SMĚRNICE RADY 2010/24/EU
ze dne 16. března 2010
o vzájemné pomoci při vymáhání pohledávek vyplývajících z daní, poplatků, cel a jiných opatření
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na články 113 a 115 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu (1),
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Vzájemná pomoc mezi členskými státy při vymáhání pohledávek jednotlivých států a pohledávek Unie, pokud jde o některé daně, jakož i další opatření přispívají k řádnému fungování vnitřního trhu. Zajišťuje se tak fiskální neutralita a členským státům se umožňuje odstraňovat diskriminační ochranná opatření při přeshraničních transakcích, zaměřená na prevenci podvodů a rozpočtových ztrát.
(2)
Úprava vzájemné pomoci při vymáhání pohledávek byla poprvé stanovena ve směrnici Rady 76/308/EHS ze dne 15. března 1976 o vzájemné pomoci při vymáhání pohledávek vyplývajících z operací, které jsou součástí systému financování Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu, zemědělských dávek a cel (3). Uvedená směrnice a akty jí pozměňující byly kodifikovány ve směrnici Rady 2008/55/ES ze dne 26. května 2008 o vzájemné pomoci při vymáhání pohledávek vyplývajících z některých dávek, cel, daní a jiných opatření (4).
(3)
Ačkoli uvedená úprava představovala první krok směrem k lepším postupům pro vymáhání pohledávek v Unii sbližováním platných vnitrostátních předpisů, ukázala se jako nedostatečná ke splnění požadavků vnitřního trhu, jak se vyvinul za posledních 30 let.
(4)
V zájmu lepšího zajištění finančních zájmů členských států a neutrality vnitřního trhu je nutné rozšířit rozsah vzájemné pomoci při vymáhání pohledávek týkajících se daní a poplatků, na které se ještě nevztahuje vzájemná pomoc v této oblasti, přičemž, aby se zvládl nárůst žádostí o pomoc a zajistily lepší výsledky, je nutné zvýšit účinnost a efektivitu této pomoci a usnadnit poskytování pomoci v praxi. Za účelem splnění těchto cílů jsou nezbytné další změny, ovšem pouhé přizpůsobení stávající směrnice 2008/55/ES by nebylo dostačující. Uvedená směrnice musí být proto zrušena a nahrazena novým právním nástrojem, který bude vycházet z pozitivních výsledků směrnice 2008/55/ES, avšak stanoví v případě potřeby jasnější a přesnější pravidla.
(5)
Jasnější pravidla by měla podpořit rozsáhlejší výměnu informací mezi členskými státy. Taková pravidla by měla rovněž zajistit, aby se směrnice vztahovala na všechny právnické a fyzické osoby v Unii, a měla by vzít v úvahu stále rostoucí počet právních forem subjektů, včetně tradičních forem, jako jsou trusty a nadace, ale i nových právních forem, které mohou být v členských státech založeny daňovými poplatníky. Uvedená pravidla by měla dále umožnit zohlednit všechny formy, které mohou mít pohledávky orgánů veřejné moci týkající se daní, poplatků, cel, náhrad a intervencí, včetně veškerých peněžitých pohledávek vůči daňovému subjektu nebo vůči třetí straně, které nahrazují původní pohledávku. Jasnější pravidla jsou nutná především v zájmu lepšího vymezení práv a povinností všech zúčastněných stran.
(6)
Touto směrnicí by neměla být dotčena pravomoc členských států stanovit opatření k vymáhání pohledávek, která jsou dostupná podle jejich vnitrostátních právních předpisů. Je však nutno zajistit, aby rozdíly mezi vnitrostátními právními předpisy ani nedostatečná koordinace mezi příslušnými orgány neohrozily hladké fungování systému poskytování vzájemné pomoci stanoveného v této směrnici.
(7)
Vzájemná pomoc může spočívat v tom, že dožádaný orgán může dožadujícímu orgánu poskytnout informace, které tento orgán potřebuje za účelem vymáhání pohledávek vzniklých v dožadujícím členském státě, a doručit dlužníkovi veškeré dokumenty, které souvisejí s takovými pohledávkami a které pocházejí z dožadujícího členského státu. Na žádost dožadujícího orgánu může dožádaný orgán rovněž vymáhat pohledávky vzniklé v dožadujícím členském státě nebo přijímat předběžná opatření k zajištění vymáhání těchto pohledávek.
(8)
Přijetí jednotného dokladu, který se bude používat pro opatření k vymáhání pohledávek v dožádaném členském státě, jakož i přijetí jednotného standardního formuláře pro doručování aktů a rozhodnutí vztahujících se k pohledávce, by mělo vyřešit problémy související s uznáním a překladem aktů vydaných v jiném členském státě, které jsou nejvýznamnějším důvodem, proč je stávající úprava týkajících se pomoci neúčinná.
(9)
Měl by být vytvořen právní základ pro výměnu informací bez předchozí žádosti, týkajících se konkrétních vratek daní. V zájmu účinnosti by se mělo rovněž umožnit, aby mohli být daňoví úředníci členského státu přítomni správním šetřením v jiném členském státě nebo aby mohli být jeho účastníky. Pro dosažení rychlejší a účinnější pomoci by měla být zajištěna rovněž přímočařejší výměna informací mezi orgány.
(10)
Vzhledem k rostoucí mobilitě v rámci vnitřního trhu a omezením uloženým Smlouvou či jinými právními předpisy ohledně záruk, které lze požadovat od daňových poplatníků neusazených na území daného členského státu, je nutno rozšířit možnosti pro žádosti o vymáhání pohledávek nebo o předběžná opatření v jiném členském státě. Jelikož rozhodujícím činitelem je stáří pohledávky, mělo by být možné, aby členské státy požádaly o vzájemnou pomoc, ačkoli dosud nebyly plně využity vnitrostátní prostředky vymáhání pohledávek, mimo jiné pokud by využití takových postupů v dožadujícím členském státě způsobilo nepřiměřené obtíže.
(11)
Obecná povinnost předávat žádosti a dokumenty v digitální podobě a prostřednictvím elektronické sítě a přesná pravidla týkající se jazyků použitých v žádostech a dokumentech by členským státům měla umožnit rychlejší a snadnější vyřizování žádostí.
(12)
Při vymáhání pohledávky v dožádaném členském státě může dotyčná osoba napadnout pohledávku, doručení uskutečněné orgány dožadujícího členského státu nebo doklad o její vymahatelnosti. Je třeba stanovit, aby v takových případech podala dotyčná osoba příslušnému orgánu dožadujícího členského státu žalobu a aby dožádaný orgán, pokud dožadující orgán nepožaduje něco jiného, pozastavil jím zahájené vymáhání pohledávky do doby, než příslušný orgán dožadujícího členského státu vydá rozhodnutí.
(13)
S cílem podnítit členské státy, aby na vymáhání pohledávek jiných členských států vyčlenily dostatečné zdroje, by dožádaný členský stát měl mít možnost získat zpět náklady související s vymáháním pohledávky od dlužníka.
(14)
Účinnosti se nejlépe dosáhne, pokud bude dožádaný orgán při vyřizování žádosti o pomoc moci využít pravomoci stanovené v jeho vnitrostátních právních předpisech vztahujících se na pohledávky týkající se stejných nebo podobných daní nebo poplatků. Pokud obdobná daň, poplatek nebo clo neexistují, by měl být nejvhodnějším postupem postup stanovený podle právních předpisů dožádaného členského státu, který se vztahuje na pohledávky týkající se daní vybíraných z příjmu fyzických osob. Toto využití vnitrostátního práva by se nemělo obecně uplatňovat, pokud jde o přednostní postavení přiznávané pohledávkám vzniklým v dožádaném členském státě. Mělo by však být možné rozšířit toto přednostní postavení pohledávek na pohledávky jiných členských států na základě dohod mezi příslušnými členskými státy.
(15)
Pokud jde o otázky promlčení, je nutno stávající pravidla zjednodušit stanovením, že stavení, přerušení nebo prodloužení běhu promlčecích lhůt je obecně určeno podle platného práva v dožádaném členském státě kromě případů, kdy stavení, přerušení nebo prodloužení běhu promlčecí lhůty není podle práva platného v tomto státě možné.
(16)
V zájmu účinnosti je nutné, aby informace sdělované v průběhu vzájemné pomoci mohly být využívány v členském státě přijímajícím tyto informace pro jiné účely, než stanoví tato směrnice, pouze pokud to dovoluje právo jak členského státu poskytujícího informace, tak členského státu, který tyto informace přijímá.
(17)
Tato směrnice by neměla bránit plnění jakýchkoli závazků k poskytování širší pomoci, které vyplývají z dvoustranných nebo mnohostranných dohod nebo ujednání.
(18)
Opatření nezbytná k provedení této směrnice by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi (5).
(19)
Podle bodu 34 interinstitucionální dohody o zdokonalení tvorby právních předpisů se členské státy vybízejí k tomu, aby pro svou potřebu a v zájmu Unie sestavily vlastní tabulky, z nichž bude co nejvíce patrné srovnání mezi touto směrnicí a prováděcími opatřeními, a aby tyto tabulky zveřejnily.
(20)
Jelikož cílů této směrnice, totiž stanovení jednotného systému poskytování pomoci při vymáhání pohledávek v rámci vnitřního trhu, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a proto jich může být proto z důvodu jednotnosti, efektivity a účinnosti dosaženo lépe na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.
(21)
Tato směrnice dodržuje základní práva a ctí zásady uznávané zejména Listinou základních práv Evropské unie,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Předmět
Tato směrnice stanoví pravidla, podle nichž mají členské státy poskytovat pomoc při vymáhání pohledávek uvedených v článku 2 v jednotlivých členských státech, pokud tyto pohledávky vzniknou v jiném členském státě.
Článek 2
Oblast působnosti
1. Tato směrnice se vztahuje na pohledávky týkající se
a)
veškerých daní a poplatků jakéhokoli druhu ukládaných členským státem nebo jeho nižšími územními nebo správními celky, včetně místních orgánů, či jejich jménem, nebo jménem Unie;
b)
náhrad, intervencí a dalších opatření, jež jsou součástí systému částečného nebo úplného financování Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV), včetně částek, které mají být vybrány v souvislosti s těmito činnostmi;
c)
dávek a jiných poplatků stanovených v rámci společné organizace trhů v odvětví cukru.
2. Oblast působnosti této směrnice zahrnuje
a)
správní sankce, pokuty, poplatky a přirážky související s pohledávkami, pro které lze požadovat vzájemnou pomoc podle odstavce 1, uložené správními orgány, které jsou příslušné pro výběr dotčených daní nebo poplatků nebo pro provádění správních šetření týkajících se těchto daní nebo poplatků, nebo potvrzené správními či soudními orgány na žádost uvedených správních orgánů;
b)
poplatky za osvědčení a podobné dokumenty vydávané v souvislosti se správními postupy souvisejícími s daněmi a poplatky;
c)
úroky a náklady související s pohledávkami, pro které lze požadovat vzájemnou pomoc podle odstavce 1 nebo písmene a) nebo b) tohoto odstavce.
3. Tato směrnice se nevztahuje na
a)
povinné příspěvky na sociální zabezpečení splatné členskému státu nebo nižšímu celku členského státu nebo veřejnoprávním institucím sociálního zabezpečení;
b)
poplatky neuvedené v odstavci 2;
c)
platby smluvní povahy, jako například úhrada za veřejné služby;
d)
trestní sankce uložené na základě trestního stíhání nebo jiné trestní sankce, na které se nevztahuje odst. 2 písm. a).
