NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 445/2011
ze dne 10. května 2011
o systému udělování osvědčení pro subjekty odpovědné za údržbu nákladních vozů a o změně nařízení (ES) č. 653/2007
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2004/49/ES ze dne 29. dubna 2004 o bezpečnosti železnic Společenství a o změně směrnice Rady 95/18/ES o vydávání licencí železničním podnikům a směrnice 2001/14/ES o přidělování kapacity železniční infrastruktury, zpoplatnění železniční infrastruktury a o vydávání osvědčení o bezpečnosti (1), a zejména na článek 14a uvedené směrnice,
s ohledem na doporučení Evropské agentury pro železnice ze dne 8. července 2010 pro zavedení systému udělování osvědčení pro subjekty odpovědné za údržbu,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Cílem směrnice 2004/49/ES je zlepšení přístupu služeb železniční dopravy na trh definováním společných zásad pro zajišťování a regulaci bezpečnosti železnic a pro dozor nad bezpečností železnic. Směrnice 2004/49/ES rovněž poskytuje rámec, jenž má být zaveden, aby byly prostřednictvím uplatňování stejných požadavků na udělování osvědčení v celé Unii zajištěny rovné podmínky pro všechny subjekty odpovědné za údržbu nákladních vozů.
(2)
Účelem systému udělování osvědčení je poskytnutí rámce pro harmonizaci požadavků a metod k posouzení způsobilosti subjektů odpovědných za údržbu v celé Unii.
(3)
Aniž je dotčena odpovědnost železničních podniků a provozovatelů infrastruktury za bezpečné provozování vlaků, subjekt odpovědný za údržbu by měl prostřednictvím systému údržby zajistit, aby nákladní vozy, za jejichž údržbu je odpovědný, byly v bezpečném provozuschopném stavu. Vzhledem k velké rozmanitosti metod návrhu a údržby by tento systém údržby měl být orientovaný na postupy.
(4)
Provozovatelé infrastruktury potřebují nákladní vozy využívat k přepravě stavebních materiálů nebo materiálů, jež mají být použity při činnostech souvisejících s údržbou infrastruktury. Jestliže nákladní vozy provozují za tímto účelem, činí tak v rámci svého statutu železničního podniku. Posouzení způsobilosti provozovatele infrastruktury pro provozování nákladních vozů za tímto účelem by mělo být součástí jeho schválení z hlediska bezpečnosti podle článku 11 směrnice 2004/49/ES.
(5)
Inspekce a sledování provedené před odjezdem vlaku nebo během jízdy provádí zpravidla provozní personál železničních podniků nebo provozovatelů infrastruktury podle postupu popsaného v jejich systému řízení bezpečnosti v souladu s čl. 4 odst. 3 směrnice 2004/49/ES.
(6)
Železniční podniky nebo provozovatelé infrastruktury by měli prostřednictvím svých systémů řízení bezpečnosti zajistit zvládání všech rizik souvisejících s jejich činností včetně využívání smluvních subjektů. V této záležitosti by měl železniční podnik spoléhat na smluvní ujednání zahrnující subjekty odpovědné za údržbu všech vozů, které provozuje. Mohlo by se jednat o smlouvu mezi železničním podnikem a subjektem odpovědným za údržbu nebo o řadu smluv zahrnujících další strany, např. provozovatele. Tyto smlouvy by měly být v souladu s postupy navrženými železničním podnikem nebo provozovatelem infrastruktury v jejich systémech řízení bezpečnosti včetně pro výměnu informací.
(7)
Osvědčení pro subjekt odpovědný za údržbu (osvědčení SOÚ) je podle směrnice 2004/49/ES platné v celé Unii. Osvědčení vydaná orgány ve třetích zemích, jež byly jmenovány podle rovnocenných kritérií a splňují požadavky odpovídající požadavkům obsaženým v tomto nařízení, by měla být běžně uznávána jako rovnocenná s osvědčeními SOÚ vydanými v Unii.
(8)
Posouzení žádosti o osvědčení SOÚ orgánem udělujícím osvědčení spočívá v posouzení, zda je žadatel způsobilý řídit činnosti související s údržbou a provádět provozní funkce údržby buď sám, nebo prostřednictvím smluv uzavřených s dalšími subjekty, např. údržbářskými dílnami, pověřenými prováděním těchto funkcí nebo částí těchto funkcí.
(9)
Systém akreditace by měl poskytnout nástroj k řízení rizik tím, že zajistí, aby akreditované orgány byly způsobilé provádět svoji práci. Akreditace je kromě toho považována za prostředek k zajištění vnitrostátního a mezinárodního uznávání osvědčení SOÚ, jež byla vydána akreditovanými orgány.
(10)
Pro zavedení systému umožňujícího orgánům udělujícím osvědčení provádět kontroly subjektů odpovědných za údržbu, jimž bylo osvědčení uděleno, po celé Unii, je důležité, aby všechny orgány, jež mohou udělit osvědčení jakémukoli subjektu odpovědnému za údržbu („orgány udělující osvědčení“), navzájem spolupracovaly s cílem harmonizovat přístupy k udělování osvědčení. Konkrétní požadavky na akreditaci by měly být vypracovány a schváleny v souladu s ustanoveními nařízení (ES) Evropského parlamentu a Rady č. 765/2008 (2).
(11)
Pro hodnocení postupu udělování osvědčení stanoveného v tomto nařízení je důležité, aby na vytváření tohoto systému udělování osvědčení dohlížela Evropská agentura pro železnice („agentura“). Aby tuto funkci mohla plnit, musí shromáždit informace o charakteru orgánů udělujících osvědčení, jež jsou činné v této oblasti, a o počtu osvědčení vydaných subjektům odpovědným za údržbu. Rovněž je důležité, aby agentura usnadnila koordinaci orgánů udělujících osvědčení.
(12)
Nařízení Komise (ES) č. 653/2007 ze dne 13. června 2007 o používání společného evropského vzoru pro osvědčení o bezpečnosti a žádosti podle článku 10 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/49/ES a o platnosti osvědčení o bezpečnosti předkládaných podle směrnice 2001/14/ES (3) poskytuje standardní podobu osvědčení o bezpečnosti. Tuto podobu je nutno aktualizovat tak, aby obsahovala rozsáhlejší informace o subjektech odpovědných za údržbu. Nařízení (ES) č. 653/2007 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(13)
Do doby plného použití systému udělování osvědčení pro subjekty odpovědné za údržbu stanoveného tímto nařízením by měla být během přechodného období uznávána platnost stávajících postupů pro udělování osvědčení pro subjekty odpovědné za údržbu a údržbářské dílny, aby bylo zajištěno nepřerušované poskytování nákladních železničních služeb, zejména na mezinárodní úrovni. Během tohoto období by vnitrostátní bezpečnostní orgány měly věnovat zvláštní pozornost rovnocennosti a shodě různých postupů pro udělování osvědčení.
(14)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného článkem 27 směrnice 2004/49/ES,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Účel
1. Tímto nařízením se zavádí systém udělování osvědčení pro subjekty odpovědné za údržbu nákladních vozů, jak je uvedeno v článku 14a směrnice 2004/49/ES.
