PROVÁDĚCÍ NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 282/2012
ze dne 28. března 2012,
kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu jistot pro zemědělské produkty
(kodifikované znění)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1234/2007 ze dne 22. října 2007, kterým se stanoví společná organizace zemědělských trhů a zvláštní ustanovení pro některé zemědělské produkty (jednotné nařízení o společné organizaci trhů) (1), a zejména na čl. 43 písm. a), d), f) a j), čl. 47 odst. 2, článek 134, čl. 143 písm. b), článek 148, čl. 161 odst. 3, článek 171 a čl. 172 odst. 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 104/2000 ze dne 17. prosince 1999 o společné organizaci trhu s produkty rybolovu a akvakultury (2), a zejména na články 37 a 38 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1216/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o právní úpravě obchodování s některým zbožím vzniklým zpracováním zemědělských produktů (3), a zejména na čl. 4 odst. 4, čl. 6 odst. 4, čl. 7 odst. 3 a čl. 11 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 247/2006 ze dne 30. ledna 2006, kterým se stanoví zvláštní opatření v oblasti zemědělství ve prospěch nejvzdálenějších regionů Unie (4), a zejména na článek 25 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 73/2009 ze dne 19. ledna 2009, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce a kterým se mění nařízení (ES) č. 1290/2005, (ES) č. 247/2006, (ES) č. 378/2007 a zrušuje nařízení (ES) č. 1782/2003 (5), a zejména na čl. 142 písm. c) uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2799/98 ze dne 15. prosince 1998 o agromonetární úpravě pro euro (6), a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Nařízení Komise (EHS) č. 2220/85 ze dne 22. července 1985, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu jistot pro zemědělské produkty (7), bylo několikrát podstatně změněno (8). Z důvodu srozumitelnosti a přehlednosti by mělo být uvedené nařízení kodifikováno.
(2)
Mnohá ustanovení nařízení Unie týkající se zemědělství vyžadují, aby byla poskytnuta jistota, aby byla zajištěna platba splatné částky, není-li splněn daný požadavek. Zkušenosti nicméně ukázaly, že tato povinnost je v praxi vykládána velmi rozdílnými způsoby. Je proto vhodné vymezit tuto povinnost, aby se zabránilo nerovným podmínkám hospodářské soutěže.
(3)
Je zejména vhodné definovat formu jistoty.
(4)
Mnohá ustanovení nařízení Unie týkajících se zemědělství stanoví, že poskytnutá jistota propadne, pokud je zajištěná povinnost porušena, aniž se rozlišuje mezi porušením zásadních, vedlejších nebo podřízených požadavků. V zájmu rovného zacházení je vhodné zavést rozlišení mezi důsledky porušení zásadních požadavků a důsledky porušení vedlejších nebo podřízených požadavků. Je zejména nezbytné stanovit v případech, kdy je to možné, propadnutí pouze části jistoty, pokud byl skutečně splněn zásadní požadavek, ale byla mírně překročena stanovená lhůta ke splnění požadavku nebo nebyl splněn podřízený požadavek.
(5)
Důsledky nesplnění požadavků nesmějí být předmětem žádného rozlišení založeného na získání nebo nezískání zálohy. V důsledku toho by se jistoty, pro které byly poskytnuty zálohy, měly řídit zvláštními pravidly.
(6)
Náklady na složení jistoty, které nese jak strana poskytující jistotu, tak příslušný orgán, mohou být neúměrné k výši částky, jejíž platba je zajišťována jistotou, pokud je tato částka nižší než určité omezení. Příslušné orgány by měly mít tedy právo nevyžadovat jistotu na platbu částky nižší, než je toto omezení. Navíc je vhodné zplnomocnit příslušný orgán, aby nevyžadoval jistotu, pokud způsobilost osoby, u které je vyžadováno splnění požadavku, činí uvedený požadavek zbytečným.
(7)
Příslušný orgán by měl mít právo nabídnutou jistotu odmítnout, pokud usoudí, že není dostatečná.
(8)
V případě, že lhůta není stanovena jinde, je vhodné stanovit lhůtu k předložení nezbytných důkazů k uvolnění zajištěné částky.
(9)
Pokud jde o reprezentativní kurz k přepočítání zajištěné částky vyjádřené v eurech na národní měnu, je vhodné zachovat rozhodnou skutečnost podle článku 3 nařízení (ES) č. 2799/98 v souladu s nařízením Komise (ES) č. 1913/2006 (9).
(10)
Je vhodné stanovit postup v případě, že jistota propadne.
(11)
Komisi by mělo být umožněno sledovat provádění ustanovení týkajících se jistot.
(12)
Toto nařízení stanoví pravidla obecně použitelná na všechna odvětví a všechny produkty, pokud zvláštní právní předpisy Unie nestanoví jinak.
(13)
Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro společnou organizaci zemědělských trhů a byla předložena pro informaci ostatním příslušným výborům,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
OBLAST PŮSOBNOSTI A DEFINICE
Článek 1
Toto nařízení stanoví pravidla, která upravují poskytované jistoty, buď podle níže uvedených nařízení, nebo podle nařízení přijatých na základě uvedených nařízení, pokud níže uvedená nařízení nestanoví jinak:
a)
nařízení o společné organizaci trhu s některými zemědělské produkty:
-
nařízení (ES) č. 104/2000 (produkty rybolovu a akvakultury),
-
nařízení (ES) č. 1234/2007 (jednotné nařízení o společné organizaci trhů);
b)
nařízení (ES) č. 73/2009 (režimy přímých podpor);
c)
nařízení (ES) č. 1216/2009 (právní úprava obchodování s některým zbožím vzniklým zpracováním zemědělských produktů).
Článek 2
Toto nařízení se vztahuje na všechny případy, kdy nařízení uvedená v článku 1 stanoví jistotu ve smyslu článku 3 bez ohledu na to, zda se slovo „jistota“ použije nebo ne.
Toto nařízení se nevztahuje na jistoty poskytnuté k zajištění platby dovozních a vývozních cel podle nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 (10).
Článek 3
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a)
„jistotou“ zajištění, že v případě nesplnění konkrétní povinnosti bude příslušnému orgánu určitá částka zaplacena nebo v jeho prospěch propadne;
b)
„blokovou jistotou“ jistota složená u příslušného orgánu, jejímž účelem je zajistit splnění více povinností;
c)
„povinností“ požadavek nebo soubor požadavků stanovených nařízením a spočívajících v konání nebo nekonání;
d)
„příslušným orgánem“ buď strana pověřená k přijetí jistoty, nebo strana pověřená k rozhodnutí podle příslušného nařízení, pokud má být jistota uvolněna nebo má propadnout.
KAPITOLA II
POŽADAVEK JISTOTY
Článek 4
Jistota musí být poskytnuta stranou odpovědnou za platbu peněžní částky nebo jejím jménem, nedojde-li ke splnění povinnosti.