Článek 3
Definice
Pro účely této směrnice se rozumí
a)
„dožadujícím orgánem“ ústřední kontaktní orgán, kontaktní orgán nebo kontaktní útvar členského státu, který podává žádost o pomoc v souvislosti s pohledávkou uvedenou v článku 2;
b)
„dožádaným orgánem“ ústřední kontaktní orgán, kontaktní orgán nebo kontaktní útvar členského státu, jemuž je žádost o pomoc podána;
c)
„osobou“:
i)
fyzická osoba,
ii)
právnická osoba,
iii)
pokud tak stanoví platné právní předpisy, sdružení osob uznané jako způsobilé k právním úkonům, avšak bez právní subjektivity právnické osoby, nebo
iv)
veškeré jiné právní uspořádání jakékoli povahy a formy, mající právní subjektivitu či nikoliv, vlastnící nebo spravující aktiva, včetně z nich pocházejícího příjmu, jež podléhají některé z daní, na které se vztahuje tato směrnice;
d)
„elektronickými prostředky“ použití elektronických zařízení pro zpracování (včetně digitální komprese) a uchovávání dat a využití přenosu po drátě, rádiového přenosu nebo jinými optickými nebo elektromagnetickými technologiemi;
e)
„sítí CCN“ společná platforma založená na společné komunikační síti (Common Communication Network - CCN), kterou vyvinula Unie k zajištění všech přenosů dat elektronickými prostředky mezi příslušnými orgány v oblasti cel a daní.
Článek 4
Organizace
1. Každý členský stát oznámí Komisi do 20. května 2010 svůj příslušný orgán nebo své příslušné orgány (dále jen „příslušný orgán“) pro účely této směrnice a neprodleně oznámí Komisi jakékoli změny týkající se příslušného orgánu.
Komise zpřístupní tyto informace ostatním členským státům a zveřejní seznam příslušných orgánů členských států v Úředním věstníku Evropské unie.
2. Příslušný orgán určí ústřední kontaktní orgán, který ponese hlavní odpovědnost za kontakty s jinými členskými státy v oblasti vzájemné pomoci podle této směrnice.
Ústřední kontaktní orgán může být rovněž určen jako odpovědný za kontakty s Komisí.
3. Příslušný orgán každého členského státu může určit kontaktní orgány, které odpovídají za kontakty s jinými členskými státy týkající se vzájemné pomoci s ohledem na jeden či více konkrétních druhů nebo kategorií daní a poplatků uvedených v článku 2.
4. Příslušný orgán každého členského státu může určit jako kontaktní útvary jiné úřady než ústřední kontaktní orgán nebo kontaktní orgány. Kontaktní útvary žádají o vzájemnou pomoc podle této směrnice nebo ji poskytují ve vztahu ke své konkrétní místní nebo funkční působnosti.
5. Pokud kontaktní orgán nebo kontaktní útvar obdrží žádost o vzájemnou pomoc požadující opatření nad rámec působnosti, která mu byla vymezena, neprodleně předá tuto žádost příslušnému úřadu nebo útvaru, pokud jsou známy, nebo ústřednímu kontaktnímu orgánu, a informuje o tom dožadující orgán.
6. Příslušný orgán každého členského státu informuje Komisi o svém ústředním kontaktním orgánu a o jakýchkoli kontaktních orgánech nebo kontaktních útvarech, které ustanovil. Komise zpřístupní obdržené informace členským státům.
7. Každé sdělení je zasíláno ústředním kontaktním orgánem nebo jeho jménem nebo v každém jednotlivém případě s jeho souhlasem, přičemž tento ústřední kontaktní orgán zajistí účinnost komunikace.
KAPITOLA II
VÝMĚNA INFORMACÍ
Článek 5
Žádost o informace
1. Na žádost dožadujícího orgánu poskytne dožádaný orgán veškeré informace, u kterých lze předpokládat, že jsou významné pro dožadující orgán při vymáhání pohledávek uvedených v článku 2.
Pro účely poskytnutí těchto informací zajistí dožádaný orgán provedení jakýchkoli správních šetření nezbytných k jejich získání.
2. Dožádaný orgán není povinen poskytnout informace,
a)
které by nebyl s to obdržet za účelem vymáhání obdobných pohledávek vzniklých v dožádaném členském státě;
b)
které by porušily ochranu obchodního, průmyslového nebo profesního tajemství;
c)
jejichž sdělení by mohlo ohrozit bezpečnost nebo být v rozporu s veřejným pořádkem dožádaného členského státu.
3. Odstavec 2 nelze v žádném případě vykládat tak, že dožádanému orgánu členského státu umožňuje odmítnout poskytnutí informací výhradně z toho důvodu, že tyto informace jsou v držení banky, jiné finanční instituce, určené osoby nebo osoby jednající v zastoupení nebo ve funkci zmocněnce, nebo z toho důvodu, že se týkají vlastnických podílů u nějaké osoby.
4. Dožádaný orgán informuje dožadující orgán o důvodech odmítnutí žádosti o informace.
Článek 6
Výměna informací bez předchozí žádosti
Pokud se vratky daní nebo poplatků jiných než daně z přidané hodnoty týká osoby usazené nebo osoby s bydlištěm v jiném členském státě, může členský stát, který má daně nebo poplatky vrátit, uvědomit členský stát usazení nebo bydliště, do něhož mají vracené daně nebo poplatky plynout.
Článek 7
Přítomnost v prostorách správních orgánů a účast na správních šetřeních
1. Na základě dohody mezi dožadujícím orgánem a dožádaným orgánem a v souladu s podmínkami stanovenými dožádaným orgánem mohou úředníci zmocnění dožadujícím orgánem za účelem podpory vzájemné pomoci podle této směrnice
a)
být přítomni v prostorách, kde správní orgány dožádaného členského státu plní své úkoly;
b)
být přítomni při správních šetřeních prováděných na území dožádaného členského státu;
c)
napomáhat příslušným úředníkům dožádaného členského státu v rámci soudního řízení v tomto členském státě.
2. Umožňuje-li to právo platné v dožádaném členském státě, může dohoda uvedená v odst. 1 písm. b) stanovit, že úředníci dožadujícího členského státu mohou jednotlivým osobám pokládat otázky a nahlížet do záznamů.
3. Úředníci zmocnění dožadujícím orgánem, kteří využívají možností uvedených v odstavcích 1 a 2, musí být vždy schopni předložit písemné zmocnění, v němž je uvedena jejich totožnost a jejich úřední způsobilost.
KAPITOLA III
POMOC PŘI DORUČOVÁNÍ DOKUMENTŮ
Článek 8
Žádost o doručení určitých dokumentů vztahujících se k pohledávkám
1. Na žádost dožadujícího orgánu dožádaný orgán doručí příjemci veškeré dokumenty vydané v dožadujícím členském státě, včetně dokumentů soudního charakteru, vztahující se k některé z pohledávek uvedených v článku 2 nebo k jejímu vymáhání.
K žádosti o doručení dokumentů je připojen standardní formulář obsahující alespoň tyto informace:
a)
jméno, adresu a jiné údaje důležité pro identifikaci příjemce;
b)
účel doručení dokumentů a lhůtu, v níž by doručení mělo být provedeno;
c)
popis přiložených dokumentů a povaha a výše částky dotyčné pohledávky;
d)
název, adresu a další kontaktní údaje týkající se
i)
úřadu odpovědného za připojené dokumenty, a pokud jde o jiný úřad,
ii)
úřadu, kde lze získat další informace týkající se doručovaného dokumentu nebo možnosti napadnout platební povinnost.
2. Dožadující orgán předloží žádost o doručení dokumentu podle tohoto článku pouze v případě, že jej nemůže doručit podle pravidel pro doručení daného dokumentu v dožadujícím členském státě, nebo v případě, že by z takového doručení vyplývaly nepřiměřené těžkosti.
3. Dožádaný orgán neprodleně uvědomí dožadující orgán o veškerých úkonech učiněných k vyřízení žádosti o doručení, a zejména o dni doručení dokumentu příjemci.
Článek 9
Způsoby doručování
1. Dožádaný orgán zajistí, aby se doručení v dožádaném členském státě uskutečnilo v souladu s příslušnými vnitrostátními právními předpisy a správní praxí platnými v dožádaném členském státě.
2. Odstavcem 1 není dotčen jiný způsob doručení příslušným orgánem dožadujícího členského státu v souladu s předpisy platnými v tomto členském státě.
Příslušný orgán v dožadujícím členském státě může doručit jakýkoli dokument přímo doporučeným dopisem nebo elektronicky osobě na území jiného členského státu.
KAPITOLA IV
OPATŘENÍ K VYMÁHÁNÍ POHLEDÁVEK NEBO PŘEDBĚŽNÁ OPATŘENÍ
Článek 10
Žádost o vymáhání pohledávky
1. Na žádost dožadujícího orgánu dožádaný orgán vymáhá pohledávky, na něž se vztahuje doklad o vymahatelnosti pohledávky v dožadujícím členském státě.
2. Dožadující orgán poskytne dožádanému orgánu veškeré důležité informace týkající se záležitosti, v níž byla podána žádost o vymáhání pohledávky, jakmile se o nich dozví.
Článek 11
Podmínky, jimiž se řídí žádost o vymáhání pohledávky
1. Dožadující orgán nemůže požádat o vymáhání pohledávky, pokud pohledávka nebo doklad o její vymahatelnosti byly v dožadujícím členském státě napadeny, s výjimkou případů, kdy se použije čl. 14 odst. 4 třetí pododstavec.
2. Než dožadující orgán požádá o vymáhání pohledávky, použije příslušné postupy k vymáhání pohledávky, které jsou dostupné v dožadujícím členském státě, s výjimkou těchto případů:
a)
pokud je zřejmé, že neexistují žádná aktiva k vymáhání v dožadujícím členském státě nebo že takové postupy nepovedou k úplnému uhrazení pohledávky, a dožadující orgán má konkrétní informace uvádějící, že dotyčná osoba má aktiva v dožádaném členském státě;
b)
pokud by uplatnění těchto postupů v dožadujícím členském státě vedlo k nepřiměřeným obtížím.
Článek 12
Doklad o vymahatelnosti pohledávky v dožádaném členském státě a další přiložené dokumenty
1. Ke každé žádosti o vymáhání pohledávky se přiloží jednotný doklad o její vymahatelnosti v dožádaném členském státě.
Tento jednotný doklad o vymahatelnosti pohledávky v dožádaném členském státě odráží základní obsah původního dokladu o vymahatelnosti pohledávky a je jediným základem pro opatření k vymáhání pohledávky a předběžná opatření přijímaná v dožádaném členském státě. Nepodléhá žádnému úkonu uznání, doplnění nebo nahrazení v tomto členském státě.
Jednotný doklad o vymahatelnosti pohledávky obsahuje alespoň tyto informace:
a)
informace důležité pro určení původního dokladu o vymahatelnosti pohledávky, popis pohledávky, včetně jejího charakteru, období, jehož se pohledávka týká, veškerá data důležitá pro její vymáhání, jakož i výši pohledávky a její různé složky, jako např. jistina, naběhlý úrok atd.;
b)
jméno a jiné údaje důležité pro identifikaci dlužníka;
c)
název, adresu a další kontaktní údaje týkající se
i)
úřadu odpovědného za vyměření pohledávky, a pokud jde o jiný úřad,
ii)
úřadu, kde lze získat další informace týkající se pohledávky nebo možností napadnout platební povinnost.
2. K žádosti o vymáhání pohledávky mohou být přiloženy další dokumenty vztahující se k pohledávce, které byly vydány v dožadujícím členském státě.
Článek 13
Vyřízení žádosti o vymáhání pohledávky
1. Pro účely vymáhání pohledávky v dožádaném členském státě se pohledávka, která je předmětem žádosti o vymáhání, považuje za pohledávku dožádaného členského státu, není-li v této směrnici stanoveno jinak. Dožádaný orgán využije pravomoci a postupy stanovené podle právních a správních předpisů dožádaného členského státu, které se vztahují na pohledávky vzniklé v souvislosti se stejnou daní či stejným poplatkem nebo v případě jejich neexistence s obdobnou daní či obdobným poplatkem, není-li v této směrnici stanoveno jinak.
