NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) č. 1210/2010
ze dne 15. prosince 2010
o ověřování pravosti euromincí a o zacházení s euromincemi nevhodnými pro oběh
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 133 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
s ohledem na stanovisko Evropské centrální banky (1),
v souladu s řádným legislativním postupem (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Nařízení Rady (ES) č. 1338/2001 ze dne 28. června 2001, kterým se stanoví opatření nutná k ochraně eura proti padělání (3) vyžaduje, aby úvěrové instituce a v rámci své činnosti provádění plateb ostatní poskytovatelé platebních služeb, jakož i jakýkoli jiný hospodářský subjekt, který se podílí na zpracování a veřejné distribuci bankovek a mincí, zajistily ověření pravosti u všech jimi přijatých eurobankovek a euromincí, které hodlají vrátit do oběhu, a odhalení padělků.
(2)
Doporučení Komise 2005/504/ES ze dne 27. května 2005 o ověřování pravosti euromincí a o manipulaci s euromincemi nezpůsobilými k oběhu (4) stanoví doporučené zvyklosti ohledně ověřování pravosti euromincí a zacházení s euromincemi nevhodnými pro oběh. Neexistence závazného společného rámce ověřování pravosti má však za následek různé zvyklosti v jednotlivých členských státech, a nemůže tudíž zajistit jednotnou ochranu měny v celé eurozóně.
(3)
V zájmu dosažení účinného a jednotného ověřování pravosti euromincí v celé eurozóně je tedy nezbytné zavést závazná pravidla provádění společných postupů ověřování pravosti euromincí v oběhu a uplatňování kontrolních mechanismů těchto postupů ze strany vnitrostátních orgánů.
(4)
V průběhu ověřování pravosti by měly být také zjišťovány pravé euromince, které jsou nevhodné pro oběh. Oběh nevhodných mincí ztěžuje jejich používání, zvláště v automatech na mince, a může u uživatelů vyvolat nejasnosti ohledně pravosti takových mincí. Nevhodné mince by se měly z oběhu stáhnout. Proto členské státy nezbytně potřebují závazná pravidla pro zacházení s euromincemi nevhodnými pro oběh a jejich náhradu.
(5)
V zájmu koordinace postupů při ověřování pravosti by mělo Evropské technické a vědecké středisko (ETVS), které bylo zřízeno rozhodnutím Komise 2005/37/ES (5), po konzultaci se skupinou odborníků na padělání mincí zmíněnou v uvedeném rozhodnutí dále určit podrobné požadavky na ověřování pravosti mincí a na školení v této oblasti, specifikace ověřování euromincí nevhodných pro oběh a další praktická prováděcí ustanovení.
(6)
Aby mohly členské státy svůj stávající systém pravidel a postupů postupně přizpůsobit ustanovením tohoto nařízení, měly by mít možnost stanovit během přechodného období do 31. prosince 2014 výjimky týkající se typů strojů pro zpracování mincí, které budou používány pro ověřování pravosti euromincí, a počet těchto strojů, které budou každoročně prověřovány.
(7)
Každý vnitrostátní orgán, jenž zachází s euromincemi nevhodnými pro oběh, by měl mít možnost v souladu s tímto nařízením požadovat manipulační poplatek, který pokryje náklady související s tímto postupem. Manipulační poplatky by se neměly vztahovat na malá množství odevzdaných euromincí nevhodných pro oběh. Členské státy by měly mít možnost osvobodit od manipulačních poplatků osoby, které s příslušnými orgány úzce spolupracují na stahování padělaných nebo nevhodných mincí z oběhu. Členské státy by měly být schopny přijímat pytle či bedny smíšených padělaných a nevhodných mincí, aniž by požadovaly poplatek, je-li to ve veřejném zájmu.
(8)
Každý členský stát by měl zavést příslušné sankce za porušení předpisů s cílem dosáhnout v celé eurozóně rovnocenného systému ověřování pravosti euromincí a zacházení s euromincemi nevhodnými pro oběh.
(9)
Jelikož cíle tohoto nařízení, totiž účinného a jednotného ověřování pravosti euromincí v celé eurozóně, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států z důvodu rozdílů v národních zvyklostech, a proto jej může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení uvedeného cíle,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
PŘEDMĚT A DEFINICE
Článek 1
Předmět
Toto nařízení stanoví postupy nezbytné pro ověřování pravosti euromincí a pro zacházení s euromincemi nevhodnými pro oběh.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a)
„ověřováním pravosti euromincí“ proces ověřování, zda jsou euromince pravé a vhodné pro oběh;
b)
„euromincemi nevhodnými pro oběh“ euromince, které jsou pravé, ale jež byly odmítnuty během procesu ověřování pravosti, nebo euromince, jejichž vzhled byl značně pozměněn;
c)
„určeným vnitrostátním orgánem“ národní mincovní analytické středisko nebo jiný orgán určený dotyčným členským státem;
d)
„institucemi“ instituce a subjekty uvedené v čl. 6 odst. 1 prvním pododstavci nařízení (ES) č. 1338/2001, s výjimkou subjektů uvedených v třetí odrážce uvedeného pododstavce;
e)
„skupinou odborníků na padělání mincí“ skupina uvedená v rozhodnutí 2005/37/ES.