2. Účelem tohoto systému udělování osvědčení je poskytnout důkaz, že subjekt odpovědný za údržbu zavedl svůj systém údržby a může splnit požadavky stanovené v tomto nařízení, a zajistit tak, že všechny nákladní vozy, za jejichž údržbu je odpovědný, jsou v bezpečném provozuschopném stavu.
Článek 2
Rozsah působnosti
1. Systém udělování osvědčení se použije u každého subjektu odpovědného za údržbu nákladních vozů, jež mají být používány na železniční síti v rámci Unie.
2. Opravny či jakákoli organizace, která převezme podskupinu funkcí uvedených v článku 4, mohou systém udělování osvědčení uplatnit dobrovolně na základě zásad uvedených v článku 8 a v příloze I.
3. Odkazy na provozovatele infrastruktury v článcích 5, 7 a 12 se rozumí jako odkazy týkající se jeho činností s nákladními vozy pro dopravu materiálů pro výstavbu nebo údržbu infrastruktury. Jestliže provozovatel infrastruktury za tímto účelem provozuje nákladní vozy, považuje se, že tak činí v rámci svého statutu železničního podniku.
Článek 3
Definice
1. Pro účely tohoto nařízení se použijí definice stanovené v článku 3 směrnice 2004/49/ES.
2. Kromě toho se použijí tyto definice:
a)
„akreditací“ se rozumí akreditace, jak je definována v čl. 2 odst. 10 nařízení (ES) č. 765/2008;
b)
„osvědčením SOÚ“ se rozumí osvědčení vydané subjektu odpovědnému za údržbu pro účely čl. 14a odst. 4 směrnice 2004/49/ES;
c)
„orgánem udělujícím osvědčení“ se rozumí orgán jmenovaný v souladu s článkem 10 odpovědný za udělování osvědčení subjektům odpovědným za údržbu na základě kritérií uvedených v příloze II;
d)
„nákladním vozem“ se rozumí vozidlo bez vlastního pohonu navržené pro účely přepravy nákladu či jiných materiálů, jež mají být použity při činnostech, jako je výstavba či údržba infrastruktury;
e)
„údržbářskou dílnou“ se rozumí mobilní nebo stálý subjekt sestávající ze zaměstnanců, včetně zaměstnanců s odpovědností za řízení, z nástrojů a zařízení uspořádaných za účelem provádění údržby vozidel a jejich částí, konstrukčních součástí a podsestav;
f)
„uvolněním do provozu“ se rozumí ujištění dané subjektem provádějícím údržbu vedoucímu údržby vozového parku, že údržba byla provedena podle příkazů k provedení údržby;
g)
„vrácením do provozu“ se rozumí ujištění vycházející z uvolnění do provozu dané uživateli, např. železničnímu podniku nebo provozovateli subjektem odpovědným za údržbu, že všechny příslušné údržbářské práce byly provedeny a vůz, který byl předtím vyňat z provozu, je ve stavu, ve kterém je možné jej bezpečně používat, případně s dočasnými omezeními.
Článek 4
Systém údržby
1. Systém údržby sestává z těchto funkcí:
a)
funkce řízení, jež spočívá v dohledu nad funkcemi údržby uvedenými pod písmeny b) až d) a v jejich koordinaci a která zajišťuje, že nákladní vůz v železničním systému se nachází v bezpečném stavu;
b)
funkce rozvoje údržby, jež spočívá v odpovědnosti za správu dokumentace o údržbě, včetně jejího uspořádání, na základě údajů o konstrukci a provozu a rovněž na základě provádění údržby a využívání zkušeností;
c)
funkce řízení údržby vozového parku, jež spočívá v řízení vyjímání nákladních vozů z provozu za účelem provedení údržby a jejich vracení do provozu po provedení údržby; a
d)
funkce provádění údržby, jež spočívá v provádění potřebné technické údržby nákladního vozu nebo jeho částí, včetně dokumentace o uvolnění do provozu.
2. Subjekt odpovědný za údržbu zajistí, že funkce uvedené v odstavci 1 budou plněny v souladu s požadavky a hodnotícími kritérii stanovenými v příloze III.
3. Subjekt odpovědný za údržbu provádí funkci řízení sám, ale funkce údržby uvedené v odst. 1 písm. b) až d) nebo jejich části může svěřit jiným smluvním stranám podle ustanovení článku 8. V případě, že se uchýlí ke svěření činností vnějším subjektům, zajistí subjekt odpovědný za údržbu uplatňování zásad stanovených v příloze I.
4. Bez ohledu na platné smlouvy o svěření činností vnějším subjektům zodpovídá subjekt odpovědný za údržbu za výsledek činností údržby, které řídí, a zavede systém ke sledování jejich provádění.
Článek 5
Vztahy mezi stranami podílejícími se na procesu údržby
1. Každý železniční podnik nebo provozovatel infrastruktury zajistí, aby nákladní vozy, které provozuje, měly před odjezdem přidělen subjekt odpovědný za údržbu, jemuž bylo uděleno osvědčení, a aby použití vozů odpovídalo rozsahu působnosti osvědčení.
2. Všechny strany podílející se na procesu údržby si vyměňují příslušné informace o údržbě v souladu s kritérii uvedenými v částech I.7 a I.8 přílohy III.
3. Železniční podnik může na základě smluvních ujednání požadovat informace o údržbě nákladního vozu pro účely provozu. Subjekt odpovědný za údržbu nákladního vozu na tyto požadavky reaguje buď přímo, nebo prostřednictvím jiných smluvních stran.
4. Subjekt odpovědný za údržbu může na základě smluvních ujednání požadovat informace o provozování nákladního vozu. Železniční podnik nebo provozovatel infrastruktury na tyto požadavky reaguje buď přímo, nebo prostřednictvím jiných smluvních stran.
5. Všechny smluvní strany si vyměňují informace o selháních vztahujících se k bezpečnosti, o nehodách, mimořádných událostech, nebezpečných situacích a dalších nebezpečných jevech a rovněž o každém případném omezení v používání nákladních vozů.
6. Osvědčení subjektů odpovědných za údržbu se uznává jako důkaz schopnosti železničního podniku nebo provozovatele infrastruktury splnit požadavky, kterými se řídí údržba a usměrňování smluvních subjektů a dodavatelů, uvedené v příloze II bodech B.1, B.2, B.3 a C.1 nařízení Komise (EU) č. 1158/2010 z 9. prosince 2010 o společné bezpečnostní metodě pro posuzování shody s požadavky pro získání osvědčení o bezpečnosti železnic (4) a nařízení Komise č. 1169/2010 ze dne 10. prosince 2010 o společné bezpečnostní metodě pro posuzování shody s požadavky pro získání schválení z hlediska bezpečnosti železnic (5), pokud vnitrostátní bezpečnostní orgán nemůže prokázat existenci významného bezpečnostního rizika.
7. Má-li smluvní strana, zejména železniční podnik, oprávněný důvod se domnívat, že určitý subjekt odpovědný za údržbu nesplňuje požadavky čl. 14a odst. 3 směrnice 2004/49/ES nebo požadavky na udělování osvědčení podle tohoto nařízení, neprodleně o tom informuje příslušný orgán udělující osvědčení. Orgán udělující osvědčení učiní vhodné kroky, aby prověřil, zda je tvrzení o nesplnění požadavků odůvodněné, a informuje o výsledcích svého šetření zúčastněné strany (případně včetně příslušného vnitrostátního bezpečnostního orgánu).
