SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 2012/19/EU
ze dne 4. července 2012
o odpadních elektrických a elektronických zařízeních (OEEZ)
(přepracované znění)
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 192 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
s ohledem na stanovisko Výboru regionů (2),
v souladu s řádným legislativním postupem (3),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2002/96/ES ze dne 27. ledna 2003 o odpadních elektrických a elektronických zařízeních (OEEZ) (4) by mělo být provedeno několik podstatných změn. Z důvodu srozumitelnosti a přehlednosti by uvedená směrnice měla být přepracována.
(2)
Cíle politiky Unie v oblasti životního prostředí jsou zejména zachování, ochrana a zlepšování kvality životního prostředí, ochrana lidského zdraví a uvážlivé a racionální využívání přírodních zdrojů. Tato politika je založena na zásadách obezřetnosti a prevence, odvracení ohrožení životního prostředí především u zdroje a na zásadě „znečišťovatel platí“.
(3)
Program politiky a opatření Společenství v oblasti životního prostředí a udržitelného rozvoje (Pátý akční program pro životní prostředí) (5) uváděl, že pro dosažení udržitelného rozvoje je nutno významně změnit současný charakter vývoje, výroby, spotřeby a vzorce chování, a vyslovil se mimo jiné pro snížení plýtvání přírodními zdroji a pro předcházení znečištění. Odpadní elektrická a elektronická zařízení (dále jen „OEEZ“) byla zmíněna jako jedna z cílových oblastí, která má být regulována s cílem uplatnit zásady předcházení vzniku odpadů, jejich využití a bezpečného odstranění.
(4)
Tato směrnice doplňuje obecné právní předpisy Unie týkající se nakládání s odpady, například směrnici Evropského parlamentu a Rady 2008/98/ES ze dne 19. listopadu 2008 o odpadech (6). Odkazuje na definice v uvedené směrnici, včetně definic odpadu a obecného nakládání s odpady. Definice sběru ve směrnici 2008/98/ES zahrnuje předběžné třídění a předběžné skladování odpadu pro účely přepravy do zařízení na zpracování odpadu. Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/125/ES (7) stanoví rámec pro určení požadavků na ekodesign výrobků spojených se spotřebou energie a umožňuje přijetí zvláštních požadavků na ekodesign výrobků spojených se spotřebou energie, na které se může vztahovat též tato směrnice. Směrnicí 2009/125/ES a prováděcími opatřeními k ní přijatými nejsou dotčeny právní předpisy Unie týkající se nakládání s odpady. Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/95/ES ze dne 27. ledna 2003 o omezení používání některých nebezpečných látek v elektrických a elektronických zařízeních (8) požaduje nahradit zakázané látky ve všech elektrických a elektronických zařízeních (dále jen „EEZ“), která spadají do její působnosti.
(5)
S pokračujícím rozšiřováním trhu a dalším zkracováním inovačních cyklů se nahrazování zařízení zrychluje a z EEZ se stává rychle se zvětšující zdroj odpadů. Směrnice 2002/95/ES sice účinně přispěla ke snížení obsahu nebezpečných látek obsažených v nových EEZ, avšak nebezpečné látky jako rtuť, kadmium, olovo, šestimocný chróm, polychlorované bifenyly (PCB) a látky poškozující ozónovou vrstvu budou v OEEZ přítomny ještě po mnoho let. Obsah nebezpečných konstrukčních částí v EEZ představuje při nakládání s odpady závažný problém a k recyklaci OEEZ nedochází v dostatečném rozsahu. Bez recyklace dochází ke ztrátě hodnotných surovin.
(6)
Účelem této směrnice je přispívat k udržitelné výrobě a spotřebě především předcházením vzniku OEEZ a dále jejich opětovným použitím, recyklací a dalšími formami jejich využívání ve snaze snížit množství odpadu určeného k odstranění a podílet se na účinném využívání zdrojů a opětovném získávání hodnotných druhotných surovin. Usiluje také o zlepšení účinnosti ochrany životního prostředí všemi subjekty zapojenými do životního cyklu EEZ, tj. výrobci, distributory a spotřebiteli, a zejména subjekty přímo zapojenými do sběru a zpracování OEEZ. Zejména odlišné uplatňování zásady odpovědnosti výrobce různými členskými státy může vést k podstatným nerovnostem ve finančním zatížení hospodářských subjektů. Existence rozdílných vnitrostátních politik nakládání s OEEZ omezuje efektivnost recyklační politiky. Z tohoto důvodu by základní kritéria měla být stanovena na úrovni Unie a měly by být vytvořeny minimální normy pro manipulaci s OEEZ.
(7)
Tato směrnice by se měla vztahovat na výrobky a jejich výrobce bez ohledu na způsob prodeje, včetně prodeje na dálku a elektronického prodeje. V této souvislosti by povinnosti výrobců a distributorů provozujících prodej na dálku a elektronický prodej měly být pokud možno stejné a měly by být vynucovány stejným způsobem jako pro ostatní distribuční kanály, aby se předešlo tomu, že by tyto ostatní distribuční kanály musely nést náklady vyplývající z této směrnice spojené s OEEZ, která byla prodána na dálku nebo elektronicky.
(8)
Aby výrobce splnil povinnosti podle této směrnice v daném členském státě, měl by být v tomto členském státě usazen. Výjimečně, za účelem odstranění stávajících překážek, které brání řádnému fungování vnitřního trhu, a snížení administrativní zátěže, by měly členské státy povolit výrobcům, kteří nejsou usazeni na jejich území, jsou však usazeni v jiném členském státě, určit zplnomocněného zástupce, který odpovídá za plnění povinností tohoto výrobce podle této směrnice. Mimoto by se měla snížit administrativní zátěž tím, že se zjednoduší postupy registrace a podávání zpráv a že bude zajištěno, aby poplatky za registraci nebyly placeny opakovaně v jednotlivých členských státech.
(9)
Do oblasti působnosti této směrnice by měla spadat veškerá EEZ používaná spotřebiteli a EEZ určená k profesionálnímu použití. Tato směrnice by se měla použít, aniž by byly dotčeny právní předpisy Unie týkající se požadavků na bezpečnost a ochranu zdraví všech osob, které přicházejí do styku s OEEZ, zvláštní právní předpisy Unie týkající se nakládání s odpady, zejména směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/66/ES ze dne 6. září 2006 o bateriích a akumulátorech a odpadních bateriích a akumulátorech (9), a právní předpisy Unie týkající se návrhu výrobku, zejména směrnice 2009/125/ES. Příprava k opětovnému použití, využití a recyklace odpadních chladicích zařízení a jejich látek, směsí nebo konstrukčních částí by měla být v souladu s příslušnými právními předpisy Unie, zejména s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1005/2009 ze dne 16. září 2009 o látkách, které poškozují ozonovou vrstvu (10), a s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 842/2006 ze dne 17. května 2006 o některých fluorovaných skleníkových plynech (11). Cílů této směrnice lze dosáhnout i bez toho, aby byly do její oblasti působnosti zahrnuty velké pevné instalace, jako jsou ropné plošiny, přepravní systémy zavazadel na letištích nebo výtahy. Do oblasti působnosti této směrnice by však mělo být zahrnuto jakékoli zařízení, které není zvlášť navrženo a nainstalováno jako část těchto instalací a které může plnit svou funkci, i když není jejich součástí. Příkladem takového zařízení jsou osvětlovací zařízení nebo fotovoltaické panely.
(10)
Do této směrnice je nezbytné zařadit řadu definic, aby se upřesnila její oblast působnosti. V rámci přezkumu oblasti působnosti by však měla být ještě konkrétněji upřesněna definice EEZ s cílem sblížit příslušná vnitrostátní opatření členských států a stávající, uplatňované a zavedené postupy.
(11)
Požadavky na ekodesign usnadňující opětovné použití, demontáž a využití OEEZ by měly být stanoveny v rámci prováděcích opatření ke směrnici 2009/125/ES. S cílem optimalizovat opětovné použití a využití prostřednictvím návrhu výrobku je třeba zohlednit celý životní cyklus výrobku.
(12)
Zavedení odpovědnosti výrobce podle této směrnice je jedním ze způsobů, jak podporovat takové návrhy a výrobu EEZ, které zcela zohlední a usnadní jejich opravu, možnou modernizaci, opětovné použití, demontáž a recyklaci.
(13)
S cílem zajistit bezpečnost a zdraví pracovníků distributora, kteří jsou zapojeni do zpětného odběru OEEZ a manipulace s nimi, by členské státy měly, v souladu s vnitrostátními právními předpisy a předpisy Unie týkajícími se požadavků na bezpečnost a ochranu zdraví, určit podmínky, za kterých může distributor zpětný odběr odmítnout.
(14)
Tříděný sběr je předpokladem pro zajištění specifického zpracování a pro recyklaci OEEZ a je nezbytný pro dosažení zvolené úrovně ochrany lidského zdraví a životního prostředí v Unii. Spotřebitelé musí aktivně přispívat k úspěšnému provádění tohoto sběru a měli by být motivováni k vracení OEEZ. K tomuto účelu by měla být zřízena vhodná zařízení pro vracení OEEZ, včetně veřejných sběrných míst, kam by domácnosti měly mít možnost vracet tento odpad přinejmenším bezplatně. Na úspěšném sběru OEEZ se významnou měrou podílejí distributoři. Sběrná místa pro velmi malá OEEZ zřízená v maloobchodních prodejnách by proto neměla podléhat požadavkům na registraci a získání povolení podle směrnice 2008/98/ES.
(15)
S cílem dosáhnout zvolené úrovně ochrany a harmonizovaných cílů Unie v oblasti životního prostředí by měly členské státy přijmout vhodná opatření k minimalizaci odstraňování OEEZ jako netříděného komunálního odpadu a k dosažení vysoké úrovně tříděného sběru OEEZ. S cílem zajistit, aby členské státy usilovaly o zřízení účinných systémů sběru, by mělo být požadováno dosažení vysoké úrovně sběru OEEZ, zejména pokud jde o chladicí a mrazicí zařízení obsahující látky poškozující ozónovou vrstvu a fluorované skleníkové plyny vzhledem k jejich dopadu na životní prostředí a s ohledem na povinnosti uvedené v nařízení (ES) č. 842/2006 a nařízení (ES) č. 1005/2009. Z údajů uvedených v posouzení dopadů uskutečněném Komisí v roce 2008 vyplývá, že tehdy bylo 65 % EEZ uváděných na trh sbíráno tříděným sběrem, ovšem více než polovina tohoto množství byla potenciálně předmětem nesprávného zpracování a nedovoleného vývozu, a v případech, kdy byla náležitě zpracována, nebyla tato skutečnost nahlášena. Dochází tak ke ztrátám hodnotných druhotných surovin, ke zhoršování životního prostředí a poskytování nekonzistentních údajů. Aby tomu bylo zabráněno, je třeba stanovit ambiciózní cíl sběru a zajistit ekologické zpracování sebraných OEEZ a podávání zpráv odpovídající skutečnosti. Pro přepravu použitých EEZ, u nichž existuje podezření, že se jedná o OEEZ, je vhodné stanovit minimální požadavky, při jejichž uplatňování mohou členské státy zohlednit případné příslušné pokyny kontaktních subjektů vypracované v souvislosti s prováděním nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1013/2006 ze dne 14. června 2006 o přepravě odpadů (12). Účelem těchto minimálních požadavků by v každém případě mělo být zamezit nežádoucí přepravě nefunkčních EEZ do rozvojových zemí.
(16)
Stanovení ambiciózních cílů sběru by se mělo zakládat na množství produkce OEEZ při řádném zohlednění různě dlouhých životních cyklů výrobků v členských státech, nenasycených trhů a EEZ s dlouhým životním cyklem. Proto by měla být v blízké budoucnosti vytvořena metodika pro výpočet úrovní sběru vycházející z produkce OEEZ. Členské státy by proto měly mít možnost výběru mezi dosažením cíle sběru založeného na EEZ uvedených na trh a cíle sběru založeného na produkci OEZZ. Podle současných odhadů úroveň sběru vyprodukovaných OEEZ ve výši 85 % zhruba odpovídá úrovni sběru 65 % průměrné hmotnosti EEZ uvedených na trh v předchozích třech letech.
(17)
Má-li se předejít rozptylu znečišťujících látek do recyklovaných materiálů nebo do toku odpadů, je nevyhnutelné specifické zpracování OEEZ. Takové zpracování je nejúčinnějším prostředkem zajištění dosažení zvolené úrovně ochrany životního prostředí v Unii. Aby se zabránilo negativním dopadům na životní prostředí spojeným se zpracováváním OEEZ, měla by všechna zařízení nebo podniky zabývající se sběrem, recyklací a zpracováním OEEZ splňovat určité minimální normy. Měly by být používány nejlepší dostupné techniky pro zpracování, využití a recyklaci, pokud zabezpečí ochranu lidského zdraví a vysokou úroveň ochrany životního prostředí. Nejlepší dostupné techniky pro zpracování, využití a recyklaci mohou být dále definovány v souladu s postupy směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/1/ES ze dne 15. ledna 2008 o integrované prevenci a omezování znečištění (13).
(18)
Vědecký výbor pro vznikající a nově zjištěná zdravotní rizika ve svém stanovisku na téma „Posouzení rizik produktů nanotechnologie“ ze dne 19. ledna 2009 uvedl, že k expozici nanomateriálům, které jsou pevně zabudovány do velkých struktur, například v elektronických obvodech, může docházet ve fázi odpadu a během recyklace. Za účelem kontroly možných rizik pro lidské zdraví a životní prostředí vyplývajících ze zpracování OEEZ obsahujících nanomateriály je žádoucí, aby Komise posoudila, zda může být nutné specifické zpracování.
(19)
Sběr, skladování, přeprava, zpracování a recyklace OEEZ, jakož i jejich příprava k opětovnému použití, se provádějí v souladu s přístupem, který dbá na ochranu životního prostředí a lidského zdraví a umožňuje zachování surovin, a jejich cílem je recyklace hodnotných zdrojů obsažených v EEZ za účelem lepších dodávek komodit v Unii.
(20)
Ve vhodných případech by měla být upřednostněna příprava OEEZ a jejich konstrukčních částí, podsestav a spotřebních materiálů k opětovnému použití. Pokud tomuto nelze dát přednost, měla by být všechna OEEZ z tříděného sběru předána k využití, přičemž by mělo být dosaženo vysoké úrovně recyklace a využití. Výrobci by měli být navíc pobízeni k tomu, aby při výrobě nových zařízení používali recyklovaný materiál.
(21)
Využití, přípravu k opětovnému použití a recyklaci OEEZ by mělo být možné zahrnout k dosažení cílů stanovených v této směrnici, pouze pokud uvedené využití, příprava k opětovnému použití nebo recyklace není v rozporu s jinými právními předpisy Unie nebo členských států vztahujícími se na tato zařízení. Zajištění řádné přípravy k opětovnému použití, recyklace a využití OEEZ je nezbytné k rozumnému využívání zdrojů a k optimalizaci dodávek zdrojů.
(22)
Základní zásady týkající se financování nakládání s OEEZ musí být stanoveny na úrovni Unie a systémy financování musí přispívat k vysoké úrovni sběru a k uplatňování zásady odpovědnosti výrobců.
(23)
Domácnosti, které jsou uživateli EEZ, by měly mít možnost vracet OEEZ přinejmenším bezplatně. Výrobci by měli financovat přinejmenším sběr ze sběrných míst, zpracování, využití a odstranění OEEZ. Členské státy by měly pobízet výrobce k převzetí plné odpovědnosti za sběr OEEZ, zejména financováním sběru v celém odpadním řetězci, včetně sběru z domácností, aby se zabránilo nesprávnému zpracování a nedovolenému vývozu OEEZ sebraných tříděným sběrem, aby se harmonizací financování výrobci v Unii vytvořily rovné podmínky a aby se platby za sběr uvedených odpadů přesunuly od běžných daňových poplatníků na spotřebitele EEZ podle zásady „znečišťovatel platí“. K dosažení maximálního účinku koncepce odpovědnosti výrobce je třeba, aby každý výrobce odpovídal za financování nakládání s odpady ze svých vlastních výrobků. Výrobce by měl mít možnost výběru, zda chce plnit tuto povinnost samostatně, anebo se zapojit do kolektivního systému. Každý výrobce by měl při uvádění svého výrobku na trh poskytnout finanční záruku, aby se předešlo tomu, že by náklady spojené s nakládáním s OEEZ z bezprizorných výrobků nesla společnost nebo ostatní výrobci. Odpovědnost za financování nakládání s historickými odpady by měli sdílet všichni stávající výrobci v kolektivních systémech financování, do kterých přispívají úměrně všichni výrobci působící na trhu v okamžiku, kdy dochází ke vzniku nákladů. Kolektivní systémy financování by neměly mít za následek vyloučení drobných a malých výrobců, dovozců a nových účastníků trhu. Kolektivní systémy by mohly zavést diferencované poplatky na základě toho, jak snadno lze výrobky a hodnotné druhotné suroviny, které tyto výrobky obsahují, recyklovat. U zařízení s dlouhým životním cyklem, která spadají do oblasti působnosti této směrnice, jako jsou například fotovoltaické panely, by mělo být co nejlépe využito stávajících systémů sběru a využití za předpokladu, že splňují požadavky stanovené touto směrnicí.