Pokud se dožádaný orgán domnívá, že na jeho území nejsou vybírány stejné nebo obdobné daně či poplatky, využije pravomoci a postupy stanovené podle právních a správních předpisů dožádaného členského státu, které se vztahují na pohledávky vzniklé v souvislosti s výběrem daně z příjmu fyzických osob, není-li v této směrnici stanoveno jinak.
Dožádaný členský stát není povinen přiznat pohledávkám jiných členských států přednostní postavení přiznávané obdobným pohledávkám vzniklým v daném členském státě, pokud se dotyčné členské státy nedohodly jinak, nebo nestanoví-li právo dožádaného členského státu jinak. Členský stát, který přizná přednostní postavení pohledávkám jiného členského státu, nesmí odmítnout přiznat za stejných podmínek stejné přednostní postavení stejným nebo podobným pohledávkám dalších členských států.
Dožádaný členský stát vymáhá pohledávku ve své vlastní měně.
2. Dožádaný orgán informuje řádným způsobem dožadující orgán o veškerých opatřeních, která přijal na základě žádosti o vymáhání pohledávky.
3. Ode dne obdržení žádosti o vymáhání pohledávky účtuje dožádaný orgán úroky z prodlení podle platných právních a správních předpisů v dožádaném členském státě.
4. Dožádaný orgán může v případě, že to umožňují platné právní a správní předpisy dožádaného členského státu, rozhodnout o tom, že poskytne dlužníkovi lhůtu k zaplacení nebo mu povolí placení ve splátkách, a požadovat související úrok. O každém takovém rozhodnutí musí následně informovat dožadující orgán.
5. Aniž je dotčen čl. 20 odst. 1, dožádaný orgán předá dožadujícímu orgánu vymožené částky pohledávky a úroku podle odstavců 3 a 4 tohoto článku.
Článek 14
Spory
1. Spory týkající se pohledávky, původního dokladu o vymahatelnosti pohledávky v dožadujícím členském státě nebo jednotného dokladu o vymahatelnosti pohledávky v dožádaném členském státě a spory týkající se platnosti doručení učiněného příslušným orgánem dožadujícího členského státu spadají do pravomoci příslušných orgánů dožadujícího členského státu. Napadne-li zúčastněná osoba v průběhu vymáhání pohledávky pohledávku, původní doklad o vymahatelnosti pohledávky v dožadujícím členském státě nebo jednotný doklad o vymahatelnosti pohledávky v dožádaném členském státě, dožádaný orgán tuto osobu informuje, že musí podat žalobu k příslušnému orgánu dožadujícího členského státu v souladu s jeho platnými právními předpisy.
2. Spory týkající se opatření k vymáhání pohledávek přijatých v dožádaném členském státě nebo spory týkající se platnosti doručení učiněného příslušným orgánem dožádaného členského státu musí být předloženy příslušnému orgánu dožádaného členského státu v souladu s jeho právními předpisy.
3. Je-li příslušnému orgánu dožadujícího členského státu podána žaloba uvedená v odstavci 1, dožadující orgán o tom informuje dožádaný orgán a uvede rozsah, v jakém nebyla pohledávka napadena.
4. Jakmile dožádaný orgán obdrží od dožadujícího orgánu nebo od zúčastněné osoby informace uvedené v odstavci 3, pozastaví vymáhání pohledávky ve vztahu k napadené části pohledávky až do rozhodnutí příslušného orgánu v této věci, pokud dožadující orgán nevyžaduje v souladu s třetím pododstavcem tohoto odstavce jinak.
Na žádost dožadujícího orgánu, nebo považuje-li to dožádaný orgán jinak za potřebné, aniž je dotčen článek 16, může dožádaný orgán přijmout předběžná opatření k zajištění vymáhání pohledávky, pokud to umožňují platné právní předpisy dožádaného členského státu.
Dožadující orgán může v souladu s právními předpisy a správní praxí platnými v dožadujícím členském státě dožádaný orgán požádat, aby vymáhal napadenou pohledávku nebo napadenou část pohledávky, pokud to dovolují platné právní předpisy a správní praxe dožádaného členského státu. Každou takovouto žádost je nutno odůvodnit. Jestliže výsledek sporu poté vyzní ve prospěch dlužníka, je dožadující orgán povinen nahradit všechny vymožené částky a všechny případné splatné náhrady podle platných právních předpisů dožádaného členského státu.
Pokud bylo příslušnými orgány dožadujícího členského státu nebo dožádaného členského státu zahájeno řízení vedoucí ke vzájemné dohodě a výsledek tohoto řízení může ovlivnit pohledávku, ve vztahu k níž bylo požádáno o pomoc, jsou opatření k vymáhání pohledávek pozastavena nebo zcela zastavena, dokud nebude toto řízení ukončeno, s výjimkou bezprostředně naléhavého případu podvodu nebo platební neschopnosti. Pokud jsou opatření k vymáhání pohledávek pozastavena nebo zcela zastavena, použije se druhý pododstavec.
Článek 15
Změna nebo stažení žádosti o pomoc při vymáhání pohledávky
1. Dožadující orgán neprodleně informuje dožádaný orgán o případné následné změně své žádosti o vymáhání pohledávky nebo o stažení své žádosti s uvedením důvodů změny nebo stažení.
2. Je-li změna žádosti zapříčiněna rozhodnutím příslušného orgánu uvedeného v čl. 14 odst. 1, dožadující orgán zašle toto rozhodnutí spolu s revidovaným jednotným dokladem o vymahatelnosti pohledávky v dožádaném členském státě. Dožádaný orgán poté přistoupí k dalším opatřením k vymáhání pohledávky na základě revidovaného dokladu.
V opatřeních k vymáhání pohledávky nebo v předběžných opatřeních, která již byla v dožádaném členském státě učiněna na základě původního jednotného dokladu o vymahatelnosti, lze na základě revidovaného dokladu pokračovat, není-li nutné žádost změnit v důsledku neplatnosti původního dokladu o vymahatelnosti v dožadujícím členském státě nebo původního jednotného dokladu o vymahatelnosti v dožádaném členském státě.
Články 12 a 14 se použijí s ohledem na revidovaný doklad.
Článek 16
Žádost o předběžná opatření
1. Dožádaný orgán, pokud to umožňuje vnitrostátní právo a v souladu s vnitrostátní správní praxí, přijme na žádost dožadujícího orgánu předběžná opatření potřebná k vymáhání pohledávky, pokud je pohledávka nebo doklad o vymahatelnosti pohledávky v dožadujícím členském státě v době podání žádosti napaden nebo pokud se na pohledávku dosud nevztahuje doklad o vymahatelnosti v dožadujícím členském státě, jsou-li předběžná opatření v podobné situaci rovněž možná podle vnitrostátního práva a vnitrostátní správní praxe dožadujícího členského státu.
K žádosti o přijetí předběžných opatření v dožádaném členském státě se případně připojí dokument vypracovaný za účelem přijetí předběžných opatření v dožadujícím členském státě a vztahující se k pohledávce, která je předmětem žádosti o vzájemnou pomoc. Tento dokument nepodléhá žádnému úkonu uznání, doplnění nebo nahrazení v dožádaném členském státě.
2. K žádosti o předběžná opatření mohou být přiloženy další dokumenty vztahující se k pohledávce, které byly vydány v dožadujícím členském státě.
Článek 17
Pravidla, kterými se řídí žádost o předběžná opatření
Pro účely článku 16 se použijí obdobně čl. 10 odst. 2, čl. 13 odst. 1 a 2 a články 14 a 15.
Článek 18
Omezení povinností dožádaného orgánu
1. Dožádaný orgán není povinen poskytnout pomoc uvedenou v článcích 10 až 16, jestliže by vymáhání pohledávky v důsledku situace dlužníka způsobilo vážné hospodářské nebo sociální obtíže v dožádaném členském státě, pokud platné právní a správní předpisy tohoto členského státu povolují takovouto výjimku u vnitrostátních pohledávek.
2. Dožádaný orgán není povinen poskytnout pomoc uvedenou v článcích 5 a 7 až 16, jestliže se původní žádost o pomoc podle článku 5, 7, 8, 10 nebo 16 týká pohledávek starších pěti let, počítáno ode dne splatnosti pohledávky v dožadujícím členském státě do dne podání původní žádosti o pomoc.
Byly-li však pohledávka nebo původní doklad o vymahatelnosti v dožadujícím členském státě napadeny, má se za to, že pětiletá lhůta počíná běžet okamžikem, kdy dožadující členský stát zjistí, že pohledávku nebo doklad o vymahatelnosti již nelze napadnout.
V případech, kdy příslušné orgány dožadujícího členského státu povolí odklad platby nebo splátkový režim, se má za to, že pětiletá lhůta počíná běžet okamžikem, kdy uplynula lhůta pro splacení celé pohledávky.
V těchto případech však dožádaný orgán není povinen poskytnout pomoc ve vztahu k pohledávkám starším deseti let, počínaje dnem, kdy byla pohledávka původně splatná v dožadujícím členském státě.
3. Členský stát není povinen poskytnout pomoc, pokud celková částka pohledávek, na něž se vztahuje tato směrnice, na kterou je pomoc požadována, je menší než 1 500 EUR.
4. Dožádaný orgán uvědomí dožadující orgán o důvodech odmítnutí žádosti o pomoc.
Článek 19
Otázky týkající se promlčení
1. Otázky týkající se promlčecích lhůt se řídí výlučně platnými právními předpisy dožadujícího členského státu.
2. Co se týká stavení, přerušení nebo prodloužení běhu promlčecích lhůt, má se za to, že jakékoli úkony související s vymáháním pohledávky provedené dožádaným orgánem či jeho jménem v souladu se žádostí o pomoc, které podle platných právních předpisů dožádaného členského státu stavějí, přerušují nebo prodlužují promlčecí lhůtu, mají stejný účinek v dožadujícím členském státě pod podmínkou, že je příslušný odpovídající účinek stanoven platnými právními předpisy dožadujícího členského státu.
Pokud stavení, přerušení nebo prodloužení běhu promlčecí lhůty není podle platných právních předpisů dožádaného členského státu možné, jakékoli úkony související s vymáháním pohledávky provedené dožádaným orgánem či jeho jménem v souladu se žádostí o pomoc, které by v případě, že by byly provedeny dožadujícím orgánem či jeho jménem v jeho členském státě, podle platných právních předpisů dožadujícího členského státu stavěly, přerušovaly nebo prodlužovaly promlčecí lhůtu, se z hlediska tohoto účinku považují za provedené v posledně uvedeném státě.
Prvním a druhým pododstavcem není dotčeno právo příslušných orgánů dožadujícího členského státu přijmout opatření ke stavení, přerušení nebo prodloužení běhu promlčecí lhůty v souladu s platnými právními předpisy tohoto členského státu.
3. Dožadující orgán a dožádaný orgán se vzájemně informují o případných úkonech, které přerušují, stavějí nebo prodlužují promlčecí lhůtu pohledávky, pro kterou byla byla požadována opatření k jejímu vymáhání nebo předběžná opatření, nebo které mohou mít tento účinek.
Článek 20
Náklady
1. Kromě částek uvedených v čl. 13 odst. 5 usiluje dožádaný orgán o to, aby od dotyčné osoby vymohl a ponechal si náklady, které mu v souvislosti s vymáháním vznikly, v souladu s právními předpisy dožádaného členského státu.