8. V případě, že dojde ke změně subjektu odpovědného za údržbu, držitel registrace, jak je uvedeno v čl. 33 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/57/ES (6), informuje v patřičné lhůtě registrační subjekt, jak je popsán v čl. 4 odst. 1 rozhodnutí Komise 2007/756/ES (7), tak aby registrační subjekt mohl aktualizovat celostátní registr vozidel.
Původní subjekt odpovědný za údržbu dodá dokumentaci o údržbě buď držiteli registrace, nebo novému subjektu odpovědnému za údržbu.
Bývalý subjekt odpovědný za údržbu je zproštěn svých povinností okamžikem, kdy je vyjmut z celostátního registru vozidel. Jestliže k datu zrušení registrace bývalého subjektu odpovědného za údržbu žádný nový subjekt nepotvrdil přijetí statusu subjektu odpovědného za údržbu, registrace vozidla je pozastavena.
Článek 6
Orgány udělující osvědčení
1. Osvědčení SOÚ udělí jakýkoli orgán oprávněný k udělování osvědčení, který si žádající subjekt odpovědný za údržbu zvolí.
2. Členské státy zajistí, že orgány udělující osvědčení dodržují všeobecná kritéria a zásady stanovené v příloze II a jsou v souladu s veškerými dalšími odvětvovými akreditačními systémy.
3. Členské státy přijmou opatření nutná k zajištění toho, aby rozhodnutí přijatá orgány udělujícími osvědčení podléhala soudnímu přezkoumání.
4. V zájmu sjednocení přístupů k posuzování žádostí spolu orgány udělující osvědčení navzájem spolupracují jak v rámci členských států, tak v celé Unii.
5. Agentura organizuje a usnadňuje spolupráci mezi orgány udělujícími osvědčení.
Článek 7
Systém udělování osvědčení pro subjekty odpovědné za údržbu
1. Udělování osvědčení je založeno na posouzení schopnosti subjektu odpovědného za údržbu splnit příslušné požadavky v příloze III a důsledně je uplatňovat. Zahrnuje systém dohledu, který zajišťuje průběžné dodržování platných požadavků poté, co bylo osvědčení SOÚ uděleno.
2. Subjekty odpovědné za údržbu žádají o udělení osvědčení prostřednictvím příslušného formuláře v příloze IV, přičemž předloží písemné doklady o postupech popsaných v příloze III. Neprodleně předloží všechny doplňkové informace požadované orgánem udělujícím osvědčení. Orgány udělující osvědčení použijí při posuzování žádostí požadavky a hodnotící kritéria stanovené v příloze III.
3. Orgán udělující osvědčení přijme rozhodnutí nejpozději do čtyř měsíců poté, co mu subjekt odpovědný za údržbu žádající o osvědčení předloží veškeré potřebné informace a jakékoli vyžádané doplňující informace. Orgán udělující osvědčení provede před udělením osvědčení nezbytné posouzení na pracovišti či pracovištích subjektu odpovědného za údržbu. Rozhodnutí o udělení osvědčení bude subjektu odpovědnému za údržbu sděleno za použití příslušného formuláře obsaženého v příloze V.
4. Osvědčení SOÚ je platné po dobu maximálně pěti let. Držitel osvědčení neprodleně informuje orgán udělující osvědčení o všech významných změnách v okolnostech platných v době, kdy bylo uděleno původní osvědčení, aby orgán udělující osvědčení mohl rozhodnout, zda má osvědčení změnit, obnovit nebo zrušit.
5. Orgán udělující osvědčení podrobně vyloží důvody, z nichž každé jeho rozhodnutí vychází. Orgán udělující osvědčení oznámí subjektu odpovědnému za údržbu své rozhodnutí se zdůvodněním a zároveň uvede postup a lhůtu pro odvolání a kontaktní údaje odvolacího orgánu.
6. Orgán udělující osvědčení provádí nejméně jednou za rok dohled na vybraných pracovištích, která zeměpisně i funkčně reprezentují všechny činnosti subjektů odpovědných za údržbu, kterým vydal osvědčení, aby ověřil, že subjekty i nadále splňují kritéria stanovená v příloze III.
7. Zjistí-li orgán udělující osvědčení, že subjekt odpovědný za údržbu již nesplňuje požadavky, na jejichž základě mu bylo vydáno osvědčení SOÚ, v závislosti na míře nesouladu se se subjektem odpovědným za údržbu dohodne na plánu na zlepšení, omezí působnost tohoto osvědčení nebo pozastaví platnost tohoto osvědčení.
V případě trvalého neplnění požadavků na udělení osvědčení nebo plánu na zlepšení omezí orgán udělující osvědčení působnost osvědčení SOÚ, nebo jej zruší, přičemž uvede důvody svého rozhodnutí a zároveň i postup a lhůtu pro odvolání a kontaktní údaje odvolacího orgánu.
8. V případě, že železniční podnik nebo provozovatel infrastruktury požádá o osvědčení o bezpečnosti nebo o schválení z hlediska bezpečnosti, platí pro nákladní vozy, které používá, toto:
a)
v případě, že jsou nákladní vozy udržovány žadatelem, pak žadatel buď jako součást své žádosti přiloží platné osvědčení SOÚ, pokud je k dispozici, nebo je jeho schopnost vykonávat funkci subjektu odpovědného za údržbu posouzena jako součást jeho žádosti o osvědčení o bezpečnosti nebo o schválení z hlediska bezpečnosti;
b)
v případě, že jsou nákladní vozy udržovány jinými stranami než žadatelem, žadatel prostřednictvím svého systému řízení bezpečnosti zajistí usměrňování všech rizik souvisejících s jeho činností včetně používání takových vozů, u nichž se zejména použijí ustanovení článku 5 tohoto nařízení.
Orgány udělující osvědčení a vnitrostátní bezpečnostní orgány si za všech okolností aktivně vyměňují názory, aby se vyvarovaly zdvojování posuzování.
Článek 8
Systém udělování osvědčení pro funkce údržby svěřené vnějšímu subjektu
1. Rozhodne-li se subjekt odpovědný za údržbu svěřit jednu nebo více funkcí uvedených v čl. 4 odst. 1 písm. b), c) a d) nebo jejich části vnějšímu subjektu, lze na základě dobrovolného osvědčení smluvní strany vydaného v rámci systému udělování osvědčení podle tohoto nařízení předpokládat, že subjekt odpovědný za údržbu splňuje příslušné požadavky stanovené v příloze III, pokud se na tyto požadavky vztahuje dobrovolné osvědčení smluvní strany. Pokud toto osvědčení nebylo vydáno, subjekt odpovědný za údržbu předvede orgánu udělujícímu osvědčení, jakým způsobem plní všechny požadavky stanovené v příloze III s ohledem na funkce, jež se rozhodl svěřit vnějšímu subjektu.