KAPITOLA II
OVĚŘOVÁNÍ PRAVOSTI EUROMINCÍ
Článek 3
Ověřování pravosti euromincí
1. Instituce zajistí ověření pravosti u všech jimi přijatých euromincí, které hodlají vrátit do oběhu. Tuto povinnost splní s pomocí:
a)
strojů pro zpracování mincí zařazených do seznamu strojů pro zpracování mincí uvedeného v čl. 5 odst. 2 nebo
b)
zaměstnanců vyškolených v souladu s postupy stanovenými členskými státy.
2. Po ověření pravosti jsou všechny podezřelé padělané mince a euromince nevhodné pro oběh odevzdány určenému vnitrostátnímu orgánu.
3. Padělané euromince předané příslušným vnitrostátním orgánům v souladu s článkem 6 nařízení (ES) č. 1338/2001 nepodléhají manipulačním ani jiným poplatkům. Pokud jde o euromince nevhodné pro oběh, použije se kapitola III tohoto nařízení.
Článek 4
Požadované zkoušky a stroje pro zpracování mincí
1. Při provádění čl. 3 odst. 1 písm. a) používají instituce pouze ty typy strojů pro zpracování mincí, které úspěšně prošly detekční zkouškou provedenou určeným vnitrostátním orgánem nebo Evropským technickým a vědeckým střediskem (ETVS) a které byly v době jejich pořízení zařazeny na seznam na internetových stránkách v souladu s čl. 5 odst. 2. Instituce zajistí, aby tyto stroje byly pravidelně nastavovány tak, aby byla zachována jejich detekční schopnost, přičemž se zohlední změny v seznamu uvedeném v čl. 5 odst. 2. Účelem detekční zkoušky je zajistit, aby stroj pro zpracování mincí dokázal odmítat známé typy padělaných euromincí a současně s tím i euromince nevhodné pro oběh a všechny další mincím podobné předměty, které neodpovídají specifikacím pravých euromincí.
2. Členské státy mohou během přechodného období do 31. prosince 2014 stanovit zvláštní výjimky z první věty odstavce 1 pro stroje pro zpracování mincí, které byly ke dni 11. ledna 2011 již v provozu a které se osvědčily při rozpoznávání padělaných euromincí, euromincí nevhodných pro oběh a jiných mincím podobných předmětů, které neodpovídají specifikacím pravých euromincí, a to i v případě, že tyto stroje nejsou zařazeny na seznam uvedený v čl. 5 odst. 2. Tyto výjimky se přijímají po konzultaci se skupinou odborníků na padělání mincí.
Článek 5
Nastavení strojů pro zpracování mincí
1. Aby se výrobcům strojů pro zpracování mincí umožnilo získat specifikace nezbytné pro nastavení jejich strojů za účelem rozpoznání padělaných euromincí, lze zkoušky podle článku 4 uskutečnit v určeném vnitrostátním orgánu, ETV Snebo po oboustranné dohodě v prostorách výrobce. Po úspěšném odzkoušení stroje pro zpracování mincí je vydán souhrnný zkušební protokol pro výrobce stroje s kopií pro ETVS.
2. Komise na svých internetových stránkách zveřejní souhrnný seznam všech strojů pro zpracování mincí, k nimž obdržela kladný a platný souhrnný zkušební protokol nebo k nimž takový protokol zpracovalo ETVS.
Článek 6
Kontroly ze strany členských států
1. Členské státy zavedou kontroly podle tohoto článku.
2. Členské státy provádějí každoroční kontroly přímo v institucích s cílem prověřit správné fungování reprezentativního počtu používaných strojů pro zpracování mincí formou detekčních zkoušek. Pokud zaměstnanci institucí, v nichž je prováděna kontrola, ověřují pravost euromincí vracených do oběhu manuálně, získají členské státy od těchto institucí ujištění, že jejich zaměstnanci byli za tímto účelem řádně proškoleni.
3. V každém členském státě se ročně prověří takový počet strojů pro zpracování mincí, aby objem euromincí zpracovaných těmito stroji v daném roce představoval nejméně 25 % celkového kumulovaného čistého objemu mincí vydaných daným členským státem od zavedení euromincí do konce předchozího roku. Počet strojů pro zpracování mincí, jež mají být prověřeny, se vypočítá z objemu třech nejvyšších nominálních hodnot euromincí určených k oběhu. Členské státy usilují o zajištění toho, aby stroje pro zpracování mincí byly prověřovány na základě rotačního systému.
4. V případě, že počet strojů pro zpracování mincí, jež mají být každoročně prověřeny podle odstavce 3 je vyšší než počet strojů používaných v jednotlivém členském státě, prověří se každoročně všechny stroje pro zpracování mincí využívané v tomto členském státě.
5. Členské státy mohou během přechodného období do 31. prosince 2014 - poté, co svůj záměr oznámí Komisi - rozhodnout, že ročně prověří takový počet strojů pro zpracování mincí, aby objem euromincí zpracovaných těmito stroji v daném roce představoval nejméně 10 % celkového kumulovaného čistého objemu mincí vydaných daným členským státem od zavedení euromincí do konce předchozího roku.