Článek 5
1. Příslušný orgán nemusí vyžadovat jistotu, pokud je výše zajištěné částky menší než 500 EUR.
2. V případě použití odstavce 1 se dotyčná strana písemně zaváže k zaplacení částky ve stejné výši, jaká by od ní byla požadována, kdyby složila jistotu a ta by pak zcela nebo částečně propadla.
Článek 6
Příslušný orgán nemusí vyžadovat jistotu, je-li osoba odpovědná za plnění povinností:
a)
veřejnoprávní subjekt, který vykonává funkce orgánu veřejné moci;
b)
soukromoprávní subjekt, který vykonává funkce uvedené v písmenu a) pod dohledem státu.
KAPITOLA III
FORMY JISTOTY
Článek 7
1. Jistota může být poskytnuta:
a)
v hotovosti podle článků 12 a 13 a/nebo
b)
stanovením ručitele podle čl. 15 odst. 1.
2. Příslušný orgán může rozhodnout o poskytnutí jistoty:
a)
formou hypotéky a/nebo
b)
formou hotovostních vkladů v bance a/nebo
c)
formou uznaných pohledávek vůči veřejnoprávnímu subjektu nebo veřejným prostředkům, které jsou splatné a vůči kterým neexistuje žádná přednostní pohledávka a/nebo
d)
formou převoditelných cenných papírů v dotyčném členském státě, s podmínkou, že byly vydány tímto členským státem nebo na ně poskytl jistotu a/nebo
e)
formou dluhopisů vydaných sdruženími hypotéčních úvěrů, které jsou kótovány na burze cenných papírů a jsou volně obchodovatelné na trhu za předpokladu, že jejich postavení je stejné jako postavení státních dluhopisů.
3. Příslušný orgán může stanovit další podmínky pro přijetí jistot uvedených v odstavci 2.
Článek 8
Příslušný orgán odmítne přijetí jistoty, kterou považuje za nepřiměřenou nebo nedostatečnou nebo takovou, která neposkytuje krytí po dostatečně dlouhou dobu, nebo požádá o nahrazení takové jistoty.
Článek 9
1. Majetek zastavený podle čl. 7 odst. 2 písm. a) nebo zastavené cenné papíry nebo dluhopisy podle čl. 7 odst. 2 písm. d) a e) musí mít ke dni poskytnutí jistoty prodejní hodnotu nejméně 115 % hodnoty požadované jistoty.
Příslušný orgán může přijmout jistotu uvedenou v čl. 7 odst. 2 písm. a), d) nebo e) pouze tehdy, pokud se strana nabízející tuto jistotu písemně zaváže buď poskytnout dodatečnou jistotu, nebo nahradit původní jistotu, pokud prodejní hodnota daného majetku, cenných papírů nebo dluhopisů byla za poslední tři měsíce nižší než 105 % hodnoty požadované jistoty. Tento písemný závazek není nutný, stanoví-li tak vnitrostátní právní předpisy. Příslušný orgán pravidelně zkoumá hodnotu majetku, cenných papírů nebo dluhopisů.
2. Prodejní hodnotu jistoty uvedené v čl. 7 odst. 2 písm. a), d) a e) stanoví příslušný orgán s ohledem na výdaje předpokládaného prodeje.
Prodejní hodnota cenných papírů nebo dluhopisů se vypočítává podle posledního kótovaní, které je k dispozici.
Strana, která poskytuje jistotu, poskytne na žádost příslušného orgánu důkaz o prodejní hodnotě.
Článek 10
1. Každá jistota může být nahrazena jinou jistotou.
Nahrazení však musí schválit příslušný orgán v těchto případech:
a)
pokud původní jistota propadla, aniž by byla inkasována nebo
b)
pokud je náhradní jistota jedním z typů jistot uvedených v čl. 7 odst. 2.
2. Bloková jistota může být nahrazena jinou blokovou jistotou za podmínky, že nová bloková jistota kryje nejméně část původní blokové jistoty, která je určena v okamžiku nahrazení k zajištění splnění jedné nebo více dosud nesplněných smluvních povinností.
Článek 11
1. Jistoty podle článku 1 se vyjadřují v eurech.
2. Odchylně od odstavce 1 se v případě, kdy je jistota přijata v členském státě mimo eurozónu v národní měně, částka jistoty v eurech převádí na tuto měnu v souladu s článkem 10 nařízení (ES) č. 1913/2006. Závazek odpovídající jistotě a veškeré zadržené částky v případě nesrovnalostí nebo porušení pravidel se nadále stanoví v eurech.
Článek 12
Při převodu hotovosti se jistota považuje za složenou až v okamžiku, kdy si je příslušný orgán jist, že má uvedenou částku k dispozici.
Článek 13
1. Šek s jistotou finanční instituce uznané pro tento účel členským státem příslušného orgánu se považuje za složení hotovosti. Příslušný orgán nemusí předložit tento šek k výplatě, dokud neuplyne lhůta, po kterou je za něj ručeno.
2. Jiný šek než šek podle odstavce 1 představuje jistotu pouze tehdy, je-li si příslušný orgán jist, že má uvedenou částku k dispozici.
3. Všechny poplatky finančních institucí nese strana, která jistotu poskytuje.
Článek 14
Straně poskytující jistotu v hotovosti se nevyplácejí žádné úroky.
Článek 15
1. Ručitel musí mít místo pobytu nebo být usazen v Unii, a s výhradou ustanovení Smlouvy týkajících se volného pohybu služeb, musí být schválen příslušným orgánem členského státu, ve kterém se jistota poskytuje. Ručitel se zavazuje písemnou zárukou.
2. Písemná záruka musí obsahovat alespoň:
a)
povinnost nebo v případě blokové jistoty druh(y) povinností, jejichž splnění je zajištěno zaplacením peněžní částky;
b)
nejvyšší částku, k jejímuž zaplacení se ručitel zavazuje;
c)
to, že ručitel se zavazuje společně a nerozdílně s osobou odpovědnou za splnění dané povinnosti k zaplacení jakékoli dlužné částky do 30 dnů od žádosti příslušného orgánu a v mezích jistoty, pokud jistota propadne.
3. Příslušný orgán může přijmout od ručitele jako písemnou jistotu písemnou zprávu formou telekomunikace. V tomto případě přijme vhodná opatření k ověření její pravosti.
4. Pokud již byla poskytnuta písemná bloková jistota, stanoví příslušný orgán postup, který je nutné dodržet v případě, že by se část nebo celá tato bloková jistota vztahovala na určitou povinnost.
Článek 16
Jakmile se část blokové jistoty vztahuje na určitou povinnost, musí být aktualizován zůstatek zbývající blokové jistoty.