2. Osvědčení pro funkce údržby nebo jejich části, jež byly svěřeny vnějšímu subjektu, vydají orgány udělující osvědčení, podle téhož postupu, jaký je uveden v článcích 6 a 7 a v čl. 10 odst. 3, přičemž jej přizpůsobí konkrétnímu případu žadatele. Tato osvědčení platí v celé Unii.
Při posuzování žádostí o osvědčení pro funkce údržby nebo jejich části, jež byly svěřeny vnějšímu subjektu, dodrží orgány udělující osvědčení zásady stanovené v příloze I.
Článek 9
Úloha režimu dohledu
Má-li vnitrostátní bezpečnostní orgán oprávněný důvod domnívat se, že konkrétní subjekt odpovědný za údržbu nesplňuje požadavky čl. 14a odst. 3 směrnice 2004/49/ES nebo požadavky na udělení osvědčení dle tohoto nařízení, bez prodlení přijme potřebné rozhodnutí a o svém rozhodnutí informuje Komisi, agenturu, ostatní příslušné orgány, orgán udělující osvědčení a jiné zúčastněné strany.
Článek 10
Poskytování informací Komisi a agentuře
1. Členské státy nejpozději do 30. listopadu 2011 informují Komisi, zda jsou orgány udělující osvědčení akreditované orgány, uznané orgány nebo vnitrostátní bezpečnostní orgány. Rovněž oznámí Komisi jakoukoli změnu této situace, a to do jednoho měsíce od této změny.
2. Členské státy nejpozději do 31. května 2012 oznámí agentuře uznané orgány udělující osvědčení. Akreditační orgány podle definice v nařízení (ES) č. 765/2008 informují agenturu o akreditovaných orgánech udělujících osvědčení. Agentuře bude rovněž oznámena jakákoli změna, a to do jednoho měsíce od této změny.
3. Orgány udělující osvědčení informují agenturu o veškerých vydaných, pozměněných, obnovených nebo zrušených osvědčeních SOÚ nebo osvědčeních pro konkrétní funkce podle čl. 4 odst. 1 do jednoho týdne od svého rozhodnutí a použijí k tomu formuláře obsažené v příloze V.
4. Agentura uchovává záznamy o všech informacích oznámených na základě znění odstavců 2 a 3 a zpřístupní je veřejnosti.
Článek 11
Změna nařízení (ES) č. 653/2007
Příloha I nařízení (ES) č. 653/2007 se nahrazuje textem uvedeným v příloze VI tohoto nařízení.
Článek 12
Přechodná ustanovení
1. Použijí se následující přechodná ustanovení, aniž je dotčen článek 9.
2. Ode dne 31. května 2012 bude subjektům odpovědným za údržbu nákladních vozů vydáno každé osvědčení SOÚ v souladu s tímto nařízením, aniž je dotčen čl. 14a odst. 8 směrnice 2004/49/ES.
3. Osvědčení vydaná orgánem udělujícím osvědčení nejpozději do 31. května 2012 na základě zásad a kritérií rovnocenných se zásadami a kritérii uvedenými v memorandu o porozumění, jež stanoví základní zásady společného systému udělování osvědčení pro subjekty odpovědné za údržbu nákladních vozů a jež bylo podepsáno členskými státy dne 14. května 2009, jsou považována za rovnocenná s osvědčeními SOÚ vydanými podle tohoto nařízení po původní dobu jejich platnosti, nejpozději do 31. května 2015.
4. Osvědčení vydaná orgánem udělujícím osvědčení subjektům odpovědným za údržbu nejpozději do 31. května 2012 na základě vnitrostátních právních předpisů existujících před vstupem tohoto nařízení v platnost, které jsou rovnocenné tomuto nařízení, zejména článkům 6 a 7 a přílohám I a III, jsou považována za rovnocenná s osvědčeními SOÚ vydanými podle tohoto nařízení po původní dobu jejich platnosti, nejpozději do 31. května 2015.
5. Osvědčení vydaná údržbářským dílnám nejpozději do 31. května 2014 na základě vnitrostátních právních předpisů existujících před vstupem tohoto nařízení v platnost, které jsou rovnocenné tomuto nařízení, jsou považována za rovnocenná s osvědčeními pro údržbářské dílny přebírající funkci provádění údržby vydanými podle tohoto nařízení po původní dobu jejich platnosti, nejpozději do 31. května 2017.
6. Aniž by byly dotčeny odstavce 3 až 5, subjektům odpovědným za údržbu nákladních vozů registrovaným v celostátním registru vozidel nejpozději do 31. května 2012 se uděluje osvědčení podle tohoto nařízení nejpozději do 31. května 2013. Během tohoto období se uznávají jako rovnocenná osvědčením SOÚ vydaným podle tohoto nařízení vlastní prohlášení o shodě subjektů odpovědných za údržbu s příslušnými požadavky tohoto nařízení nebo memoranda o porozumění, jež stanoví základní zásady společného systému udělování osvědčení pro subjekty odpovědné za údržbu nákladních vozů, podepsaného členskými státy dne 14. května 2009.
7. Železniční podniky a provozovatelé infrastruktury, kterým již bylo uděleno osvědčení v souladu s články 10 a 11 směrnice 2004/49/ES nejpozději do 31. května 2012, nemusí žádat o osvědčení SOÚ na původní dobu platnosti svých osvědčení na údržbu vozů, za které jsou odpovědni jako subjekty odpovědné za údržbu.
Článek 13
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 10. května 2011.
32011R0445
L 122/22
SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE
UREDBA KOMISIJE (EU) br. 445/2011
od 10. svibnja 2011.
o sustavu izdavanja ovlaštenja subjektima nadležnim za održavanje teretnih vagona i o izmjeni Uredbe (EZ) br. 653/2007
(Tekst značajan za EGP)
EUROPSKA KOMISIJA,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije,
uzimajući u obzir Direktivu 2004/49/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o sigurnosti željeznica Zajednice o izmjeni Direktive Vijeća 95/18/EZ o izdavanju dozvola željezničkim prijevoznicima i Direktive 2011/14/EZ o dodjeli željezničkog infrastrukturnog kapaciteta i ubiranju pristojbi za korištenje željezničke infrastrukture i dodjeli rješenja o sigurnosti (1), a posebno njezin članak 14.a,
uzimajući u obzir preporuku Europske agencije za željeznice od 8. srpnja 2010. o sustavu dodjele ovlaštenja subjektima nadležnim za održavanje,
budući da:
(1)
Cilj je Direktive 2004/49/EZ poboljšati pristup tržištu za sve usluge željezničkog prijevoza definiranjem zajedničkih načela upravljanja, reguliranja i nadzora nad sigurnošću željeznice. Direktivom 2004/49/EZ također se predviđa okvir koji je potrebno uspostaviti kako bi se svim subjektima nadležnim za održavanje teretnih vagona osigurali jednaki uvjeti primjenom jednakih zahtjeva vezanih za davanje ovlaštenja u cijeloj Uniji.
(2)
Svrha je sustava za davanje ovlaštenja osigurati okvir za usklađivanje zahtjeva i metoda za ocjenu sposobnosti subjekata nadležnih za održavanje u cijeloj Uniji.