6. V rámci každoročních kontrol sledují členské státy schopnost institucí ověřovat pravost euromincí na základě:
a)
existence písemných pokynů pro používání zařízení na automatické zpracování mincí, nebo případně pro ruční zpracování;
b)
vyčleněných vhodných lidských zdrojů;
c)
existence písemného plánu údržby za účelem udržování přiměřené úrovně výkonnosti strojů pro zpracování mincí;
d)
existence písemných postupů předávání padělaných euromincí, euromincí nevhodných pro oběh a jiných mincím podobných předmětů, které neodpovídají specifikacím pravých euromincí, určenému vnitrostátnímu orgánu; a
e)
existence vnitřních kontrolních postupů uvádějících způsoby a četnost kontrol, které instituce provádějí s cílem zajistit, aby zpracovatelská střediska a jejich zaměstnanci dodržovali pokyny uvedené v tomto odstavci.
7. Pokud členský stát zjistí, že některá instituce toto nařízení porušila, přijme daná instituce opatření, kterými zajistí okamžitou nápravu tohoto porušení.
Článek 7
Technická ustanovení
Komise zajistí, aby ETVS v přiměřené lhůtě a po konzultaci se skupinou odborníků na padělání mincí vymezila technické specifikace detekční zkoušky a další praktická prováděcí ustanovení, jako jsou postupy školení, doba platnosti souhrnného zkušebního protokolu, údaje, jež je třeba zahrnout na seznam uvedený v čl. 5 odst. 2, pokyny týkající se dohledu, kontrol a auditu ze strany členských států, pravidla postupu při nápravě případů nedodržení předpisů a příslušné prahové hodnoty přijetí pravých mincí.
KAPITOLA III
ZACHÁZENÍ S EUROMINCEMI NEVHODNÝMI PRO OBĚH
Článek 8
Stahování euromincí nevhodných pro oběh a jejich náhrada
1. Členské státy stahují z oběhu euromince nevhodné pro oběh.
2. Členské státy nahradí nebo vymění euromince, jež se staly nevhodnými pro oběh kvůli dlouhému oběhu či nehodě nebo které byly během postupu ověřování pravosti odmítnuty z jiných důvodů. Členské státy mohou odmítnout náhradu euromincí nevhodných pro oběh, jež byly pozměněny buď záměrně nebo procesem, u něhož lze logicky předpokládat, že budou v jeho důsledku pozměněny, aniž by tím byla dotčena náhrada mincí shromážděných za účelem charity, například mincí z fontán.
3. Členské státy zajistí zničení stažených euromincí nevhodných pro oběh jejich fyzickou a trvalou deformací, aby nemohly být vráceny do oběhu ani odevzdány k náhradě.
Článek 9
Manipulační poplatky
1. Při náhradě nebo výměně euromincí nevhodných pro oběh může být sražen manipulační poplatek ve výši 5 % z nominální hodnoty odevzdaných euromincí. V případě kontroly celého pytle nebo bedny euromincí podle čl. 11 odst. 2 se manipulační poplatek může navýšit o dalších 15 % nominální hodnoty odevzdaných euromincí.
2. Členské státy mohou stanovit obecné nebo částečné osvobození od manipulačních poplatků v případech, kdy fyzické nebo právnické osoby odevzdávající euromince úzce a pravidelně spolupracují s určeným vnitrostátním orgánem na stahování padělaných euromincí či euromincí nevhodných pro oběh nebo je-li taková výjimka ve veřejném zájmu.
3. Náklady na přepravu a související náklady nese fyzická nebo právnická osoba odevzdávající euromince.
4. Aniž je dotčeno osvobození uvedené v odstavci 2, od manipulačního poplatku se každý rok osvobozuje nejvýše jeden kilogram každé nominální hodnoty euromincí nevhodných pro oběh na fyzickou nebo právnickou osobu odevzdávající euromince. Pokud je tento limit překročen, může se poplatek vztahovat na všechny odevzdané mince.
5. Jsou-li v rámci jedné dodávky mincí odevzdány mince ošetřené chemickými nebo jinými nebezpečnými látkami do té míry, že by mohly ohrozit zdraví osob, které s nimi zacházejí, doplní se poplatky vybírané v souladu s odstavcem 1 o další poplatek, který odpovídá 20 % nominální hodnoty odevzdaných euromincí.
Článek 10
Balení euromincí nevhodných pro oběh
1. Fyzická nebo právnická osoba odevzdávající euromince k náhradě nebo výměně je roztřídí podle nominální hodnoty do jednotných pytlů nebo beden takto:
a)
pytle nebo bedny obsahují:
i)
500 kusů mincí v nominální hodnotě 2 EUR a 500 kusů mincí v nominální hodnotě 1 EUR,
ii)
1 000 kusů mincí v nominální hodnotě 0,50 EUR, 1000 kusů mincí v nominální hodnotě 0,20 EUR a 1000 kusů mincí v nominální hodnotě 0,10 EUR,
iii)
2 000 kusů mincí v nominální hodnotě 0,05 EUR, 2000 kusů mincí v nominální hodnotě 0,02 EUR a 2000 kusů mincí v nominální hodnotě 0,01 EUR,
iv)
u menšího množství 100 mincí každé nominální hodnoty;
b)
každý pytel nebo bedna ponese identifikační údaje odevzdávající fyzické nebo právnické osoby, údaj o obsažené celkové hodnotě a nominální hodnotě mincí, hmotnost, datum zabalení a číslo pytle nebo bedny; odevzdávající fyzická nebo právnická osoba poskytne seznam s přehledem odevzdávaných pytlů nebo beden; pokud byly mince ošetřeny chemickými nebo jinými nebezpečnými látkami, ke standardnímu balení se připojí písemné prohlášení s přesným popisem látek, které byly použity;
c)
v případě, že je celkové množství euromincí nevhodných pro oběh menší než množství požadované v písmenu a), roztřídí se uvedené euromince podle nominální hodnoty a lze je odevzdat v nestandardním balení.