2. Členské státy se vzdávají všech vzájemných nároků na náhradu nákladů vzniklých při poskytování vzájemné pomoci na základě této směrnice.
Je-li však vymáhání zvlášť obtížné, způsobí velmi vysoké náklady nebo se týká boje proti organizovanému zločinu, mohou se dožadující a dožádaný orgán dohodnout na zvláštní úpravě náhrady nákladů.
3. Bez ohledu na odstavec 2 ručí dožadující členský stát dožádanému členskému státu za všechny náklady a ztráty vzniklé v souvislosti s činnostmi, které byly shledány neodůvodněnými co do oprávněnosti pohledávky nebo platnosti dokladu o vymahatelnosti pohledávky nebo dokladu umožňujícího přijetí předběžných opatření vydaného dožadujícím orgánem.
KAPITOLA V
OBECNÁ PRAVIDLA, JIMIŽ SE ŘÍDÍ VŠECHNY DRUHY ŽÁDOSTÍ O POMOC
Článek 21
Standardní formuláře a komunikační prostředky
1. Žádosti o informace podle čl. 5 odst. 1, žádosti o doručení podle čl. 8 odst. 1, žádosti o vymáhání pohledávek podle čl. 10 odst. 1 nebo žádosti o předběžná opatření podle čl. 16 odst. 1 jsou zasílány elektronickými prostředky pomocí standardního formuláře, ledaže by toto nebylo proveditelné z technických důvodů. Tyto standardní formuláře jsou, pokud možno, používány rovněž pro případnou další komunikaci ohledně žádosti.
Jednotný doklad o vymahatelnosti pohledávky v dožádaném členském státě, doklad umožňující přijetí předběžných opatření v dožadujícím členském státě a ostatní dokumenty uvedené v článcích 12 a 16 jsou rovněž zasílány elektronickými prostředky, ledaže by toto nebylo proveditelné z technických důvodů.
Ke standardním formulářům mohou být případně připojeny zprávy, výkazy a jiné dokumenty či jejich ověřené kopie nebo výpisy z nich, které jsou rovněž zasílány elektronickými prostředky, ledaže by toto nebylo proveditelné z technických důvodů.
Standardní formuláře a komunikace elektronickými prostředky se mohou použít rovněž při výměně informací podle článku 6.
2. Odstavec 1 se nevztahuje na informace a dokumenty získané během přítomnosti v prostorách správních orgánů v jiném členském státě nebo při účasti ve správních šetřeních v jiném členském státě podle článku 7.
3. Nejsou-li pro komunikaci použity elektronické prostředky nebo standardní formuláře, není tím dotčena platnost získaných informací nebo opatření přijatých při vyřizování žádosti o pomoc.
Článek 22
Použití jazyků
1. Všechny žádosti o pomoc, standardní formuláře o doručení a jednotné doklady o vymahatelnosti pohledávky v dožádaném členském státě se zasílají v úředním jazyce nebo v jednom z úředních jazyků dožádaného členského státu, nebo je k nim připojen překlad do tohoto jazyka nebo do jednoho z těchto jazyků. Skutečnost, že některé části uvedených dokumentů jsou napsány v jazyce jiném, než je úřední jazyk nebo jeden z úředních jazyků dožádaného členského státu, nemá vliv na jejich platnost nebo na platnost příslušného řízení, pokud takový jiný jazyk je jazykem dohodnutým mezi dotyčnými členskými státy.
2. Dokumenty, které jsou předmětem žádosti o doručení podle článku 8, mohou být dožádanému orgánu zaslány v úředním jazyce dožadujícího členského státu.
3. Jsou-li k žádosti připojeny jiné dokumenty, než je uvedeno v odstavcích 1 a 2, může dožádaný orgán v případě potřeby od dožadujícího orgánu vyžadovat překlad těchto dokumentů do úředního jazyka nebo jednoho z úředních jazyků dožádaného členského státu či do jiného jazyka vzájemně dohodnutého mezi dotyčnými členskými státy.
Článek 23
Poskytování informací a dokumentů
1. Informace sdělené v jakékoli formě na základě této směrnice podléhají služebnímu tajemství a požívají stejné ochrany jako obdobné informace podle vnitrostátního práva členského státu, který je obdržel.
Tyto informace mohou být použity pro účely uplatnění opatření k vymáhání pohledávek nebo předběžných opatření, na něž se vztahuje tato směrnice. Mohou být rovněž použity v případě vyměření a vymáhání povinných příspěvků sociálního zabezpečení.
2. Osoby pověřené Bezpečnostním akreditačním úřadem Evropské komise, mohou mít přístup k těmto informacím pouze tehdy, pokud je to nezbytné pro péči o síť CCN a pro její údržbu a rozvoj.
3. Členský stát poskytující informace povolí jejich použití pro jiné účely, než které jsou uvedeny v odstavci 1, v členském státě přijímajícím tyto informace, jestliže podle práva členského státu poskytujícího informace mohou být tyto informace použity pro obdobné účely.
4. Jestliže se dožadující nebo dožádaný orgán domnívá, že informace získané na základě této směrnice jsou pravděpodobně užitečné třetímu členskému státu pro účely uvedené v odstavci 1, může tyto informace předat tomuto třetímu členskému státu, pokud je takové předání v souladu s pravidly a postupy stanovenými v této směrnici. Uvedený orgán informuje příslušný členský stát, z něhož informace pochází, o svém záměru sdílet informace se třetím členským státem. Členský stát, z něhož informace pochází, může vyjádřit svůj nesouhlas s takovým sdílením informací do deseti pracovních dnů ode dne, kdy obdržel sdělení členského státu, který si přeje dané informace sdílet.
5. Souhlas s použitím informací podle odstavce 3, které byly předány na základě odstavce 4, může být udělen pouze členským státem, z něhož informace pocházejí.
6. Informace sdělené v jakékoli formě na základě této směrnice mohou být všemi orgány v rámci členského státu, který informace obdržel, uplatněny nebo použity jako důkaz na stejném základě jako obdobné informace získané v tomto státě.
KAPITOLA VI
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 24
Použití jiných dohod o pomoci
1. Touto směrnicí není dotčeno plnění jakýchkoli závazků k poskytování širší pomoci, které vyplývají z dvoustranných nebo mnohostranných dohod nebo ujednání, včetně dohod nebo ujednání o doručování soudních nebo mimosoudních aktů.
2. Pokud členské státy uzavřou takové dvoustranné nebo mnohostranné dohody či ujednání o záležitostech spadajících do oblasti působnosti této směrnice, s výjimkou dohod či ujednání týkajících se jednotlivých případů, uvědomí o tom neprodleně Komisi. Komise poté uvědomí ostatní členské státy.
3. Při poskytování vzájemné pomoci v širším rozsahu na základě dvoustranné nebo mnohostranné dohody nebo ujednání mohou členské státy využívat elektronickou komunikační síť a standardní formuláře přijaté za účelem provedení této směrnice.
Článek 25
Výbor
1. Komisi je nápomocen Výbor pro vymáhání pohledávek.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Lhůta uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
Článek 26
Prováděcí ustanovení
Komise přijme postupem podle čl. 25 odst. 2 prováděcí pravidla k čl. 4 odst. 2, 3 a 4, čl. 5 odst. 1, článkům 8 a 10, čl. 12 odst. 1, čl. 13 odst. 2, 3, 4 a 5, článku 15, čl. 16 odst. 1 a čl. 21 odst. 1.
Tato pravidla stanoví alespoň
a)
praktická ujednání ohledně organizace kontaktů mezi ústředními kontaktními orgány, ostatními kontaktními orgány a kontaktními útvary uvedenými v čl. 4 odst. 2, 3 a 4, z různých členských států, a ohledně kontaktů s Komisí;
b)
způsoby, kterými lze předávat sdělení mezi orgány;
c)
formát a další podrobnosti ohledně standardních formulářů používaných pro účely čl. 5 odst. 1, článku 8, čl. 10 odst. 1, čl. 12 odst. 1 a čl. 16 odst. 1;
d)
pravidla pro přepočet částek, které mají být vymáhány, a pro převod vymožených částek;
Článek 27
Podávání zpráv
1. Každý členský stát Komisi každoročně do 31. března informuje o
a)
počtu žádostí o informace, doručení a vymáhání nebo o předběžná opatření, které každý rok zaslal jednotlivým dožádaným členským státům a které obdržel od jednotlivých dožadujících členských států;
b)
výši pohledávek, které byly předmětem žádosti o pomoc, a o vymožených částkách.
2. Členské státy mohou rovněž poskytovat jakékoli další informace, které mohou být užitečné pro vyhodnocení poskytování vzájemné pomoci podle této směrnice.
3. Komise každých pět let předkládá Evropskému parlamentu a Radě zprávu o fungování opatření podle této směrnice.
Článek 28
Provedení
1. Členské státy přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 31. prosince 2011. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Budou používat tyto předpisy ode dne 1. ledna 2012.
Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 29
Zrušení směrnice 2008/55/ES
Směrnice 2008/55/ES se zrušuje s účinkem ode dne 1. ledna 2012.
Odkazy na zrušenou směrnici se považují za odkazy na tuto směrnici.
Článek 30
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 31
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
V Bruselu dne 16. března 2010.
32010L0024
L 084/1
SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE
16.03.2010.
DIREKTIVA VIJEĆA 2010/24/EU
od 16. ožujka 2010.
o uzajamnoj pomoći kod naplate potraživanja vezanih za poreze, carine i druge mjere
VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegove članke 113. i 115.,
uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
uzimajući u obzir mišljenje Europskog parlamenta (1),
uzimajući u obzir mišljenje Europskog gospodarskog i socijalnog odbora (2),
djelujući u skladu s posebnim zakonodavnim postupkom,
budući da:
(1)
Uzajamna pomoć među državama članicama za naplatu međusobnih potraživanja i potraživanja Unije vezano za pojedine poreze i druge mjere doprinosi pravilnom funkcioniranju unutarnjeg tržišta. Ona osigurava fiskalnu neutralnost i omogućuje državama članicama da uklone diskriminatorne zaštitne mjere u prekograničnim transakcijama kako bi se spriječila prijevara i proračunski gubici.
(2)
Aranžmani o uzajamnoj pomoći u naplati prvi su put određeni u Direktivi Vijeća 76/308/EEZ od 15. ožujka 1976. o uzajamnoj pomoći kod naplate potraživanja koja proizlaze iz poslova koji čine dio sustava financiranja Europskog fonda za smjernice i jamstva u poljoprivredi, poljoprivrednih pristojbi i carina (3). Ta Direktiva i akti kojima se izmjenjuje kodificirani su Direktivom Vijeća 2008/55/EZ od 26. svibnja 2008. o uzajamnoj pomoći kod naplate potraživanja vezanih za određene pristojbe, carine, poreze i druge mjere (4).
(3)
Ti aranžmani, međutim, iako su osigurali prvi korak prema poboljšanju postupaka naplate usklađivanjem primjenjivih nacionalnih pravila unutar Unije, pokazali su se nedostatnima za zadovoljavanje zahtjeva unutarnjeg tržišta kako se ono razvijalo proteklih 30 godina.
(4)
Kako bi se bolje zaštitili financijski interesi država članica i neutralnost unutarnjega tržišta, potrebno je proširiti područje djelovanja uzajamne pomoći za naplatu potraživanja vezano za poreze i carine koji još nisu obuhvaćeni režimom uzajamne pomoći za naplatu, a kako bi se bolje suočili s povećanjem zahtjeva za pomoć i proizveli bolje rezultate potrebno je pomoć učiniti učinkovitijom i djelotvornijom i olakšati je u praksi. Kako bi se ispunili ovi ciljevi, potrebne su važne prilagodbe, pri čemu sama promjena postojeće Direktive 2008/55/EZ ne bi bila dovoljna. Tu Direktivu stoga treba staviti izvan snage i zamijeniti novim pravni aktom koji se temelji na postignućima Direktive 2008/55/EZ, ali osigurava jasnija i preciznija pravila gdje je to potrebno.