(3)
Ne dovodeći u pitanje odgovornost željezničkih prijevoznika i upravitelja infrastrukture za sigurno prometovanje vlakova, subjekt nadležan za održavanje trebao bi putem sustava održavanja osigurati da su teretni vagoni u njegovoj nadležnosti u stanju sigurnom za vožnju. Uzimajući u obzir veliku raznolikost metoda projektiranja i održavanja, ovaj bi sustav održavanja trebao biti sustav orijentiran na proces.
(4)
Upravitelji infrastrukture moraju koristiti teretne vagone radi prijevoza građevinskih materijala ili djelatnosti održavanja infrastrukture. Kada koriste teretne vagone u tu svrhu, upravitelji infrastrukture to čine u svojstvu željezničkog prijevoznika. Ocjena sposobnosti upravitelja infrastrukture za upravljanje teretnim vagonima u tu svrhu trebala bi biti dijelom njegove ocjene za dobivanje rješenja o sigurnosti za upravljanje željezničkom infrastrukturom na temelju članka 11. Direktive 2004/49/EZ.
(5)
Kontrolni pregledi i praćenja koja se provode prije polaska vlaka ili za vrijeme vožnje uglavnom provodi operativno osoblje željezničkog prijevoznika ili upravitelja infrastrukture, pri čemu slijede postupak opisan u njihovom sustavu upravljanja sigurnošću u skladu s člankom 4. stavkom 3. Direktive 2004/49/EZ.
(6)
Željeznički prijevoznici ili upravitelji infrastrukture trebali bi putem svog sustava upravljanja sigurnošću osigurati kontrolu nad svim rizicima povezanim s njihovom djelatnošću, uključujući nad korištenjem izvoditelja radova. U tu svrhu željeznički bi se prijevoznik trebao oslanjati na ugovorne aranžmane koji uključuju subjekte nadležne za održavanje svih vagona koje koristi. To može biti ugovor između željezničkog prijevoznika i subjekta nadležnog za održavanje ili lanac ugovora u koji su uključene i druge strane, poput posjednika. Ti bi ugovori trebali biti u skladu s postupcima navedenim u sustavima upravljanja sigurnošću željezničkog prijevoznika ili upravitelja infrastrukture, uključujući i postupke koji se odnose na razmjenu informacija.
(7)
U skladu s Direktivom 2004/49/EZ, ovlaštenje subjekta nadležnog za održavanje (ovlaštenje ECM) valjano je u cijeloj Uniji. Ovlaštenja koja izdaju tijela u trećim zemljama, a koja su imenovana po jednakim kriterijima i ispunjavaju zahtjeve jednake onima koji su sadržani u ovoj Uredbi, trebala bi se normalno prihvaćati kao jednakovrijedne ovlaštenjima ECM izdanim u Uniji.
(8)
Ocjena zahtjeva za davanjem ovlaštenja ECM koju provodi tijelo nadležno za davanje ovlaštenja je ocjena sposobnosti podnositelja zahtjeva za upravljanje djelatnostima održavanja i obavljanja operativnih funkcija održavanja, bilo da to čini sam ili putem ugovora s drugim subjektima poput radionica za održavanje, zaduženima za obavljanje tih funkcija ili dijelova tih funkcija.
(9)
Sustav akreditacije trebao bi osigurati sredstvo za upravljanje rizicima, pri čemu je potrebno zajamčiti sposobnost akreditiranih tijela za izvođenje posla koji poduzimaju. Pored toga, akreditacija se smatra sredstvom zajamčivanja nacionalnog i međunarodnog priznavanja ovlaštenja ECM, koje izdaju akreditirana tijela.
(10)
Kako bi se uspostavio sustav kojim bi se tijelima nadležnim za davanje ovlaštenja omogućilo provođenje provjera ovlaštenih subjekata nadležnih za održavanje u cijeloj Uniji, važno je da sva tijela nadležna za davanje ovlaštenja bilo kojem subjektu nadležnom za održavanje („tijela nadležna za davanje ovlaštenja”) međusobno surađuju kako bi uskladila svoje pristupe davanja ovlaštenja. Potrebno je izraditi posebne zahtjeve za akreditaciju te ih odobriti u skladu s odredbama Uredbe (EZ) br. 765/2008 Europskog parlamenta i Vijeća (2).
(11)
Za procjenu procesa izdavanja ovlaštenja utvrđenog u ovoj Uredbi važno je da Europska agencija za željeznice (Agencija) nadgleda razvoj sustava davanja ovlaštenja. Kako bi mogla obavljati tu funkciju, Agencija mora prikupiti informacije o prirodi tijela nadležnih za davanje ovlaštenja koja djeluju na tom području, kao i o broju izdanih ovlaštenja tijelima nadležnim za održavanje. Pored toga, Agencija bi morala olakšati koordinirano djelovanje među tijelima nadležnim za davanje ovlaštenja.
(12)
Uredbom Komisije (EZ) br. 653/2007 od 13. lipnja 2007. o uporabi jedinstvenog europskog obrasca rješenja o sigurnosti i dokumentaciji za izdavanje rješenja o sigurnosti u skladu s člankom 10. Direktive 2004/49/EZ Europskog parlamenta i Vijeća i o valjanosti rješenja o sigurnosti, izdanih na temelju Direktive 2001/14/EZ (3) utvrđuje se standardni obrazac rješenja o sigurnosti. Taj je obrazac potrebno ažurirati kako bi se uključile dodatne informacije o subjektima nadležnim za održavanje. Stoga je potrebno izmijeniti Uredbu (EZ) br. 653/2007.
(13)
Do pune primjene sustava davanja ovlaštenja subjektima nadležnim za održavanje, kako je utvrđeno u ovoj Uredbi, u prijelaznom je razdoblju potrebno priznati valjanost postojećih praksi ovlašćivanja subjekata nadležnih za održavanje i radionica za održavanje kako bi se osiguralo neprekinuto pružanje usluga teretnog željezničkog prijevoza, posebno na međunarodnoj razini. U tom bi razdoblju nacionalna tijela nadležna za sigurnost trebala obratiti posebnu pozornost istovrijednosti i sukladnosti različitih praksi izdavanja ovlaštenja.
(14)
Mjere predviđene ovom Uredbom u skladu su s mišljenjem Odbora osnovanog na temelju članka 27. Direktive 2004/49/EZ,
DONIJELA JE OVU UREDBU:
Članak 1.
Svrha
1. Ovom se Uredbom utvrđuje sustav davanja ovlaštenja subjektima nadležnim za održavanje teretnih vagona iz članka 14.a Direktive 2004/49/EZ.
2. Svrha je sustava davanja ovlaštenja osigurati dokaze da je subjekt nadležan za održavanje uspostavio svoj sustav održavanja i da je sposoban ispunjavati zahtjeve utvrđene u ovoj Uredbi, kako bi zajamčio da je svaki teretni vagon, za čije je održavanje nadležan, u stanju za sigurnu vožnju.
Članak 2.
Područje primjene
1. Sustav davanja ovlaštenja primjenjuje se na sve subjekte nadležne za održavanje to teretnih vagona koji će se koristiti na željezničkoj mreži unutar Unije.