2. Odchylně od odstavce 1 mohou členské státy zachovat jiné požadavky na balení stanovené jejich vnitrostátními právními předpisy ke dni 11. ledna 2011.
Článek 11
Kontroly euromincí nevhodných pro oběh
1. Členské státy mohou odevzdané euromince nevhodné pro oběh zkontrolovat takto:
a)
uvedené množství se ověří zvážením každého pytle nebo bedny;
b)
pravost a vizuální vzhled se zkontroluje na vzorku nejméně 10 % odevzdaných mincí.
2. V případě zjištění nesrovnalostí na základě kontrol podle odstavce 1 nebo odchylek od článku 10 se zkontroluje celý pytel nebo bedna.
3. Členské státy mohou odmítnout euromince, jejichž přijetí či zpracování představuje pro osoby, které s nimi zacházejí, zdravotní riziko nebo které nejsou standardně zabalené a označené.
Členské státy mohou stanovit opatření, která mají být přijata vůči fyzickým či právnickým osobám, které odevzdaly mince uvedené v prvním pododstavci.
KAPITOLA IV
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 12
Podávání zpráv, komunikace a hodnocení
1. Členské státy podávají každý rok Komisi zprávy o své činnosti týkající se ověřování pravosti euromincí. Poskytované informace musí obsahovat počet kontrol provedených podle čl. 6 odst. 2 a údaje o prověřených strojích pro zpracování mincí, o výsledcích zkoušek, o množství mincí zpracovaných těmito stroji, o počtu podezřelých padělaných euromincí, jež byly analyzovány, a o počtu nahrazených euromincí nevhodných pro oběh, jakož i podrobnosti o výjimkách podle čl. 4 odst. 2 a čl. 6 odst. 5.
2. Aby mohly členské státy kontrolovat, zda instituce dodržují ustanovení tohoto nařízení, předloží instituce členským státům na žádost nejméně jednou ročně alespoň následující informace:
a)
typy a počet používaných strojů pro zpracování mincí;
b)
umístění každého stroje pro zpracování mincí; a
c)
množství zpracovaných mincí na jeden stroj pro zpracování mincí za rok a pro každou nominální hodnotu, a to alespoň pro tři nejvyšší nominální hodnoty.
3. Členské státy zajistí, aby informace o orgánech určených pro náhradu nebo výměnu euromincí a o konkrétních postupech, jako jsou požadavky na balení a poplatky, byly přístupné na příslušných internetových stránkách a v příslušných publikacích.
4. Po provedení analýzy zpráv obdržených od členských států předloží Komise Hospodářskému a finančnímu výboru výroční zprávu o vývoji a výsledcích v oblasti ověřování pravosti euromincí a o euromincích nevhodných pro oběh.
5. Do 30. června 2014 Komise předloží Evropskému parlamentu a Radě zprávu o uplatňování a dopadech tohoto nařízení. K této zprávě lze případně připojit legislativní návrhy, kterými se toto nařízení upřesňuje nebo mění, zejména s ohledem na články 6 a 8.
Článek 13
Sankce
Členské státy stanoví pravidla pro ukládání sankcí v případě porušení tohoto nařízení a přijmou veškerá opatření nezbytná k zajištění jejich uplatňování. Stanovené sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
Článek 14
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. ledna 2012, s výjimkou kapitoly III, která se použije ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné v členských státech v souladu se Smlouvami.
Ve Štrasburku 15. prosince 2010.
32010R1210
L 339/1
SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE
UREDBA (EU) br. 1210/2010 EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA
od 15. prosinca 2010.
o provjeri autentičnosti eurokovanica i postupanju s eurokovanicama neprikladnim za optjecaj
EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 133.,
uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
uzimajući u obzir mišljenje Europske središnje banke (1),
u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom (2),
budući da:
(1)
Uredbom Vijeća (EZ) br. 1338/2001 od 28. lipnja o utvrđivanju mjera potrebnih za zaštitu eura od krivotvorenja (3) zahtijeva se od kreditnih institucija i, u granicama njihove aktivnosti plaćanja, od drugih pružatelja usluga plaćanja te od svih drugih institucija uključenih u obradu i raspodjelu javnosti novčanica i kovanica da osiguraju provjeru autentičnosti kovanica i euronovčanica koje su primili i koje namjeravaju vratiti u optjecaj te da osiguraju otkrivanje krivotvorenih kovanica i novčanica.