(24)
Výrobcům by mohlo být umožněno, aby při prodeji nových výrobků dobrovolně informovali kupující o nákladech na sběr, zpracování a odstraňování OEEZ způsobem šetrným k životnímu prostředí. To je v souladu se sdělením Komise o akčním plánu pro udržitelnou spotřebu a výrobu a udržitelnou průmyslovou politiku, zejména pokud jde o inteligentní spotřebu a ekologické veřejné zakázky.
(25)
Pro úspěšné provedení sběru OEEZ jsou nepostradatelné informace poskytované uživatelům o požadavku neodstraňovat OEEZ jako netříděný komunální odpad a sbírat je tříděným sběrem, o sběrných systémech a o jejich úloze při nakládání s OEEZ. Takovéto informace si vyžadují rovněž vhodné označování EEZ, která by jinak mohla skončit v nádobách na odpadky nebo v obdobných prostředcích pro sběr komunálního odpadu.
(26)
Je důležité, aby výrobci poskytovali informace o identifikaci konstrukčních částí a materiálů pro usnadnění nakládání s OEEZ, a zejména pro jejich zpracování a využití nebo recyklaci.
(27)
Členské státy by měly zajistit, aby inspekční a kontrolní infrastruktura umožnila kontrolu řádného uplatňování této směrnice, přičemž je třeba mimo jiné zohlednit doporučení Evropského parlamentu a Rady 2001/331/ES ze dne 4. dubna 2001, kterým se stanoví minimální kritéria pro inspekce v oblasti životního prostředí v členských státech (14).
(28)
Členské státy by měly stanovit účinné, přiměřené a odrazující sankce, které budou ukládány fyzickým a právnickým osobám odpovědným za nakládání s odpady za porušení této směrnice. Aniž je dotčena směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/35/ES ze dne 21. dubna 2004 o odpovědnosti za životní prostředí v souvislosti s prevencí a nápravou škod na životním prostředí (15), měly by členské státy mít rovněž možnost přijmout opatření k předcházení a vymáhání nákladů souvisejících s nedodržením předpisů a s nápravnými opatřeními.
(29)
Pro kontrolu dosahování cílů této směrnice jsou nezbytné informace o hmotnosti EEZ uvedených na trh v Unii a o úrovních sběru, o přípravě k opětovnému použití - zahrnující všude tam, kde je to možné, přípravu k opětovnému použití celých zařízení -, o využití nebo recyklaci OEEZ a o vývozu OEEZ sebraných v souladu s touto směrnicí. Pro účely výpočtu úrovní sběru je třeba vypracovat společnou metodiku pro výpočet hmotnosti EEZ, aby se mimo jiné zjistilo, zda tento pojem zahrnuje skutečnou hmotnost celého zařízení v podobě, v níž je nabízeno na trhu, včetně všech konstrukčních částí, podsestav, příslušenství a spotřebních materiálů, avšak bez obalů, baterií, návodů k použití a manuálů.
(30)
Je vhodné umožnit členským státům rozhodnout se, že určitá ustanovení této směrnice provedou prostřednictvím dohod mezi příslušnými orgány a dotyčnými hospodářskými odvětvími, budou-li splněny zvláštní požadavky.
(31)
S cílem řešit potíže, jimž čelí členské státy během dosahování sběrných úrovní, zohlednit technický a vědecký pokrok a doplnit ustanovení týkající se plnění cílů využití by Komise měla být zmocněna k přijímaní aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva o fungování EU“), pokud jde o přechodnou úpravu pro určité členské státy, přizpůsobení se technickému a vědeckému pokroku a přijímání podrobných pravidel týkajících se OEEZ vyvážených z Unie, jež se započítávají do plnění cílů využití. Je zvláště důležité, aby Komise v rámci přípravné činnosti vedla odpovídající konzultace, a to i na odborné úrovni. Při přípravě a vypracovávání aktů v přenesené pravomoci by Komise měla zajistit, aby byly příslušné dokumenty předány současně, včas a vhodným způsobem Evropskému parlamentu a Radě.
(32)
Za účelem zajištění jednotných podmínek k provedení této směrnice by měly být Komisi svěřeny prováděcí pravomoci. Tyto pravomoci by měly být vykonávány v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 ze dne 16. února 2011, kterým se stanoví pravidla a obecné zásady způsobu, jakým členské státy kontrolují Komisi při výkonu prováděcích pravomocí (16).
(33)
Povinnost provést tuto směrnici ve vnitrostátním právu by se měla omezovat na ustanovení, která v porovnání s předchozími směrnicemi představují věcnou změnu. Povinnost provést ve vnitrostátním právu nezměněná ustanovení vyplývá z předchozích směrnic.
(34)
Členské státy se v souladu se Společným politickým prohlášením členských států a Komise ze dne 28. září 2011 o informativních dokumentech (17) zavázaly, že v odůvodněných případech doplní sdělení opatření k provedení směrnice ve vnitrostátním právu o jeden či více dokumentů s informacemi o vztahu mezi jednotlivými prvky směrnice a odpovídajícími částmi vnitrostátních prováděcích nástrojů. V případě této směrnice považuje normotvůrce předložení těchto dokumentů za odůvodněné.
(35)
Touto směrnicí by neměly být dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení směrnic uvedených v části B přílohy XI ve vnitrostátním právu.
(36)
Jelikož cíle této směrnice nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a proto jej může být z důvodu rozsahu problematiky lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Předmět
Touto směrnicí se stanoví opatření na ochranu životního prostředí a lidského zdraví tím, že se zabrání nepříznivým vlivům vzniku odpadu z elektrických a elektronických zařízení (dále jen „OEEZ“) a nakládání s ním nebo že se tyto vlivy sníží, a tím, že se omezí negativní dopady využívání zdrojů a zlepší se jeho účinnost v souladu s články 1 a 4 směrnice 2008/98/ES, což přispěje k udržitelnému rozvoji.
Článek 2
Oblast působnosti
1. Tato směrnice se použije na elektrická a elektronická zařízení (dále jen „EEZ“) takto:
a)
od 13. srpna 2012 do 14. srpna 2018 (přechodné období), s výhradou odstavce 3, na EEZ spadající do kategorií uvedených v příloze I. Příloha II obsahuje demonstrativní seznam EEZ spadajících do kategorií uvedených v příloze I;
b)
od 15. srpna 2018, s výhradou odstavců 3 a 4, na všechna EEZ. Všechna EEZ se zařadí do kategorií uvedených v příloze III. Příloha IV obsahuje nevyčerpávající seznam EEZ spadajících do kategorií uvedených v příloze III (otevřená oblast působnosti).
2. Tato směrnice se použije, aniž jsou dotčeny požadavky právních předpisů Unie týkajících se bezpečnosti a ochrany zdraví, chemických látek, zejména nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 ze dne 18. prosince 2006 o registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek a o zřízení Evropské agentury pro chemické látky (18), jakož i zvláštních právních předpisů Unie týkajících se nakládání s odpady nebo návrhu výrobku.
3. Tato směrnice se nevztahuje na tato EEZ:
a)
zařízení nezbytná pro ochranu podstatných bezpečnostních zájmů členských států, včetně zbraní, střeliva a válečného materiálu, určená výlučně k vojenským účelům;
b)
zařízení zvlášť navržená a nainstalovaná jako část jiného typu zařízení vyloučeného z oblasti působnosti této směrnice nebo do ní nespadajícího, která mohou plnit svou funkci pouze jako součást uvedeného zařízení;
c)
přímo žhavené žárovky.
4. Vedle zařízení uvedených v odstavci 3 se tato směrnice od 15. srpna 2018 nevztahuje na tato EEZ:
a)
zařízení určená pro vyslání do vesmíru;
b)
velké stacionární průmyslové nástroje;
c)
velké pevné instalace, s výjimkou jakéhokoli zařízení, které není zvlášť navrženo a nainstalováno jako část těchto instalací;
d)
dopravní prostředky pro přepravu osob nebo zboží, kromě elektrických dvoustopých vozidel, kterým nebylo uděleno schválení typu;
e)
nesilniční pojízdné stroje určené výlučně pro profesionální uživatele;
f)
zařízení specificky určená výhradně pro účely výzkumu a vývoje, která jsou k dispozici pouze mezi podniky;
g)
zdravotnické prostředky a diagnostické zdravotnické prostředky in vitro, pokud se očekává, že tyto prostředky budou před ukončením životnosti zdrojem nákazy, a aktivní implantabilní zdravotnické prostředky.
5. Komise do 14. srpna 2015 přezkoumá působnost této směrnice stanovenou v odst. 1 písm. b), včetně parametrů pro rozlišení velkých a malých zařízení uvedených v příloze III, a předloží Evropskému parlamentu a Radě odpovídající zprávu. K této zprávě podle potřeby připojí legislativní návrh.
Článek 3
Definice
1. Pro účely této směrnice se rozumí:
a)
„elektrickým a elektronickým zařízením“ nebo „EEZ“ zařízení, jehož správná funkce závisí na elektrickém proudu nebo na elektromagnetickém poli, a zařízení k výrobě, přenosu a měření tohoto proudu a pole, které je určeno pro použití s napětím nepřesahujícím 1 000 V pro střídavý proud a 1 500 V pro stejnosměrný proud;
b)
„velkým stacionárním průmyslovým nástrojem“ sestava velkých rozměrů složená ze strojů, zařízení nebo součástí, které fungují společně k určitému účelu, jsou trvale instalovány a odinstalovány odbornými pracovníky na určitém místě a jejich použití a údržba jsou vyhrazeny odborným pracovníkům v zařízení pro průmyslovou výrobu nebo výzkum a vývoj;
c)
„velkou pevnou instalací“ propojení velkých rozměrů složené z několika typů přístrojů a případně dalších zařízení, které:
i)
jsou montovány, nainstalovány a odinstalovány odbornými pracovníky,
ii)
jsou určeny ke stálému použití jako součást budovy nebo konstrukce na předem určeném místě vyhrazeném k tomuto účelu a
iii)
mohou být nahrazeny pouze zařízením specificky určeným k témuž účelu;
d)
„nesilničním pojízdným strojem“ stroj s vlastním zdrojem energie, jehož provoz vyžaduje při práci buď mobilitu, nebo souvislý či částečný souvislý pohyb mezi sledem pevných pracovních míst;
e)
„odpadním elektrickým a elektronickým zařízením“ nebo „OEEZ“ elektrické a elektronické zařízení, které je odpadem ve smyslu čl. 3 bodu 1 směrnice 2008/98/ES, včetně všech konstrukčních částí, podsestav a spotřebních materiálů, které jsou součástí výrobku v době jeho vyřazení;
f)
„výrobcem“ fyzická nebo právnická osoba, která bez ohledu na způsob prodeje, včetně prodeje prostřednictvím komunikace na dálku ve smyslu směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES ze dne 20. května 1997 o ochraně spotřebitele v případě smluv uzavřených na dálku (19),
i)
je usazena v členském státě a vyrábí pod vlastním jménem nebo ochrannou známkou EEZ nebo si EEZ nechává navrhnout či vyrobit a nabízí je na trhu pod vlastním jménem nebo ochrannou známkou na území tohoto členského státu,
ii)
je usazena v členském státě a dále prodává na území tohoto členského státu pod vlastním jménem nebo ochrannou známkou EEZ vyrobená jinými dodavateli; prodejce přitom není považován za výrobce, jestliže se značka výrobce objevuje na zařízení, jak je uvedeno v bodě i),
iii)
je usazena v členském státě a uvádí profesionálně na trh tohoto členského státu EEZ ze třetí země nebo z jiného členského státu, nebo
iv)
prodává EEZ prostřednictvím komunikace na dálku přímo do domácností nebo jiným uživatelům, než jsou domácnosti, v členském státě a je usazen v jiném členském státě nebo ve třetí zemi.
Za výrobce se nepovažuje osoba, která zajišťuje výlučně financování na základě nebo v rámci finanční dohody, pokud nepůsobí zároveň jako výrobce ve smyslu bodů i) až iv);
g)
„distributorem“ fyzická nebo právnická osoba v dodavatelském řetězci, která EEZ dodává na trh. Tato definice nevylučuje, aby byl distributor současně výrobcem ve smyslu písmene f);
h)
„OEEZ z domácností“ OEEZ, která pocházejí z domácností, a OEEZ, která pocházejí ze živnostenských, průmyslových, institucionálních a jiných zdrojů a svou povahou a množstvím se podobají OEEZ pocházejícím z domácností. Odpad z EEZ, u nichž je pravděpodobné využití domácnostmi i jinými uživateli, se v každém případě považuje za OEEZ z domácností;
i)
„finanční dohodou“ smlouva o úvěru, leasingu, nájmu nebo splátkovém prodeji nebo podobná dohoda o nějakém zařízení, bez ohledu na to, zda podle podmínek takové smlouvy nebo dohody, případně smlouvy nebo dohody o zajištění, dojde nebo může dojít k převodu vlastnictví tohoto zařízení;
j)
„dodáním na trh“ dodání výrobku k distribuci, spotřebě nebo použití na trhu členského státu v rámci obchodní činnosti, ať už za úplatu, nebo bezplatně;
k)
„uvedením na trh“ první profesionální dodání výrobku na trh na území členského státu;
l)
„zbavením“ manuální, mechanická, chemická nebo metalurgická úprava, v jejímž důsledku jsou nebezpečné látky, směsi a konstrukční části přítomny jako identifikovatelný tok nebo identifikovatelná část toku v rámci procesu zpracování. Látka, směs nebo konstrukční část je identifikovatelná, pokud ji lze kontrolovat, aby se ověřilo, zda je zpracování bezpečné pro životní prostředí;
m)
„zdravotnickým prostředkem“ zdravotnický prostředek nebo příslušenství ve smyslu čl. 1 odst. 2 písm. a) nebo b) směrnice Rady 93/42/EHS ze dne 14. června 1993 o zdravotnických prostředcích (20), který je současně EEZ;
n)
„diagnostickým zdravotnickým prostředkem in vitro“ zdravotnický prostředek in vitro nebo příslušenství ve smyslu čl. 1 odst. 2 písm. b) nebo c) směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/79/ES ze dne 27. října 1998 o diagnostických zdravotnických prostředcích in vitro (21), který je současně EEZ;
o)
„aktivním implantabilním zdravotnickým prostředkem“ aktivní implantabilní zdravotnický prostředek ve smyslu čl. 1 odst. 2 písm. c) směrnice Rady 90/385/EHS ze dne 20. června 1990 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se aktivních implantabilních zdravotnických prostředků (22), který je současně EEZ.
2. Vedle toho se použijí definice „nebezpečného odpadu“, „sběru“, „tříděného sběru“, „předcházení vzniku“, „opětovného použití“, „zpracování“, „využití“, „přípravy k opětovnému použití“, „recyklace“ a „odstranění“ stanovené v článku 3 směrnice 2008/98/ES.
Článek 4
Návrh výrobku
Aniž jsou dotčeny požadavky právních předpisů Unie o řádném fungování vnitřního trhu a o návrhu výrobků, včetně směrnice 2009/125/ES, zasazují se členské státy o spolupráci mezi výrobci a provozovateli recyklačních zařízení a o opatření zaměřená na podporu návrhů a výroby EEZ, zejména s ohledem na snazší opětovné použití, demontáž a využití OEEZ, jejich konstrukčních částí a materiálů. V této souvislosti členské státy přijmou vhodná opatření, aby byly uplatňovány požadavky na ekodesign usnadňující opětovné použití a zpracování OEEZ stanovené v rámci směrnice 2009/125/ES a aby výrobci specifickými vlastnostmi návrhu nebo výrobními postupy nebránili opětovnému použití OEEZ, pokud tyto specifické vlastnosti návrhu nebo výrobní postupy nepředstavují převažující výhody, například s ohledem na ochranu životního prostředí nebo na požadavky na bezpečnost.
Článek 5
Tříděný sběr
1. Členské státy přijmou vhodná opatření k minimalizaci odstraňování OEEZ ve formě netříděného komunálního odpadu, k zajištění řádného zpracování všech sebraných OEEZ a k dosažení vysoké úrovně tříděného sběru OEEZ, a to zejména a přednostně u zařízení pro tepelnou výměnu, která obsahují látky poškozující ozonovou vrstvu a fluorované skleníkové plyny, u zářivek obsahujících rtuť, u fotovoltaických panelů a u malých zařízení uvedených v kategoriích 5 a 6 v příloze III.