2. Radionice za održavanje ili druge organizacije koje preuzmu dio funkcija iz članka 4. mogu dobrovoljno primijeniti sustav davanja ovlaštenja na temelju načela utvrđenih u članku 8. i Prilogu I.
3. Podrazumijeva se da se upućivanja na upravitelja infrastrukture u člancima 5., 7. i 12. odnose na njegove djelatnosti s teretnim vagonima za prijevoz građevinskog materijala ili materijala za djelatnosti održavanja infrastrukture. Kada upravitelj infrastrukture koristi teretne vagone u tu svrhu, smatra se da to čini u svojstvu željezničkog prijevoznika.
Članak 3.
Definicije
1. U smislu ove Direktive primjenjuju se definicije utvrđene u članku 3. Direktive 2004/49/EZ.
2. Pored toga, primjenjuju se i sljedeće definicije:
(a)
„akreditacija” znači akreditacija kako je definirana u članku 2. stavku 10. Uredbi (EZ) br. 765/2008;
(b)
„ECM ovlaštenje” znači ovlaštenje koje je izdano tijelu nadležnom za održavanje u svrhe iz članka 14.a stavka 4. Direktive 2004/49/EZ;
(c)
„tijelo nadležno za davanje ovlaštenja” znači tijelo imenovano u skladu s člankom 10. i odgovorno za davanje ovlaštenja subjektima nadležnim za održavanje, na temelju kriterija iz Priloga II.;
(d)
„teretni vagon” znači vozilo bez vlastitog pogona koje je namijenjeno prijevozu tereta ili drugog materijala koji se koristi za djelatnosti poput gradnje ili održavanja infrastrukture;
(e)
„radionica za održavanje” znači pokretna ili nepokretna jedinica koju čine osoblje, uključujući ono koje je odgovorno za upravljanje, alati i radni prostori organizirani za izvođenje održavanja vozila, dijelova, sastavnica ili podsklopova vozila;
(f)
„puštanje u uporabu” znači jamstvo koje subjekt koji izvodi održavanje daje upravitelju održavanja voznog parka, da je održavanje obavljeno u skladu s nalozima za održavanje;
(g)
„vraćanje u promet” znači jamstvo koje subjekt nadležan za održavanje na temelju puštanja u uporabu daje korisniku poput željezničkog prijevoznika ili posjednika, da su obavljeni svi odgovarajući radovi na održavanju te da je vagon, koji je prethodno bio uklonjen iz prometa, u takvom stanju da se može sigurno koristiti, eventualno uz privremena ograničenja uporabe.
Članak 4.
Sustav održavanja
1. Sustav održavanja sastoji se od sljedećih funkcija:
(a)
funkcije nositelja upravljanja, koji vrši nadzor i usklađuje funkcije održavanja iz točaka (b) do (d) i osigurava da je teretni vagon u željezničkom sustavu u sigurnom stanju;
(b)
funkcije nositelja razvoja održavanja, koji je odgovoran za upravljanje dokumentacijom o održavanju, uključujući upravljanje konfiguracijom, na temelju projektnih i operativnih podataka, kao i učinkovitosti i razmjeni iskustva;
(c)
funkcije nositelja upravljanja održavanja voznog parka, koji upravlja uklanjanjem iz prometa teretnog vagona radi održavanja i njegovim vraćanjem u promet nakon održavanja; i
(d)
funkcije nositelja provođenja održavanja, koji izvodi potrebno tehničko održavanje teretnog vagona ili njegovih dijelova, uključujući dokumentaciju o puštanju u uporabu.
2. Subjekt nadležan za održavanje osigurava da su funkcije iz stavka 1. u skladu sa zahtjevima i kriterijima ocjene utvrđene u Prilogu III.
3. Subjekt nadležan za održavanje samostalno obavlja funkciju nositelja upravljanja, a djelatnosti upravljanja iz točaka (b) do (d) stavka 1., ili njihove dijelove, može ustupiti drugim ugovornim stranama u skladu s odredbama iz članka 8. Kada se odluči na ustupanje drugim stranama, subjekt nadležan za održavanje mora osigurati primjenu načela utvrđenih u Prilogu I.
4. Bez obzira na ustupanje djelatnosti, subjekt nadležan za održavanje odgovoran je za ishod djelatnosti održavanja kojima upravlja, te uspostavlja sustav praćenja provođenja tih djelatnosti.
Članak 5.
Odnosi između strana uključenih u postupak održavanja
1. Svaki željeznički prijevoznik ili upravitelj infrastrukture mora osigurati da za teretne vagone koje upotrebljava prije polaska postoji subjekt nadležan za održavanje kojemu je izdano ovlaštenje te da je upotreba vagona u skladu s ovlaštenjem.
2. Sve strane koje su uključene u postupak održavanja moraju razmjenjivati relevantne informacije o održavanju u skladu s kriterijima navedenim u odjeljcima I.7. i I.8. Priloga III.
3. U skladu s dogovorima utvrđenim u ugovoru, željeznički prijevoznik može za operativne svrhe zatražiti informacije o održavanju teretnog vagona. Subjekt nadležan za održavanje teretnog vagona na takav zahtjev odgovara izravno ili putem drugih ugovornih strana.
4. U skladu s dogovorima utvrđenim u ugovoru, subjekt nadležan za održavanje može zatražiti informacije o radu teretnog vagona. Željeznički prijevoznik ili upravitelj infrastrukture na takav zahtjev odgovaraju izravno ili putem drugih ugovornih strana.
5. Sve ugovorne strane razmjenjuju informacije o nepravilnostima koji utječu na sigurnost, o nesrećama, poremećajima, izbjegnutim nesrećama i ostalim opasnim situacijama, kao i o eventualnim ograničenjima uporabe teretnih vagona.
6. Ovlaštenja subjekata nadležnih za održavanje prihvaćaju se kao dokaz sposobnosti željezničkog prijevoznika ili upravitelja infrastrukture za ispunjavanje zahtjeva kojima se uređuje održavanje i nadzor ugovaratelja i dobavljača iz točaka B.1., B.2., B.3. i C.1. Priloga II. Uredbi Komisije (EU) br. 1158/2010 od 9. prosinca 2010. o zajedničkoj sigurnosnoj metodi za ocjenu sukladnosti sa zahtjevima za dobivanje rješenja o sigurnosti za obavljanje usluga željezničkog prijevoza (4) i Uredbe Komisije (EU) br. 1169/2010 od 10. prosinca 2010. o zajedničkoj sigurnosnoj metodi za ocjenu sukladnosti sa zahtjevima za dobivanje rješenja o sigurnosti za upravljanje željezničkom infrastrukturom (5), osim ako nacionalno tijelo nadležno za sigurnost može pokazati postojanje značajnog rizika po sigurnost.
7. Ako ugovorna strana, a posebno željeznički prijevoznik, ima utemeljen razlog za sumnju da određeni subjekt nadležan za održavanje ne ispunjava zahtjeve iz članka 14.a stavka 3. Direktive 2004/49/EZ ili zahtjeve o izdavanju ovlaštenja iz ove Uredbe, ono o tome odmah obavješćuje tijelo nadležno za davanje ovlaštenja. Tijelo nadležno za davanje ovlaštenja poduzima potrebne korake za provjeru opravdanosti tvrdnji o neispunjavanju zahtjeva i obavješćuje uključene strane (uključujući prema potrebi nacionalno tijelo nadležno za sigurnost) o rezultatima svoje istrage.