(2)
U Preporuci Komisije 2005/504/EZ od 27. svibnja 2005. o autentičnosti eurokovanica i postupanju s eurokovanicama neprikladnim za optjecaj (4) predviđene su preporučene prakse u pogledu autentičnosti eurokovanica i postupanja s eurokovanicama neprikladnim za optjecaj. Međutim, nedostatak obveznog zajedničkog okvira za provjeru autentičnosti kovanica za posljedicu ima različite prakse među državama članicama pa se, stoga, ne može osigurati jedinstvena zaštita valute diljem eurozone.
(3)
Kako bi se postigla učinkovita i jedinstvena provjera eurokovanica diljem eurozone, potrebno je stoga uvesti obvezujuća pravila za provedbu zajedničkih postupaka provjere autentičnosti eurokovanica u optjecaju i za provedbu mehanizama nadzora tih postupaka, koje provode državna tijela.
(4)
Tijekom postupka provjere autentičnosti također trebalo bi također identificirati autentične eurokovanice koje nisu prikladne za optjecaj. Ako su u optjecaju neprikladne kovanice, teže se koriste, posebno u automatima koji rade na kovanice, i može stvoriti zabunu za korisnike u pogledu njihove autentičnosti. Neprikladne kovanice bi trebalo ukloniti iz optjecaja. Zajednička obvezujuća pravila stoga su potrebna za postupanje s eurokovanicama neprikladnim za optjecaj i za njihovu naknadu.
(5)
Kako bi se uskladila provedba postupaka provjere autentičnosti, Europski tehnički i znanstveni centar (ETSC), osnovan Odlukom Komisije 2005/37/EZ (5), nakon savjetovanja sa skupinom stručnjaka za krivotvorene kovanice iz te Odluke trebao bi odrediti daljnje pojedinosti zahtjeva u pogledu ispitivanja i osposobljavanja za provjeru autentičnosti kovanica, specifikacije za provjeru eurokovanica neprikladnih za optjecaj i druge praktične provedbene odredbe.
(6)
Kako bi omogućile postupnu prilagodbu svog trenutačnog sustava pravila i praksi odredbama ove Uredbe, države članice bi tijekom prijelaznog razdoblja do 31. prosinca 2014. trebale moći predvidjeti odstupanja u pogledu vrsta strojeva za obradu kovanica koji se koriste za provjeru autentičnosti eurokovanice i broj tih strojeva koji se trebaju godišnje pregledavati.
(7)
Svako državno tijelo koje postupa s eurokovanicama neprikladnim za optjecaj trebalo bi moći primjenjivati naknadu za obradu u skladu s ovom Uredbom za pokrivanje troškova postupka. Naknade za obradu ne bi se trebale primjenjivati na podnošenje manjih količina eurokovanica neprikladnih za optjecaj. Države članice bi trebale moći predvidjeti izuzeća od naknada za obradu za osobe koje blisko surađuju s tijelima pri uklanjanju krivotvorenih ili neprikladnih kovanica iz optjecaja. Države članice bi trebale moći prihvatiti vreće ili kutije miješanih krivotvorenih ili neprikladnih kovanica, ne primjenjujući pritom dodatnu naknadu ako je to u javnom interesu.
(8)
Kako bi se postigla jednaka provjera autentičnosti eurokovanica i jednako postupanje s eurokovanicama neprikladnim za optjecaj diljem eurozone, na svakoj je državi članici da uvede primjenjive sankcije za povrede.
(9)
Budući da cilj ove Uredbe, to jest učinkovitu i jedinstvenu provjeru autentičnosti eurokovanica diljem europodručja, ne mogu dostatno ostvariti države članice zbog razlika u nacionalnim praksama, nego ih se može na bolji način ostvariti na razini Unije, Unija može donijeti mjere, u skladu s načelom supsidijarnosti određenim u članku 5. Ugovora o Europskoj uniji. U skladu s načelom proporcionalnosti određenim u tom članku, ova Uredba ne prelazi ono što je potrebno za ostvarivanje tog cilja,
DONIJELI SU OVU UREDBU:
POGLAVLJE I.
PREDMET I DEFINICIJE
Članak 1.
Predmet
Ovom se Uredbom utvrđuju postupci potrebni za provjeru autentičnosti eurokovanica i postupanje s eurokovanicama neprikladnim za optjecaj.
Članak 2.
Definicije
Za potrebe ove Uredbe, primjenjuju se sljedeće definicije:
(a)
„provjera autentičnosti eurokovanica” znači postupak provjere jesu li eurokovanice autentične i prikladne za optjecaj;
(b)
„eurokovanice neprikladne za optjecaj” znači eurokovanice koje su ispravne, ali su odbijene u postupku provjere autentičnosti ili eurokovanice čiji je izgled značajno promijenjen;
(c)
„određeno državno tijelo” znači državni analitički centar za kovanice ili neko drugo tijelo koje je odredila dotična država članica;
(d)
„institucije” znači institucije iz prvog podstavka članka 6. stavka 1. Uredbe (EZ) br. 1338/2001, isključujući one iz njegove treće alineje;
(e)
„CCEG” (skupina stručnjaka za krivotvorene kovanice) znači stručnjaci za krivotvorene kovanice iz Odluke 2005/37/EZ.
POGLAVLJE II.
PROVJERA AUTENTIČNOSTI EUROKOVANICA
Članak 3.