(5)
Jasnija pravila promicala bi širu razmjenu informacija između država članica. Ona bi također osigurala da su obuhvaćene sve pravne i fizičke osobe u Uniji, uzimajući u obzir sve veći raspon pravnih aranžmana, uključujući ne samo tradicionalne aranžmane kao što su zaklade i fondacije, već svaki novi instrument koji mogu osnovati porezni obveznici u državama članicama. Oni bi potom mogli voditi računa o svim oblicima u kojima se mogu javiti potraživanja javnih tijela vezano za poreze, carine, pristojbe, subvencije i intervencije, uključujući sve novčane naplate protiv poreznih obveznika vezano uz ili protiv treće strane kojima se zamjenjuje prvotan zahtjev. Jasnija su pravila prvenstveno potrebna kako bi se bolje definirala pravila i obveze svih dotičnih stranaka.
(6)
Ova Direktiva ne smije utjecati na sposobnost država članica da odrede mjere naplate koje su raspoložive unutar njihovih nacionalnih zakonodavstava. Međutim, potrebno je osigurati da neusklađenost između nacionalnih propisa ni nedostatak koordinacije između nadležnih tijela ne ugroze besprijekornu operaciju sustava uzajamne pomoći predviđenu ovom Direktivom.
(7)
Uzajamna pomoć trebala bi obuhvaćati sljedeće: tijelo kojem se upućuje zahtjev treba osigurati tijelu koje je podnositelj zahtjeva informacije koje treba podnositelj kako bi naplatio potraživanje nastalo u državi članici u kojoj se nalazi i obavijestiti dužnika o svim instrumentima koji se odnose na potraživanje koje je nastalo u toj državi članici. Tijelo kojem se upućuje zahtjev može, na zahtjev podnositelja, naplatiti potraživanje nastalo u državi članici u kojoj se nalazi ili poduzeti mjere predostrožnosti kojima se jamči naplata tih potraživanja.
(8)
Donošenje jedinstvenog instrumenta koji će se koristiti za provedbene mjere u državi članici kojoj je upućen zahtjev, kao i usvajanje jedinstvenog standardnog obrasca za obavješćivanje o instrumentima i odlukama vezanim za naplatu, trebali bi riješiti probleme priznavanja i prevođenja instrumenata koji proizlaze iz druge države članice, što predstavlja glavni uzrok neučinkovitosti sadašnjeg režima pomoći.
(9)
Treba stvoriti pravnu osnovu za razmjenu informacija bez prethodnog zahtjeva o posebnim povratima poreza. Radi učinkovitosti također bi trebalo omogućiti da porezni službenici države članice prisustvuju ili sudjeluju u upravnim istragama u drugoj državi članici. Također treba omogućiti neposredniju razmjenu informacija između službi kako bi se pomoć ubrzala i postala učinkovitija.
(10)
S obzirom na sve veću mobilnost unutar unutarnjeg tržišta i na ograničenja nametnuta Ugovorom ili drugim propisima o jamstvima koja se mogu zatražiti od poreznih obveznika koji nemaju poslovni nastan unutar nacionalnog državnog područja, potrebno je proširiti mogućnosti za potraživanje naplate ili mjera predostrožnosti u drugoj državi članici. Budući da je vijek potraživanja kritičan faktor, treba omogućiti da država članica podnese zahtjev za uzajamnu pomoć, iako domaće mjere potraživanja nisu u potpunosti iscrpljene, između ostalog, kada bi pozivanje na takve postupke u državi članici koja je podnijela zahtjev prouzročili nerazmjernu poteškoću.
(11)
Opća obveza da se zahtjevi i dokumenti prosljeđuju u digitalnom obliku i putem elektroničke mreže te uz precizna pravila o uporabi jezika za zahtjeve i dokumente, trebala bi omogućiti državama članicama da brže i lakše obrađuju zahtjeve.
(12)
Tijekom postupka naplate potraživanja u državi članici kojoj je upućen zahtjev, zahtjev za potraživanje, obavijest tijela države članice koja je podnijela zahtjev ili instrument kojim se ovlašćuje njegova provedba može osporiti predmetna osoba. U takvim je slučajevima potrebno utvrditi da dotična osoba mora iznijeti to pokretanje postupka osporavanja potraživanja pred nadležno tijelo države članice koja podnosi zahtjev i da tijelo kojem se upućuje zahtjev mora obustaviti, osim ako tijelo koje je podnositelj zahtjeva ne zatraži drukčije, svaku provedbu postupka koju je pokrenula dok nadležno tijelo države članice koja podnosi zahtjev ne donese odluku.
(13)
Kako bi se države članice potaknule da posvete dovoljno sredstava naplati potraživanja država članica, država članica kojoj je upućen zahtjev mora moći naplatiti troškove vezane za naplatu od dužnika.
(14)
Učinkovitost bi se najbolje postigla kada bi, prilikom izvršavanja zahtjeva za pomoć, tijelo kojem se upućuje zahtjev moglo iskoristiti ovlasti koje su mu osigurane prema nacionalnom zakonodavstvu primjenjujući na predmetna potraživanja iste ili slične poreze ili carine. Ako ne postoji isti ili sličan porez ili carina najprikladniji postupak bio bi onaj koji je predviđen u skladu s propisima države članice kojoj je upućen zahtjev, a koji se primjenjuje na poreze nametnute na osobni dohodak. Uporaba nacionalnog zakonodavstva u pravilu se ne primjenjuje s obzirom na preferencije vezane za potraživanja proizašla u državi članici kojoj je upućen zahtjev. Međutim trebalo bi moći proširiti preferencije na potraživanja druge države članice temeljeno na sporazumu između dotičnih država članica.
(15)
Vezano za pitanja ograničenja nužno je pojednostavniti postojeća pravila, predviđajući da se suspenzija, prekid ili produljenje tih razdoblja ograničenja u pravilu određuju u skladu sa zakonima na snazi u državi članici kojoj je upućen zahtjev, osim kada suspenzija, prekid ili produljenje razdoblja ograničenja nisu mogući prema zakonima na snazi u toj državi.
(16)
Učinkovitost zahtijeva da informacije koje su priopćene u tijeku uzajamne pomoći mogu biti iskorištene u državi članici koja prima informacije u druge svrhe osim onih predviđenih ovom Direktivom, gdje je to omogućeno u skladu s domaćim zakonodavstvom države članice koja osigurava informacije i države članice koja prima informacije.
(17)
Ovom se Direktivom ne bi smjela ograničavati uzajamna pomoć koju pojedine države članice međusobno nude na temelju dvostranih ili višestranih sporazuma ili dogovora.
(18)
Mjere potrebne za provedbu ove Direktive trebaju se donijeti u skladu s Odlukom Vijeća 1999/468/EZ od 28. lipnja 1999. o utvrđivanju postupaka za izvršavanje provedbenih ovlasti dodijeljenih Komisiji (5).
(19)
U skladu s točkom 34. Međuinstitucionalnog sporazuma o boljoj izradi zakona, države članice potiču se da sastave, u vlastitom interesu i u interesu Unije, vlastite tablice kojima se u najvećoj mogućoj mjeri prikazuje korelacija između ove Direktive i mjera za prijenos te da ih objave.
(20)
Budući da ciljeve ove Direktive, odnosno osiguranje jedinstvenog sustava naplate potraživanja na unutarnjem tržištu, države članice ne mogu zadovoljavajuće postići i stoga, s obzirom na zahtijevanu jedinstvenost, učinkovitost i djelotvornost, mogu se bolje postići na razini Unije, Unija donosi mjere, u skladu s načelom supsidijarnosti kako je određeno u članku 5. Ugovora. U skladu s načelom razmjernosti, kako je određeno u tom članku, ova Direktiva ne prelazi okvire nužnoga kako bi se postigli ti ciljevi.
(21)
Ova Direktiva poštuje temeljna prava i poštuje načela koja su priznata posebno Poveljom o temeljnim pravima Europske unije,
DONIJELO JE OVU DIREKTIVU:
POGLAVLJE I.
OPĆE ODREDBE
Članak 1.
Predmet
Ovom se Direktivom propisuju pravila prema kojima države članice moraju pružati pomoć u naplati potraživanja u državi članici potraživanja kako je navedeno u članku 2. koja su proizašla u drugoj državi članici.
Članak 2.
Područje primjene
1. Ova se Direktiva primjenjuje na potraživanja vezana za sljedeće:
(a)
sve poreze i carine koje je nametnula država članica ili su nametnuti u njezino ime ili njezinih teritorijalnih ili upravnih jedinica, uključujući lokalna tijela, ili u ime Unije;
(b)
naplate, intervencijske i druge mjere koje čine sustav cjelokupnog ili djelomičnog financiranja Europskog fonda za jamstva u poljoprivredi (EFJP) i Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR) uključujući iznose koji se ubiru vezano za te postupke;
(c)
pristojbe i druge carine predviđene u okviru zajedničke organizacije tržišta u sektoru šećera.
2. Područje primjene ove Direktive uključuje:
(a)
upravne novčane kazne, globe, pristojbe i dodatne naknade vezano uz potraživanja za koja se može zatražiti uzajamna pomoć u skladu sa stavkom 1., koje ubiru upravna tijela nadležna za ubiranje predmetnih poreza ili carina ili za provođenje upravnih istraga vezano za njih ili upravna tijela koja su ovlaštena od strane nadležnih upravnih ili pravosudnih tijela na njihov zahtjev;
(b)
pristojbe za potvrde i slične dokumente izdane vezano uz upravne postupke povezane s porezima i carinama;
(c)
kamate i troškove vezano za potraživanja za koja se može zatražiti uzajamna pomoć u skladu sa stavkom 1. ili točkom (a) ili (b) ovog stavka.
3. Ova se Direktiva ne primjenjuje na:
(a)
obvezne doprinose za socijalno osiguranje koji se plaćaju državi članici ili upravnoj jedinici države članice ili institucijama za socijalno osiguranje osnovanim u skladu s javnim pravom;
(b)
pristojbe koje se ne navode u stavku 2.;
(c)
davanja ugovorne naravi kao što je pitanje komunalnih usluga;
(d)
sankcije kaznene naravi određene na temelju javnog progona ili drugih sankcija kaznene naravi koje nisu obuhvaćene stavkom 2. točkom (a).
Članak 3.
Definicije
Za potrebe ove Direktive:
(a)
„tijelo koje je podnositelj zahtjeva” znači središnji ured za vezu, ured za vezu ili odjel za vezu države članice koji podnosi zahtjev za pomoć vezano za potraživanje iz članka 2.;
(b)
„tijelo kojem se upućuje zahtjev” znači središnji ured za vezu, ured za vezu ili odjel za vezu države članice kojem se podnosi zahtjev za pomoć;
(c)
„osoba” znači:
i.
fizička osoba;
ii.
pravna osoba;
iii.
kada je tako predviđeno zakonodavstvom na snazi, udruženje osoba kojem se priznaje sposobnost provedbe pravnih akata, ali koje nema zakonski status pravne osobe; ili
iv.
svako drugo zakonsko rješenje bilo kakve prirode i oblika koje ima ili nema pravnu osobnost, koje posjeduje ili upravlja imovinom koja je uključujući dohodak proizašla iz iste i koja podliježe nekom od poreza obuhvaćenih ovom Direktivom;
(d)
„elektroničkim putem” znači uporaba elektroničke opreme za obradu, uključujući digitalnu kompresiju i pohranjivanje podataka i koristeći žice, radijski prijenos, optičke tehnologije ili druge elektromagnetske načine;
(e)
„CCN mreža” znači zajednička platforma temeljena na zajedničkoj komunikacijskoj mreži (CCN) koju je razvila Unija za sve prijenose elektroničkim putem između nadležnih tijela u području carine i oporezivanja.