8. Kada dođe do promjene subjekta nadležnog za održavanje, vlasnik registracije iz članka 33. stavka 3. Direktive 2008/57/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (6) pravovremeno o tome obavješćuje subjekt za registraciju, kako je utvrđeno u članku 4. stavku 1. Odluke Komisije 2007/756/EZ (7), kako bi potonji mogao ažurirati nacionalni registar vozila.
Prijašnji subjekt nadležan za održavanje predaje dokumentaciju o održavanju vlasniku registracije ili novom subjektu nadležnom za održavanje.
Prijašnji subjekt nadležan za održavanje razrješava se svojih odgovornosti po brisanju iz nacionalnog registra vozila. Ako na datum odjave prijašnjeg subjekta nadležnog za održavanje novi subjekt nije potvrdio svoj status subjekta nadležnog za održavanje, registracija vozila se privremeno stavlja izvan snage.
Članak 6.
Tijela nadležna za davanje ovlaštenja
1. ECM ovlaštenja dodjeljuje bilo koje tijelo nadležno za davanje ovlaštenja koje je odabrao subjekt nadležan za održavanje koji podnosi zahtjev.
2. Države članice osiguravaju da tijela nadležna za davanje ovlaštenja ispunjavaju opće kriterije i načela utvrđena u Prilogu II., kao i sve naknadne sektorske akreditacijske sheme.
3. Države članice poduzimaju potrebne mjere kojima se osigurava da odluke koje donose tijela nadležna za davanje ovlaštenja podliježu sudskom nadzoru.
4. Kako bi uskladili pristupe ocjeni zahtjeva, tijela nadležna za davanje ovlaštenja međusobno surađuju unutar država članica i po cijeloj Uniji.
5. Agencija organizira i olakšava suradnju među tijelima nadležnim za davanje ovlaštenja.
Članak 7.
Sustav davanja ovlaštenja za subjekte nadležne za održavanje
1. Izdavanje ovlaštenja temelji se na ocjeni sposobnosti subjekta nadležnog za održavanje za ispunjavanje mjerodavnih zahtjeva iz Priloga III. te njihovu dosljednu primjenu. Ono uključuje sustav nadzora kojim se osigurava dosljedno ispunjavanje propisanih zahtjeva nakon dodjele ECM ovlaštenja subjektu nadležnom za održavanje.
2. Subjekti nadležni za održavanje podnose zahtjev za izdavanje ovlaštenja, pri čemu koriste odgovarajući obrazac iz Priloga IV. i dostavljaju dokumentirane dokaze o postupcima utvrđenim u Prilogu III. Oni odmah podnose sve dodatne informacije na zahtjev tijela nadležnog za davanje ovlaštenja. Pri ocjeni zahtjeva, tijela nadležna za davanje ovlaštenja primjenjuju zahtjeve i kriterije ocjene utvrđene u Prilogu III.
3. Tijelo nadležno za davanje ovlaštenja donosi odluku najkasnije 4 mjeseca nakon što mu je subjekt nadležan za održavanje koji je podnio zahtjev dostavio sve potrebne informacije i sve eventualne dodatne informacije. Prije nego što dodijeli ovlaštenje, tijelo nadležno za davanje ovlaštenja poduzima potrebnu ocjenu u prostoru ili prostorima subjekta nadležnog za održavanje. Subjekt nadležan za održavanje obavješćuje se o odluci o dodjeli ovlaštenja na odgovarajućem obrascu iz Priloga V.
4. ECM ovlaštenje vrijedi za razdoblje do pet godina. Nositelj ovlaštenja bez odlaganja obavješćuje tijelo nadležno za davanje ovlaštenja o svim značajnim promjenama okolnosti koje su postojale u trenutku dodjele prvobitnog ovlaštenja, kako bi tijelu nadležnom za davanje ovlaštenja omogućio donijeti odluku o izmjeni, obnavljanju ili oduzimanju ovlaštenja.
5. Tijelo nadležno za davanje ovlaštenja detaljno navodi razloge na kojima temelji svaku svoju odluku. Tijelo nadležno za davanje ovlaštenja obavješćuje subjekt nadležan za održavanje o svojoj odluci i razlozima, te navodi postupak, rok za podnošenje žalbe i podatke o žalbenom tijelu.
6. Tijelo nadležno za davanje ovlaštenja najmanje jednom godišnje provodi nadzor na odabranim prostorima, koji su u zemljopisnom i funkcionalnom smislu reprezentativni za sve djelatnosti subjekata nadležnih za održavanje kojima je dano ovlaštenje, kako bi se uvjerilo da ti subjekti još uvijek ispunjavaju kriterije utvrđene u Prilogu III.
7. Ako tijelo nadležno za davanje ovlaštenja utvrdi da subjekt nadležan za održavanje više ne ispunjava zahtjeve na temelju kojih je izdalo ECM ovlaštenje, ono sa subjektom nadležnim za održavanje dogovara plan poboljšanja ili ograničava područje primjene ovlaštenja, odnosno privremeno stavlja ovlaštenje izvan snage, ovisno o stupnju neispunjavanja zahtjeva.
U slučaju kontinuiranog neispunjavanja zahtjeva u vezi s izdavanjem ovlaštenja ili eventualnog plana poboljšanja, tijelo nadležno za davanje ovlaštenja ograničava područje primjene ovlaštenja ili ga oduzima, pri čemu navodi razloge za svoju odluku, te postupak, rok za podnošenje žalbe i podatke o žalbenom tijelu.
8. Kada željeznički prijevoznik podnosi zahtjev za izdavanje rješenja o sigurnosti za obavljanje usluga željezničkog prijevoza ili upravitelj infrastrukture podnosi zahtjev za izdavanje rješenja o sigurnosti za upravljanje željezničkom infrastrukturom, primjenjuje se sljedeće u vezi s teretnim vagonima koje koristi:
(a)
ako teretne vagone održava podnositelj zahtjeva, on mora kao dio svog zahtjeva priložiti važeće ECM ovlaštenje, ako je raspoloživo, ili se u okviru zahtjeva za izdavanje rješenja o sigurnosti za obavljanje usluga željezničkog prijevoza ili rješenja o sigurnosti za upravljanje željezničkom infrastrukturom ocjenjuje njegova sposobnost kao subjekta nadležnog za održavanje;
(b)
ako teretne vagone ne održava podnositelj zahtjeva, već netko drugi, tada podnositelj zahtjeva putem svog sustava upravljanja sigurnošću osigurava nadzor nad svim rizicima povezanim s njegovom djelatnošću, uključujući uporabu takvih vagona, pri čemu se posebno primjenjuju odredbe članka 5.
Tijela nadležna za davanje ovlaštenja i nacionalna tijela nadležna za sigurnost aktivno razmjenjuju svoja stajališta u svim okolnostima, kako bi se izbjeglo udvostručavanje ocjenjivanja.
Članak 8.