Provjera autentičnosti eurokovanica
1. Institucije osiguravaju da eurokovanice koje su primili i koje namjeravaju vratiti u optjecaj podliježu postupku provjere autentičnosti. One tu obvezu provode pomoću:
(a)
strojeva za obradu kovanica, uključenih u popis strojeva za obradu kovanica iz članka 5. stavka 2.; ili
(b)
osoblja osposobljenog u skladu s načinima koje definiraju države članice.
2. Nakon provjere autentičnosti sve kovanice i eurokovanice za koje se sumnja da su krivotvorene dostavljaju se određenom državnom tijelu.
3. Krivotvorene eurokovanice predane nadležnim državnim tijelima u skladu s člankom 6. Uredbe (EZ) br. 1338/2001 ne podliježu naknadama za obradu ili drugim naknadama. Što se tiče eurokovanica neprikladnih za optjecaj, primjenjuje se poglavlje III. ove Uredbe.
Članak 4.
Uvjet testiranja i strojevi za obradu kovanica
1. Institucije pri provedbi članka 3. stavka 1. točke (a) koriste samo one vrste strojeva za obradu kovanica koje su uspješno prošle test otkrivanja koji je provelo određeno državno tijelo ili ETSC i koje su u trenutku kupnje bile uvrštene na popis na internetskoj stranici iz članka 5. stavka 2. Institucije osiguravaju redovitu prilagodbu tih strojeva kako bi se održala njihova sposobnost otkrivanja, uzimajući u obzir izmjene uvedene na popisu iz članka 5. stavka 2. Cilj testa otkrivanja je osigurati da su strojevi za obradu kovanica sposobni odbiti poznate vrste krivotvorenih eurokovanica, a time i eurokovanice neprikladne za optjecaj i sve druge predmete slične kovanicama koji ne ispunjavaju specifikacije za ispravne eurokovanice.
2. Države članice u prijelaznom razdoblju do 31. prosinca 2014. mogu predvidjeti posebna odstupanja od prve rečenice stavka 1. za strojeve za obradu kovanica koji su se koristili 11. siječnja 2011. i koji su se dokazali sposobnima za otkrivanje krivotvorenih eurokovanica, eurokovanica neprikladnih za optjecaj i drugih predmeta sličnih kovanicama koji ne ispunjavaju specifikacije ispravnih eurokovanica, čak i ako ti strojevi nisu uključeni na popis iz članka 5. stavka 2. Takva se odstupanja usvajaju nakon savjetovanja s CCEG-om.
Članak 5.
Prilagodba strojeva za obradu kovanica
1. Kako bi se proizvođačima strojeva za obradu kovanica omogućilo ishođenje specifikacija potrebnih za prilagodbu njihovih strojeva kako bi mogli otkriti krivotvorene eurokovanice, testiranje u skladu s člankom 4. može se provesti u određenom državnom tijelu, ETSC-u ili, nakon bilateralnog sporazuma, u prostorijama proizvođača. Nakon uspješnog testiranja stroja za obradu kovanica proizvođaču stroja izdaje se sažetak izvješća o testu otkrivanja, a njegov preslik šalje se ETSC-u.
2. Komisija na svojoj internetskoj stranici objavljuje pročišćeni popis svih strojeva za obradu kovanica, za koje je ETSC primio ili pripremio pozitivan i valjan sažetak izvješća o testu otkrivanja.
Članak 6.
Kontrole koje provode države članice
1. Države članice uvode kontrole predviđene ovim člankom.
2. Države članice provode godišnje kontrole u prostorijama institucija kako bi pomoću testova otkrivanja provjerile ispravno funkcioniranje reprezentativnog broja korištenih strojeva za obradu kovanica. Kada se od osoblja institucija očekuje da ručno provjere autentičnost eurokovanica koje se trebaju vratiti u optjecaj, države članice od institucija dobivaju jamstvo da je njihovo osoblje valjano osposobljeno za tu svrhu.
3. Broj strojeva za obradu kovanica koji se trebaju godišnje provjeriti u svakoj državi članici takav je da količina eurokovanica koje ti strojevi obrade tijekom te godine predstavlja najmanje 25 % ukupne neto kumulirane količine kovanice koje je ta država članica izdala od uvođenja eurokovanica do kraja prethodne godine. Broj strojeva za obradu eurokovanica koji se trebaju provjeriti izračunava se na temelju količine tri najveće vrijednosti eurokovanica namijenjenih za optjecaj. Države članice nastoje osigurati da se strojevi za obradu kovanica provjeravaju izmjenično.
4. U slučaju da je broj strojeva za obradu kovanica koji se trebaju godišnje provjeriti u skladu sa stavkom 3. veći od broja strojeva koji djeluju u određenoj državi članici, svi strojevi za obradu kovanica koji djeluju u toj državi članici provjeravaju se godišnje.
5. Države članice u prijelaznom razdoblju do 31. prosinca 2014. mogu, nakon što su obavijestile Komisiju, odlučiti da je broj strojeva za obradu kovanica koji se trebaju godišnje provjeriti takav da količina eurokovanica koje ti strojevi obrade tijekom te godine predstavlja najmanje 10 % ukupne neto kumulirane količine kovanice koje je ta država članica izdala od uvođenja eurokovanica do kraja prethodne godine.