2. Pokud jde o OEEZ z domácností, zajistí členské státy, aby:
a)
byly zřízeny systémy, které umožní konečným držitelům a distributorům vracet tento odpad z domácností přinejmenším bezplatně. Členské státy zajistí dostupnost a přístupnost nezbytných sběrných zařízení, zejména s přihlédnutím k hustotě obyvatelstva;
b)
distributoři při dodávce nových výrobků zodpovídali za zajištění vracení těchto odpadů distributorovi, a to přinejmenším bezplatně vždy jedno odpadní zařízení za jeden nový výrobek, pokud jde o zařízení rovnocenného typu, které plnilo stejnou funkci jako dodávaný výrobek. Členské státy se mohou odchýlit od tohoto ustanovení, pokud zajistí, že tak nebude vracení OEEZ pro konečného držitele obtížnější a že pro něj zůstane bezplatné. Použijí-li členské státy tuto odchylku, uvědomí o tom Komisi;
c)
distributoři zajistili v maloobchodních prodejnách, v nichž prodejní plocha vyhrazená EEZ činí nejméně 400 m2, nebo v jejich bezprostřední blízkosti bezplatný sběr velmi malých OEEZ (jejichž žádný vnější rozměr není větší než 25 cm) od konečných držitelů, aniž by to bylo podmíněno zakoupením EEZ rovnocenného typu, pokud posouzení neukáže, že jiné existující systémy sběru jsou s velkou pravděpodobností přinejmenším stejně účinné. Tato posouzení se zpřístupní veřejnosti. Sebraná OEEZ se náležitě zpracují v souladu s článkem 8;
d)
aniž jsou dotčena písmena a), b) a c), bylo výrobcům povoleno zřídit a provozovat samostatné nebo kolektivní systémy zpětného odběru OEEZ z domácností za předpokladu, že jsou v souladu s cíli této směrnice;
e)
s ohledem na zdravotní a bezpečnostní normy členských států a Unie mohlo být vracení podle písmen a), b) a c) odmítnuto v případě OEEZ, která představují zdravotní a bezpečnostní riziko pro personál z důvodu kontaminace. Členské státy přijmou pro tato OEEZ zvláštní opatření.
Členské státy mohou stanovit zvláštní opatření pro vracení OEEZ podle písmen a), b) a c) v případech, kdy zařízení neobsahuje základní konstrukční části nebo obsahuje jiné odpady než OEEZ.
3. Členské státy mohou určit provozovatele, kteří jsou oprávněni sbírat OEEZ z domácností podle odstavce 2.
4. Členské státy mohou vyžadovat, aby OEEZ uložená ve sběrných zařízeních podle odstavců 2 a 3 byla předána výrobcům nebo třetím osobám jednajícím jejich jménem nebo, pro účely přípravy k opětovnému použití, určeným zařízením nebo podnikům.
5. Aniž je dotčen článek 13, zajistí členské státy, aby výrobci nebo třetí osoby jednající jejich jménem zabezpečili sběr OEEZ jiných než z domácností.
Článek 6
Odstraňování a přeprava sebraných OEEZ
1. Členské státy zakáží odstraňování OEEZ sebraných tříděným sběrem, která ještě nebyla zpracována postupem uvedeným v článku 8.
2. Členské státy zajistí, aby byly sběr a přeprava OEEZ sebraných tříděným sběrem prováděny způsobem umožňujícím optimální podmínky pro přípravu na opětovné použití a recyklaci, jakož i izolaci nebezpečných látek.
Aby se maximalizovala příprava na opětovné použití, podporují členské státy, aby sběrné systémy nebo sběrná zařízení tam, kde je to vhodné, před jakoukoli další přepravou zajistily, že OEEZ, která mají být připravena k opětovnému použití, jsou na sběrných místech separována od jiných OEEZ sebraných tříděným sběrem, zejména tím, že umožní přístup pracovníkům z center opětovného použití.
Článek 7
Úroveň sběru
1. Aniž je dotčen čl. 5 odst. 1, zajistí každý členský stát, aby byla uplatňována zásada odpovědnosti výrobce a aby na tomto základě byla každoročně dosažena minimální úroveň sběru. Od 2016 činí tato minimální úroveň sběru 45 %, počítáno na základě celkové hmotnosti OEEZ sebraných podle článků 5 a 6 v daném roce v dotyčném členském státě a vyjádřeno jako procentní podíl průměrné roční hmotnosti EEZ uvedených na trh v uvedeném členském státě v předchozích třech letech. Členské státy zajistí, aby se objem sebraných OEEZ v období od 2016 do 2019 postupně zvyšoval, dokud není dosaženo úrovně sběru stanovené ve druhém pododstavci.
Od 2019 činí minimální úroveň sběru, které má být každoročně dosaženo, buď 65 % průměrné hmotnosti EEZ uvedených na trh v předchozích třech letech v dotčeném členském státě, anebo 85 % hmotnosti produkce OEEZ na území tohoto členského státu.
Do 31. prosince 2015 se nadále uplatňuje úroveň tříděného sběru v průměru nejméně čtyř kilogramů OEEZ z domácností na osobu za rok nebo stejná úroveň hmotnosti OEEZ, jaká byla sebrána v dotyčném členském státě v průměru v předchozích třech letech, podle toho, která z těchto hodnot je vyšší.
Členské státy si mohou stanovit ambicióznější úrovně tříděného sběru OEEZ a v takovém případě ji oznámí Komisi.
2. S cílem stanovit, zda bylo dosaženo minimální úrovně sběru, zajistí členské státy, aby jim byly bezplatně předávány informace o OEEZ sebraných tříděným sběrem podle článku 5 zahrnující alespoň informace o OEEZ, která:
a)
obdržela sběrná a zpracovatelská zařízení;
b)
obdrželi distributoři;
c)
formou tříděného sběru sebrali výrobci nebo třetí osoby jednající jejich jménem.
3. Odchylně od odstavce 1 se Bulharsko, Česká republika, Lotyšsko, Litva, Maďarsko, Malta, Polsko, Rumunsko, Slovensko a Slovinsko mohou z důvodu nedostatku potřebné infrastruktury a nízké úrovně své spotřeby EEZ rozhodnout:
a)
dosáhnout do 14. srpna 2016 úrovně sběru nižší než 45 %, avšak vyšší než 40 % průměrné hmotnosti EEZ uvedených na trh v předchozích třech letech a
b)
odložit dosažení úrovně sběru uvedené ve druhém pododstavci odstavce 1 do dne, který samy určí a který nastane nejpozději 14. srpna 2021.
4. Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 20, kterými stanoví potřebnou přechodnou úpravu pro vyřešení potíží, s nimiž se členské státy potýkají při plnění požadavků stanovených v odstavci 1.
5. Za účelem zajištění jednotných podmínek k provedení tohoto článku přijme Komise do 14. srpna 2015 prováděcí akty, jež stanoví společnou metodiku pro výpočet celkové hmotnosti EEZ uvedených na vnitrostátní trh a společnou metodiku pro výpočet hmotnosti produkce OEEZ v každém členském státě. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 21 odst. 2.
6. Komise do 14. srpna 2015 předloží Evropskému parlamentu a Radě zprávu o přezkoumání lhůt týkajících se dosažení úrovní sběru podle odstavce 1 a o případném stanovení individuální úrovně sběru pro jednu nebo více kategorií uvedených v příloze III, zejména pro zařízení pro tepelnou výměnu, fotovoltaické panely, malá zařízení, malá zařízení informačních technologií a telekomunikačních zařízení a světelné zdroje obsahující rtuť. Tato zpráva je v případě potřeby doplněna legislativním návrhem.
7. Pokud se Komise na základě studie o dopadu domnívá, že úroveň sběru stanovenou na základě produkce OEEZ je třeba revidovat, předloží Evropskému parlamentu a Radě příslušný legislativní návrh.
Článek 8
Náležité zpracování
1. Členské státy zajistí, aby byla všechna OEEZ sebraná tříděným sběrem náležitě zpracována.
2. Součástí náležitého zpracování jiného, než je příprava k opětovnému použití, a postupů využití nebo recyklace musí být alespoň zbavení všech tekutin a selektivní zpracování v souladu s přílohou VII.
3. Členské státy zajistí, aby výrobci nebo třetí osoby jednající jejich jménem zřídili systémy zajišťující využití OEEZ, a to za uplatnění nejlepších dostupných technik. Tyto systémy mohou výrobci zřídit samostatně nebo kolektivně. Členské státy zajistí, aby každé zařízení nebo podnik, který provádí sběr nebo zpracování, skladoval a zpracovával OEEZ v souladu s technickými požadavky stanovenými v příloze VIII.
4. Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 20, pokud jde o změnu přílohy VII s cílem zavést jiné technologie zpracování, které zajišťují přinejmenším stejnou úroveň ochrany lidského zdraví a životního prostředí.
Komise přednostně posoudí, zda je třeba změnit body týkající se desek tištěných spojů pro mobilní telefony a displejů z tekutých krystalů. Komise se vyzývá, aby posoudila, zda jsou pro zohlednění nanomateriálů obsažených v EEZ nezbytné změny přílohy VII.
5. Pro účely ochrany životního prostředí mohou členské státy vypracovat normy minimální jakosti pro zpracování sebraných OEEZ.
Členské státy, které se rozhodnou pro tyto normy jakosti, o tom uvědomí Komisi, která tyto normy zveřejní.
Komise do 14. února 2013 požádá evropské normalizační organizace, aby vypracovaly evropské normy pro sběr, skladování, přepravu, zpracování, recyklaci a opravu OEEZ a pro jejich přípravu k opětovnému použití. Tyto normy musí odrážet současný stav technického vývoje.
Za účelem zajištění jednotných podmínek k provedení tohoto článku může Komise přijmout prováděcí akty, jež stanoví minimální normy kvality vycházející zejména z norem vypracovaných evropskými normalizačními organizacemi. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 21 odst. 2.
Odkaz na normy přijaté Komisí se zveřejní.
6. Členské státy podpoří zařízení nebo podniky, které provádějí zpracování, při zavádění certifikovaných systémů řízení z hlediska ochrany životního prostředí v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1221/2009 ze dne 25. listopadu 2009 o dobrovolné účasti organizací v systému Společenství pro environmentální řízení podniků a audit (EMAS) (23).
Článek 9
Povolení
1. Členské státy zajistí, aby každé zařízení nebo podnik, který provádí zpracování, k tomu získal od příslušných orgánů povolení v souladu s článkem 23 směrnice 2008/98/ES.
2. Výjimky z povinnosti získat povolení, podmínky pro výjimky a registrace musí být v souladu s články 24, 25 a 26 směrnice 2008/98/ES.
3. Členské státy zajistí, aby povolení nebo registrace uvedené v odstavcích 1 a 2 obsahovaly všechny podmínky nezbytné pro splnění požadavků čl. 8 odst. 2, 3 a 5 a pro dosažení cílů využití stanovených v článku 11.
Článek 10
Přeprava OEEZ
1. Zpracování může být rovněž provedeno mimo dotyčný členský stát nebo mimo Unii, je-li přeprava OEEZ v souladu s nařízením (ES) č. 1013/2006 a nařízením Komise (ES) č. 1418/2007 ze dne 29. listopadu 2007 o vývozu některých odpadů určených k využití, uvedených v příloze III nebo IIIA nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1013/2006, do některých zemí, na které se nevztahuje rozhodnutí OECD o kontrole pohybů odpadů přes hranice (24).
2. OEEZ vyvážená z Unie se započítávají do plnění povinností a cílů stanovených v článku 11 této směrnice pouze tehdy, pokud vývozce může v souladu s nařízeními (ES) č. 1013/2006 a (ES) č. 1418/2007 prokázat, že zpracování bylo prováděno za podmínek, které jsou rovnocenné požadavkům této směrnice.
3. Komise přijme do 14. února 2014 akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 20, pokud jde o podrobná pravidla doplňující pravidla obsažená v odstavci 2 tohoto článku, zejména kritéria pro posuzování rovnocenných podmínek.
Článek 11
Cíle využití
1. Pokud jde o všechna OEEZ, která byla sebrána v souladu s článkem 5 a zaslána ke zpracování podle článků 8, 9 a 10, zajistí členské státy, aby výrobci splnili minimální cíle uvedené v příloze V.
2. Dosažení cílů se pro každou kategorii vypočítá jako podíl hmotnosti OEEZ, která po řádném zpracování v souladu s čl. 8 odst. 2, pokud jde o využití nebo recyklaci, vstupují do zařízení na využití nebo recyklaci či přípravu k opětovnému použití, a hmotnosti všech OEEZ sebraných tříděným sběrem v každé kategorii, vyjádřený v procentech.
Předběžné činnosti včetně třídění a skladování před využitím se do dosažení těchto cílů nezapočítávají.
3. Za účelem zajištění jednotných podmínek k provedení tohoto článku může Komise přijmout prováděcí akty, jež stanoví další pravidla pro způsoby výpočtu pro použití minimálních cílů. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 21 odst. 2.
4. Členské státy zajistí, aby výrobci nebo třetí osoby jednající jejich jménem vedli pro účely výpočtu minimálních cílů záznamy o hmotnosti OEEZ, jejich konstrukčních částech, materiálech nebo látkách při výstupu ze sběrného zařízení, při vstupu do zpracovatelského zařízení a výstupu z něho a při vstupu do zařízení na využití, recyklaci či přípravu k opětovnému použití.
Členské státy také zajistí, aby pro účely odstavce 6 byly vedeny záznamy o hmotnosti výrobků a materiálů při výstupu ze zařízení na využití, recyklaci nebo přípravu k opětovnému použití.
5. Členské státy podporují vývoj nových technologií využití, recyklace a zpracování.
6. Na základě zprávy Komise, v případě potřeby provázené legislativním návrhem, přezkoumají Evropský parlament a Rada do 14. srpna 2016 cíle využití podle části 3 přílohy V, možnost stanovení samostatných cílů pro OEEZ, které mají být připraveny k opětovnému použití, a metodu výpočtu podle odstavce 2 s cílem provést analýzu proveditelnosti stanovení cílů na základě výrobků a látek, které jsou výsledkem využití, recyklace a přípravy k opětovnému použití.
Článek 12
Financování týkající se OEEZ z domácností
1. Členské státy zajistí, aby výrobci financovali přinejmenším sběr, zpracování, využití a k životnímu prostředí šetrné odstraňování OEEZ z domácností odevzdaných ve sběrných zařízeních, která byla zřízena podle čl. 5 odst. 2.
2. Je-li to zapotřebí, mohou členské státy vybídnout výrobce k tomu, aby financovali rovněž náklady, které vzniknou při sběru OEEZ z domácností do sběrných zařízení.
3. U výrobků uvedených na trh po 13. srpnu 2005 odpovídá každý výrobce za financování postupů uvedených v odstavci 1 týkajících se odpadů z vlastních výrobků. Výrobci mají možnost plnit tuto povinnost buď samostatně, nebo zapojením do kolektivního systému.
Členské státy zajistí, aby každý výrobce při uvedení výrobku na trh poskytl záruku, že bude zajištěno financování nakládání se všemi těmito OEEZ, a aby výrobci jasně označili své výrobky v souladu s čl. 15 odst. 2. Uvedená záruka musí zajišťovat financování postupů uvedených v odstavci 1 týkajících se tohoto výrobku. Záruka může mít formu účasti výrobce na vhodných systémech financování nakládání s OEEZ, pojištění recyklace nebo vázaného bankovního účtu.
4. Financování nákladů spojených s nakládáním s OEEZ z výrobků uvedených na trh do 13. srpna 2005 („historický odpad“) musí být zajištěno jedním nebo více systémy, do kterých všichni výrobci, kteří působí na trhu v okamžiku vzniku příslušných nákladů, přispívají poměrně, tj. podle poměru svého podílu na trhu podle druhu zařízení.
5. Členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění toho, aby byly vytvořeny vhodné mechanismy nebo postupy poskytování náhrad pro kompenzaci příspěvků výrobcům v případech, kdy jsou elektrická a elektronická zařízení přepravena k uvedení na trh mimo území dotyčného členského státu. Takové mechanismy nebo postupy mohou vytvořit výrobci nebo třetí osoby jednající jejich jménem.
6. Komise se vyzývá, aby do 14. srpna 2015 podala zprávu o možnosti vytvořit kritéria pro zahrnutí skutečných nákladů na konci životnosti výrobku do financování OEEZ výrobci a v případě potřeby předložila Evropskému parlamentu a Radě legislativní návrh.
Článek 13
Financování týkající se OEEZ od uživatelů jiných, než jsou domácnosti
1. Členské státy zajistí, aby výrobci financovali náklady na sběr, zpracování, využití a k životnímu prostředí šetrné odstraňování OEEZ od uživatelů jiných, než jsou domácnosti, pocházejících z výrobků uvedených na trh po 13. srpnu 2005.
Náklady nahrazování historického odpadu rovnocennými novými výrobky nebo novými výrobky plnícími stejnou funkci financují výrobci těchto výrobků při jejich dodání. Jako alternativní řešení mohou členské státy stanovit, že za toto financování částečně nebo úplně odpovídají i uživatelé jiní než domácnosti.
Pokud jde o ostatní historický odpad, financují náklady uživatelé jiní než domácnosti.
2. Aniž je dotčena tato směrnice, mohou výrobci a uživatelé jiní než domácnosti uzavírat dohody o jiných způsobech financování.
Článek 14
Informace pro uživatele
1. Členské státy mohou požadovat, aby výrobci informovali kupující při prodeji nových výrobků o nákladech na sběr, zpracování a k životnímu prostředí šetrné odstraňování. Uvedené náklady nesmějí převýšit nejlepší možný odhad skutečně vzniklých nákladů.
