NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) č. 465/2012
ze dne 22. května 2012,
kterým se mění nařízení (ES) č. 883/2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení a nařízení (ES) č. 987/2009, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 883/2004
(Text s významem pro EHP a pro dohodu mezi EU a Švýcarskem)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 48 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
v souladu s řádným legislativním postupem (1),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Aby se zohlednily právní změny v některých členských státech a zajistila právní jistota zúčastněných stran, je třeba upravit nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 (2) a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 987/2009 (3).
(2)
Správní komise pro koordinaci systémů sociálního zabezpečení předložila příslušné návrhy týkající se koordinace systémů sociálního zabezpečení, jejichž cílem je zlepšit a modernizovat právo Unie a které byly začleněny do tohoto nařízení.
(3)
Změny v sociální realitě mohou mít vliv na koordinaci systémů sociálního zabezpečení. Aby se na tyto změny reagovalo, jsou nezbytné změny v oblasti určování použitelných právních předpisů a dávek v nezaměstnanosti.
(4)
Pojem „mateřské letiště“ pro členy letové posádky a posádky palubních průvodčích podle práva Unie je vymezen v příloze III nařízení Rady (EHS) č. 3922/91 ze dne 16. prosince 1991 o harmonizaci technických požadavků a správních postupů v oblasti civilního letectví (4). Aby se usnadnilo uplatňování hlavy II nařízení (ES) č. 883/2004 v případě této skupiny osob, je opodstatněné vytvořit zvláštní pravidlo spočívající v tom, že se pojem „mateřské letiště“ uplatní jako kritérium pro určení právních předpisů použitelných pro členy letové posádky a posádky palubních průvodčích. Právní předpisy použitelné pro členy letové posádky a posádky palubních průvodčích by však měly zůstat ustálené a kritérium „mateřského letiště“ by nemělo vést k častým změnám použitelných právních předpisů z důvodu rozvržení pracovní činnosti v tomto odvětví nebo sezónních požadavků.
(5)
Mělo by být vyjasněno, že v případě, kdy osoba pracuje ve dvou nebo více členských státech, se podmínka výkonu „podstatné části“ činnosti ve smyslu čl. 13 odst. 1 nařízení (ES) č. 883/2004 vztahuje také na osoby vykonávající činnosti pro různé podniky nebo zaměstnavatele.
(6)
Nařízení (ES) č. 883/2004 by mělo být změněno vložením nového ustanovení, které zajistí, aby příhraniční pracovník vykonávající samostatně výdělečnou činnost, který se stane zcela nezaměstnaným, obdržel dávky, pokud získal doby pojištění jako osoba samostatně výdělečně činná či doby samostatně výdělečné činnosti uznávané pro účely přiznání dávek v nezaměstnanosti v příslušném členském státě a pokud v členském státě bydliště neexistuje žádný systém dávek v nezaměstnanosti, který by se vztahoval na osoby samostatně výdělečně činné. Uvedené ustanovení by mělo být na základě zkušeností získaných během dvou let provádění přezkoumáno a případně změněno.
(7)
Nařízení (ES) č. 883/2004 a (ES) č. 987/2009 by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 883/2004 se mění takto:
1)
V celém znění se slova „Komise Evropských společenství“ nahrazují slovy „Evropská komise“ v příslušném mluvnickém tvaru.
2)
Vkládá se nový bod odůvodnění, který zní:
„(18b)
V příloze III nařízení Rady (EHS) č. 3922/91 ze dne 16. prosince 1991 o harmonizaci technických požadavků a správních postupů v oblasti civilního letectví (5) je pojem „mateřského letiště“ pro členy letové posádky a posádky palubních průvodčích definován jako místo, které provozovatel určí členu posádky, v němž člen posádky obvykle začíná a končí dobu služby nebo sérii dob služby a v němž provozovatel za normálních okolností není odpovědný za ubytování dotyčného člena posádky. Aby se usnadnilo uplatňování hlavy II tohoto nařízení v případě členů letové posádky a posádky palubních průvodčích, je oprávněné uplatňovat pojem „mateřské letiště“ jako kritérium pro určení právních předpisů použitelných pro členy letové posádky a posádky palubních průvodčích. Právní předpisy použitelné pro členy letové posádky a posádky palubních průvodčích by však měly zůstat ustálené a zásada mateřského letiště by neměla vést k častým změnám použitelných právních předpisů z důvodu rozvržení pracovní činnosti v tomto odvětví nebo sezónních požadavků.