Članak 4.
Organizacija
1. Svaka država članica obavještava Komisiju do 20. svibnja 2010. o svom nadležnom tijelu ili tijelima (dalje u tekstu „nadležno tijelo”) u svrhu ove Direktive i bez odgode obavještava Komisiju o promjenama istoga.
Komisija će učiniti informacije dostupnima drugoj državi članici i objaviti popis nadležnih tijela države članice u Službenom listu Europske unije.
2. Nadležno tijelo imenuje središnji ured za vezu čija je glavna odgovornost kontakti s drugom državom članicom u području uzajamne pomoći obuhvaćenom ovom Direktivom.
Središnji ured za vezu može se također odrediti odgovornim za kontakte s Komisijom.
3. Nadležno tijelo svake države članice može odrediti urede za vezu koji su odgovorni za kontakte s državama članicama vezano za uzajamnu pomoć s obzirom na jedan ili više posebnih tipova ili kategorija poreza i carina navedenih u članku 2.
4. Nadležno tijelo svake države članice može odrediti urede, osim središnjeg ureda za vezu ili ureda za vezu, kao što su odjeli za vezu. Odjeli za vezu zahtijevaju ili dodjeljuju uzajamnu pomoć prema ovoj Direktivi u odnosu na njihove specifične teritorijalne ili operativne nadležnosti.
5. Kada ured za vezu ili odjel za vezu primi zahtjev za uzajamnu pomoć kojim se zahtjeva djelovanje izvan njihovih nadležnosti oni bez odgode prosljeđuju zahtjev nadležnom uredu ili odjelu ako je poznat, ili središnjem uredu za vezu i o tome obavješćuju tijelo koje podnosi zahtjev.
6. Nadležno tijelo svake države članice obavještava Komisiju o svom središnjem uredu za vezu i svim uredima za vezu ili odjelima za vezu koje je ono odredilo. Komisija te primljene informacije stavlja na raspolaganje državama članicama.
7. Svaka obavijest šalje se od strane ili u ime ili, ovisno od slučaja do slučaja, uz suglasnost središnjeg ureda za vezu koji osigurava učinkovitost komunikacije.
POGLAVLJE II.
RAZMJENA INFORMACIJA
Članak 5.
Zahtjev za informacije
1. Na zahtjev tijela koje je podnositelj zahtjeva, tijelo kojem se upućuje zahtjev osigurava sve informacije za koje se predviđa da su relevantne tijelu koje je podnositelj zahtjeva za povrat potraživanja kako se navodi u članku 2.
U svrhu osiguranja tih informacija, tijelo kojem se upućuje zahtjev dogovara provedbu svih upravnih istraga potrebnih kako bi ih prikupilo.
2. Tijelo kojem se upućuje zahtjev nije obvezno dostaviti informacije:
(a)
koje ne može dobiti u svrhu naplate sličnih potraživanja nastalih u državi članici koja je primila zahtjev;
(b)
koje bi razotkrile bilo kakve trgovačke, industrijske ili poslovne tajne;
(c)
čije bi razotkrivanje dovelo u pitanje nacionalnu sigurnost ili bi bilo suprotno javnoj politici države članice koja je primila zahtjev.
3. Stavak 2. se ni u kojem slučaju ne smije tumačiti kao dozvola tijelu kojem se upućuje zahtjev u određenoj državi članici da odbije dostaviti informacije isključivo zato što te informacije zadržava banka, druge financijske institucije, imenovana osoba ili osoba koja djeluje u zastupstvu ili u svojstvu fiducijara ili jer je vezana vlasničkim interesima osobe.
4. Tijelo kojem se upućuje zahtjev obavještava tijelo koje je podnositelj zahtjeva o razlozima zbog kojih odbija zahtjev za informacije.
Članak 6.
Razmjena informacija bez prethodnog zahtjeva
Kada se povrat poreza ili carina, osim poreza na dodanu vrijednost, primjenjuje na osobu koja ima poslovni nastan ili boravi u drugoj državi članici, država članica iz koje se povrat treba naplatiti obavještava državu članicu poslovnog nastana o nadolazećem povratu.
Članak 7.
Prisutnost u upravnim uredima i sudjelovanje u upravnim istragama
1. Dogovorom između tijela koje je podnositelj zahtjeva i tijela kojem se upućuje zahtjev i u skladu s aranžmanima koje je utvrdilo tijelo kojem se upućuje zahtjev, službenici ovlašteni od strane tijela koje je podnositelj zahtjeva mogu, s namjerom promicanja uzajamne pomoći predviđene ovom Direktivom:
(a)
biti prisutni u uredima gdje upravna tijela države članice koja prima zahtjev obavljaju svoje dužnosti;
(b)
biti prisutni tijekom upravnih istraga provedenih na državnom području države članice koja prima zahtjev;
(c)
pomoći nadležnim službenicima države članice koja prima zahtjev tijekom sudskog postupka u toj državi članici.
2. U mjeri u kojoj to dozvoljava zakonodavstvo na snazi u državi članici koja prima zahtjev, aranžmanom iz stavka 1. točke (b) može se predvidjeti da službenici države članice koja podnosi zahtjev mogu intervjuirati pojedince i istražiti evidenciju.
3. Službenici koje je ovlastilo tijelo koje je podnositelj zahtjeva koji koriste mogućnosti ponuđene u stavcima 1. i 2. u svako vrijeme moraju moći podnijeti pisani temeljni tekst kojim navode svoj identitet i službenu nadležnost.
POGLAVLJE III.
POMOĆ U DOSTAVI DOKUMENATA
Članak 8.
Zahtjev za dostavu pojedinih dokumenata vezano za naplatu potraživanja
1. Na zahtjev tijela koje je podnositelj zahtjeva, tijelo kojem se upućuje zahtjev obavještava adresat o svim dokumentima, uključujući onima sudske naravi, koji proizlaze iz države članice koja je podnijela zahtjev i odnose se na potraživanje kako se navodi u članku 2. ili na njegov povrat.
Zahtjevu za obavijest prilaže se standardni obrazac koji sadrži najmanje sljedeće informacije:
(a)
ime, adresu i bilo koje druge relevantne podatke koji se odnose na identifikaciju adresata;
(b)
svrhu obavijesti i rok u kojem treba izvršiti tu obavijest;
(c)
opis priloženog dokumenta i prirodu i iznos predmetnog potraživanja;
(d)
ime, adresu i druge detalje o kontaktu vezano za:
i.
ured odgovoran za priloženi dokument, i, ako je različit;
ii.
ured u kojem se mogu dobiti daljnje informacije vezano za prijavljeni dokument ili vezano za mogućnosti osporavanja plaćanja obveze.
2. Tijelo koje je podnositelj zahtjeva podnosi zahtjev za obavijest u skladu s ovim člankom samo kada nije u mogućnosti obavijestiti u skladu s pravilima koja uređuje prijavu predmetnog dokumenta državi članici koja podnosi zahtjev ili kada bi takva prijava potaknula nerazmjerne poteškoće.
3. Tijelo kojem se upućuje zahtjev odmah obavještava tijelo koje je podnositelj zahtjeva o svakoj radnji poduzetoj na njegov zahtjev za obavijest i još točnije, o datumu prijavljivanja dokumenta adresatu.
Članak 9.
Načini obavješćivanja
1. Tijelo kojem se upućuje zahtjev osigurava da se dostava u zatraženoj državi članici izvrši u skladu s nacionalnim zakonima, propisima i administrativnim praksama na snazi u zatraženoj državi članici.
2. Stavak 1. ne dovodi u pitanje ni jedan drugi oblik dostavljanja koji primijeni nadležno tijelo države članice koja je podnijela zahtjev u skladu s pravilima na snazi u toj državi članici.
Nadležno tijelo osnovano u državi članici koja podnosi zahtjev može dostaviti svaki dokument izravno registriranom poštom ili elektronički osobi unutar državnog područja druge države članice.
POGLAVLJE IV.
NAPLATA ILI MJERE PREDOSTROŽNOSTI
Članak 10.
Zahtjev za naplatu potraživanja
1. Na zahtjev tijela koje je podnositelj zahtjeva, tijelo kojem se upućuje zahtjev naplaćuje potraživanja koja su predmet instrumenta kojim se dozvoljava izvršenje u državi članici koja podnosi zahtjev.
2. Čim tijelo koje je podnositelj zahtjeva dođe do nekih relevantnih informacija koje se odnose na predmet koji je uzrokovao zahtjev za naplatu, ono ih prosljeđuje tijelu kojem se upućuje zahtjev.
Članak 11.
Uvjeti koji uređuju zahtjev za naplatu potraživanja
1. Tijelo koje je podnositelj zahtjeva neće podnijeti zahtjev za naplatu ako i sve dok se potraživanje i/ili instrument kojim se dozvoljava provedba u državi članici koja podnosi zahtjev osporava u toj državi članici, osim u slučajevima kada se primjenjuje treći podstavak članka 14. stavka 4.
2. Prije nego što tijelo koje je podnositelj zahtjeva podnese zahtjev za naplatu, primjenjuju se odgovarajući postupci raspoloživi u državi članici koja podnosi zahtjev, osim u sljedećim slučajevima:
(a)
kada je očito da nema imovine za naplatu u državi članici koja podnosi zahtjev ili da takvi postupci neće rezultirati plaćanjem potraživanja u cijelosti, i kada tijelo koje je podnositelj zahtjeva ima posebne informacije koje ukazuju na to da dotična osoba ima imovinu u državi članici koja prima zahtjev;
(b)
kada bi primjena takvih postupaka u državi članici koja podnosi zahtjev prouzročila nerazmjerne poteškoće.
Članak 12.
Instrument kojim se dozvoljava provedba u državi članici koja prima zahtjev i drugi popratni dokumenti
1. Svakom zahtjevu za naplatu prilaže se jedinstveni instrument kojim se dozvoljava njegova provedba u državi članici koja prima zahtjev.
Ovaj jedinstveni instrument kojim se dozvoljava provedba u državi članici koja prima zahtjev odražava temeljne sadržaje početnog instrumenta kojim se dozvoljava provedba i predstavlja jedinu osnovu za naplatu i mjere predostrožnosti poduzete u državi članici koja prima zahtjev. On nije podložan nijednom aktu priznavanja, dopune ili zamjene u toj državi članici.
Jedinstveni instrument kojim se dozvoljava provedba sadrži najmanje sljedeće informacije:
(a)
informacije relevantne za identifikaciju početnog instrumenta kojim se dozvoljava provedba, opis potraživanja, zajedno s njegovom naravi, rok koji pokriva potraživanje, sve datume bitne za postupak provedbe i iznos potraživanja te njegove različite sastavnice kao što su glavnica, nastale kamate itd.;
(b)
ime i druge podatke relevantne za identifikaciju dužnika;
(c)
ime, adresu i druge kontakte vezano za:
i.
ured odgovoran za procjenu potraživanja i, ako je različit;
ii.
ured u kojem se mogu dobiti daljnje informacije vezano za potraživanje ili vezano za mogućnosti osporavanja plaćanja obveze.
2. Zahtjevu za naplatu potraživanja mogu se priložiti drugi dokumenti vezano za potraživanje izdano u državi članici koja podnosi zahtjev.
Članak 13.