KAPITOLA IV
ZÁLOHY
Článek 17
Ustanovení této kapitoly se vztahují na všechny případy, kdy zvláštní předpis Unie stanoví, že může být poskytnuta určitá záloha před splněním povinnosti.
Článek 18
1. Jistota se uvolní, pokud:
a)
byl prokázán nárok na částku představující zálohu nebo
b)
byla vrácena záloha zvýšená o částku stanovenou zvláštními předpisy Unie.
2. Jakmile uplyne lhůta k prokázání nároku na konečné poskytnutí zálohy, aniž byl uvedený důkaz předložen, použije příslušný orgán neprodleně postup podle článku 28.
V případě vyšší moci může být tato lhůta prodloužena.
Pokud tak však stanoví právní předpisy Unie, může být tento důkaz předložen i po uplynutí lhůty proti částečné úhradě jistoty.
3. Pokud ustanovení právních předpisů Unie týkající se vyšší moci stanoví, že úhrada je omezena na výši zálohy, použijí se tyto doplňkové podmínky:
a)
okolnosti uvedené jako vyšší moc se oznámí příslušnému orgánu ve lhůtě 30 dnů ode dne, kdy se dotyčná strana dozvěděla o okolnostech, které by mohly představovat vyšší moc, a
b)
dotyčná strana uhradí zálohu nebo příslušnou část zálohy ve lhůtě 30 dnů ode dne výzvy příslušného orgánu o zaplacení.
Nejsou-li splněny podmínky uvedené v písmenech a) a b), jsou podmínky úhrady stejné, jako kdyby nedošlo k zásahu vyšší moci.
KAPITOLA V
UVOLNĚNÍ A PROPADNUTÍ JISTOT, KTERÉ NEJSOU UVEDENY V KAPITOLE IV
Článek 19
1. Povinnost může zahrnovat zásadní, vedlejší nebo podřízené požadavky.
2. Zásadním požadavkem je požadavek konat nebo nekonat, který je zásadní pro cíle nařízení, které ho stanoví.
3. Vedlejším požadavkem je požadavek dodržet lhůtu ke splnění zásadního požadavku.
4. Podřízeným požadavkem je jakýkoliv další požadavek stanovený nařízením.
5. Tato kapitola se nevztahuje na případy, kdy zvláštní předpisy Unie zásadní požadavky nestanovily.
6. Pro účely této kapitoly se „příslušnou částí zajištěné částky“ rozumí část zajištěné částky odpovídající množství, pro které nebyl splněn požadavek.
Článek 20
Jakmile je příslušným způsobem stanoveným ve zvláštních předpisech Unie prokázáno, že všechny zásadní, vedlejší a podřízené požadavky byly splněny, jistota se uvolní.
Článek 21
1. Jistota propadne v plné výši pro množství, pro které nebyl splněn zásadní požadavek, pokud nezabránil splnění požadavku zásah vyšší moci.
2. Zásadní požadavek se považuje za nesplněný, pokud příslušný důkaz nebyl předložen ve lhůtě stanovené k předložení tohoto důkazu, pokud tomuto předložení důkazu ve stanovené lhůtě nezabránil zásah vyšší moci. K vymáhání propadlé částky se neprodleně zahájí postup podle článku 28.
3. Pokud je ve lhůtě 18 měsíců od uplynutí lhůty podle odstavce 2 prokázáno splnění zásadních požadavků, vrátí se 85 % propadlé částky.
Pokud je prokázáno splnění zásadních požadavků do 18 měsíců od uplynutí uvedené lhůty, aniž by byl splněn odpovídající vedlejší požadavek, vrátí se částka, která by měla být vrácena podle čl. 22 odst. 2, snížená o 15 % dotyčné části zajištěné částky.
4. K vrácení propadlé částky nedojde, pokud je splnění zásadních požadavků prokázáno po uplynutí lhůty 18 měsíců uvedené v odstavci 3, pokud tomuto předložení důkazu ve stanovené lhůtě nezabránil zásah vyšší moci.
Článek 22
1. Pokud je v případě nesplnění vedlejšího požadavku ve stanovené lhůtě příslušným způsobem stanoveným ve zvláštních předpisech Unie prokázáno, že byly splněny zásadní požadavky, jistota se částečně uvolní a zbytek zajištěné částky propadne. K vymáhání propadlé částky se zahájí postup podle článku 28.
2. Částečné uvolnění představuje částku jistoty kryjící příslušnou část zajištěné částky s odečtením 15 % a
a)
10 % z částky zbývající po odečtu 15 % za každý den, kterým:
i)
byla překročena nejdelší lhůta 40 dnů nebo méně,
ii)
nebyla dodržena nejkratší lhůta 40 dnů nebo méně;
b)
5 % z částky zbývající po odečtu 15 % za každý den, kterým:
i)
byla překročena nejdelší lhůta od 41 do 80 dnů,
ii)
nebyla dodržena nejkratší lhůta od 41 do 80 dnů;
c)
2 % z částky zbývající po odečtu 15 % za každý den, kterým:
i)
byla překročena nejdelší lhůta 81 dnů nebo více,
ii)
nebyla dodržena nejkratší lhůta 81 dnů nebo více.
3. Tento článek se nevztahuje na lhůty týkající se žádostí nebo používání dovozních a vývozních licencí a osvědčení o stanovení sazby náhrady předem, ani na lhůty týkající se stanovení dovozních a vývozních dávek a vývozních náhrad v nabídkovém řízení.
Článek 23
1. Nesplnění jednoho nebo více podřízených požadavků znamená propadnutí 15 % příslušné části zajištěné částky, pokud tomuto splnění nezabránil zásah vyšší moci.
2. K vymáhání propadlé částky se neprodleně zahájí postup podle článku 28.
3. Tento článek se nevztahuje na případy, kdy se použije čl. 21 odst. 3.
Článek 24
Pokud je prokázáno, že byly splněny všechny zásadní požadavky, ale současně nebyly splněny ani vedlejší ani podřízené požadavky, použijí se články 22 a 23 a celková propadlá částka se rovná částce propadlé podle článku 22 zvýšené o 15 % příslušné části zajištěné částky.
Článek 25
Celková propadlá částka nesmí překročit 100 % příslušné části zajištěné částky.
KAPITOLA VI
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 26
1. Jistota se částečně na žádost uvolní, pokud důkaz vyžadovaný k tomuto účelu byl poskytnut pro část množství produktu za předpokladu, že tato část nesmí být nižší než minimální množství stanovené nařízením stanovujícím jistotu.
V případě, že zvláštní předpisy Unie nestanoví minimální množství, může příslušný orgán sám omezit počet uvolněných částí z každé jistoty a stanovit minimální částku pro každé uvolnění tohoto typu.
2. Před uvolněním celé jistoty nebo její části může příslušný orgán požadovat, aby byla podána písemná žádost o uvolnění.