Sustav davanja ovlaštenja u slučaju ustupanja funkcija održavanja vanjskim izvođačima
1. Kada subjekt nadležan za održavanje odluči ustupiti jednu ili više funkcija iz članka 4. stavka 1. točaka (c) i (d) ili dijelove tih funkcija vanjskim izvođačima, dobrovoljno ovlašćivanje ugovaratelja prema sustavu davanja ovlaštenja iz ove Uredbe za subjekt nadležan za održavanje čini pretpostavku o sukladnosti s mjerodavnim zahtjevima utvrđenim u Prilogu III., ako su ti zahtjevi obuhvaćeni dobrovoljnim ovlašćivanjem ugovaratelja. U nedostatku takvog ovlaštenja, subjekt nadležan za održavanje mora tijelu nadležnom za davanje ovlaštenja dokazati na koji način ispunjava sve uvjete utvrđene u Prilogu III. u pogledu funkcija koje je odlučio ustupiti vanjskim izvođačima.
2. Ovlaštenje koje se odnosi na funkcije održavanja koje su ustupljene vanjskim izvođačima ili na dijelove tih funkcija izdaju tijela nadležna za davanje ovlaštenja, pri čemu slijede iste postupke iz članaka 6., 7. i 10. stavka 3., koji su prilagođeni slučaju specifičnom za podnositelja zahtjeva. Ona su valjana u cijeloj Uniji.
Pri ocjeni zahtjeva za davanje ovlaštenja koja se odnose na funkcije održavanja koje su ustupljene vanjskim izvođačima, ili na dijelove tih djelatnosti, tijela nadležna za davanje ovlaštenja slijede postupke utvrđene u Prilogu I.
Članak 9.
Uloga nadzornog režima
Ako nacionalno tijelo nadležno za sigurnost iz opravdanih razloga smatra da određeni subjekt nadležan za održavanje ne ispunjava zahtjeve iz članka 14.a stavka 3. Direktive 2004/49/EZ ili zahtjeve u pogledu davanja ovlaštenja iz ove Uredbe, ono odmah donosi potrebnu odluku i o njoj obavješćuje Komisiju, Agenciju, druga nadležna tijela, tijelo nadležno za davanje ovlaštenja i druge zainteresirane strane.
Članak 10.
Dostavljanje informacija Komisiji i Agenciji
1. Države članice najkasnije do 30. studenoga 2011. obavješćuju Komisiju jesu li tijela nadležna za davanje ovlaštenja akreditirana tijela, priznata tijela ili nacionalna tijela nadležna za sigurnost. One također obavješćuju Komisiju o svim promjenama tih okolnosti u roku od mjesec dana od tih promjena.
2. Države članice najkasnije do 31. svibnja 2012. obavješćuju Agenciju o priznatim tijelima nadležnim za davanje ovlaštenja. Akreditacijska tijela, kako su utvrđena u Uredbi (EZ) br. 765/2008 obavješćuju Agenciju o akreditiranim tijelima nadležnim za davanje ovlaštenja. O svakoj se promjeni također mora obavijestiti Agenciju u roku od mjesec dana od promjene.
3. Tijela nadležna za davanje ovlaštenja obavješćuju Agenciju o svim izdanim, izmijenjenim, obnovljenim ili opozvanim ECM ovlaštenjima ili ovlaštenjima za posebne funkcije u skladu s člankom 4. stavkom 1. u roku od tjedan dana nakon svoje odluke, pri čemu koriste obrasce iz Priloga V.
4. Agencija vodi evidenciju o svim informacijama sukladno stavcima 2. i 3. te ih objavljuje.
Članak 11.
Izmjena Uredbe (EZ) br. 653/2007
Prilog I. Uredbi (EZ) br. 653/2007 zamjenjuje se tekstom utvrđenim u Prilogu VI. ovoj Uredbi.
Članak 12.
Prijelazne odredbe
1. Ne dovodeći u pitanje članak 9. primjenjuju se sljedeće prijelazne odredbe.
2. Počevši od 31. svibnja 2012., sva se ECM ovlaštenja subjektima nadležnim za održavanje teretnih vagona izdaju u skladu s ovom Uredbom, ne dovodeći u pitanje članak 14.a stavak 8. Direktive 2004/49/EZ.
3. Ovlaštenja koja tijelo nadležno za davanje ovlaštenja izda najkasnije do 31. svibnja 2012. na temelju načela i kriterija jednakim onima iz Memoranduma o razumijevanju, u kojem su utvrđena temeljna načela zajedničkog sustava davanja ovlaštenja subjektima nadležnim za održavanje teretnih vagona, a koji su države članice potpisale 14. svibnja 2009., priznaju se istovrijednima ECM ovlaštenjima izdanim u skladu s ovom Uredbom za prvotno razdoblje valjanosti, a najkasnije do 31. svibnja 2015.
4. Ovlaštenja koja tijelo nadležno za davanje ovlaštenja izda subjektima nadležnim za održavanje najkasnije do 31. svibnja 2012. na temelju nacionalnog prava koje je na snazi prije stupanja na snagu ove Uredbe i koje je jednakovrijedno ovoj Uredbi, posebno člancima 6. i 7. i prilozima I. i III. priznaju se istovrijednima ECM ovlaštenjima izdanim u skladu s ovom Uredbom za prvotno razdoblje valjanosti, a najkasnije do 31. svibnja 2015.
5. Ovlaštenja koja su izdana radionicama za održavanje najkasnije do 31. svibnja 2014. na temelju nacionalnog prava koje je na snazi prije stupanja na snagu ove Uredbe i koje je jednakovrijedno ovoj Uredbi priznaju se istovrijednima ovlaštenjima za radionice za održavanje koje preuzimaju funkciju obavljanja održavanja izdanim u skladu s ovom Uredbom za prvotno razdoblje valjanosti, a najkasnije do 31. svibnja 2017.
6. Ne dovodeći u pitanje stavke 3. do 5. subjektima nadležnim za održavanje teretnih vagona, upisanima u nacionalni registar vozila najkasnije do 31. svibnja 2012. izdaje se ovlaštenje u skladu s ovom Uredbom, najkasnije do 31. svibnja 2013. Tijekom tog razdoblja samovoljne izjave o sukladnosti subjekata nadležnih za održavanje s mjerodavnim zahtjevima ove Uredbe ili Memoranduma o razumijevanju, kojim se utvrđuju temeljna načela zajedničkog sustava davanja ovlaštenja subjektima nadležnim za održavanje teretnih vagona, a koji su 14. svibnja 2009. potpisale države članice, priznaju se istovrijednima ECM ovlaštenjima izdanim u skladu s ovom Uredbom.
7. Željeznički prijevoznici i upravitelji infrastrukture kojima su već izdana rješenja u skladu s člancima 10. i 11. Direktive 2004/49/EZ najkasnije do 31. svibnja 2012. ne moraju podnositi zahtjev za izdavanje ECM ovlaštenja za prvotno razdoblje valjanosti svojih ovlaštenja za održavanje vagona za koje su odgovorni kao subjekti nadležni za održavanje.
Članak 13.
Stupanje na snagu
Ova Uredba stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u svim državama članicama.
Sastavljeno u Bruxellesu 10. svibnja 2011.