2. Členské státy zajistí, aby byly uživatelům EEZ v domácnostech poskytnuty nezbytné informace o:
a)
požadavku neodstraňovat OEEZ jako netříděný komunální odpad a sbírat tato OEEZ do tříděného sběru;
b)
jim dostupných systémech vracení a sběru, čímž podpoří koordinaci informací o sběrných místech, jež jsou k dispozici, bez ohledu na to, který výrobce nebo jiný hospodářský subjekt je zřídil;
c)
příspěvku uživatelů k opětovnému použití, recyklaci nebo k jiným formám využití OEEZ;
d)
potenciálních účincích na životní prostředí a lidské zdraví v důsledku přítomnosti nebezpečných látek v EEZ;
e)
významu symbolu uvedeného v příloze IX.
3. Členské státy přijmou vhodná opatření, aby se spotřebitelé podíleli na sběru OEEZ a byli motivováni k podpoře procesu opětovného použití, zpracování a využití.
4. S cílem minimalizovat odstraňování OEEZ jako netříděného komunálního odpadu a usnadnit jejich tříděný sběr členské státy zajistí, aby výrobci - pokud možno v souladu s evropskou normou EN 50419 (25) - správně označovali EEZ uvedená na trh symbolem znázorněným v příloze IX. Ve výjimečných případech, kdy je to nezbytné vzhledem k velikosti nebo funkci výrobku, se tento symbol vytiskne na obal, na návod k použití a na záruční list EEZ.
5. Členské státy mohou požadovat, aby výrobci nebo distributoři poskytovali některé nebo všechny informace uvedené v odstavcích 2, 3 a 4 například v návodu k použití, v místě prodeje a prostřednictvím informačních kampaní.
Článek 15
Informace pro zpracovatelská zařízení
1. S cílem usnadnit přípravu k opětovnému použití a řádné a k životnímu prostředí šetrné zpracování OEEZ, včetně údržby, modernizace, opravy a recyklace, přijmou členské státy opatření nezbytná k zajištění toho, aby výrobci bezplatně poskytli informace o přípravě k opětovnému použití a zpracování ke každému novému druhu EEZ uváděnému poprvé na trh Unie do jednoho roku od jeho uvedení na trh. V míře, kterou potřebují střediska přípravy k opětovnému použití a zařízení pro zpracování a recyklaci k dosažení souladu s touto směrnicí, musí tyto informace uvádět, jaké různé konstrukční části a materiály EEZ obsahují a na jakém místě se nebezpečné látky a směsi v EEZ vyskytují. Výrobci EEZ tyto informace zpřístupní střediskům přípravy k opětovnému použití a zařízením pro zpracování a recyklaci v podobě manuálů nebo v elektronické podobě (např. CD-ROM, on-line služby).
2. Aby mohlo být jednoznačně určeno datum uvedení EEZ na trh, zajistí členské státy, aby značka na EEZ specifikovala, že dané EEZ bylo uvedeno na trh po 13. srpnu 2005. K tomuto účelu se použije přednostně evropská norma EN 50419.
Článek 16
Registrace, informování a předkládání zpráv
1. Členské státy podle odstavce 2 vytvoří registr výrobců, který zahrnuje i výrobce dodávající EEZ prostřednictvím komunikace na dálku. Tento registr slouží ke kontrole dodržování požadavků této směrnice.
Výrobci dodávající EEZ prostřednictvím komunikace na dálku podle čl. 3 odst. 1 písm. f) bodu iv) musí být registrováni v členském státě, do kterého prodávají. Pokud nejsou tito výrobci zaregistrováni v členském státě, do kterého prodávají, musí být registrováni prostřednictvím svých zplnomocněných zástupců podle čl. 17 odst. 2.
2. Členské státy zajistí, aby:
a)
každý výrobce nebo každý zplnomocněný zástupce určený podle článku 17 byl náležitě registrován a měl možnost po internetu zadat do vnitrostátních registrů veškeré relevantní informace zohledňující činnosti tohoto výrobce v daném členském státě;
b)
každý výrobce nebo každý zplnomocněný zástupce určený podle článku 17 při registraci poskytl informace uvedené v části A přílohy X a zavázal se je náležitě aktualizovat;
c)
každý výrobce nebo každý zplnomocněný zástupce určený podle článku 17 poskytoval informace uvedené v části B přílohy X;
d)
s cílem usnadnit registraci výrobců nebo zplnomocněných zástupců určených podle článku 17 ve všech členských státech vnitrostátní registry odkazovaly na svých internetových stránkách na další vnitrostátní registry.
3. Za účelem zajištění jednotných podmínek k provedení tohoto článku přijme Komise prováděcí akty, jež stanoví formát pro registraci a předkládání zpráv a četnost podávání zpráv do registru. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 21 odst. 2.
4. Členské státy každoročně shromáždí informace, podle hmotnosti a včetně podložených odhadů, o množstvích a o kategoriích EEZ uvedených na jejich trhy, sebraných všemi způsoby, připravených pro opětovné použití, recyklovaných a využitých v členských státech, a o vyvezených OEEZ sebraných tříděným sběrem.
5. Členské státy předkládají Komisi v tříletých odstupech zprávu o provádění této směrnice a informacích stanovených v odstavci 4. Prováděcí zpráva se vypracovává na základě dotazníku stanoveného v rozhodnutích Komise 2004/249/ES (26) a 2005/369/ES (27). Komisi musí být zpráva zpřístupněna do devíti měsíců od konce tříletého období, jehož se týká.
První zpráva se týká období od 14. února 2014 do 31. prosince 2015.
Komise zveřejní zprávu o provádění této směrnice do devíti měsíců od obdržení zpráv z členských států.
Článek 17
Zplnomocněný zástupce
1. Každý členský stát zajistí, aby bylo výrobci podle čl. 3 odst. 1 písm. f) bodů i) až iii) usazenému v jiném členském státě výjimkou z čl. 3 odst. 1 písm. f) bodů i) až iii) umožněno určit právnickou nebo fyzickou osobu usazenou na jeho území jako zplnomocněného zástupce, který na jeho území odpovídá za plnění povinností daného výrobce podle této směrnice.
2. Každý členský stát zajistí, aby výrobce podle čl. 3 odst. 1 písm. f) bodu iv) usazený na jeho území, který prodává EEZ do dalšího členského státu, v němž není usazen, určil zplnomocněného zástupce v tomto členském státě jako osobu, která na jeho území odpovídá za plnění povinností daného výrobce podle této směrnice.
3. Určení zplnomocněného zástupce se provádí písemným pověřením.
Článek 18
Správní spolupráce a výměna informací
Členské státy zajistí, aby orgány příslušné pro uplatňování této směrnice mezi sebou spolupracovaly, zejména s cílem zajistit odpovídající tok informací za účelem zajištění dodržování této směrnice výrobci, a aby si navzájem a Komisi podle potřeby poskytovaly informace s cílem usnadnit náležité uplatňování této směrnice. Administrativní spolupráce a výměna informací, zejména mezi vnitrostátními registry, zahrnuje elektronické komunikační prostředky.
Spolupráce mimo jiné zahrnuje poskytnutí přístupu k příslušným dokumentům a informacím včetně výsledků inspekcí, s výhradou právní úpravy ochrany údajů platné v členském státě orgánu, jenž je požádán o spolupráci.
Článek 19
Přizpůsobování vědeckému a technickému pokroku
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 20, pokud jde o změny nezbytné k přizpůsobení čl. 16 odst. 5 a příloh IV, VII, VIII a IX vědeckému a technickému pokroku. Při změně přílohy VII se vezmou v úvahu výjimky udělené podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/65/EU ze dne 8. června 2011 o omezení používání některých nebezpečných látek v elektrických a elektronických zařízeních (28).
Před provedením změn příloh Komise mimo jiné vede konzultace s výrobci EEZ, provozovateli recyklačních zařízení, zpracovateli odpadů, organizacemi zaměřenými na ochranu životního prostředí a sdruženími zaměstnanců a spotřebitelů.
Článek 20
Výkon přenesené pravomoci
1. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci je svěřena Komisi za podmínek stanovených v tomto článku.
2. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci uvedená v čl. 7 odst. 4, čl. 8 odst. 4, čl. 10 odst. 3 a článku 19 je svěřena Komisi na dobu pěti let od 13. srpna 2012. Komise předloží zprávu o přenesené pravomoci nejpozději devět měsíců před koncem tohoto období pěti let. Přenesení pravomoci se automaticky prodlužuje o stejně dlouhá období, pokud Evropský parlament nebo Rada nevysloví proti tomuto prodloužení námitku nejpozději tři měsíce před koncem každého z těchto období.
3. Evropský parlament nebo Rada mohou přenesení pravomocí uvedené v čl. 7 odst. 4, čl. 8 odst. 4, čl. 10 odst. 3 a článku 19 kdykoli zrušit. Rozhodnutím o zrušení se ukončuje přenesení pravomocí v něm blíže určených. Rozhodnutí nabývá účinku prvním dnem po zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie nebo k pozdějšímu dni, který v něm je upřesněn. Nedotýká se platnosti již platných aktů v přenesené pravomoci.
4. Přijetí aktu v přenesené pravomoci Komise neprodleně oznámí současně Evropskému parlamentu a Radě.
5. Akt v přenesené pravomoci přijatý podle čl. 7 odst. 4, čl. 8 odst. 4, čl. 10 odst. 3 a článku 19 vstoupí v platnost, pouze pokud proti němu Evropský parlament nebo Rada nevysloví námitky ve lhůtě dvou měsíců ode dne, kdy jim byl tento akt oznámen, nebo pokud Evropský parlament i Rada před uplynutím této lhůty informují Komisi o tom, že námitky nevysloví. Z podnětu Evropského parlamentu nebo Rady se tato lhůta prodlouží o dva měsíce.
Článek 21
Postup projednávání ve výboru
1. Komisi je nápomocen výbor zřízený článkem 39 směrnice 2008/98/ES. Tento výbor je výborem ve smyslu nařízení (EU) č. 182/2011.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 5 nařízení (EU) č. 182/2011.
Pokud výbor nevydá žádné stanovisko, Komise navrhovaný prováděcí akt nepřijme a použije se čl. 5 odst. 4 třetí pododstavec nařízení (EU) č. 182/2011.
Článek 22
Sankce
Členské státy stanoví sankce za porušení vnitrostátních předpisů přijatých na základě této směrnice a přijmou veškerá opatření nezbytná k jejich uplatňování. Stanovené sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující. Členské státy oznámí takto stanovené sankce Komisi do 14. února 2014 a neprodleně jí oznámí všechny následné změny těchto ustanovení.
Článek 23
Inspekce a kontrola
1. Členské státy provádějí vhodné inspekce a kontroly, aby ověřily řádné uplatňování této směrnice.
Tyto inspekce se vztahují alespoň na:
a)
informace, jež jsou poskytovány v rámci registru výrobců;
b)
přepravu, a zejména vývoz OEEZ mimo Unii v souladu s nařízením (ES) č. 1013/2006 a nařízením (ES) č. 1418/2007 a
c)
postupy ve zpracovatelských zařízeních podle směrnice 2008/98/ES a přílohy VII této směrnice.
2. Členské státy zajistí, aby přeprava použitých EEZ, u nichž existuje podezření, že se jedná o OEEZ, probíhala podle minimálních požadavků v příloze VI, a náležitě tuto přepravu kontrolují.
3. Náklady na vhodné analýzy a inspekce, včetně nákladů na skladování, v případě použitých EEZ, u nichž existuje podezření, že se jedná o OEEZ, mohou být účtovány výrobcům, třetím osobám jednajícím jejich jménem nebo jiným osobám zajišťujícím přepravu použitých EEZ, u nichž existuje podezření, že se jedná o OEEZ.
4. Za účelem zajištění jednotných podmínek k provedení tohoto článku a přílohy VI může Komise přijmout prováděcí akty, jež stanoví dodatečná pravidla pro inspekci a kontrolu, a zejména jednotné podmínky k provedení bodu 2 přílohy VI. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 21 odst. 2.
Článek 24
Provedení
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 14. února 2014. Neprodleně sdělí Komisi znění těchto předpisů.
Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Musí rovněž obsahovat prohlášení, že odkazy ve stávajících právních a správních předpisech na směrnice zrušené touto směrnicí se považují za odkazy na tuto směrnici. Způsob odkazu a znění prohlášení si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
3. Za podmínky, že cíle stanovené touto směrnicí jsou dosaženy, mohou členské státy provést čl. 8 odst. 6, čl. 14 odst. 2 a článek 15 prostřednictvím dohod mezi příslušnými orgány a dotyčnými hospodářskými odvětvími. Tyto dohody musí splňovat tyto požadavky:
a)
dohody jsou vymahatelné;
b)
dohody uvádějí cíle a odpovídající lhůty;
c)
dohody jsou zveřejněny v úředním věstníku dotčeného členského státu nebo v úředním dokumentu rovněž přístupném veřejnosti a jsou předány Komisi;
d)
dosažené výsledky jsou pravidelně kontrolovány, sdělovány příslušným orgánům a Komisi a zpřístupňovány veřejnosti za podmínek stanovených v dohodě;
e)
příslušné orgány zajistí, aby byly přezkoumány výsledky dosažené v rámci dohody;
f)
v případě neplnění dohody jsou členské státy povinny provést příslušná ustanovení této směrnice přijetím právních nebo správních opatření.
Článek 25
Zrušení
Směrnice 2002/96/ES ve znění směrnic uvedených v části A přílohy XI se zrušuje s účinkem ode dne 15. února 2014, aniž jsou dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení směrnice uvedené v části B přílohy XI ve vnitrostátním právu.
Odkazy na zrušenou směrnici se považují za odkazy na tuto směrnici v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze XII.
Článek 26
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 27
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
Ve Štrasburku dne 4. července 2012.
32012L0019
L 197/38
SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE
DIREKTIVA 2012/19/EU EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA
od 4. srpnja 2012.
o otpadnoj električnoj i elektroničkoj opremi (OEEO)
(preinačena)
(Tekst značajan za EGP)
EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 192. stavak 1.,
uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
uzimajući u obzir mišljenje Europskoga gospodarskog i socijalnog odbora (1),
uzimajući u obzir mišljenje Odbora regija (2),
u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom (3),
budući da:
(1)
Potreban je određen broj bitnih izmjena Direktive 2002/96/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 27. siječnja 2003. o otpadnoj električnoj i elektroničkoj opremi (OEEO) (4). Radi jasnoće bi navedenu Direktivu trebalo preinačiti.
(2)
Ciljevi politike zaštite okoliša Unije su posebno očuvanje, zaštita i poboljšanje kvalitete okoliša, zaštita zdravlja ljudi i štedljivo i razumno iskorištavanje prirodnih resursa. Ta se politika temelji na načelu predostrožnosti i načelima da bi trebalo djelovati preventivno, da bi štetu nanesenu okolišu prvenstveno trebalo ispravljati na izvoru i da bi onečišćivač trebao platiti.
(3)
U programu politike i djelovanja Zajednice u vezi s okolišem i održivim razvojem (Peti program djelovanja za okoliš) (5) navedeno je da postizanje održivog razvoja zahtijeva znatne promjene u sadašnjim obrascima razvoja, proizvodnje, potrošnje i ponašanja te se između ostalog zauzima za smanjivanje rasipne potrošnje prirodnih resursa i sprečavanje onečišćavanja. U njemu se otpadna električna i elektronička oprema (OEEO) spominje kao jedno od ciljnih područja koje treba urediti s obzirom na primjenu načela sprečavanja, oporabe i sigurnog zbrinjavanja otpada.
(4)
Ova Direktiva dopunjuje opće zakonodavstvo Unije o gospodarenju otpadom, kao što je Direktiva 2008/98/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 19. studenoga 2008. o otpadu (6). U njoj se poziva na definicije iz navedene Direktive, uključujući definicije otpada i općih postupaka gospodarenja otpadom. Definicija prikupljanja u Direktivi 2008/98/EZ uključuje preliminarno sortiranje i preliminarno skladištenje otpada za potrebe prijevoza do postrojenja za obradu otpada. Direktivom 2009/125/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (7) uspostavlja se okvir za utvrđivanje zahtjeva za ekološki dizajn proizvoda koji koriste energiju i koji mogu biti obuhvaćeni ovom Direktivom. Direktiva 2009/125/EZ i provedbene mjere donesene s njom u skladu ne dovode u pitanje zakonodavstvo Unije o gospodarenju otpadom. Direktivom 2002/95/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 27. siječnja 2003. o ograničavanju uporabe određenih opasnih tvari u električnim i elektroničkim uređajima (8) zahtijeva se zamjena zabranjenih tvari za svu električnu i elektroničku opremu (EEO) koja potpada pod njezino područje primjene.
(5)
Zbog neprekidnog širenja tržišta i sve kraćih inovacijskih ciklusa oprema se sve brže zamjenjuje novom, što EEO čini brzorastućim izvorom otpada. Dok je Direktiva 2002/95/EZ znatno doprinijela smanjivanju opasnih tvari sadržanih u novom EEO-u, opasne tvari kao što su živa, kadmij, olovo, šesterovalentni krom i poliklorirani bifenili (PCB-i) i tvari koje oštećuju ozonski omotač i dalje će godinama biti prisutne u OEEO-u. Sadržaj opasnih komponenata u električnoj i elektroničkoj opremi (EEO) predstavlja glavni problem u fazi gospodarenja otpadom, a recikliranje otpadnog EEO-a ne provodi se u dovoljnoj mjeri. Nedostatno recikliranje dovodi do gubitka vrijednih resursa.