6. Kao dio godišnjih kontrola, države članice nadziru sposobnost institucija da provjeravaju autentičnost eurokovanica na temelju:
(a)
postojanja pisanih pravila kojima se osiguravaju upute u pogledu korištenja opreme za automatsku obradu kovanica ili ručnog razvrstavanja, prema potrebi;
(b)
raspoređivanja odgovarajućih ljudskih potencijala;
(c)
postojanja pisanog plana održavanja čiji je cilj održati odgovarajuću razinu učinkovitosti strojeva za obradu kovanica;
(d)
postojanja pisanih postupaka za podnošenje određenom državnom tijelu krivotvorenih eurokovanica, eurokovanica neprikladnih za optjecaj i drugih predmeta sličnih kovanicama koji ne ispunjavaju specifikacije ispravnih eurokovanica; i
(e)
postojanja postupaka unutarnje kontrole kojima se opisuju načini i učestalost kontrola koje trebaju provoditi institucije kako bi osigurale da njihovi centri za razvrstavanje i njihovo osoblje slijedi upute određene ovim stavkom.
7. Kada država članica otkrije nepoštovanje ove Uredbe, dotična institucija poduzima mjere za osiguranje pravovremenog ispravljanja nepoštovanja.
Članak 7.
Tehničke odredbe
Komisija osigurava da ETSC u opravdanom vremenskom roku i nakon savjetovanja s CCEG-om definira tehničke specifikacije za test otkrivanja i druge praktične provedbene odredbe, kao što su prakse osposobljavanja, razdoblje valjanosti sažetka izvješća o testu otkrivanja, informacije koje se trebaju uključiti u popis iz članka 5. stavka 2., smjernice koje se odnose na kontrole, provjere i revizije koje provode države članice, pravila za ispravljanje nepoštovanja i odgovarajući pragovi za prihvaćanje ispravnih kovanica.
POGLAVLJE III.
POSTUPANJE S EUROKOVANICAMA NEPRIKLADNIM ZA OPTJECAJ
Članak 8.
Povlačenje i naknađivanje eurokovanica neprikladnih za optjecaj
1. Države članice povlače iz optjecaja eurokovanice neprikladne za optjecaj.
2. Države članice naknađuju ili zamjenjuju eurokovanice koje su postale neprikladne zbog dugotrajnog optjecaja ili nezgode ili koje su zbog bilo kojeg drugog razloga odbijene tijekom postupka provjere autentičnosti. Države članice mogu odbiti naknaditi eurokovanice neprikladne za optjecaj koje su izmijenjene ili namjerno ili u postupku za koji se opravdano može očekivati da će ih izmijeniti, neovisno o naknađivanju kovanica prikupljenih u dobrotvorne svrhe, kao što su kovanice bačene u fontane.
3. Države članice nakon povlačenja osiguravaju uništenje eurokovanica neprikladnih za optjecaj, fizičkom ili trajnom deformacijom, tako da se te kovanice ne mogu vratiti u optjecaj ili dostaviti za naknadu.
Članak 9.
Naknade za obradu
1. Naknada za obradu od 5 % nominalne vrijednosti dostavljenih eurokovanica neprikladnih za optjecaj može se odbiti od naknađivanja ili zamjene tih eurokovanica. Ako se provjerava čitava vreća ili kutija eurokovanica u skladu s člankom 11. stavkom 2., naknada za obradu može se uvećati za dodatnih 15 % nominalne vrijednosti dostavljenih eurokovanica.
2. Države članice mogu predvidjeti opća ili djelomična izuzeća od naknada za obradu u slučajevima kada fizičke ili pravne osobe koje dostavljaju eurokovanice blisko i redovito surađuju s određenim državnim tijelom pri povlačenju krivotvorenih eurokovanica ili eurokovanica neprikladnih za optjecaj ili ako su takva izuzeća u javnom interesu.
3. Troškove prijevoza i povezane troškove snosi fizička ili pravna osoba koja dostavlja eurokovanice.
4. Ne dovodeći u pitanje izuzeće predviđeno stavkom 2., svaka fizička ili pravna osoba koja dostavlja eurokovanice svake godine može biti izuzeta od plaćanja naknade za obradu za količinu kovanica koja nije veća od jednog kilograma eurokovanica neprikladnih za optjecaj za vrijednost jedinice. Ako se ta granica premaši, sve dostavljene kovanice mogu podlijegati naknadi.
5. Kada pojedinačno dostavljanje kovanica uključuje kovanice tretirane kemijskim ili drugim opasnim tvarima do te mjere da ih se može smatrati opasnim po zdravlje osoba koje njima rukuju, davanja obračunata u skladu sa stavkom 1. uvećavaju se za dodatnu naknadu u iznosu od 20 % nominalne vrijednosti dostavljenih eurokovanica.
Članak 10.