Izvršenje zahtjeva za naplatu
1. Za potrebe naplate u državi članici koja prima zahtjev, svako potraživanje u vezi kojega je podnesen zahtjev za naplatu, smatra se potraživanjem države članice koja prima zahtjev, osim ako je ovom Direktivom predviđeno drukčije. Država članica koja prima zahtjev koristi ovlasti i postupke predviđene zakonima, propisima i administrativnim odredbama države članice koja prima zahtjev koji se primjenjuju na potraživanja vezana uz isti ili u izostanku istih, sličan porez ili carinu, osim kada je ovom Direktivom predviđeno drukčije.
Ako tijelo kojem se upućuje zahtjev smatra da isti ili slični porezi ili carine nisu naplaćeni na njezinom državnom području, koristi ovlasti i postupke predviđene zakonima, propisima i administrativnim odredbama države članice koja prima zahtjev, koji se primjenjuju na potraživanja vezana za porez na osobni dohodak, osim kada je ovom Direktivom predviđeno drukčije.
Država članica koja prima zahtjev nije obvezna dodijeliti prednost danu sličnim naplatama proizašlim u toj državi članici naplatama druge države članice, osim ako nije drukčije dogovoreno između predmetnih država članica ili predviđeno zakonom države članice koja prima zahtjev. Država članica koja daje prednost potraživanjima druge države članice ne smije odbiti dati istu prednost istim ili sličnim potraživanjima druge države članice pod istim uvjetima.
Država članica koja prima zahtjev naplaćuje potraživanje u vlastitoj valuti.
2. Tijelo kojem se upućuje zahtjev obavještava tijelo koje je podnositelj zahtjeva uz dužnu pažnju o svim mjerama koje je poduzelo vezano za zahtjev za naplatu.
3. Od datuma primitka zahtjeva za naplatu, tijelo kojem se upućuje zahtjev naplaćuje kamate na zakašnjela plaćanja u skladu sa zakonima, propisima i administrativnim odredbama na snazi u državi članici koja prima zahtjev.
4. Tijelo koja prima zahtjev može, ako to dozvoljavaju zakoni, propisi i administrativne odredbe na snazi u državi članici koja prima zahtjev, odobriti dužniku rok za obročno plaćanje i u tom smislu može naplaćivati kamate. Ono naknadno obavještava tijelo koje je podnijelo zahtjev o takvoj odluci.
5. Ne dovodeći u pitanje članak 20. stavak 1., tijelo kojem se upućuje zahtjev uplaćuje tijelu koje je podnositelj zahtjeva naplaćene iznose vezane za potraživanje i kamate navedene u stavcima 3. i 4. ovog članka.
Članak 14.
Sporovi
1. Sporovi vezani za potraživanje, prvobitni instrument koji omogućuje izvršenje u državi članici koja podnosi zahtjev ili jedinstveni instrument koji omogućuje izvršenje u državi članici koja prima zahtjev i sporovi vezani za valjanost dostave koju je obavilo nadležno tijelo države članice koja podnosi zahtjev u nadležnosti su nadležnih tijela države članice koja podnosi zahtjev. Ako tijekom postupka naplate potraživanja, potraživanje, prvobitni instrument koji omogućuje izvršenje u državi članici koja prima zahtjev ili jedinstveni instrument koji kojem se upućuje zahtjev obavještava tu stranku da takvo pravno sredstvo mora podnijeti nadležnom tijelu države članice koja podnosi zahtjev u skladu s važećim zakonima u toj državi članici.
2. Sporovi vezani za postupak izvršenja u državi članici koja prima zahtjev ili vezani za važenje dostavljenih obavijesti nadležnog tijela države članice koja prima zahtjev podnose se nadležnom tijelu te države članice u skladu s njezinim zakonima i propisima.
3. Kada se tužba, kako je navedeno u stavku 1., podnese nadležnom tijelu države članice koja podnosi zahtjev, država članica koja podnosi zahtjev o tome obavještava tijelo kojem se upućuje zahtjev i navodi razmjer u kojem se potraživanje ne osporava.
4. Čim tijelo kojem se upućuje zahtjev primi obavijest navedenu u stavku 3., bilo od tijela koje je podnositelj zahtjeva ili od zainteresirane stranke, ono obustavlja postupak izvršenja, u mjeri u kojoj se to odnosi na osporavani dio potraživanja, dok nadležno tijelo ne donese odluku u tom predmetu, osim ako tijelo koje je podnositelj zahtjeva ne zatraži drukčije u skladu s trećim podstavkom ovog stavka.
Na zahtjev tijela koje je podnositelj zahtjeva ili ako tijelo koje prima zahtjev iz nekog razloga to smatra potrebnim, i ne dovodeći u pitanje članak 16., tijelo kojem se upućuje zahtjev poduzima mjere predostrožnosti kako bi osiguralo naplatu u mjeri u kojoj to omogućuju važeći zakoni ili propisi u državi članici koja prima zahtjev.
Tijelo koje je podnositelj zahtjeva može, u skladu s važećim zakonima, propisima i administrativnim praksama u državi članici koja podnosi zahtjev, tijelo kojem se upućuje zahtjev zamoliti da naplati osporavano potraživanje ili osporavani dio potraživanja, ako relevantni zakoni, propisi i administrativne prakse na snazi u državi članici koja prima zahtjev odobri takvu radnju. Svaki takav zahtjev mora biti obrazložen. Ako je rezultat osporavanja naknadno povoljan za dužnika, tijelo koje je podnositelj zahtjeva odgovorno je za nadoknadu svih naplaćenih iznosa, zajedno sa prispjelom kompenzacijom, u skladu sa zakonima na snazi u državi članici koja prima zahtjev.
Ako je postupak uzajamnog dogovora pokrenut od strane nadležnih tijela države članice koja podnosi zahtjev ili države članice koja prima zahtjev, a ishod postupka može utjecati na potraživanje za koje je zatražena pomoć, postupak naplate se prekida ili obustavlja dok se postupak ne zaključi, osim ako se ne radi o iznimno hitnom slučaju prijevare ili nesolventnosti. Ako se postupak naplate prekine ili obustavi, primjenjuje se drugi podstavak.
Članak 15.
Izmjena ili povlačenje zahtjeva za pomoć pri naplati
1. Tijelo koje je podnositelj zahtjeva odmah obavještava tijelo kojem se upućuje zahtjev o svakoj narednoj izmjeni zahtjeva za naplatu ili povlačenju zahtjeva, navodeći razloge za tu izmjenu ili povlačenje.
2. Ako je izmjenu zahtjeva prouzročila odluka nadležnog tijela navedenog u članku 14. stavku 1., tijelo koje je podnositelj zahtjeva obavještava o toj odluci kao i o revidiranom jedinstvenom instrumentu kojim se omogućuje izvršenje u državi članici koja prima zahtjev. Tijelo koje prima zahtjev zatim nastavlja s postupkom naplate na temelju revidiranog instrumenta.
Naplata ili mjere predostrožnosti koje su već poduzete na temelju izvornog jedinstvenog instrumenta kojim se omogućuje izvršenje u državi članici koja prima zahtjev može se nastaviti na temelju revidiranog instrumenta, osim ako je izmjena zahtjeva bila potrebna radi ništavosti prvotnog instrumenta kojim se omogućuje izvršenje u državi članici koja podnosi zahtjev ili u državi članici koja prima zahtjev.
Članci 12. i 14. primjenjuju se s obzirom na revidirani instrument.
Članak 16.
Zahtjev za mjere predostrožnosti
1. Na zahtjev tijela koje je podnositelj zahtjeva, tijelo kojem se upućuje zahtjev poduzima mjere predostrožnosti, ako to dopušta njegovo nacionalno zakonodavstvo i u skladu s njegovim administrativnim praksama, kako bi osiguralo naplatu u slučaju osporavanja potraživanja ili instrumenta kojim se omogućuje izvršenje u državi članici koja podnosi zahtjev u vrijeme kada je zahtjev podnesen, ili kada potraživanje još nije predmet instrumenta koji omogućuje izvršenje u državi članici koja podnosi zahtjev, ako su mjere predostrožnosti također moguće, u sličnoj situaciji, prema nacionalnom zakonodavstvu i administrativnim praksama u državi članici koja podnosi zahtjev.
Dokument koji se sastavlja za dopuštanje mjera predostrožnosti u državi članici koja podnosi zahtjev i koji se odnosi na potraživanje za koje se traži uzajamna pomoć, ako takav postoji, prilaže se zahtjevu za mjere predostrožnosti u državi članici koja prima zahtjev.
2. Zahtjevu za mjere predostrožnosti mogu se priložiti drugi dokumenti vezano za potraživanje, izdani u državi članici koja podnosi zahtjev.
Članak 17.
Pravila koja uređuju zahtjev za mjere predostrožnosti
Kako bi članak 16. i članak 10. stavak 2., članak 13. stavci 1. i 2. i članak 14. i 15. imali učinka, primjenjuju se mutatis mutandis.
Članak 18.
Ograničenja u obvezama tijela kojem se upućuje zahtjev
1. Tijelo kojem se upućuje zahtjev nije obvezno osigurati pomoć predviđenu u člancima 10. do 16. ako bi potraživanje naplate, zbog situacije dužnika, stvorilo ozbiljne gospodarske i socijalne razlike u državi članici koja prima zahtjev, ako važeći zakoni, propisi i administrativne prakse u toj državi članici dozvoljavaju takvu iznimku za nacionalna potraživanja.
2. Tijelo kojem se upućuje zahtjev nije obvezno osigurati pomoć predviđenu u članku 5. i člancima 7. do 16. ako je prvotni zahtjev za pomoć u skladu s člancima 5., 7., 8., 10. ili 16., podnesen za potraživanja koja su starija od 5. godina, počevši od datuma dospijeća potraživanja i državi članici koja podnosi zahtjev do datuma prvotnog zahtjeva za pomoć.
Međutim u slučajevima osporavanja potraživanja ili prvobitnog instrumenta kojim se omogućuje izvršenje u državi članici koja podnosi zahtjev, smatra se da petogodišnje razdoblje počinje od trenutka kada je u državi članici koja podnosi zahtjev ustanovljeno da potraživanje ili instrument koji omogućuje izvršenje ne mogu više biti osporeni.
Osim toga, u slučajevima kada su odgodu plaćanja ili shemu obročnog plaćanja odobrila nadležna tijela države članice koja podnosi zahtjev, smatra se da petogodišnje razdoblje počinje od trenutka kada je istekao cijeli rok za plaćanje.
Međutim u tim slučajevima tijelo kojem se upućuje zahtjev nije obvezno osigurati pomoć za potraživanja koja su starija od 10 godina, počevši od datuma dospjelosti potraživanja u državi članici koja podnosi zahtjev.
3. Država članica nije obvezna osigurati pomoć ako je ukupni iznos potraživanja obuhvaćenih ovom Direktivom, za koje se traži pomoć, manji od 1 500 EUR.
4. Tijelo kojem se upućuje zahtjev obavještava tijelo koje podnosi zahtjev o razlozima za odbijanje zahtjeva za pomoć.
Članak 19.
Pitanja o ograničenjima
1. Pitanja vezana za razdoblja ograničenja regulirana su isključivo važećim propisima države članice koja podnosi zahtjev.
2. S obzirom na ukidanje, prekid ili produljenje razdoblja ograničenja, smatra se da sve mjere poduzete za naplatu potraživanja od strane tijela kojem se upućuje zahtjev ili u njegovo ime provodeći zahtjev za pomoć, koje imaju učinak ukidanja, prekida ili produljenja razdoblja ograničenja u skladu s važećim zakonodavstvom u državi članici koja prima zahtjev, imaju isti učinak u državi članici koja podnosi zahtjev, pod uvjetom da je odgovarajući učinak predviđen važećim zakonodavstvom u državi članici koja podnosi zahtjev.