3. V případě jistot kryjících podle čl. 9 odst. 1 více než 100 % zajištěné částky, uvolní se část jistoty přesahující 100 %, jakmile dojde ke konečnému uvolnění nebo propadnutí zbylé zajištěné částky.
Článek 27
1. Pokud pro předložení nezbytných důkazů k uvolnění jistoty není stanovena žádná lhůta, činí tato lhůta:
a)
12 měsíců od uplynutí lhůty pro splnění zásadních požadavků nebo
b)
není-li lhůta uvedená v písmenu a) stanovena, 12 měsíců ode dne, kdy byly splněny zásadní požadavky.
2. Lhůta podle odstavce 1 nesmí přesáhnout tři roky ode dne, kdy byla jistota přidělena ke konkrétní povinnosti, s výjimkou případu vyšší moci.
Článek 28
1. Jakmile se příslušný orgán dozví o skutečnostech, které jsou důvodem k propadnutí celé jistoty, nebo její části, neprodleně vyzve dotyčnou stranu k zaplacení propadlé částky, a tato platba musí být provedena ve lhůtě nejvýše 30 dnů ode dne žádosti o zaplacení.
Pokud platba nebyla provedena v předepsané lhůtě, příslušný orgán:
a)
neprodleně inkasuje s konečnou platností jistotu podle čl. 7 odst. 1 písm. a);
b)
neprodleně vyzve ručitele uvedeného v čl. 7 odst. 1 písm. b), aby přikročil k placení a aby tato platba byla provedena ve lhůtě nejvýše 30 dnů ode dne přijetí žádosti o zaplacení;
c)
neprodleně učiní nezbytná opatření aby:
(i)
jistoty uvedené v čl. 7 odst. 2 písm. a), c), d) a e) byly přeměněny na hotovost a orgán tak mohl disponovat splatnou částkou,
(ii)
mu byly dány k dispozici hotovostní fondy v bance uvedené v čl. 7 odst. 2 písm. b) na jeho vlastní účet
Příslušný orgán může neprodleně inkasovat s konečnou platností jistotu uvedenou v čl. 7 odst. 1 písm. a), aniž by nejprve vyzval dotyčnou stranu k zaplacení.
2. Příslušný orgán se může vzdát propadnutí částky nižší než 60 EUR za podmínky, že jsou podobná pravidla stanovena pro srovnatelné případy vnitrostátními právními nebo správními předpisy.
3. Aniž je dotčen odstavec 1, v případě, kdy je přijato rozhodnutí o propadnutí jistoty, a poté je odloženo v důsledku opravného prostředku v souladu s vnitrostátními právními předpisy, platí příslušná strana úroky ze skutečně propadlé částky za období počínající 30 dnů ode dne přijetí žádosti o zaplacení podle odst. 1 prvního pododstavce a končící den před zaplacením skutečně propadlé částky.
Jestliže je po výsledku řízení o opravném prostředku po dotyčné straně požadováno zaplatit do 30 dnů propadlou částku, může členský stát vypočítat úroky tak, jako by se platba uskutečnila dvacátým dnem ode dne této žádosti.
Použitelná úroková sazba se vypočítává podle vnitrostátních právních předpisů, ale nesmí být v žádném případě nižší než sazba použitelná pro krytí částek v národní měně.
Platební agentury odečítají placené úroky z výdajů Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) nebo Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) podle nařízení Rady (EHS) č. 352/78 (11).
Členské státy mohou pravidelně požadovat doplnění jistoty, pokud jde o úroky.
Pokud jistota propadla a částka byla již připsána EZZF nebo EZFRV, potom na základě výsledku rozhodnutí o opravném prostředku musí být celá nebo částečně propadlá částka včetně úroků vypočítaných sazbou podle vnitrostátních právních předpisů uhrazena a uhradí ji EZZF nebo EZFRV, pokud není úhrada připsána správním orgánům nebo subjektům členských států z důvodů nedbalosti nebo závažné chyby.
Článek 29
Komise může v souladu s postupem uvedeným v čl. 195 odst. 2 nařízení (ES) č. 1234/2007 a odpovídajících článcích ostatních příslušných nařízení stanovit odchylky od výše uvedených ustanovení.
KAPITOLA VII
INFORMACE
Článek 30
1. Členské státy uchovávají pro potřeby Komise celkový počet a celkovou výši propadlých jistot za každý rok, bez ohledu na fázi postupu podle článku 28, přičemž rozlišují mezi jistotami, které se připíší do vnitrostátního rozpočtu, a jistotami, které se připíší do rozpočtu Unie.
2. Informace uvedené v odstavci 1 se uchovávají pro všechny propadlé jistoty vyšší než 1 000 EUR a každé ustanovení Unie, které stanoví jistotu.
3. Informace se týkají jak částek zaplacených přímo dotyčnou stranou, tak i částky kryté prodejem jistoty.
Článek 31
Členské státy uchovávají pro potřeby Komise tyto informace:
a)
typy institucí schválených jednat jako ručitelé a stanovené požadavky;
b)
typy jistot přijatých podle čl. 7 odst. 2 a stanovené požadavky.
Článek 32
Nařízení (EHS) č. 2220/85 se zrušuje.
Odkazy na zrušené nařízení se považují za odkazy na toto nařízení v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze II.
Článek 33
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 28. března 2012.
32012R0282
L 092/4
SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE
28.03.2012.
PROVEDBENA UREDBA KOMISIJE (EU) br. 282/2012
od 28. ožujka 2012.
o utvrđivanju zajedničkih detaljnih pravila sustava jamstava za poljoprivredne proizvode
(kodificirana)
EUROPSKA KOMISIJA,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije,
uzimajući u obzir Uredbu Vijeća (EZ) br. 1234/2007 od 22. listopada 2007. o uspostavi zajedničke organizacije poljoprivrednih tržišta i o posebnim odredbama za određene poljoprivredne proizvode (Uredba o jedinstvenom ZOT-u) (1), a posebno članak 43. točke (a), (d), (f) i (j), članak 47. stavak 2., članak 134., članak 143. točku (b), članak 148., članak 161. stavak 3., članak 171. i članak 172. stavak 2.,
uzimajući u obzir Uredbu Vijeća (EZ) br. 104/2000 od 17. prosinca 1999. o zajedničkoj organizaciji tržišta proizvodima ribarstva i akvakulture (2), a posebno njezine članke 37. i 38.,
uzimajući u obzir Uredbu Vijeća (EZ) br. 1216/2009 od 30. studenoga 2009. o utvrđivanju trgovinskih aranžmana primjenjivih na određenu robu dobivenu preradom poljoprivrednih proizvoda (3), a posebno njezin članak 4. stavak 4., članak 6. stavak 4., članak 7. stavak 3. i članak 11. stavak 4.,
uzimajući u obzir Uredbu Vijeća (EZ) br. 247/2006 od 30. siječnja 2006. o utvrđivanju posebnih mjera za poljoprivredu u najudaljenijim regijama Unije (4), a posebno njezin članak 25.,
uzimajući u obzir Uredbu Vijeća (EZ) br. 73/2009 od 19. siječnja 2009. o utvrđivanju zajedničkih pravila za programe izravne potpore za poljoprivrednike u okviru zajedničke poljoprivredne politike i utvrđivanju određenih programa potpore za poljoprivrednike, o izmjeni uredaba (EZ) br. 1290/2005, (EZ) br. 247/2006, (EZ) br. 378/2007 i stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 1782/2003 (5), a posebno njezin članak 142. točku c.,
uzimajući u obzir Uredbu Vijeća (EZ) br. 2799/98 od 15. prosinca 1998. o uspostavi agromonetarnih mjera za euro (6), a posebno njezin članak 9.,
budući da:
(1)
Uredba Komisije (EEZ) br. 2220/85 od 22. srpnja 1985. o utvrđivanju zajedničkih detaljnih pravila za primjenu sustava jamstava za poljoprivredne proizvode (7) nekoliko je puta bitno izmijenjena (8). U interesu preglednosti i jasnoće navedenu Uredbu treba kodificirati.