(6)
Namjena ove Direktive je da doprinese održivoj proizvodnji i potrošnji, prvenstveno kroz sprečavanje nastajanja OEEO-a i dodatno kroz ponovnu uporabu, recikliranje i ostale oblike oporabe tog otpada, kao i da smanji zbrinjavanje otpada te da doprinese učinkovitom iskorištavanju resursa i dobivanju vrijednih sekundarnih sirovina. Njezin je cilj isto tako poboljšati okolišnu učinkovitost svih operatora uključenih u životni ciklus EEO-a, npr. proizvođača, distributera i potrošača, te posebno onih operatora koji su izravno uključeni u prikupljanje i obradu OEEO-a. Različite nacionalne primjene načela „odgovornosti proizvođača” posebno mogu dovesti do znatnih razlika u financijskom opterećenju gospodarskih subjekata. Postojanje različitih nacionalnih politika gospodarenja OEEO-om ometa učinkovitost politika recikliranja. Iz tog bi razloga na razini Unije trebalo utvrditi ključne kriterije i razviti minimalne norme za obradu OEEO-a.
(7)
Odredbe ove Direktive trebalo bi primjenjivati na proizvode i proizvođače bez obzira na prodajnu tehniku, uključujući prodaju na daljinu i elektroničku prodaju. S tim u vezi, obveze proizvođača i distributera koji koriste daljinske i elektroničke prodajne kanale trebale bi imati, ako je to u praksi izvedivo, isti oblik i provoditi se na isti način kao i za druge distribucijske kanale, kako bi se izbjeglo da ti drugi distribucijski kanali moraju snositi troškove koji proizlaze iz ove Direktive u vezi s OEEO-om, u slučajevima kad je oprema bila prodana na daljinu ili elektroničkim putem.
(8)
Za ispunjavanje obveza u skladu s ovom Direktivom u određenoj državi članici proizvođač bi trebao imati poslovni nastan u toj državi članici. Da bi smanjile postojeće prepreke za pravilno funkcioniranje unutarnjeg tržišta i administrativna opterećenja, države članice iznimno bi trebale dozvoliti proizvođačima koji nemaju poslovni nastan na njihovom državnom području već na državnom području druge države članice da ovlaste predstavnika koji će biti odgovoran za ispunjavanje obveza tog proizvođača prema ovoj Direktivi. Osim toga bi trebalo smanjiti administrativna opterećenja, pojednostavnjujući postupke registracije i izvješćivanja i osiguravajući da se u pojedinačnim državama članicama ne zaračunavaju dvostruke pristojbe za registracije.
(9)
Ova bi Direktiva trebala obuhvaćati sav EEO koji rabe potrošači i EEO namijenjen za profesionalnu uporabu. Ovu bi Direktivu trebalo primjenjivati ne dovodeći u pitanje zakonodavstvo Unije o zahtjevima u pogledu sigurnosti i zaštite zdravlja, koje štiti sve sudionike u kontaktu s OEEO-om, kao i posebno zakonodavstvo Unije o gospodarenju otpadom, posebno Direktivu 2006/66/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 6. rujna 2006. o baterijama i akumulatorima i o otpadnim baterijama i akumulatorima (9) te zakonodavstvo Unije o dizajnu proizvoda, posebno Direktivu 2009/125/EZ. Priprema za ponovnu uporabu, oporabu i recikliranje otpadne rashladne opreme i tvari, mješavina ili njihovih komponenata, trebala bi biti u skladu s relevantnim zakonodavstvom Unije, posebno s Uredbom (EZ) br. 1005/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. rujna 2009. o tvarima koje oštećuju ozonski sloj (10) i Uredbom (EZ) br. 842/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. svibnja 2006. o određenim fluoriranim stakleničkim plinovima (11). Ciljeve ove Direktive moguće je ostvariti bez uključivanja velikih fiksnih postrojenja kao što su naftne platforme, sustavi za prijevoz prtljage ili liftovi u zračnim lukama u njezino područje primjene. Međutim, u područje primjene ove Direktive trebalo bi uključiti svu opremu koja nije posebno dizajnirana i instalirana kao dio tih postrojenja i koja svoju funkciju može ispuniti čak i ako nije dio tih postrojenja. To se na primjer odnosi na opremu kao što je rasvjetna oprema ili fotonaponske ploče.
(10)
Radi detaljnijeg određivanja područja primjene ove Direktive trebalo bi joj dodati nekoliko definicija. Međutim, u okviru revizije područja primjene, trebalo bi dodatno pojasniti definiciju EEO-a radi približavanja relevantnih nacionalnih mjera i postojećih primjenjivanih i uspostavljenih praksi država članica.
(11)
Zahtjeve u pogledu ekološkog dizajna koji omogućuju ponovnu uporabu, demontiranje i oporabu OEEO-a trebalo bi utvrditi u okviru mjera za provedbu Direktive 2009/125/EZ. Da bi se kroz dizajn proizvoda optimizirala njihova ponovna uporaba i oporaba, trebalo bi uzeti u obzir cijeli životni ciklus proizvoda.
(12)
Uspostavljanje odgovornosti proizvođača ovom Direktivom jedan je od načina poticanja dizajniranja i proizvodnje EEO-a, koji u potpunosti uključuje i olakšava njegov popravak, moguću dogradnju, ponovnu uporabu, rastavljanje i recikliranje.
(13)
Radi jamstva sigurnosti i zdravlja osoblja distributera koje sudjeluje u povratu OEEO-a i daljnjem postupanju s OEEO-om, države članice bi trebale, u skladu s nacionalnim zakonodavstvom i zakonodavstvom Unije o zahtjevima u pogledu sigurnosti i zaštite zdravlja, utvrditi uvjete pod kojima distributeri mogu odbiti preuzimanje povrata.
(14)
Odvojeno prikupljanje preduvjet je za osiguravanje posebne obrade i recikliranja OEEO-a i potrebno je za postizanje odabrane razine zaštite zdravlja ljudi i okoliša u Uniji. Potrošači bi trebali aktivno doprinositi uspjehu takvog prikupljanja i trebalo bi ih poticati da vraćaju OEEO. U tu bi svrhu trebalo osigurati odgovarajuće objekte za povrat OEEO-a, uključujući javna prikupna mjesta gdje bi privatna kućanstva mogla vratiti svoj otpad barem besplatno. Distributeri imaju važnu ulogu u doprinošenju uspjehu prikupljanja OEEO-a. Stoga prikupna mjesta za sitan OEEO, uspostavljena u maloprodajnim trgovinama, ne bi trebala podlijegati uvjetima za izdavanje registracija ili dozvola iz Direktive 2008/98/EZ.
(15)
Države članice trebale bi donijeti odgovarajuće mjere kako bi zbrinjavanje OEEO-a kao nesortiranog komunalnog otpada svele na minimum i ostvarile visoku razinu odvojenog prikupljanja OEEO-a, s ciljem postizanja odabrane razine zaštite i usklađenih okolišnih ciljeva na razini Unije. Da bi se osigurala uspostava učinkovitih sustava prikupljanja trebalo bi od država članica zahtijevati da ostvaruju visoki stupanj prikupljanja OEEO-a, posebno kad se radi o opremi za hlađenje i zamrzavanje koja sadrži tvari koje oštećuju ozonski omotač i fluorirane plinove, s obzirom na njihov jak utjecaj na okoliš i na obveze propisane Uredbom (EZ) br. 842/2006 i Uredbom (EZ) br. 1005/2009. Podaci sadržani u procjeni utjecaja koju je Komisija obavila 2008. godine kazuju da je 65 % od EEO-a stavljenog na tržište već tada bilo prikupljeno odvojeno, međutim, moguće je da je više od pola toga bilo nepravilno obrađeno i nelegalno izvezeno, te se o tome nije izvješćivalo čak i u slučajevima kad je otpad bio pravilno obrađen. To dovodi do gubitka vrijednih sekundarnih sirovina, degradacije okoliša i davanju nekonzistentnih podataka. Da bi se to izbjeglo, treba postaviti ambiciozan cilj u pogledu prikupljanja i osigurati da se prikupljeni OEEO obrađuje na okolišno prihvatljiv način, te da se o tome točno izvješćuje. Primjereno je utvrditi minimalne zahtjeve za pošiljke rabljenog EEO-a za koji se sumnja da je OEEO, pri čijoj primjeni države članice mogu uzeti u obzir bilo koje relevantne smjernice dopisnika, razrađene u kontekstu provedbe Uredbe (EZ) br. 1013/2006 Europskog parlamenta i Vijeća o pošiljkama otpada (12). Ti minimalni zahtjevi trebali bi u svakom slučaju imati za svrhu sprečavanje neželjenih pošiljki nefunkcionalog EEO-a u zemlje u razvoju.
(16)
Postavljanje visokih ciljeva u pogledu prikupljanja trebalo bi se temeljiti na količini generiranog OEEO-a, pri čemu bi trebalo uzeti u obzir različite životne cikluse proizvoda u državama članicama, nezasićena tržišta i EEO s dugim životnim ciklusom. Stoga bi u bliskoj budućnosti trebalo razviti metodologiju za izračunavanje stopa prikupljanja na temelju generiranog OEEO-a. Prema trenutačnim procjenama, stupanj prikupljanja od 85 % generiranog OEEO-a u velikoj mjeri odgovara stupnju prikupljanja od 65 % prosječne mase EEO-a stavljenog na tržište u tri prethodne godine.
(17)
Posebna obrada OEEO-a neophodna je za sprečavanje širenja onečišćujućih tvari u reciklirane materijale ili u tok otpada. Ta je obrada najučinkovitije sredstvo za osiguravanje sukladnosti s odabranom razinom zaštite okoliša u Uniji. Svaka ustanova ili poduzeće koji se bave prikupljanjem, recikliranjem i obradom otpada trebali bi zadovoljavati minimalne norme radi sprečavanja negativnih učinaka na okoliš povezanih s obradom OEEO-a. Trebalo bi koristiti najbolje tehnike obrade, oporabe i recikliranja, pod uvjetom da osiguravaju zdravlje ljudi i visoku razinu zaštite okoliša. Najbolje raspoložive tehnike mogu se dalje definirati u skladu s postupcima iz Direktive 2008/1/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 15. siječnja 2008. o integriranom sprečavanju i kontroli onečišćenja (13).
(18)
Znanstveni odbor za nastajuće i novootkrivene zdravstvene rizike u svom je mišljenju o „Procjeni rizika od proizvoda nanotehnologije” od 19. siječnja 2009. naveo da u fazi otpada i tijekom recikliranja može doći do izloženosti nanomaterijalima koji su čvrsto ugrađeni u velike strukture, na primjer u elektroničke sklopove. Radi kontrole mogućih rizika za zdravlje ljudi i okoliš pri obradi OEEO-a koji sadrži nanomaterijale, primjereno je da Komisija procijeni je li možda potrebna posebna obrada.
(19)
Kod prikupljanja, skladištenja, prijevoza, obrade i recikliranja OEEO-a kao i kod njegove pripreme za ponovnu uporabu trebalo bi imati pristup usmjeren ka zaštiti okoliša i zdravlja ljudi te očuvanju sirovina i imati za cilj recikliranje vrijednih sirovina sadržanih u EEO-u kako bi se osigurala bolja opskrba robama u okviru Unije.
(20)
Gdje je to primjereno, prednost bi trebalo dati pripremi za ponovnu uporabu OEEO-a i njegovih komponenata, podsklopova i potrošnih materijala. U slučajevima kad to nije preporučljivo, sav bi se odvojeno prikupljeni OEEO trebao slati na oporabu tijekom koje treba postići visoku razinu recikliranja i oporabe. Osim toga, proizvođače bi trebalo poticati da reciklirani materijal ugrađuju u novu opremu.
(21)
Oporaba, priprema za ponovnu uporabu i recikliranje OEEO-a trebali bi činiti dio onoga što je potrebno u postizanju ciljeva utvrđenih ovom Direktivom samo ako ta oporaba, priprema za ponovnu uporabu ili recikliranje nisu u suprotnosti s drugim zakonodavstvom Unije ili nacionalnim zakonodavstvom koje se primjenjuje na tu opremu. Osiguravanje pravilne pripreme za ponovnu uporabu, recikliranje i oporabu OEEO-a važno je za razumno gospodarenje resursima i bolju opskrbu resursima.
(22)
Temeljna načela u vezi s financiranjem gospodarenja OEEO-om treba utvrditi na razini Unije, a sustavi financiranja trebaju doprinijeti visokim stopama prikupljanja, kao i primjeni načela odgovornosti proizvođača.
(23)
Korisnici EEO-a iz privatnih kućanstava trebali bi imati mogućnost barem besplatnog vraćanja OEEO-a. Proizvođači bi trebali financirati barem prikupljanje iz objekata za prikupljanje, te obradu, oporabu i zbrinjavanje OEEO-a. Države članice bi trebale poticati proizvođače da preuzmu punu odgovornost za prikupljanje OEEO-a, posebno financiranjem prikupljanja OEEO-a u cijelom lancu otpada, uključujući i onaj iz privatnih kućanstva, da bi se izbjeglo da odvojeno prikupljeni OEEO postane predmet neoptimalne obrade i ilegalnog izvoza, stvorili jednaki uvjeti djelovanja usklađivanjem financiranja od strane proizvođača u cijeloj Uniji te da bi se plaćanje za prikupljanje tog otpada prebacilo s poreznih obveznika općenito na potrošače EEO-a, u skladu s načelom „onečišćivač plaća”. Da bi to načelo odgovornosti proizvođača imalo maksimalan učinak, svaki proizvođač treba biti odgovoran za financiranje gospodarenja otpadom nastalim iz njegovih proizvoda. Proizvođaču bi trebalo dati mogućnost izbora da tu obvezu ispunjava pojedinačno ili u okviru zajedničkog sustava. Pri stavljanju proizvoda na tržište svaki bi proizvođač trebao dati financijsku garanciju kako bi se spriječilo da troškovi gospodarenja OEEO-om koji potječe od proizvoda nepoznatog podrijetla padnu na teret društva ili drugih proizvođača. Odgovornost za financiranje gospodarenja povijesnim otpadom trebali bi dijeliti svi postojeći proizvođači kroz zajedničke sustave financiranja, kojima kad nastanu takvi troškovi svi proizvođači prisutni na tržištu daju razmjeran doprinos. Zajednički financijski sustavi ne bi trebali isključivati specijalizirane i maloserijske proizvođače, uvoznike i nove tržišne sudionike. U okviru zajedničkih sustava mogle bi se utvrditi različite pristojbe, ovisno o tome koliko bi moglo biti zahtjevno recikliranje proizvoda i vrijednih sekundarnih sirovina koje oni sadrže. Kad su u pitanju proizvodi koji imaju dug životni ciklus i koji su sada obuhvaćeni ovom Direktivom, kao na primjer fotonaponske ploče, trebalo bi što bolje iskoristiti postojeće sustave prikupljanja i oporabe, pod uvjetom da ispunjavaju zahtjeve utvrđene ovom Direktivom.
(24)
Proizvođačima se može dozvoliti da pri prodaji novih proizvoda na dobrovoljnoj osnovi informiraju kupce o troškovima prikupljanja, obrade i zbrinjavanja OEEO-a na okolišno prihvatljiv način. To je u skladu s Priopćenjem Komisije o održivoj potrošnji i proizvodnji i planu djelovanja održive industrijske politike, posebno u vezi s razumnijom potrošnjom i zelenom javnom nabavom.
(25)
Za uspješno prikupljanja OEEO-a nužno je korisnike informirati o zahtjevu da se OEEO ne zbrinjava kao nesortirani komunalni otpad, već da se prikuplja odvojeno, kao i o sustavima prikupljanja i o njihovoj ulozi u gospodarenju OEEO-om. U okviru tih informacija zahtijeva se pravilno označivanje EEO-a koji bi mogao završiti u kantama za smeće ili u sličnim sredstvima za prikupljanje komunalnog otpada.
(26)
Informacije o identifikaciji komponenata i materijala koje daju proizvođači važne su jer olakšavaju gospodarenje OEEO-om, posebno njegovu obradu, oporabu ili recikliranje.
(27)
Države članice trebale bi osigurati da infrastruktura za inspekcijske kontrole i praćenje omogućuje verifikaciju pravilne provedbe ove Direktive, uzimajući između ostalog u obzir Preporuku 2001/331/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 4. travnja 2001. o utvrđivanju minimalnih kriterija za inspekcijske kontrole zaštite okoliša u državama članicama (14).
(28)
Države članice trebale bi propisati učinkovite, proporcionalne i odvraćajuće sankcije koje bi se izricale fizičkim i pravnim osobama odgovornima za gospodarenje otpadom kada prekrše odredbe ove Direktive. Države članice bi isto tako trebale imati mogućnost poduzimati mjere za naplatu troškova nastalih zbog neispunjavanja uvjeta i korektivnih mjera, ne dovodeći u pitanje Direktivu 2004/35/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 21.travnja 2004. o odgovornosti za okoliš u pogledu sprečavanja i otklanjanja štete u okolišu (15).