Pakiranje eurokovanica neprikladnih za optjecaj
1. Fizičke ili pravne osobe koje dostavljaju eurokovanice za povrat ili zamjenu prema vrijednosti ih razvrstavaju u standardizirane vreće ili kutije, kako slijedi:
(a)
vreće ili kutije sastoje se od:
i.
po 500 kovanica za vrijednosti od 2 EUR i 1 EUR;
ii.
po 1 000 kovanica za vrijednosti od 0,50 EUR, 0,20 EUR i 0,10 EUR;
iii.
po 2 000 kovanica za vrijednosti od 0,05 EUR, 0,02 EUR i 0,01 EUR;
iv.
kod manjih količina, po 100 kovanica za svaku vrijednost;
(b)
svaka vreća ili kutija nosi identifikacijske podatke fizičke ili pravne osobe koja ju dostavlja, vrijednost i sadržanu vrijednost po kovanicama, težinu, datum pakiranja i broj vreće ili kutije; fizička ili pravna osoba koja dostavlja vreću ili kutiju osigurava popis pakiranja s pregledom dostavljenih vreća ili kutija; kada su kovanice tretirane kemijskim ili drugim opasnim tvarima, standardnim pakirnim jedinicama prilaže se pisana izjava u kojoj se točno navode korištene tvari;
(c)
kada je ukupna količina eurokovanica neprikladnih za optjecaj manja od zahtjevâ iz točke (a), te se eurokovanice razvrstavaju prema vrijednosti i mogu se dostaviti u nestandardnom pakiranju.
2. Odstupajući od stavka 1., države članice na dan 11. siječnja 2011. mogu zadržati različite zahtjeve pakiranja kako je predviđeno njihovim nacionalnim pravilima.
Članak 11.
Provjere eurokovanica neprikladnih za optjecaj
1. Države članice mogu provjeriti jesu li dostavljene eurokovanice neprikladne za optjecaj, kako slijedi:
(a)
prijavljena količina provjerava se vaganjem svake vreće ili kutije;
(b)
autentičnost i vizualni izgled provjeravaju se na temelju uzorka od najmanje 10 % dostavljenih kovanica.
2. U slučaju da se provjerama iz stavka 1. utvrde nepravilnosti ili odstupanja od članka 10., provjerava se čitava vreća ili kutija.
3. Kada prihvaćanje ili obrada eurokovanica predstavlja rizik za zdravlje osoba koje rukuju kovanicama ili kada dostavljene kovanice ne ispunjavaju standarde pakiranja ili označavanja, države članice mogu odbiti prihvatiti takve kovanice.
Države članice mogu predvidjeti mjere koje se trebaju donijeti u pogledu fizičkih ili pravnih osoba koje su dostavile kovanice iz prvog podstavka.
POGLAVLJE IV.
ZAVRŠNE ODREDBE
Članak 12.
Izvješćivanje, komunikacija i ocjenjivanje
1. Države članice dostavljaju godišnja izvješća Komisiji o svojim aktivnostima u pogledu provjere autentičnosti eurokovanica. Dostavljene informacije uključuju broj kontrola provedenih u skladu s člankom 6. stavkom 2. i broj provjerenih strojeva za obradu kovanica, rezultate testiranja, količinu kovanica koje su ti strojevi obradili, broj analiziranih kovanica za koje se sumnja da su krivotvorene i broj naknađenih eurokovanica neprikladnih za optjecaj te pojedinosti o svim odstupanjima predviđenim na temelju članka 4. stavka 2. ili članka 6. stavka 5.
2. Kako bi se državama članicama omogućio nadzor nad poštivanjem ove Uredbe od strane institucija, institucije, ako se to od njih zatraži, barem jednom godišnje dostavljaju državama članicama najmanje sljedeće informacije:
(a)
vrste i broj korištenih strojeva za obradu kovanica;
(b)
lokaciju svakog stroja za obradu kovanica; i
(c)
količinu obrađenih kovanica po stroju za obradu kovanica, po godini i po vrijednosti, za najmanje tri najveće vrijednosti.
3. Države članice osiguravaju da se informacije u pogledu tijela određenih za naknađivanje ili zamjenu eurokovanica i posebnih načina, kao što su zahtjevi pakiranja i naknade, stave na raspolaganje na odgovarajućim internetskim stranicama i putem odgovarajućih objava.
4. Nakon što je analizirala izvješća dobivena od država članica, Komisija Gospodarskom i financijskom odboru podnosi godišnje izvješće o razvojima i rezultatima u pogledu provjere autentičnosti eurokovanica i eurokovanica neprikladnih za optjecaj.
5. Komisija do 30. lipnja 2014. podnosi Europskom parlamentu i Vijeću izvješće o djelovanju i učincima ove Uredbe. Tom se izvješću prema potrebi prilažu zakonodavni prijedlozi o podrobnijoj daljnjoj provedbi ili o izmjeni ove Uredbe, posebno s obzirom na članke 6. i 8.
Članak 13.
Sankcije
Države članice utvrđuju pravila o sankcijama koje se primjenjuju na povrede ove Uredbe te poduzimaju sve potrebne mjere kako bi osigurale njihovo provođenje. Predviđene sankcije moraju biti učinkovite, proporcionalne i odvraćajuće.
Članak 14.
Stupanje na snagu
Ova Uredba stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Primjenjuje se od 1. siječnja 2012., osim poglavlja III., koje se primjenjuje od datuma stupanja na snagu ove Uredbe.
Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u državama članicama u skladu s Ugovorima.
Sastavljeno u Strasbourgu 15. prosinca 2010.