(2)
Brojnim odredbama u poljoprivrednim propisima Unije zahtijeva se polaganje jamstva kako bi se osigurala plaćanja odgovarajućih iznosa u slučaju neispunjenja neke obveze. Međutim, iskustvo je pokazalo da se takav zahtjev u praksi tumači na vrlo različite načine. Zato je potrebno definirati taj zahtjev da bi se izbjegli nejednaki uvjeti tržišnog natjecanja.
(3)
Posebno je potrebno definirati oblik jamstva.
(4)
U mnogim odredbama poljoprivrednih propisa Unije predviđeno je da se jamstvo gubi ako je osigurana obveza prekršena, a da se ne pravi razlika između neispunjenja osnovnih i sekundarnih ili sporednih obveza. U interesu načela pravičnosti potrebno je povući razliku između posljedica neispunjenja osnovnih obveza i posljedica neispunjenja sekundarnih ili sporednih obveza. Posebno se treba predvidjeti, kad je to dopušteno, gubitak prava na samo dio jamstva kad je ustvari ispunjena osnovna obveza, a rok za njezino ispunjenje je tek neznatno prekoračen ili kad sekundarna ili sporedna obveza nisu ispunjene.
(5)
Ne treba se praviti razlika između posljedica neispunjavanja pojedine obveze na osnovi toga je li ili nije primljeno avansno plaćanje. Prema tome, jamstva za koja se daju predujmovi treba obuhvatiti zasebnim pravilima.
(6)
Troškovi polaganja jamstva, nastali kako za stranu koja polaže jamstvo tako i za nadležno tijelo, mogli bi biti nerazmjerni u odnosu na iznos kojim se garantira plaćanje jamstva ako je iznos ispod određene granice. Nadležna tijela trebaju zato imati pravo odustati od zahtijevanja jamstva za plaćanje iznosa ispod te granice. Osim toga, nadležno tijelo treba biti ovlašteno odustati od traženja jamstva kad priroda osobe koja treba ispuniti obvezu čini taj zahtjev nepotrebnim.
(7)
Nadležno tijelo treba imati pravo odbiti ponuđeno jamstvo ako smatra da ono nije zadovoljavajuće.
(8)
Rok za davanje dokaza potrebnih za oslobađanje jamstvenog iznosa potrebno je utvrditi ako takav rok već nije utvrđen na nekom drugom mjestu.
(9)
U vezi s tečajem koji se primjenjuje za preračunavanje iznosa izraženog u eurima u nacionalnu valutu, operativni događaj naveden u članku 3. Uredbe (EZ) br. 2799/98 potrebno je odrediti u skladu s Uredbom Komisije (EZ) br. 1913/2006 (9).
(10)
Potrebno je utvrditi postupak koji se primjenjuje kad se izgubi pravo na jamstvo.
(11)
Komisiji treba omogućiti nadzor i praćenje provedbe propisa o jamstvima.
(12)
Ovom se Uredbom utvrđuju pravila koja će se općenito primjenjivati, osim ako posebnim propisima Unije nisu utvrđena drugačija pravila.
(13)
Mjere predviđene u ovoj Uredbi u skladu su s mišljenjem Upravljačkog odbora za zajedničku organizaciju poljoprivrednih tržišta i dostavljene su na znanje drugim nadležnim odborima,
DONIJELA JE OVU UREDBU:
POGLAVLJE I.
PODRUČJE PRIMJENE I DEFINICIJE
Članak 1.
Ovom se Uredbom utvrđuju pravila kojima se regulira davanje jamstava u okviru sljedećih Uredbi, odnosno u okviru bilo kojih uredaba donesenih u skladu s tim uredbama, osim ako u tim uredbama nisu utvrđena drugačija pravila:
(a)
uredbe kojima se utvrđuje zajednička organizacija tržišta određenih poljoprivrednih proizvoda:
-
Uredba (EZ) br. 104/2000 (proizvodi ribarstva i akvakulture),
-
Uredba (EZ) br. 1234/2007 (Uredba o jedinstvenom ZOT-u);
(b)
Uredba (EZ) br. 73/2009 (programi izravnih potpora);
(c)
Uredba (EZ) br. 1216/2009 (trgovinski dogovori koji se primjenjuju na određene robe dobivene kod prerade poljoprivrednih proizvoda).
Članak 2.
Ova se Uredba primjenjuje u svim slučajevima kad je u uredbama navedenim u članku 1. predviđeno davanje jamstva kako je definirano u članku 3., bez obzira na to koristi li se pojam „jamstvo” ili ne.
Ova se Uredba ne primjenjuje na jamstva koja se polažu kao osiguranje plaćanja uvoznih i izvoznih carina navedenih u Uredbi Vijeća (EEZ) br. 2913/92 (10).
Članak 3.
Za svrhe ove Uredbe primjenjuju se sljedeće definicije:
(a)
„jamstvo” je osiguranje da će pojedini iznos novca biti plaćen nadležnom tijelu odnosno zadržan od strane nadležnog tijela ako pojedina obveza nije ispunjena;
(b)
„zajedničko jamstvo” je jamstvo koje se daje nadležnom tijelu kako bi se osiguralo ispunjavanje više od jedne obveze;
(c)
„obveza” je zahtjev ili više zahtjeva, određenih propisom da se neka radnja provede ili ne provede;
(d)
„nadležno tijelo” je strana ovlaštena da prihvati jamstvo, odnosno strana ovlaštena da odluči u skladu s mjerodavnim propisima oslobađa li se jamstvo ili se zadržava.
POGLAVLJE II.
POLAGANJE JAMSTVA
Članak 4.