(29)
Za praćenje ispunjenja ciljeva ove Direktive potrebni su podaci o masi EEO-a stavljenog na tržište u Uniji, o stopama prikupljanja, pripremama za ponovnu uporabu, uključujući, koliko je moguće, pripreme za ponovnu uporabu cijelih uređaja, oporabu ili recikliranje i izvoz OEEO-a prikupljenog u skladu s ovom Direktivom. Za izračun stopa prikupljanja trebalo bi razviti zajedničku metodologiju za izračun mase EEO-a, kako bi se između ostalog utvrdilo uključuje li taj pojam stvarnu masu cijele opreme u obliku u kojem je stavljena na tržište, uključujući sve komponente, podsklopove, pribor i potrošni materijal, ali isključujući ambalažu, baterije, upute za uporabu i priručnike.
(30)
Primjereno je državama članicama omogućiti provođenje određenih odredaba ove Direktive putem sporazuma između nadležnih tijela i predmetnih gospodarskih sektora, pod uvjetom ispunjavanja određenih uvjeta.
(31)
U svrhu rješavanja teškoća s kojima se države članice suočavaju pri ostvarivanju stopa prikupljanja, uzimanja u obzir tehničkog i znanstvenog napretka i dopune odredaba o postizanju ciljeva oporabe, Komisiji bi trebalo dodijeliti ovlasti da u skladu s člankom 290. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU) donese akte o prijelaznim prilagodbama za određene države članice, o prilagođavanju tehničkom i znanstvenom napretku i donošenju detaljnih pravila o OEEO-u izvezenom iz Unije radi postizanja ciljeva u pogledu oporabe. Od posebne je važnosti da Komisija u okviru pripremnih aktivnosti obavi odgovarajuća savjetovanja, uključujući i ona na razini stručnjaka. Prilikom pripreme i sastavljanja delegiranih akata Komisija bi se trebala pobrinuti da relevantni dokumenti budu istodobno, pravovremeno i na odgovarajući način dostavljeni Europskom parlamentu i Vijeću.
(32)
Radi osiguravanja jedinstvenih uvjeta za provedbu ove Direktive, provedbene bi ovlasti trebalo dodijeliti Komisiji. Te bi ovlasti trebalo izvršavati u skladu s Uredbom (EU) br. 182/2011 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. veljače 2011. o utvrđivanju pravila i općih načela koja se odnose na mehanizme kojima države članice kontroliraju izvršavanje provedbenih ovlasti Komisije (16).
(33)
Obvezu prenošenja ove Direktive u nacionalno pravo trebalo bi ograničiti na one odredbe koje predstavljaju bitnu promjenu u usporedbi s ranijim Direktivama. Obveza prenošenja nepromijenjenih odredaba proizlazi iz ranijih Direktiva.
(34)
U skladu sa Zajedničkom političkom deklaracijom država članica i Komisije od 28. rujna 2011. o dokumentacijskim podlogama za razumijevanje (17), države članice su se obvezale da će, u opravdanim slučajevima, uz obavijesti o mjerama za prijenos priložiti jedan ili više dokumenata u kojima će objasniti odnos između komponenata direktive i odgovarajućih dijelova nacionalnih instrumenata za prijenos. Zakonodavac smatra da je slanje takvih dokumenata u vezi s ovom Direktivom opravdano.
(35)
Ova Direktiva ne bi trebala dovesti u pitanje obveze država članica vezane uz rokove za prijenos u nacionalno pravo i primjenu Direktiva navedenih u Prilogu XI. dijelu B.
(36)
Budući da države članice ne mogu u dovoljnoj mjeri ostvariti cilj ove Direktive i da se taj cilj radi opsega problema lakše može ostvariti na razini Unije, Unija može donijeti mjere u skladu s načelima supsidijarnosti kako su navedena u članku 5. Ugovora o Europskoj uniji. U skladu s načelom razmjernosti, kako je navedeno u tom članku, ova Direktiva ne prelazi ono što je potrebno za ostvarivanje tog cilja,
DONIJELI SU OVU DIREKTIVU:
Članak 1.
Predmet
Ovom se Direktivom utvrđuju mjere za zaštitu okoliša i zdravlja ljudi sprečavanjem ili smanjivanjem štetnih učinaka generiranja otpadne električne i elektroničke opreme (OEEO) i gospodarenja tim otpadom te smanjivanjem ukupnih učinaka korištenja resursa i poboljšavanjem učinkovitosti tog korištenja u skladu s člancima 1. i 4. Direktive 2008/98/EZ, doprinoseći time održivom razvoju.
Članak 2.
Područje primjene
1. Ova se Direktiva primjenjuje na otpadnu električnu i elektroničku opremu (EEO) kako slijedi:
(a)
od 13. kolovoza 2012. do 14. kolovoza 2018. (prijelazno razdoblje), u skladu sa stavkom 3., na EEO koji potpada pod kategorije navedene u Prilogu I. Prilog II. sadrži indikativni popis EEO-a koji potpada pod kategorije navedene u Prilogu I.;
(b)
od 15. kolovoza 2018., u skladu sa stavcima 3. i 4., na sve EEO-e. Svi su EEO-i klasificirani unutar kategorija navedenih u Prilogu III. Prilog IV. sadrži nepotpuni popis EEO-a koji potpada pod kategorije navedene u Prilogu III. (otvoreno područje primjene).
2. Ova se Direktiva primjenjuje ne dovodeći u pitanje zahtjeve zakonodavstva Unije o sigurnosti i zaštiti zdravlja, o kemikalijama, posebno Uredbe (EZ) br. 1907/2006 Europskog parlamenta i Vijeća o registraciji, evaluaciji, autorizaciji i ograničavanju kemikalija (REACH) i osnivanju Europske agencije za kemikalije (18), kao ni zahtjeve posebnog zakonodavstva Unije o gospodarenju otpadom ili dizajnu proizvoda.
3. Ova se Direktiva ne primjenjuje ni na jedan od sljedećih EEO-a:
(a)
oprema koja je potrebna za zaštitu bitnih sigurnosnih interesa država članica, uključujući oružje, municiju i vojne materijale namijenjene za posebne vojne svrhe;
(b)
oprema koja je posebno dizajnirana i instalirana kao dio opreme druge vrste, koja je isključena iz područja primjene ove Direktive ili nije njime obuhvaćena, koja može ispuniti svoju funkciju samo ako je dio te opreme;
(c)
žarulje sa žarnom niti.
4. Pored opreme navedene u stavku 3., od 15. kolovoza 2018. ova se Direktiva ne primjenjuje na sljedeći EEO:
(a)
oprema dizajnirana za slanje u svemir;
(b)
veliki stacionarni industrijski alati;
(c)
velika fiksna postrojenja, osim opreme koja nije posebno dizajnirana i instalirana kao dio tih postrojenja;
(d)
putnička ili teretna prijevozna sredstva, isključujući električna vozila na dva kotača koja nisu homologizirana;
(e)
necestovni pokretni strojevi koji su raspoloživi isključivo za profesionalnu uporabu;
(f)
oprema koja je posebno i isključivo dizajnirana za primjenu u istraživanjima i razvoju, i koja je raspoloživa samo na temelju poslovne razmjene;
(g)
medicinski proizvodi i in vitro dijagnostički medicinski proizvod, ako se očekuje da će prije kraja životnog ciklusa biti infektivni, te aktivni medicinski proizvodi za ugradnju.
5. Najkasnije do 14. kolovoza 2015. Komisija preispituje područje primjene ove Direktive, kako je utvrđeno u točki (b) stavku 1., uključujući parametre za razlikovanje velike i male opreme iz Priloga III. i podnijeti izvješće o tome Europskom parlamentu i Vijeću. Uz to se izvješće prema potrebi prilaže zakonodavni prijedlog.
Članak 3.
Definicije
1. Za potrebe ove Direktive primjenjuju se sljedeće definicije:
(a)
„električna i elektronička oprema” ili „EEO” znači oprema čiji normalan rad ovisi o električnoj struji ili elektromagnetskom polju i oprema za proizvodnju, prijenos i mjerenje električne struje ili magnetskog polja, namijenjena za uporabu pri nazivnom naponu do 1 000 V izmjenične struje i 1 500 V istosmjerne struje;
(b)
„veliki stacionarni industrijski alati” znači veliki sklop strojeva, opreme i/ili komponenata, koji zajedno funkcioniraju za određenu primjenu, koje na određenom mjestu trajno montiraju ili demontiraju profesionalci i koju profesionalci koriste i održavaju u industrijskom proizvodnom pogonu ili objektu za istraživanje i razvoj;
(c)
„veliko fiksno postrojenje” znači veliki skup različitih vrsta aparata i, prema potrebi, drugih uređaja:
i.
koje sklapaju, montiraju i demontiraju profesionalci;
ii.
koji su namijenjeni za stalnu uporabu kao dio zgrade ili konstrukcije na unaprijed određenom i za to namijenjenom mjestu; i
iii.
koji mogu biti zamijenjeni samo jednakom posebno konstruiranom opremom;
(d)
„necestovni pokretni strojevi” znači strojevi s ugrađenim izvorom energije, koji u radu moraju biti pokretni ili se moraju kontinuirano ili polukontinuirano kretati između niza fiksnih radnih lokacija;
(e)
„otpadna električna i elektronička oprema” ili „OEEO” znači električna i elektronička oprema koja je otpad u smislu članka 3. stavka 1. Direktive 2008/98/EZ, uključujući sve komponente, podsklopove i potrošne materijale koji u času odlaganja čine dio proizvoda;
(f)
„proizvođač” znači svaka fizička ili pravna osoba koja, bez obzira na korištenu prodajnu tehniku, uključujući daljinsku komunikaciju u smislu Direktive 97/7/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 20. svibnja 1997. o zaštiti potrošača s obzirom na sklapanje ugovora na daljinu (19):
i.
ima poslovni nastan u državi članici i proizvodi EEO pod svojim imenom ili zaštitnim znakom, ili je dala dizajnirati ili proizvesti EEO te ga prodaje pod svojim imenom ili zaštitnim znakom unutar državnog područja te države članice;
ii.
ima poslovni nastan u državi članici i na državnom području te države članice pod svojim imenom ili trgovačkom oznakom preprodaje opremu koju su proizveli drugi dobavljači, pri čemu se preprodavač ne smatra „proizvođačem” ako se marka proizvođača nalazi na opremi, kako je predviđeno u točki i.;
iii.
ima poslovni nastan u državi članici i u toj državi članici na profesionalnoj osnovi stavlja na tržište EEO iz treće zemlje ili iz druge države članice; ili
iv.
koristeći komunikaciju na daljinu prodaje EEO izravno privatnim kućanstvima ili korisnicima koji nisu privatna kućanstva u nekoj državi članici, a poslovni nastan ima u drugoj državi članici ili nekoj trećoj zemlji.
Tko god isključivo osigurava financiranje prema bilo kakvom financijskom sporazumu ili u skladu s njim ne smatra se „proizvođačem” ako on ne djeluje isto tako kao proizvođač u smislu iz točaka od i. do iv.;
(g)
„distributer” znači svaka fizička ili pravna osoba u lancu dobave koja EEO čini dostupnim na tržištu. Ova definicija ne sprečava da distributer istodobno bude i proizvođač u smislu točke (f);
(h)
„OEEO iz privatnih kućanstava” znači OEEO koji potječe iz privatnih kućanstava i OEEO koji potječe iz komercijalnih, industrijskih, institucionalnih i drugih izvora, koji je po vrsti i količini sličan onome iz privatnih kućanstava. Otpad od EEO-a za koji je vjerojatno da će ga koristiti i privatna kućanstva i korisnici koji nisu privatna kućanstva u svakom se slučaju smatra OEEO-om iz privatnih kućanstava;
(i)
„financijski sporazum” znači sporazum o zajmu, zakupu, najmu ili prodaji s odgođenim plaćanjem, ili dogovor koji se odnosi na bilo kakvu opremu, bez obzira na to predviđa li se prema uvjetima tog sporazuma ili dogovora, ili bilo kakvog popratnog sporazuma ili dogovora da će vlasništvo nad tom opremom biti ili da bi moglo biti preneseno.
(j)
„omogućavanje dostupnosti na tržištu” znači svaka dobava proizvoda za distribuciju, potrošnju ili uporabu na tržištu države članice u okviru trgovačke djelatnosti, u zamjenu za plaćanje ili besplatno;
(k)
„stavljanje na tržište” znači omogućavanje dostupnosti proizvoda prvi put, na profesionalnoj osnovi, na tržištu na državnom području države članice;
(l)
„uklanjanje” znači ručna, strojna, kemijska ili metalurška obrada, rezultat koje je da su opasne tvari, mješavine i komponente prisutne u prepoznatljivom toku ili čine prepoznatljivi dio toka u postupku obrade. Tvar, mješavina ili komponenta je prepoznatljiva ako se može pratiti i tako provjeriti je li obrada sigurna za okoliš;
(m)
„medicinski proizvod” znači medicinski proizvod ili naprava u smislu točke (a) odnosno (b) članka 1. stavka 2. Direktive Vijeća 93/42/EEZ od 14. lipnja 1993. o medicinskim uređajima (20), koji je EEO;
(n)
„in vitro dijagnostički medicinski proizvod” znači in vitro dijagnostički medicinski proizvod ili pribor u smislu članka 1. stavka 2. točke (b) odnosno točke (c) Direktive 98/79/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 27. listopada 1998. o in vitro dijagnostičkim medicinskim proizvodima (21) koje je EEO;
(o)
„aktivni medicinski proizvod za ugradnju” znači aktivni medicinski proizvod za ugradnju u smislu članka 1. stavka 2. točke (c) Direktive Vijeća 90/385/EEZ od 20. lipnja 1990. o usklađivanju zakonodavstava država članica o aktivnim medicinskim implantatima (22), koji je EEO.
2. Osim toga, za pojmove „opasan otpad”, „skupljanje”, „odvojeno skupljanje”, „sprečavanje”, „ponovna uporaba”, „obrada”, „oporaba”, „priprema za ponovnu uporabu”, „recikliranje” i „zbrinjavanje” primjenjuju se definicije iz članka 3. Direktive 2008/98/EZ.
Članak 4.
Dizajn proizvoda
Ne dovodeći u pitanje zahtjeve iz zakonodavstva Unije o pravilnom funkcioniranju unutarnjeg tržišta i o dizajnu proizvoda, uključujući Direktivu 2009/125/EZ, države članice potiču suradnju između proizvođača i subjekata koji se bave recikliranjem i mjere za promicanje dizajna i proizvodnje EEO-a, posebno s obzirom na omogućavanje ponovne uporabe, rastavljanja, i oporabe OEEO-a, njegovih komponenata i materijala. U ovom kontekstu države članice poduzimaju odgovarajuće mjere kako bi se primjenjivali zahtjevi u pogledu ekološkog dizajna koji omogućuju ponovnu uporabu i obradu OEEO-a utvrđenog u okviru Direktive 2009/125/EZ i da proizvođači kroz posebna konstrukcijska rješenja ili proizvodne postupke ne sprečavaju ponovnu uporabu OEEO-a, osim ako ta posebna konstrukcijska rješenja ili proizvodni postupci predstavljaju prevladavajuće prednosti, na primjer, s obzirom na zaštitu okoliša i/ili zahtjeve u pogledu sigurnosti.
Članak 5.
Odvojeno prikupljanje
1. Države članice donose odgovarajuće mjere kako bi se svelo na minimum zbrinjavanje OEEO-a u obliku nesortiranog komunalnog otpada, osigurala pravilna obrada svog prikupljenog OEEO-a i postigla visoka razina odvojenog prikupljanja OEEO-a, posebno i prije svega za opremu za izmjenu topline koja sadrži tvari koje oštećuju ozonski sloj i fluorirane stakleničke plinove, fluorescentne lampe koje sadrže živu, fotonaponske ploče i sitnu opremu svrstanu u kategorije 5. i 6. u Prilogu III.
2. Za OEEO iz privatnih kućanstava države članice osiguravaju sljedeće:
(a)
uspostavu sustava koji krajnjim korisnicima i distributerima omogućuju povrat takvog otpada barem besplatno. Države članice osiguravaju raspoloživost i dostupnost potrebnih prostora za prikupljanje, posebno uzimajući u obzir gustoću populacije;
(b)
kod isporuke novog proizvoda distributeri su dužni osigurati da se takav otpad može vratiti distributeru, barem besplatno, u okviru zamjene jedan za jedan, ako se radi o opremi iste vrste koja je ispunjavala iste funkcije kao i oprema koja se isporučuje. Države članice mogu odstupati od ove odredbe pod uvjetom da osiguraju da vraćanje OEEO-a nije zbog toga teže za krajnjeg korisnika i da ono i dalje za krajnjeg korisnika bude besplatno. Države članice koje koriste ovo odstupanje o tome obavješćuju Komisiju;
(c)
distributeri u maloprodajnim trgovinama s najmanje 400 m2 prodajne površine za EEO ili u njihovoj neposrednoj blizini osiguravaju prikupljanje sitnog OEEO (vanjske dimenzije ne smiju biti veće od 25 cm), besplatno za krajnje korisnike i bez obveze kupnje EEO-a jednake vrste, osim ako procjena pokaže da bi postojeći alternativni sustavi prikupljanja vjerojatno biti najmanje jednako učinkoviti. Prikupljeni se OEEO propisno obrađuje u skladu s člankom 8.;
(d)
ne dovodeći u pitanje točke (a), (b) i (c), proizvođači smiju uspostaviti zasebne i/ili zajedničke sustave za povrat OEEO-a iz privatnih kućanstava i njima upravljati pod uvjetom da su ti sustavi u skladu s ciljevima ove Direktive;
(e)
poštujući nacionalne zdravstvene i sigurnosne uvjete i norme Unije, povrat OEEO-a koji zbog kontaminacije predstavlja rizik za zdravlje i sigurnost osoblja može se odbiti u skladu s točkama (a), (b) i (c). Za takav OEEO države članice uspostavljaju poseban sustav.
