaratkaisun osalta ottaa missään tapauksessa uudelleen tutkittavaksi vastaanottavassa jäsenvaltiossa.
13 artikla
Tunnustamisesta tai täytäntöönpanosta kieltäytyminen
1. Suojelutoimenpiteen tunnustamisesta ja tarvittaessa täytäntöönpanosta on kieltäydyttävä vaaraa aiheuttavan henkilön hakemuksesta, jos tunnustaminen on
a)
selvästi vastoin vastaanottavan jäsenvaltion oikeusjärjestyksen perusteita (ordre public); tai
b)
ristiriidassa vastaanottavassa jäsenvaltiossa annetun tai tunnustetun tuomion kanssa.
2. Tunnustamisesta tai täytäntöönpanosta kieltäytymistä koskeva hakemus on toimitettava sille vastaanottavan jäsenvaltion tuomioistuimelle, jonka kyseinen jäsenvaltio on ilmoittanut komissiolle 18 artiklan 1 kohdan a alakohdan iv alakohdan mukaisesti.
3. Suojelutoimenpiteen tunnustamisesta ei voida kieltäytyä sillä perusteella, että vastaanottavan jäsenvaltion lainsäädäntö ei mahdollista kyseistä toimenpidettä samojen tosiseikkojen perusteella.
14 artikla
Tunnustamisen tai täytäntöönpanon keskeyttäminen tai peruuttaminen
1. Jos suojelutoimenpide keskeytetään tai peruutetaan alkuperäjäsenvaltiossa taikka sen täytäntöönpanokelpoisuus keskeytetään tai täytäntöönpanokelpoisuutta rajoitetaan tai jos todistus peruutetaan 9 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaisesti, alkuperäjäsenvaltion suojelutoimenpiteen määräävän viranomaisen on suojeltavan henkilön tai vaaraa aiheuttavan henkilön pyynnöstä myönnettävä todistus tästä keskeytyksestä, rajoituksesta tai peruutuksesta käyttäen 19 artiklan mukaisesti laadittua monikielistä vakiolomaketta.
2. Suojeltavan henkilön tai vaaraa aiheuttavan henkilön esittäessä 1 kohdan mukaisesti myönnetyn todistuksen vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on keskeytettävä tai peruutettava tunnustamisen vaikutukset ja tarvittaessa suojelutoimenpiteen täytäntöönpano.
III LUKU
YLEISET SÄÄNNÖKSET JA LOPPUSÄÄNNÖKSET
15 artikla
Laillistaminen ja muut vastaavat muodollisuudet
Tämän asetuksen yhteydessä jäsenvaltiossa annetuilta asiakirjoilta ei saa vaatia laillistamista eikä muuta vastaavaa muodollisuutta.
16 artikla
Translitteraatio tai käännös
1. Tämän asetuksen edellyttämät translitteraatiot tai käännökset on laadittava vastaanottavan jäsenvaltion virallisella kielellä tai jollakin sen virallisista kielistä tai millä tahansa muulla unionin toimielinten virallisella kielellä, jonka kyseinen jäsenvaltio on ilmoittanut voivansa hyväksyä.
2. Rajoittamatta 5 artiklan 3 kohdan soveltamista, tämän asetuksen mukaisen käännöksen on oltava sellaisen henkilön laatima, jolla on kelpoisuus laatia käännöksiä jossakin jäsenvaltiossa.
17 artikla
Yleisön saataville asetettavat tiedot
Jäsenvaltioiden on toimitettava kuvaus yksityisoikeuden alan suojelutoimenpiteitä koskevista kansallisista säännöistä ja menettelyistä, muun muassa tiedot siitä, mitkä viranomaistyypit ovat toimivaltaisia tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvissa asioissa, tietojen saattamiseksi yleisön saataville päätöksellä 2001/470/EY perustetun siviili- ja kauppaoikeuden alan Euroopan oikeudellisen verkoston puitteissa.
Jäsenvaltioiden on pidettävä nämä tiedot ajan tasalla.
18 artikla
Jäsenvaltioiden ilmoittamat tiedot
1. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle viimeistään 11 päivänä heinäkuuta 2014 seuraavat tiedot:
a)
tyypeittäin viranomaiset, jotka ovat toimivaltaisia tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvissa asioissa, eritellen tarvittaessa
i)
viranomaiset, jotka ovat toimivaltaisia määräämään suojelutoimenpiteitä ja myöntämään todistuksia 5 artiklan mukaisesti;
ii)
viranomaiset, joissa toisessa jäsenvaltiossa määrättyyn suojelutoimenpiteeseen on vedottava ja/tai jotka ovat toimivaltaisia panemaan tällaisen toimenpiteen täytäntöön;
iii)
viranomaiset, jotka ovat toimivaltaisia tekemään tarkistuksia suojelutoimenpiteisiin 11 artiklan 1 kohdan mukaisesti;
iv)
tuomioistuimet, joille pyyntö tunnustamisen ja tarvittaessa täytäntöönpanon epäämisestä on toimitettava 13 artiklan mukaisesti;
b)
kieli, joka, tai kielet, jotka on hyväksytty 16 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen käännösten osalta.
2. Komissio saattaa 1 kohdassa tarkoitetut tiedot yleisön saataville asianmukaisilla tavoilla, erityisesti siviili- ja kauppaoikeuden alan Euroopan oikeudellisen verkoston verkkosivuston kautta.
19 artikla
Lomakkeiden laatiminen ja niiden myöhemmät muutokset
Komissio hyväksyy täytäntöönpanosäädökset 5 ja 14 artiklassa tarkoitettujen lomakkeiden laatimisesta ja myöhemmästä muuttamisesta. Nämä täytäntöönpanosäädökset hyväksytään 20 artiklassa tarkoitettua tarkastelumenettelyä noudattaen.
20 artikla
Komiteamenettely
1. Komissiota avustaa komitea. Tämä komitea on asetuksessa (EU) N:o 182/2011 tarkoitettu komitea.
2. Kun viitataan tähän kohtaan, sovelletaan asetuksen (EU) N:o 182/2011 5 artiklaa.
21 artikla
Uudelleentarkastelu
Komissio toimittaa Euroopan parlamentille, neuvostolle ja Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle kertomuksen tämän asetuksen soveltamisesta viimeistään 11 päivänä tammikuuta 2020. Kertomukseen liitetään tarvittaessa ehdotuksia asetuksen muuttamiseksi.
22 artikla
Voimaantulo
Tämä asetus tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Sitä sovelletaan 11 päivästä tammikuuta 2015.
Tätä asetusta sovelletaan suojelutoimenpiteisiin, jotka on määrätty 11 päivänä tammikuuta 2015 tai sen jälkeen, riippumatta siitä, milloin menettelyt on pantu vireille.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan jäsenvaltioissa perussopimusten mukaisesti.
Tehty Strasbourgissa 12 päivänä kesäkuuta 2013.