Ako ukidanje, prekid ili produljenje razdoblja ograničenja nije moguće prema važećem zakonodavstvu u državi članici koja prima zahtjev sve mjere poduzete za naplatu potraživanja od strane tijela kojem se upućuje zahtjev ili u njegovo ime provodeći zahtjev za pomoć, koje su bile provedene od strane tijela koje je podnositelj zahtjeva ili u njegovo ime u njegovoj državi članici, imale bi učinak ukidanja, prekida ili produljenja razdoblja ograničenja u skladu s važećim zakonodavstvom u državi članici koja podnosi zahtjev, smatraju se poduzetima u potonjoj državi, ako se to tiče učinka.
Prvi i drugi podstavak ne utječu na pravo nadležnih tijela u državi članici koja podnosi zahtjev da poduzmu mjere za ukidanje, prekid ili produljenje razdoblja ograničenja u skladu s važećim zakonodavstvom u toj državi članici.
3. Tijelo koje je podnositelj zahtjeva i tijelo kojem se upućuje zahtjev međusobno se obavješćuju o svakoj mjeri za ukidanje, prekid ili produljenje roka zastare potraživanja za koje su zatražene naplata ili mjere predostrožnosti, ili mjera koja ima takav učinak.
Članak 20.
Troškovi
1. Osim iznosa iz članka 13. stavka 5., tijelo kojem se upućuje zahtjev nastoji od dotične osobe namiriti i naplatiti troškove potraživanja koje je nastalo u skladu sa zakonima i propisima države članice koja prima zahtjev.
2. Države članice odriču se svih međusobnih potraživanja za naknadu troškova nastalih u postupku uzajamne pomoći koju si međusobno osiguravaju prema ovoj Direktivi.
Međutim, kada naplata predstavlja poseban problem, predstavlja vrlo velik iznos troškova ili je povezana s organiziranim kriminalom, tijelo koje je podnositelj zahtjeva i tijelo kojem se upućuje zahtjev mogu se dogovoriti o naknadi troškova specifičnoj za predmetne slučajeve.
3. Ne dovodeći u pitanje stavak 2., država članica koja podnosi zahtjev dužna je podmiriti državi članici koja prima zahtjev sve troškove i gubitke nastale kao posljedica mjera koje se smatraju neutemeljenima, ako se tiču sadržaja potraživanja ili valjanosti instrumenta koji omogućuje izvršenje i/ili mjera predostrožnosti koje odredi tijelo koje je podnositelj zahtjeva.
POGLAVLJE V.
OPĆA PRAVILA KOJA UREĐUJU SVE VRSTE ZAHTJEVA ZA POMOĆ
Članak 21.
Standardni oblici i načini komunikacije
1. Zahtjevi u skladu s člankom 5. stavkom 1. za informacije, zahtjevi u skladu s člankom 8. stavkom 1. za dostavu, zahtjevi u skladu s člankom 10. stavkom 1. za naplatu ili zahtjevi u skladu s člankom 16. stavkom 1. za mjere predostrožnosti šalju se elektroničkim putem, koristeći standardni obrazac, osim ako to nije praktično iz tehničkih razloga. Ako je to moguće, ti se obrasci također koriste za svu daljnju komunikaciju vezano uz zahtjev.
Jedinstveni instrument kojim se omogućuje izvršenje u državi članici koja prima zahtjev, dokument kojim se omogućuju mjere predostrožnosti u državi članici koja podnosi zahtjev i drugi dokumenti koji se navode u člancima 12. do 16. također se šalju elektroničkim putem, osim ako to nije praktično iz tehničkih razloga.
Prema potrebi, standardnim obrascima mogu se priložiti izvješća, izjave i svi drugi dokumenti ili ovjerene preslike ili njihovi isječci, koji se također šalju elektroničkim putem, osim ako to nije praktično iz tehničkih razloga.
Standardni obrasci i komunikacija elektroničkim putem također se mogu koristiti za razmjenu informacija u skladu s člankom 6.
2. Stavak 1. ne primjenjuje se na informacije i dokumente dobivene prisutnošću u upravnim uredima u drugoj državi članici ili sudjelovanjem u upravnim istragama u drugoj državi članici, u skladu s člankom 7.
3. Ako se komunikacija ne odvija elektroničkim putem ili uporabom standardnih obrazaca, to ne utječe na valjanost dobivenih informacija ni na mjere poduzete u izvršenju zahtjeva za pomoć.
Članak 22.
Uporaba jezika
1. Svi zahtjevi za pomoć, standardni obrasci za dostavu i jedinstveni instrumenti koji omogućuju izvršenje u državi članici koja prima zahtjev šalju se na službenom jeziku ili jednom od službenih jezika države članice koja prima zahtjev ili sadrže priložen prijevod na istom ili istima. Činjenica da su određeni dijelovi napisani na jeziku koji nije službeni jezik ili jedan od službenih jezika države članice koja prima zahtjev ne utječe na njihovu valjanost ni na valjanost postupka, ako su se dotične države članice dogovorile o tom jeziku.
2. Dokumenti za koje se traži dostavljanje u skladu s člankom 8. mogu se poslati tijelu kojem se upućuje zahtjev na službenom jeziku države članice koja podnosi zahtjev.
3. Ako su zahtjevu priloženi drugi dokumenti osim onih koji se navode u stavcima 1. i 2., tijelo kojem se upućuje zahtjev može, prema potrebi, zatražiti od tijela koje je podnositelj zahtjeva prijevod takvih dokumenata na službeni jezik ili jedan od službenih jezika države članice koja prima zahtjev ili na bilo koji jezik o kojem su se odnosne države članice dvostrano dogovorile.
Članak 23.
Otkrivanje informacija i dokumenata
1. Informacije objavljene u bilo kojem obliku u skladu s ovom Direktivom obuhvaćene su službenom tajnom i uživaju zaštitu proširenu na slične informacije prema nacionalnom zakonodavstvu države članice koja ih je primila.
Te se informacije mogu koristiti za potrebe primjene izvršenja ili mjera predostrožnosti u vezi potraživanja obuhvaćenih ovom Direktivom. Također se mogu koristiti za ocjenu i izvršenje ili obvezne doprinose za socijalno osiguranje.
2. Osobe koje je za to ovlastio Ured Europske komisije za akreditaciju u vezi sa sigurnošću mogu imati pristup ovim informacijama samo ako je to potrebno za skrb, održavanje i razvoj mreže CCN.
3. Države članice koje osiguravaju informacije dozvoljavaju njihovu uporabu u druge svrhe osim onih navedenih u stavku 1. u državi članici koja prima informacije, ako se prema zakonodavstvu države članice koja osigurava informacije, te informacije mogu koristiti u slične svrhe.
4. Ako tijelo koje je podnositelj zahtjeva ili tijelo kojem se upućuje zahtjev smatra da su informacije dobivene na temelju ove Direktive vjerojatno korisne u svrhe iz stavka 1. trećoj zemlji članici, ono može proslijediti te informacije trećoj zemlji članici uz uvjet da je taj prijenos sukladan postupcima utvrđenim u ovoj Direktivi. Ono obavještava državu članicu iz koje su potekle informacije o svojoj namjeri da podijeli te informacije s trećom zemljom članicom. Država članica iz koje su potekle informacije može se usprotiviti tom prosljeđivanju informacija u roku od deset radnih dana od kada je primila obavijest države članice koja želi proslijediti informacije.
5. Dozvolu za korištenje informacija prema stavku 3. koje su proslijeđene prema stavku 4. može dodijeliti samo država članica iz koje potječu informacije.
6. Na informacije proslijeđene u bilo kojem obliku na temelju ove Direktive mogu se pozvati sva tijela unutar države članice koja prima informacije ili ih ta tijela mogu koristiti kao dokaz, na istoj osnovi kao slične informacije dobivene unutar te države.
POGLAVLJE VI.
ZAVRŠNE ODREDBE
Članak 24.
Primjena ostalih sporazuma o pomoći
1. Ova Direktiva ne dovodi u pitanje ispunjavanje svih obveza da se pruži šira pomoć koja proizlazi iz dvostranih ili višestranih sporazuma ili dogovora, uključujući sporazume ili dogovore u području dostave sudskih ili izvansudskih odluka.
2. Kada države članice zaključe takve dvostrane ili višestrane sporazume ili dogovore o pitanjima obuhvaćenim ovom Direktivom, osim rješavanja pojedinačnih slučajeva, one o tome bez odgode obavješćuju Komisiju. Komisija potom obavještava druge države članice.
3. Prilikom osiguravanja takve veće mjere uzajamne pomoći na temelju dvostranog ili višestranog sporazuma ili dogovora, države članice mogu iskoristit elektroničke komunikacijske mreže i standardne obrasce donesene za provođenje ove Direktive.
Članak 25.
Odbor
1. Komisiji pomaže Odbor za naplatu.
2. Prilikom pozivanja na ovaj stavak, primjenjuju se članci 5. i 7. Odluke 1999/468/EZ.
Rok koji se navodi u članku 5. stavku 6. Odluke 1999/468/EZ je 3 mjeseca.
Članak 26.
Provedbene odredbe
Komisija donosi, u skladu s postupkom iz članka 25. stavka 2., detaljna pravila za provedbu članka 4. stavaka 2., 3. i 4., članka 5. stavka 1., članaka 8. i 10., članka 12. stavka 1., članka 13. stavaka 2., 3., 4. i 5., članka 15., članka 16. stavka 1. i članka 21. stavka 1.
Ta se pravila odnose najmanje na sljedeće:
(a)
praktične dogovore za organizaciju kontakata između središnjeg ureda za vezu, drugih ureda za vezu i odjela za vezu, kako se navodi u članku 4. stavcima 2., 3. i 4., različitih država članica, i kontakti s Komisijom;
(b)
sredstva putem kojih se prenosi komunikacija između tijela;
(c)
obrazac i drugi detalji standardnih obrazaca koji se trebaju koristiti za potrebe članka 5. stavka 1., članka 8., članka 10. stavka 1., članka 12. stavka 1. i članka 16. stavka 1.;
(d)
pretvorba iznosa koji se trebaju naplatiti i prijenos naplaćenih iznosa.
Članak 27.
Izvješćivanje
1. Svaka država članica godišnje obavješćuje Komisiju do 31. ožujka o sljedećem:
(a)
broju zahtjeva za dostavu informacija, obavijesti i naplata ili mjera predostrožnosti koje šalje svakoj državi članici koja prima zahtjev i koje ista prima od svake države članice koja podnosi zahtjev svake godine;
(b)
iznos potraživanja za koja se traži pomoć i naplaćeni iznosi.
2. Države članice također mogu osigurati sve druge informacije koje mogu biti korisne za ocjenu osiguranja uzajamne pomoći na temelju ove Direktive.
3. Komisija svakih 5 godina Europski parlament i Vijeće izvještava o funkcioniranju dogovora uspostavljenih ovom Direktivom.
Članak 28.
Prijenos
1. Države članice do 31. prosinca 2011. donose i objavljuju zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom. One o tome odmah obavješćuju Komisiju.
One te odredbe primjenjuju od 1. siječnja 2012.
Kada države članice donesu ove odredbe, one prilikom njihove službene objave sadržavaju uputu na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takva uputa. Načine tog upućivanja određuju države članice.
2. Države članice Komisiji dostavljaju tekstove najvažnijih odredaba nacionalnog prava koje donose u području obuhvaćenom ovom Direktivom.
Članak 29.
Stavljanje izvan snage Direktive 2008/55/EZ
Direktiva 2008/55/EZ stavlja se izvan snage s učinkom od 1. siječnja 2012.
Upućivanja na Direktivu stavljenu izvan snage tumače se kao upućivanja na ovu Direktivu.
Članak 30.
Stupanje na snagu
Ova Direktiva stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Članak 31.
Adresati
Ova je Direktiva upućena državama članicama.
Sastavljeno u Bruxellesu 16. ožujka 2010.