Države članice mogu predvidjeti poseban sustav za vraćanje OEEO-a u skladu s točkama (a), (b) i (c) za slučajeve kad oprema ne sadrži bitne komponente ili ako sadrži otpad koji nije OEEO.
3. Države članice mogu u skladu sa stavkom 2. imenovati gospodarske subjekte kojima je dozvoljeno prikupljati OEEO iz privatnih kućanstava.
4. Države članice mogu zahtijevati da se OEEO odložen u prikupljalištima iz stavaka 2. i 3. predaje proizvođačima ili trećim stranama koji djeluju u njihovo ime ili da se za potrebe pripreme za ponovnu uporabu predaje ustanovama ili poduzećima koja su za to određena.
5. Kad se radi o OEEO-u koji nije OEEO iz privatnih kućanstava i ne dovodeći u pitanje članak 13., države članice osiguravaju da proizvođači ili treće strane koje djeluju u njihovo ime organiziraju prikupljanje takvog otpada.
Članak 6.
Zbrinjavanje i prijevoz prikupljenog OEEO-a
1. Države članice zabranjuju zbrinjavanje odvojeno prikupljenog OEEO-a koji još nije obrađen kako je navedeno u članku 8.
2. Države članice osiguravaju da se prikupljanje i prijevoz odvojeno prikupljenog OEEO-a obavlja na način koji omogućuje optimalne uvjete za pripremu za ponovnu uporabu, recikliranje i izolaciju opasnih tvari.
Radi što bolje pripreme za ponovnu uporabu, države članice prije bilo kakvog daljnjeg prijenosa potiču praksu da sustavi ili objekti za prikupljanje osiguravaju, prema potrebi, da se na prikupnim mjestima odvaja OEEO koji će se pripremati za ponovnu uporabu od ostalog prikupljenog OEEO-a, posebno odobravanjem pristupa osoblju iz centara za ponovnu uporabu.
Članak 7.
Stopa prikupljanja
1. Ne dovodeći u pitanje članak 5. stavak 1., svaka država članica osigurava primjenu načela odgovornosti proizvođača i, na toj osnovi, postizanje minimalne godišnje stope prikupljanja. Od 2016. minimalna stopa prikupljanja iznosi 45 %, izračunano na temelju ukupne mase prikupljenog OEEO-a u skladu s člancima 5. i 6. u određenoj godini u predmetnoj državi članici, izražene u obliku postotka prosječne mase EEO-a stavljenog na tržište u toj državi članici u prethodne tri godine. Države članice osiguravaju da se količina prikupljenog OEEO-a postupno povećava tijekom razdoblja od 2016. do 2019., osim ako je stopa prikupljanja utvrđena u drugom podstavku već postignuta.
Od 2019. minimalna stopa prikupljanja koju treba postići na godišnjoj razini iznosi 65 % prosječne mase EEO-a stavljenog na tržište u toj državi članici u prethodne tri godine, ili alternativno, 85 % od OEEO-a generiranog na državnom području te države članice.
Do 31. prosinca 2015. nastavlja se primjenjivati prosječna stopa od najmanje 4 kilograma godišnje odvojeno prikupljenog OEEO-a iz privatnih kućanstava, ili jednaka masena količina OEEO-a koja je u prosijeku bila prikupljena u toj državi članici u tri prethodne godine, ovisno o tome koja je količina veća.
Države članice mogu postaviti ambicioznije stope za odvojeno prikupljanje OEEO-a i u tom slučaju o tome izvijestiti Komisiju.
2. Da bi utvrdile je li postignuta minimalna stopa prikupljanja, države članice osiguravaju da se informacije o OEEO-u koji se prikuplja odvojeno u skladu s člankom 5. besplatno dostavljaju državama članicama, uključujući barem informacije o OEEO-u:
(a)
koji su preuzela postrojenja za prikupljanje i obradu;
(b)
koji su preuzeli distributeri
(c)
koji su odvojeno prikupili proizvođači ili treće strane koje djeluju u njihovo ime.
3. Odstupajući od stavka 1., Bugarska, Češka Republika, Latvija, Litva, Mađarska, Malta, Poljska, Rumunjska, Slovenija i Slovačka mogu zbog nedostatka potrebne infrastrukture i zbog niske razine potrošnje EEO-a u tim zemljama odlučiti da:
(a)
od 14. kolovoza 2016. postignu stopu prikupljanja koja je niža od 45 %, ali viša od 40 % prosječne mase EEO-a stavljenog na tržište u prethodne tri godine; i
(b)
odgode postizanje stope prikupljanja iz drugog podstavka stavka 1. do datuma koji same odaberu, ali najkasnije do 14. kolovoza 2021.
4. Komisija se ovlašćuje za donošenje delegiranih akata u skladu s člankom 20. za utvrđivanje prijelaznih prilagodbi s ciljem rješavanja poteškoća s kojima se države članice susreću pri ispunjavanju zahtjeva iz stavka 1.
5. Radi osiguravanja jedinstvenih uvjeta za provedbu ovog članka, Komisija do 14. kolovoza 2015. donosi provedbene akte za utvrđivanje zajedničke metodologije za izračun mase EEO-a stavljenog na nacionalno tržište i zajedničke metodologije za izračun mase OEEO-a generiranog u svakoj državi članici. Ti provedbeni akti donose se u skladu s postupkom pregleda iz članka 21. stavka 2.
6. Komisija do 14. kolovoza 2015. Europskom parlamentu i Vijeću dostavlja izvješće o ponovnom pregledu rokova koji se odnose na stope prikupljanja iz stavka 1. i o eventualnom određivanju pojedinačnih stopa prikupljanja za jednu ili više kategorija navedenih u Prilogu III., posebno za opremu za izmjenu topline, fotonaponske ploče, malu opremu, malu IT i telekomunikacijsku opremu i žarulje koje sadrže živu. Uz to se izvješću prema potrebi prilaže zakonodavni prijedlog.
7. Ako Komisija na temelju studije utjecaja smatra da stopu prikupljanja određenu prema generiranom OEEO-u treba revidirati, ona Europskom parlamentu i Vijeću podnosi zakonodavni prijedlog.
Članak 8.
Propisna obrada
1. Države članice osiguravaju da se sav prikupljeni OEEO propisno obrađuje.
2. Propisna obrada, koja nije priprema za ponovnu uporabu i oporaba ili recikliranje minimalno uključuje uklanjanje svih tekućina i selektivnu obradu u skladu s Prilogom VII.
3. Države članice osiguravaju da proizvođači ili treće strane koje djeluju u njihovo ime uspostavljaju sustave kako bi osigurale oporabu OEEO-a uz primjenu najboljih raspoloživih tehnika. Te sustave proizvođači mogu uspostavljati pojedinačno ili zajednički. Države članice osiguravaju da svaki pogon ili poduzeće koje provodi operacije prikupljanja ili obrade OEEO-a skladišti i obrađuje OEEO poštujući tehničke zahtjeve navedene u Prilogu VIII.
4. Komisija se ovlašćuje da u skladu s člankom 20. donosi delegirane akte o izmjeni Priloga VII. zbog uvođenja drugih tehnologija obrade koje osiguravaju barem istu razinu zaštite zdravlja ljudi i okoliša.
Komisija prvenstveno ocjenjuje treba li izmijeniti navode o tiskanim pločama za mobilne telefone i ekranima s tekućim kristalom. Komisija treba ocijeniti jesu li za rješavanje nanomaterijala sadržanih u EEO-u potrebne izmjene Priloga VII.
5. Za potrebe zaštite okoliša države članice mogu utvrditi minimalne norme kvalitete za obradu prikupljenog OEEO-a.
Države članice koje se odluče za takve norme kvalitete o tome obavješćuju Komisiju koja te norme objavljuje.
Komisija najkasnije do 14. veljače 2013. od europskih organizacija za normizaciju zahtijeva da razviju europske norme za obradu, uključujući oporabu, recikliranje i pripremu za ponovnu uporabu OEEO-a. Te norme odražavaju najnovija dostignuća.
Da bi se osigurali jednaki uvjeti za provedbu ovog članka, Komisija donosi provedbene akte kojima se utvrđuju minimalne norme kvalitete, posebno na temelju normi koje razviju Europske organizacije za normizaciju. Ti se provedbeni akti donose u skladu s postupkom pregleda iz članka 21. stavka 2.
Upućivanje na norme koje donese Komisija se objavljuje.
6. Države članice potiču ustanove ili poduzeća koja provode operacije obrade na uvođenje certificiranih sustava za gospodarenje okolišem u skladu s Uredbom (EZ) br. 1221/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 25. studenoga 2009. o dobrovoljnom sudjelovanju organizacija u programu gospodarenja okolišem i revizije okoliša Zajednice (EMAS) (23).
Članak 9.
Dozvole
1. Države članice osiguravaju da svaka ustanova ili poduzeće koje provodi operacije obrade dobije od nadležnih tijela dozvolu u skladu s člankom 23. Direktive 2008/98/EZ.
2. Izuzeća od ispunjavanja zahtjeva iz dozvole, uvjeti za izuzeće i registraciju u skladu su s člancima 24., 25. i 26. Direktive 2008/98/EZ.
3. Države članice osiguravaju da dozvola ili registracija iz stavaka 1. i 2. obuhvaća sve uvjete koji su potrebni za ispunjavanje zahtjeva iz članka 8. stavaka 2., 3. i 5. i za postizanje ciljeva oporabe iz članka 11.
Članak 10.
Pošiljke OEEO-a
1. Operacije obrade mogu se provoditi izvan države članice odnosno izvan Unije, pod uvjetom da otprema OEEO-a bude u skladu s Uredbom (EZ) br. 1013/2006 i Uredbom Komisije (EZ) br. 1418/2007 od 29. studenoga 2007. o izvozu na oporabu određenih vrsta otpada navedenih u Prilogu III. ili III.A Uredbi (EZ) br. 1013/2006 Europskog parlamenta i Vijeća u određene zemlje na koje se ne primjenjuje Odluka OECD-a o kontroli prekograničnog kretanja otpada (24).
2. OEEO izvezen iz Unije smatra se doprinosom ispunjenju obveza i ciljeva navedenih u članku 11. ove Direktive samo ako, u skladu s Uredbama (EZ) br. 1013/2006 i (EZ) br. 1418/2007, izvoznik može dokazati da je obrada provedena u uvjetima koji odgovaraju zahtjevima ove Direktive.
3. Komisija najkasnije do 14. veljače 2014. donosi delegirane akte u skladu s člankom 20., o utvrđivanju detaljnih pravila koja dopunjuju pravila iz stavka 2. ovog članka, posebno kriterija za ocjenjivanje jednakih uvjeta.
Članak 11.
Ciljevi oporabe
1. Što se tiče OEEO-a odvojeno prikupljenog u skladu s člankom 5. i poslanog na obradu u skladu s člancima 8., 9. i 10., države članice osiguravaju da proizvođači ispunjavaju minimalne ciljeve navedene u Prilogu V.
2. Postizanje ciljeva u pogledu obrade ili recikliranja za svaku se kategoriju izračunava tako da se podijeli masa OEEO-a koji uđe u postrojenje za oporabu ili recikliranje/pripremu za ponovnu uporabu, nakon odgovarajuće obrade u skladu s člankom 8. stavkom 2., s masom odvojeno prikupljenog OEEO-a za svaku kategoriju, izraženo u postocima.
Preliminarne aktivnosti, uključujući sortiranje i skladištenje prije oporabe, ne smatraju se doprinosom postizanju tih ciljeva.
3. Radi osiguravanja jednakih uvjeta za provedbu ovog članka, Komisija može donijeti provedbene akte o utvrđivanju dodatnih pravila o metodama izračuna minimalnih ciljeva. Ti provedbeni akti donose se u skladu s postupkom pregleda iz članka 21. stavka 2.
4. Države članice osiguravaju da za potrebne izračunavanja tih ciljeva proizvođači ili treće strane koje djeluju u njihovo ima vode zapise o masi OEEO-a, njegovih komponenata, materijala ili tvari kad izlaze (izlazna vrijednost) iz objekata za prikupljanje, ulaze (ulazna vrijednost) u postrojenja za obradu i kad iz njih izlaze (izlazna vrijednost) i kad ulaze (ulazna vrijednost) u postrojenje za oporabu ili recikliranje/pripremu za ponovnu uporabu.
Države članice isto tako osiguravaju da se za potrebe primjene stavka 6. vode zapisi o masi proizvoda i materijala koji izlaze (izlazna vrijednost) iz postrojenja za oporabu ili recikliranje/pripremu za ponovnu uporabu.
5. Države članice potiču razvoj novih tehnologija oporabe, recikliranja i obrade.
6. Na temelju izvješća Komisije, popraćenog prema potrebi zakonodavnim prijedlogom, Europski parlament i Vijeće do 14. kolovoza 2016. trebaju do 14. kolovoza 2016. ponovo pregledati ciljeve oporabe iz Priloga V. djela 3., proučiti mogućnosti utvrđivanja zasebnih ciljeva za OEEO koji treba pripremiti za ponovnu uporabu kao i metodu izračuna iz stavka 2. radi analize izvedivosti utvrđivanja ciljeva na temelju proizvoda i materijala dobivenih (izlazna vrijednost) postupcima oporabe, recikliranja i pripreme za ponovnu uporabu.
Članak 12.
Financiranje koje se odnosi na OEEO iz privatnih gospodarstava
1. Države članice se moraju pobrinuti da proizvođači osiguraju barem financiranje prikupljanja, obrade, oporabe i za okoliš prihvatljivog zbrinjavanja OEEO-a iz privatnih kućanstava, koji je već pohranjen u prikupljališta uspostavljena prema članku 5. stavku 2.
2. Države članice mogu prema potrebi poticati proizvođače i na financiranje troškova koji nastaju kod prikupljanja OEEO-a iz privatnih kućanstava na mjestima prikupljanja.
3. Za proizvode stavljene na tržište nakon 13. kolovoza 2005. svaki je proizvođač odgovoran za financiranje operacija iz stavka 1. povezanih s otpadom nastalim od njegovih proizvoda. Proizvođač može ovu obvezu prema izboru ispuniti samostalno ili u okviru zajedničkog sustava.
Države članice osiguravaju da svaki proizvođač pri stavljanju proizvoda na tržište daje jamstvo iz kojeg je vidljivo da će troškovi gospodarenja svim OEEO-om biti pokriveni te da proizvođači jasno označavaju svoje proizvode u skladu s člankom 15. stavkom 2. Ovo jamstvo pruža sigurnost da će troškovi operacija iz stavka 1. koje se odnose na taj proizvod biti isfinancirani. To jamstvo može biti u obliku sudjelovanja proizvođača u odgovarajućim programima za financiranje gospodarenja OEEO-om, osiguranja recikliranja ili blokiranog bankovnog računa.
4. Odgovornost za financiranje troškova gospodarenja OEEO-om koji potječe od proizvoda stavljenih na tržište 13. kolovoza 2005. ili prije tog datuma („povijesni otpad”) snosi jedan ili više sustava kojima kad nastanu troškovi povezani s tim gospodarenjem, razmjerno doprinose svi proizvođači prisutni na tržištu, npr. razmjerno s njihovim pojedinačnim udjelima na tržištu po vrsti opreme.
5. Države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi osigurale razvijanje odgovarajućih mehanizama za naknadu doprinosa proizvođačima u slučajevima kad se EEO radi stavljanja na tržište prebacuje izvan državnog područja predmetne države članice. Takve mehanizme ili postupke mogu razviti proizvođači ili treće strane koje djeluju u njihovo ime.
6. Komisija se poziva da do 14. kolovoza 2015. izvijesti o mogućnostima razvoja kriterija za ugrađivanje stvarnih troškova isteka životnog vijeka EEO-a u njegovo financiranje od strane proizvođača i da prema potrebi Europskom parlamentu i Vijeću podnese zakonodavni prijedlog.
Članak 13.
Financiranje koje se odnosi na OEEO od korisnika koji nisu privatna gospodarstava
1. Države članice se moraju pobrinuti da proizvođači osiguraju financiranje prikupljanja, obrade, oporabe i za okoliš prihvatljivog zbrinjavanja OEEO-a od korisnika koji nisu privatna kućanstva, koji potječe od proizvoda stavljenih na tržište nakon 13. kolovoza 2005.