Jamstvo daje strana, ili se daje u njezino ime, koja je odgovorna za plaćanje iznosa novca koji se potražuje ako neka obveza nije ispunjena.
Članak 5.
1. Nadležno tijelo može odustati od traženja jamstva kad je vrijednost iznosa koji se osigurava manji od 500 eura.
2. Kad se koristi mogućnost iz stavka 1., dotična strana mora se pisano obavezati da će platiti isti iznos koji bi ona bila obavezna platiti da je dala jamstvo, a na koje je kasnije dijelom ili u cijelosti izgubila pravo.
Članak 6.
Nadležno tijelo može odustati od traženja jamstva ako je strana odgovorna za ispunjenje obveza:
(a)
javno tijelo odgovorno za obavljanje zadaća državne vlasti; ili
(b)
privatno tijelo koje obavlja zadaće navedene u točkama (a) u okviru državnog nadzora.
POGLAVLJE III.
OBLIK JAMSTVA
Članak 7.
1. Jamstvo se može položiti:
(a)
uplatom novca, kako je navedeno u člancima 12. i 13.; i/ili
(b)
pribavljanjem jamca, kako je definirano u članku 15. stavku 1.
2. Prema slobodnoj odluci nadležnog tijela jamstvo se može dati:
(a)
u obliku hipoteke; i/ili
(b)
stavljanjem u zalog kod banke gotovinskog pologa; i/ili
(c)
davanjem u zalog priznatih potraživanja prema državnom tijelu ili državnih vrijednosnica, koje su dospjele i plative i nitko drugi nema prvenstvo polaganja prava na njih; i/ili
(d)
davanjem u zalog prenosivih vrijednosnica u dotičnoj državi članici pod uvjetom da su one izdane ili za njih jamči ta država članica; i/ili
(e)
davanjem u zalog obveznica koje izdaju hipotekarne kreditne institucije notirane na javnim burzama i njima se može slobodno trgovati, pod uvjetom da imaju kreditni bonitet istovrijedan državnim obveznicama.
3. Nadležno tijelo može utvrditi dodatne uvjete za prihvaćanje jamstava vrsta navedenih u stavku 2.
Članak 8.
Nadležno tijelo odbija prihvatiti ili može tražiti zamjenu bilo kojih jamstava koje ono smatra nedovoljnim ili nezadovoljavajućim ili kojima se ne daje pokriće za dovoljno dugo razdoblje.
Članak 9.
1. Imovina dana pod hipoteku u skladu s člankom 7. stavkom 2. točkom (a), vrijednosnice ili obveznice založene u skladu s člankom 7. stavkom 2. točkama (d) i (e) moraju na dan davanja jamčevine imati kapitalizirajuću vrijednost od najmanje 115 % vrijednosti traženog jamstva.
Nadležno tijelo može prihvatiti jamstvo tipa s popisa u članku 7. stavku 2. točkama (a), (d) ili (e) samo ako se strana koja ga nudi obaveže u pisanom obliku da će dati dodatno jamstvo ili zamijeniti prvobitno jamstvo ako kapitalizirajuća vrijednost dotične imovine, vrijednosnica ili obveznica u razdoblju od tri mjeseca bude niža od 105 % vrijednosti traženog jamstva. Ta pisana obveza nije potrebna ako je to već određeno nacionalnim propisima. Nadležno tijelo dužno je redovito provjeravati vrijednost takve imovine, vrijednosnica i obveznica.
2. Kapitalizirajuću vrijednost jamstva, kako je navedeno u članku 7. stavku 2. točkama (a), (d) i (e), procjenjuje nadležno tijelo uzimajući u obzir troškove kapitaliziranja.
Kapitalizirajuća vrijednost vrijednosnica ili obveznica procjenjuje se na temelju posljednjih dostupnih kotacija.
Strana koja daje jamstva na traženje nadležnog tijela pribavlja dokaz o kapitalizirajućoj vrijednosti.
Članak 10.
1. Svako jamstvo može se zamijeniti nekim drugim.
Međutim, o tome nadležno tijelo treba dati svoj pristanak u sljedećim slučajevima:
(a)
kad je prvobitno jamstvo izgubljeno, ali još nije realizirano; ili
(b)
kad je zamjensko jamstvo tipa navedenog u članku 7. stavku 2.
2. Globalno jamstvo može se zamijeniti drugim globalnim jamstvom pod uvjetom da je novim globalnim jamstvom obuhvaćen najmanje onaj dio prvobitnog globalnog jamstva koji u trenutku zamjene služi za osiguranje ispunjenja jedne ili više još uvijek neispunjenih obveza.
Članak 11.
1. Jamstva prema članku 1. daju se u eurima.
2. Odstupajući od stavka 1., kad se prihvaća jamstvo u državi članici izvan eurozone, u nacionalnoj valuti, iznos jamstva u eurima preračunava se u tu nacionalnu valutu u skladu s člankom 10. Uredbe (EZ) br. 1913/2006. Obveze koje odgovaraju jamstvu i iznosi koji se zadržavaju u slučaju nepravilnosti ili kršenja ostaju izraženi u eurima.
Članak 12.
Ako se daje gotovinski polog prijenosom, neće se smatrati da on predstavlja jamstvo sve dok dotično nadležno tijelo nije zadovoljno da je iznos na njegovom raspolaganju.
Članak 13.
1. Ček za iznos čije plaćanje jamči neka financijska institucija koju država članica dotičnog nadležnog tijela priznaje za tu svrhu smatra se gotovinskim pologom. Nadležno tijelo ne treba prezentirati takav ček na naplatu sve do pred kraj isteka roka za koji se jamči.
2. Drugi čekovi osim onih navedenih u stavku 1. predstavljaju jamstvo samo onda kad je nadležno tijelo zadovoljno da je iznos čeka na njegovom raspolaganju.
3. Sve troškove financijskih institucija snosi strana koja daje jamstvo.
Članak 14.
Nikakve kamate neće se plaćati strani koja daje jamstvo u obliku gotovinskog pologa.
Članak 15.
1. Jamac mora imati svoje normalno sjedište ili uspostavu u Uniji i, podložno odredbama Ugovora o slobodnom pružanju usluga, mora imati odobrenje nadležnog tijela države članice u kojoj se daje jamstvo. Jamac se obavezuje pisanim jamstvom.
2. U pisanom jamstvu navodi se najmanje:
(a)
obveza ili u slučaju globalnog jamstva, tipovi obveza za čije se ispunjenje jamči plaćanjem iznosa novca;
(b)
najviše iznos koji jamac prihvaća da će platiti;
(c)
da se jamac obvezuje zajedno s odgovornom stranom ili odvojeno ispuniti obvezu plaćanja u roku od 30 dana od zahtjeva nadležnog tijela iznosa u okviru jamstva koji je dospio kad se jamstvo proglasi izgubljenim.
3. Nadležno tijelo može prihvatiti da pisana telekomunikacija koju pošalje jamac predstavlja pisano jamstvo. Ako nadležno tijelo to prihvati, ono će poduzeti potrebne korake kako bi se uvjerilo da je telekomunikacija vjerodostojna.
4. Kad je već dano globalno jamstvo, nadležno tijelo određuje postupak prema kojem se cijelo ili dio globalnog jamstva raspoređuje za pojedinu obvezu.
Članak 16.
Čim je dio jamstva određen za određenu obvezu, ostatak globalnog jamstva se ažurira.
POGLAVLJE IV.
AVANSNA PLAĆANJA
Članak 17.
Odredbe ovog poglavlja primjenjuju se u svim slučajevima kad je posebnim propisima Unije predviđeno avansno plaćanje svote prije ispunjenja obveza.
Članak 18.
1. Jamstvo se oslobađa kad:
(a)
je dokazano konačno pravo na iznos plaćen kao predujam; ili
(b)
isplaćen je odobren iznos plus svi dodaci predviđeni u posebnim propisima Unije.
2. Ako prođe rok za dokazivanje prava na konačni odobreni iznos, a da nisu predočeni dokazi za to pravo, nadležno tijelo odmah započinje postupak prema članku 28.
Rok se može produžiti u slučaju više sile.
Međutim, kad je tako određeno propisima Unije, dokaz se može predočiti i nakon što istekne rok u okviru djelomičnog oslobađanja jamstva.
3. Ako se prema odredbama o višoj sili propisa Unije dopušta samo povrat predujma, primjenjuju se sljedeći dodatni uvjeti:
(a)
okolnosti koje predstavljaju višu silu trebaju se dojaviti nadležnom tijelu najkasnije u roku od 30 dana od dana kad je dotična strana primila obavijest o okolnostima koje ukazuju na mogući slučaj više sile; i
(b)
dotična strana vratit će iznos predujma ili njegov odgovarajući dio u roku od 30 dana od datuma kad je nadležno tijelo izdalo zahtjev za povrat.
Ako se uvjeti utvrđeni u točkama (a) i (b) ne ispune, uvjeti isplate su isti kao da okolnosti više sile nisu nastupile.
POGLAVLJE V.
OSLOBAĐANJE I GUBITAK JAMSTAVA OSIM ONIH NAVEDENIH U POGLAVLJU IV.
Članak 19.
1. Obveza može biti primarna, sekundarna ili sporedna.
2. Primarna obveza je obveza osnovna za svrhu provedbe za koju je predviđena propisom ili za neprovedbu neke radnje.
3. Sekundarna obveza je obveza poštivanja vremenskog roka za ispunjenje primarne obaveze.
4. Sporedna obveza je bilo koja druga obveza predviđena nekom Uredbom.
5. Ovo se poglavlje ne primjenjuje kad posebnim propisima Unije nisu definirane primarne obveze.
6. Za svrhu ovog poglavlja „odgovarajući dio jamstva” je dio zajamčenog iznosa koji odgovara količini za koju obveza nije ispunjena.
Članak 20.
Kad se jednom predoči dokaz utvrđen posebnom odredbom propisa Unije da su primarne, sekundarne i sporedne obveze ispunjene, jamstvo se oslobađa.
Članak 21.
1. Jamstvo će se izgubiti u cijelosti za količinu za koju primarna obveza nije ispunjena, osim ako slučaj više sile nije spriječio ispunjenje.
2. Smatrat će se da primarna obveza nije ispunjena ako odgovarajući dokazi nisu predočeni u roku utvrđenom za predočenje dokaza, osim ako slučaj više sile ne spriječi predočenje takvih dokaza u tom roku. Odmah se pokreće postupak prema članku 28. za naplatu izgubljenog iznosa.
3. Kad je predočen dokaz da su sve primarne obveze ispunjene u roku od 18 mjeseci od roka u stavku 2., 85 % izgubljenog iznosa se vraća.
Kad je dokaz da su sve primarne obveze ispunjene predočen u okviru 18 mjeseci nakon isteka tog roka u okolnostima kad određena sekundarna obveza nije ispunjena, iznos koji se isplaćuje bit će iznos koji bi se isplatio u okviru članka 22. stavka 2. umanjen za 15 % odgovarajućeg dijela zajamčenog iznosa.
4. Nema nikakvog povrata kad se dokaz da su sve primarne obaveze ispunjene predoči nakon isteka razdoblja od 18 mjeseci navedenog u stavku 3., osim ako viša sila nije spriječila predočenje dokaza u okviru tog razdoblja.
Članak 22.
1. Ako se dokaže da su prema utvrđenim posebnim odredbama propisa Unije u određenom roku ispunjene sve primarne obveze, a sekundarna obveza u tim okolnostima nije ispunjena, jamstvo će se djelomično osloboditi, a ostatak zajamčenog iznosa se gubi. Primjenjuje se postupak prema članku 28. za naplatu izgubljenog iznosa.
2. Razmjerni dio oslobođenog jamstva iznosi: jamstvo kojim je obuhvaćen određeni zajamčeni dio iznosa manje 15 %, i
(a)
10 % preostalog iznosa nakon odbitka od 15 %, za svaki dan kojim je:
i.
maksimalno razdoblje od 40 dana ili manje prekoračeno;
ii.
minimalno razdoblje od 40 dana ili manje nije poštovano;
(b)
5 % preostalog iznosa nakon odbitka od 15 %, za svaki dan kojim je:
i.
maksimalno razdoblje od 41 do 80 dana prekoračeno;
ii.
minimalno razdoblje od 41 do 80 dana nije poštovano;
(c)
2 % preostalog iznosa nakon odbitka od 15 %, za svaki dan kojim je:
i.
maksimalno razdoblje od 81 dan ili više prekoračeno;
ii.
minimalno razdoblje od 81 dan ili više nije poštovano.
3. Ovaj se članak ne primjenjuje na rokove za podnošenje ili korištenje zahtjeva za uvozne i izvozne dozvole i unaprijed utvrđene certifikate, na rokove za utvrđivanje unaprijed uvoznih i izvoznih prelevmana kao i izvoznih subvencija putem natječaja.
Članak 23.
1. Neispunjenje jedne ili više sporednih obveza dovodi do gubitka od 15 % određenog dijela zajamčenog iznosa osim ako viša sila spriječi ispunjenje.
2. Odmah se pokreće postupak prema članku 28. za naplatu izgubljenog iznosa.
3. Ovaj se članak ne primjenjuje u okolnostima kad se primjenjuje članak 21. stavak 3.
Članak 24.
Ako se dokaže da su sve primarne obveze poštovane, ali nisu ispunjene sekundarne i sporedne obveze, primjenjuju se članci 22. i 23. i ukupan iznos koji se gubi bit će gubitak iznosa u skladu s člankom 22. plus 15 % odgovarajućeg zajamčenog dijela svote.