Za povijesni otpad koji se zamjenjuje novim jednakim proizvodima ili novim proizvodima koji ispunjavaju istu funkciju, financiranje tih troškova osiguravaju proizvođači tih proizvoda prilikom dobave. Države članice mogu alternativno predvidjeti da korisnici koji nisu privatna kućanstva isto tako budu djelomično ili u potpunosti odgovorni za to financiranje.
Za drugi povijesni otpad financiranje troškova osiguravaju korisnici koji nisu privatna kućanstva.
2. Ne dovodeći u pitanje ovu Direktivu, proizvođači i korisnici koji nisu privatna kućanstva mogu zaključivati sporazume o drugim metodama financiranja.
Članak 14.
Informacije za korisnike
1. Države članice mogu od proizvođača zahtijevati da kod prodaje novih proizvoda kupcima prikažu troškove prikupljanja, obrade i zbrinjavanja na okolišno prihvatljiv način. Troškovi koji se pritom navode ne smiju premašiti najrealnije procijenjene iznose stvarno nastalih troškova.
2. Države članice osiguravaju da korisnici EEO-a u privatnim kućanstvima dobiju potrebne informacije o:
(a)
zahtjevu da OEEO ne zbrinjavaju kao nesortirani komunalni otpad i da odvojeno prikupljaju takav OEEO;
(b)
sustavima povrata i prikupljanja koji su im na raspolaganju, potičući usklađivanje informacija o dostupnim prikupnim mjestima, bez obzira na proizvođače ili druge gospodarske subjekte koji su ih uspostavili;
(c)
njihovoj ulozi u doprinošenju ponovnoj uporabi, recikliranju i drugim oblicima oporabe OEEO-a;
(d)
potencijalnom djelovanju na okoliš i zdravlje ljudi, kao rezultatu prisutnosti opasnih tvari u EEO-u;
(e)
značenju simbola prikazanog u Prilogu IX.
3. Države članice donose odgovarajuće mjere kako bi potrošači sudjelovali u prikupljanju OEEO-a i potiču ih da omogućuju ponovnu uporabu, obradu i oporabu.
4. S ciljem maksimalnog smanjivanja zbrinjavanja OEEO-a kao nesortiranog komunalnog otpada i omogućavanja njegovog odvojenog prikupljanja, države članice osiguravaju da proizvođači primjereno označavaju - po mogućnosti u skladu s europskom normom EN 50419 (25) - EEO koji se stavlja na tržište znakom prikazanim u Prilogu IX. U iznimnim slučajevima, kada je to potrebno radi veličine ili funkcije proizvoda, znak se otiskuje na ambalaži, na uputama za uporabu i na garanciji EEO-a.
5. Države članice mogu zahtijevati da neke ili sve informacije iz stavaka 2., 3. i 4. daju proizvođači i/ili distributeri, npr. u uputama za uporabu, na prodajnim mjestima i kroz kampanje za osvješćivanje javnosti.
Članak 15.
Informacije za postrojenja za obradu
1. Da bi olakšale pripremu ponovne uporabe i pravilne i okolišno prihvatljive obrade OEEO-a, uključujući održavanje, nadogradnju, revitalizaciju i recikliranje, države članice poduzimaju mjere potrebne da bi se osiguralo da proizvođači za svaku vrstu novog EEO-a koji je prvi put stavljen na tržište Unije daju besplatne informacije o pripremi za ponovnu uporabu i obradu, u roku od jedne godine po stavljanju opreme na tržište. U sklopu tih informacija navode se različite komponente i materijali EEO-a, kao i mjesta gdje se u EEO-u nalaze opasne tvari i mješavine, ako je to potrebno centrima u kojima se EEO priprema za ponovnu uporabu i postrojenjima za obradu i recikliranje da bi ispunili odredbe ove Direktive. Proizvođači EEO-a te informacije daju na raspolaganje centrima koji pripremaju EEO za ponovnu uporabu te postrojenjima za recikliranje i obradu u obliku priručnika ili putem elektroničkih medija (npr. CD-ROM, mrežne usluge).
2. Da bi se bez dvojbe mogao odrediti datum kada je EEO stavljen na tržište, države članice osiguravaju da se na oznakama na EEO-u jasno navodi da je EEO stavljen na tržište nakon 13. kolovoza 2005. U tu je svrhu najbolje primijeniti europsku normu EN 50419.
Članak 16.
Registracija, informiranje i izvješćivanje
1. Države članice u skladu sa stavkom 2. sastavljaju registar proizvođača, uključujući proizvođače koji isporučuju EEO koristeći daljinsku komunikaciju. Taj je registar namijenjen za praćenje ispunjavanja zahtjeva iz ove Direktive.
Proizvođači koji isporučuju EEO koristeći daljinsku komunikaciju kako je definirano u članku 3. stavku 1. točki (f) podtočki iv. registrirani su u državi članici u koju prodaju opremu. Ako ti proizvođači nisu registrirani u državi članici u koju prodaju opremu, registriraju se preko svojih ovlaštenih predstavnika iz članka 17. stavka 2.
2. Države članice osiguravaju:
(a)
da je svaki proizvođač ili svaki ovlašteni predstavnik, ako je imenovan u skladu s člankom 17., registriran u skladu sa zahtjevima i da u svoj nacionalni registar izravno može unijeti sve relevantne informacije koje govore o aktivnostima tog proizvođača u toj državi članici;
(b)
da nakon registracije svaki proizvođač ili svaki ovlašteni predstavnik, ako je imenovan u skladu s člankom 17., osigurava informacije iz Priloga X. dijela A te da se obvezuje da će ih prema potrebi ažurirati;
(c)
da svaki proizvođač ili svaki ovlašteni predstavnik, ako je imenovan u skladu s člankom 17., osigurava informacije iz Priloga X. dijela B;
(d)
da nacionalni registri na svojoj internetskoj stranici osiguravaju poveznice na druge nacionalne registre, kako bi u svim državama članicama olakšali registraciju proizvođača ili ovlaštenih zastupnika ako su imenovani u skladu s člankom 17.
3. Radi osiguravanja jednakih uvjeta za provedbu ovog članka Komisija donosi provedbene akte o uspostavi formata za registraciju i izvješćivanje i o učestalosti prijavljivanja u registar. Ti provedbeni akti donose se u skladu s postupkom pregleda iz članka 21. stavka 2.
4. Države članice na godišnjoj osnovi prikupljaju informacije, uključujući argumentirane procjene, o masenim količinama i kategorijama EEO-a stavljenog na njihova tržišta, prikupljenog kroz sve kanale, pripremljenog za ponovnu uporabu, recikliranog i oporabljenog u tim državama članicama te o masenim količinama odvojeno prikupljenog izvezenog OEEO-a.
5. Države članice u trogodišnjim intervalima šalju Komisiji izvješća o provedbi ove Direktive i informacije iz stavka 4. Izvješće o provedbi sastavlja se na temelju upitnika utvrđenog u odlukama Komisije 2004/249/EZ (26) i 2005/369/EZ (27). Izvješće se dostavlja Komisiji u roku od devet mjeseci od kraja trogodišnjeg razdoblja na koje se odnosi.
Prvo izvješće obuhvaća razdoblje od 14. veljače 2014. do 31. prosinca 2015.
Komisija objavljuje izvješće o provedbi ove Direktive u roku od devet mjeseci po primitku izvješća država članica.
Članak 17.
Ovlašteni predstavnik
1. Svaka država članica osigurava da proizvođač, kako je definiran u članku 3. stavku 1. točki (f) podtočkama od i. do iii., koji ima sjedište u drugoj državi članici, može iznimno od članka 3. stavka 1. točke (f) podtočka i. do iii. imenovati pravnu ili fizičku osobu s poslovnim nastanom na njezinom državnom području kao ovlaštenog predstavnika koji je odgovoran da se na njezinom državnom području ispunjavaju obveze tog proizvođača u skladu s ovom Direktivom.
2. Svaka država članica osigurava da proizvođač, kako je definiran u članku 3. stavku 1. točki (f) podtočki iv., sa sjedištem na njezinom državnom području, koji prodaje EEO drugoj državi članici u kojoj nema poslovni nastan, imenuje u toj državi članici ovlaštenog predstavnika kao osobu odgovornu na državnom području te države članice za ispunjavanje obveza tog proizvođača u skladu s ovom Direktivom.
3. Ovlaštenom predstavniku dodjeljuje se mandat u pisanom obliku.
Članak 18.
Administrativna suradnja i razmjena informacija
Države članice osiguravaju da tijela odgovorna za provođenje ove Direktive međusobno surađuju, ponajprije da bi uspostavile odgovarajući protok informacija, čime se osigurava da proizvođači poštuju odredbe ove Direktive i, prema potrebi, opskrbljuju jedan drugoga i Komisiju informacijama da bi se olakšala pravilna provedba ove Direktive. Administrativna suradnja i razmjena informacija, posebno između nacionalnih registara, uključuje i sredstva za elektroničku komunikaciju.
Suradnja između ostalog uključuje odobrenje pristupa relevantnim dokumentima i informacijama, uključujući rezultate svih inspekcijskih kontrola, u skladu s odredbama zakona o zaštiti podataka koji je na snazi u državi članici u kojoj se nalazi tijelo od kojeg se traži suradnja.
Članak 19.
Prilagođavanje znanstvenom i tehničkom napretku
Komisija se ovlašćuje za donošenje delegiranih akata u skladu s člankom 20. o izmjeni potrebnima za prilagođavanje članka 16. stavka 5. i priloga IV., VII., VIII. i IX. znanstvenom i tehničkom napretku. Kod izmjene Priloga VII. uzimaju se u obzir izuzeća odobrena prema Direktivi 2011/65/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2011. o ograničenju uporabe određenih opasnih tvari u otpadnoj električnoj i elektroničkoj opremi (28).
Prije izmjene navedenih priloga, Komisija se između ostalog savjetuje s proizvođačima EEO-a, gospodarskim subjektima koji se bave recikliranjem i obradom, organizacijama za zaštitu okoliša i udruženjima zaposlenika i potrošača.
Članak 20.
Provedba delegiranja
1. Ovlasti za donošenje delegiranih akata dodjeljuju se Komisiji pod uvjetima utvrđenima u ovom članku.
2. Ovlasti za donošenje delegiranih akata iz članka 7. stavka 4., članka 8. stavka 4., članka 10. stavka 3. i članka 19. dodjeljuje se Komisiji za razdoblje od pet godina, počevši od 13. kolovoza 2012. Komisija sastavlja izvješće o delegiranju ovlasti najkasnije devet mjeseci prije kraja tog petogodišnjeg razdoblja. Delegiranje ovlasti prešutno se produžuje za razdoblja jednakog trajanja, osim ako se Europski parlament ili Vijeće suprotstave takvom produženju najkasnije tri mjeseca prije kraja svakog razdoblja.
3. Europski parlament ili Vijeće u svakom trenutku mogu opozvati ovlasti iz članka 7. stavka 4., članka 8. stavka 4., članka 10. stavka 3. i članka 19. Odlukom o opozivu prestaju važiti delegirane ovlasti koje su navedene u toj odluci. Opoziv proizvodi učinke od dana koji slijedi nakon objave odluke u Službenom listu Europske unije, ili na kasniji datum koji je u njoj naveden. Odluka ne utječe na važenje bilo kojeg delegiranog akta koji je već na snazi.
4. Odmah po donošenju delegiranog akta Komisija o njemu obavješćuje Europski parlament i Vijeće istodobno.
5. Delegirani akt donesen u skladu s člankom 7. stavkom 4., člankom 8. stavkom 4., člankom 10. stavkom 3. i člankom 19. stupa na snagu samo ako ni Europski parlament ni Vijeće ne ulože prigovor unutar razdoblja od dva mjeseca od obavijesti o tom aktu dostavljenoj Europskom parlamentu ili Vijeću, ili ako prije isteka tog razdoblja Europski parlament i Vijeće obavijeste Komisiju da ne namjeravaju uložiti prigovor. To se razdoblje produžuje za dva mjeseca na inicijativu Europskog parlamenta ili Vijeća.
Članak 21.
Postupak odbora
1. Komisiji pomaže odbor osnovan prema članku 39. Direktive 2008/98/EZ. Taj odbor je odbor u smislu Uredbe (EU) br. 182/2011.
2. Kod upućivanja na ovaj stavak, primjenjuje se članak 5. Uredbe (EU) br. 182/2011.
Ako odbor ne da mišljenje, Komisija ne usvaja nacrt provedbenog akta i primjenjuje se članak 5. stavak 4. treći podstavak Uredbe (EU) br. 182/2011.
Članak 22.
Sankcije
Države članice utvrđuju pravila o sankcijama koje se primjenjuju na kršenje nacionalnih odredaba donesenih u skladu s ovom Direktivom i poduzimaju sve potrebne mjere kako bi osigurale njihovu provedbu. Predviđene sankcije moraju biti učinkovite, proporcionalne i odvraćajuće. Države članice o tim odredbama obavješćuju Komisiju najkasnije do 14. veljače 2014. te je bez odlaganja obavješćuju o svakoj naknadnoj izmjeni koja na njih utječe.
Članak 23.
Inspekcijska kontrola i praćenje
1. Države članice provode odgovarajuće inspekcijske kontrole i praćenje radi verifikacije pravilne provedbe ove Direktive.
Te inspekcijske kontrole obuhvaćaju barem:
(a)
informacije zabilježene u okviru registra proizvođača;
(b)
pošiljke, posebno OEEO koji se izvozi iz Unije u skladu s Uredbom (EZ) br. 1013/2006 i Uredbom (EZ) br. 1418/2007; i
(c)
postupke u postrojenjima za obradu u skladu s Direktivom 2008/98/EZ i Prilogom VII. ovoj Direktivi.
2. Države članice osiguravaju da se pošiljke rabljenog EEO-a za koji se sumnja da je OEEO otpremaju u skladu s minimalnim zahtjevima iz Priloga VI. i da se takve pošiljke s tim u skladu prate.
3. Troškovi odgovarajućih analiza i inspekcijskih kontrola, uključujući troškove skladištenja rabljenog EEO-a za koji se sumnja da je OEEO mogu se zaračunati proizvođačima, trećim stranama koje djeluju u njihovo ime ili drugim osobama koje organiziraju pošiljke rabljenog EEO-a za koji se sumnja da je OEEO.
4. Radi osiguravanja jedinstvenih uvjeta za provedbu ovog članka i Priloga VI., Komisija može donijeti provedbene akte za utvrđivanje dodatnih pravila o inspekcijskim kontrolama i praćenju i posebno jedinstvenih uvjeta za provedbu Priloga VI. točke 2. Ti se provedbeni akti donose u skladu s postupkom pregleda iz članka 21. stavka 2.
Članak 24.
Prenošenje
1. Države članice donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom do 14. veljače 2014. Tekst tih odredaba odmah prosljeđuju Komisiji.
Kada države članice donose ove odredbe, te odredbe prilikom njihove službene objave sadržavaju upućivanje na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takvo upućivanje. One isto tako obuhvaćaju izjavu da se upućivanja u postojećim zakonima i drugim propisima na direktive stavljene izvan snage ovom Direktivom smatraju upućivanjima na ovu Direktivu. Države članice određuju načine tog upućivanja i načine formuliranja te izjave.
2. Države članice Komisiji dostavljaju tekst glavnih odredaba nacionalnog prava koje donesu u području na koje se odnosi ova Direktiva.
3. Pod uvjetom da su ciljevi iz ove Direktive postignuti, države članice mogu prenijeti odredbe utvrđene u članku 8. stavku 6., članku 14. stavku 2. i članku 15. putem sporazuma između nadležnih tijela i dotičnih gospodarskih sektora. Takvi sporazumi ispunjavaju sljedeće zahtjeve:
(a)
sporazumi su izvršivi;
(b)
u sporazumima su navedeni ciljevi s odgovarajućim rokovima;
(c)
sporazumi se objavljuju u nacionalnom službenom listu, ili u službenom dokumentu jednako dostupnom javnosti, i šalju Komisiji;
(d)
postignuti rezultati redovito se prate, o njima se izvješćuju nadležna tijela i Komisija i daju se na raspolaganje javnosti pod uvjetima utvrđenima u sporazumu;
(e)
nadležna tijela osiguravaju da se napredak postignut u skladu s ugovorom razmatra;
(f)
u slučaju nepoštovanja sporazuma, države članice moraju primjenjivati relevantne odredbe iz ove Direktive kroz zakonodavne, regulatorne i administrativne mjere.
Članak 25.
Stavljanje izvan snage
Direktiva 2002/96/EZ kako je izmijenjena direktivama navedenima u Prilogu XI. dijelu A stavlja se izvan snage s učinkom od 15. veljače 2014., ne dovodeći u pitanje obveze država članica u vezi s rokovima za prenošenje u nacionalno pravo i primjenom direktiva iz Priloga XI. dijela B.
Upućivanja na direktive stavljene izvan snage smatraju se upućivanjima na ovu Direktivu i čitaju se u skladu s korelacijskom tablicom u Prilogu XII.
Članak 26.
Stupanje na snagu
Ova Direktiva stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Članak 27.
Adresati
Ova je Direktiva upućena državama članicama.
Sastavljeno u Strasbourgu 4. srpnja 2012.