Članak 25.
Ukupan izgubljen iznos ne može prijeći 100 % odgovarajućeg dijela iznosa zajamčene svote.
POGLAVLJE VI.
OPĆE ODREDBE
Članak 26.
1. Jamstvo se oslobađa na zahtjev u dijelu za koji je predočen odgovarajući dokaz za dio količine proizvoda, pod uvjetom da taj dio nije manji od minimalne količine navedene u propisu kojim se zahtijeva jamstvo.
Kad posebnim propisima Unije nije određena minimalna količina, nadležno tijelo može ograničiti broj djelomičnih oslobađanja pojedinog jamstva, te može odrediti minimalne iznose za svako takvo oslobađanje.
2. Nadležno tijelo može tražiti podnošenje pisanog zahtjeva za oslobađanje cijelog ili dijela jamstva.
3. U slučaju kad, u skladu s člankom 9. stavkom 1., jamstva pokrivaju više od 100 % iznosa za koji se traži jamstvo, dio jamstva koji prelazi 100 % oslobađa se kad se ostatak zajamčenog iznosa konačno oslobodi ili kad je izgubljen.
Članak 27.
1. Kad nije utvrđen rok za predočenje dokaza potrebnih za oslobađanje zajamčenog iznosa, taj rok jest:
(a)
12 mjeseci od isteka roka određenog za ispunjenje svih primarnih obveza; ili
(b)
kad nije određen takav rok naveden u točki (a), 12 mjeseci od datuma kad su ispunjene sve primarne obveze.
2. Rok određen u stavku 1. ne smije biti duži od tri godine od trenutka davanja jamstva za određenu obavezu, osim u slučaju više sile.
Članak 28.
1. Kad nadležno tijelo sazna o okolnostima kojih je posljedica gubitak cijelog ili djelomičnog jamstva, ono će bez odlaganja zatražiti od strane koja je dužna ispuniti obvezu plaćanje izgubljenog iznosa, dajući joj 30 dana za plaćanje od dana primitka zahtjeva.
Ako plaćanje nije izvršeno do kraja toga roka, nadležno će tijelo:
(a)
odmah naplatiti jamstvo tipa opisanog u članku 7. stavku 1. točki (a) na odgovarajući račun;
(b)
odmah zatražiti od jamca opisanog u članku 7. stavku 1. točki (b) plaćanje, dajući mu 30 dana za plaćanje od dana primitka zahtjeva za plaćanje;
(c)
odmah poduzeti sljedeće korake:
i.
pretvoriti vrijednosnice opisane u članku 7. stavku 2. točkama (a), (c), (d) i (e) u novac dovoljan za naplatu dospjele svote;
ii.
prebaciti založene gotovinske depozite prema članku 7. stavku 2. točki (b) na svoj račun.
Nadležno tijelo može odmah naplatiti jamstva bilo kojeg tipa, opisana u članku 7. stavku 1. točki (a), na odgovarajući račun, a da prije ne zatraži od dotične strane izvršenje plaćanja.
2. Nadležno tijelo može odustati od naplate izgubljenog iznosa do najviše 60 eura, pod uvjetom da su u nacionalnom pravu utvrđeni slični zakonski i drugi propisi za slične slučajeve.
3. Ne dovodeći u pitanje stavak 1., kad je donesena odluka o gubljenju jamstva, ali je na uloženu žalbu naknadno odgođena u skladu s nacionalnim propisima, dotična strana će platiti kamate na iznos koji je stvarno izgubljen tijekom razdoblja počevši od dana primitka zahtjeva za plaćanje kako je navedeno u prvom podstavku stavka 1. i završno s danom koji prethodi plaćanju stvarno izgubljenog iznosa.
Ako je nakon okončanog žalbenog postupka dotična strana dužna platiti izgubljeni iznos u roku od 30 dana, u svrhu izračuna kamata država članica može uzeti da je plaćanje izvršeno dvadesetog dana nakon dana kad je zatraženo.
Kamatna stopa koja se primjenjuje izračunava se u skladu s odredbama nacionalnog prava, ali ni u kojem slučaju ne smije biti niža od kamatne stope koja se primjenjuje za naplate nacionalnih iznosa.
Agencije za plaćanje odbijaju plaćenu kamatu od troškova Europskog fonda za jamstva u poljoprivredi (EAGF) ili Europskog fonda za ruralni razvoj (EAFRD) u skladu s odredbama Uredbe Vijeća (EEZ) br. 352/78 (11).
Države članice mogu periodično zatražiti poravnanje jamstva u odnosu na odgovarajuće kamate.
Kad je jamstvo izgubljeno, a iznos je već odobren EAGF-u ili EAFRD-u, a na temelju odluke u žalbenom postupku treba se vratiti izgubljeni iznos u cijelosti ili djelomično, uključujući kamatu po stopi u skladu s nacionalnim propisima, iznos koji je potrebno vratiti isplaćuje EAGF ili EAFRD, osim ako se krivnja za povrat iznosa jamstva pripisuje nemarnosti ili ozbiljnim greškama administrativnih tijela ili drugih tijela države članice.
Članak 29.
Komisija može, u skladu s postupkom navedenim u članku 195. stavku 2. Uredbe (EZ) br. 1234/2007 i u odgovarajućim člancima ostalih mjerodavnih uredaba, predvidjeti odstupanja od gore navedenih odredbi.
POGLAVLJE VII.
PODACI
Članak 30.
1. Za svaku godinu države članice dostavljaju Komisiji na raspolaganje ukupan broj i iznos izgubljenih jamstava, bez obzira na to u kojoj se fazi nalazi postupak prema članku 28., razlikujući po slučajevima između onih naplaćenih u nacionalne proračune i onih naplaćenih u proračun Unije.
2. Evidencija o podacima navedenim u stavku 1. vodi se u odnosu na sva izgubljena jamstva za iznose iznad 1 000 eura i po svakoj odredbi Unije kojom su predviđena ta jamstva.
3. Podaci obuhvaćaju kako svote izravno plaćene od strane zainteresirane strane tako i svote naplaćene oslobađanjem jamstva.
Članak 31.
Države članice daju Komisiji na raspolaganje sljedeće informacije:
(a)
vrstu institucije ovlaštene da djeluje kao jamac i za to utvrđene uvjete;
(b)
tip jamstva prihvaćenog prema članku 7. stavku 2. i za to utvrđene uvjete.
Članak 32.
Uredba (EEZ) br. 2220/85 stavlja se izvan snage.
Upućivanja na Uredbu stavljenu izvan snage čitaju se kao upućivanja na ovu Uredbu i tumače se u skladu s korelacijskom tablicom u Prilogu II.
Članak 33.
Ova Uredba stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u svim državama članicama.
Sastavljeno u Bruxellesu 28. ožujka 2012.