3)
Článek 9 se nahrazuje tímto:
„Článek 9
Prohlášení členských států o oblasti působnosti tohoto nařízení
1. Členské státy písemně oznámí Evropské komisi prohlášení učiněná podle čl. 1 písm. l), právní předpisy a systémy uvedené v článku 3, uzavřené úmluvy uvedené v čl. 8 odst. 2, minimální dávky uvedené v článku 58 a neexistenci systému pojištění uvedeného v čl. 65a odst. 1, jakož i jejich podstatné změny. V těchto oznámeních je uveden den, od něhož se toto nařízení použije na systémy členskými státy v nich uvedené.
2. Tato oznámení se předkládají Evropské komisi každý rok a jsou v potřebné míře zveřejňována.“
4)
V článku 11 se doplňuje nový odstavec, který zní:
„5. Činnost, kterou člen letové posádky nebo posádky palubních průvodčích vykonává v oblasti osobní nebo nákladní letecké dopravy, se považuje za činnost vykonávanou v členském státě, ve kterém se nachází jeho mateřské letiště ve smyslu přílohy III nařízení (EHS) č. 3922/91.“
5)
V článku 12 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
„1. Osoba, která jako zaměstnanec provozuje v členském státě činnost jménem zaměstnavatele, jenž zde běžně vykonává své činnosti, a která je tímto zaměstnavatelem vyslána do jiného členského státu, aby zde konala práci jménem tohoto zaměstnavatele, podléhá i nadále právním předpisům prvního členského státu, nepřesahuje-li předpokládaná doba trvání takové práce 24 měsíců a není-li daná osoba vyslána za účelem nahrazení jiné vyslané osoby.“
6)
V článku 13 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
„1. Na osobu, která jako zaměstnanec obvykle pracuje ve dvou nebo více členských státech, se vztahují:
a)
právní předpisy členského státu, na jehož území má bydliště, vykonává-li podstatnou část své činnosti v tomto členském státě, nebo
b)
nevykonává-li podstatnou část své činnosti v členském státě, na jehož území má bydliště,
i)
právní předpisy členského státu, na jehož území se nachází sídlo nebo místo podnikání podniku nebo zaměstnavatele, pokud je tato osoba zaměstnána jedním podnikem nebo zaměstnavatelem, nebo
ii)
právní předpisy členského státu, na jehož území se nachází sídlo nebo místo podnikání podniků nebo zaměstnavatelů, pokud je tato osoba zaměstnána dvěma či více podniky nebo zaměstnavateli, kteří mají sídlo nebo místo podnikání pouze v jednom členském státě, nebo
iii)
právní předpisy členského státu, na jehož území se nachází sídlo nebo místo podnikání podniku nebo zaměstnavatele, jiného než je členský stát bydliště, je-li tato osoba zaměstnána dvěma nebo více podniky nebo zaměstnavateli, kteří mají sídlo nebo místo podnikání ve dvou členských státech, z nichž jeden je členským státem bydliště, nebo
iv)
právní předpisy členského státu, na jehož území má tato osoba bydliště, je-li zaměstnána dvěma a více podniky nebo zaměstnavateli, z nichž alespoň dva mají sídlo nebo místo podnikání v různých členských státech jiných, než je členský stát bydliště.“
7)
V článku 36 se odstavec 2a nahrazuje tímto:
„2a. Příslušná instituce nemůže osobě, která utrpěla pracovní úraz nebo onemocněla nemocí z povolání a která má nárok na dávky ze strany této instituce, odmítnout udělit povolení uvedené v čl. 20 odst. 1, pokud této osobě nemůže být léčení odpovídající jejímu stavu ve lhůtě, která je odůvodnitelná z lékařského hlediska, s přihlédnutím k jejímu aktuálnímu zdravotnímu stavu a k pravděpodobnému průběhu nemoci, poskytnuto na území členského státu, ve kterém má bydliště.“
8)
Článek 63 se nahrazuje tímto:
„Článek 63
Zvláštní ustanovení o upuštění od pravidel týkajících se bydliště
Pro účely této kapitoly se článek 7 použije pouze v případech stanovených v článcích 64, 65 a 65a a v mezích v nich stanovených.“
9)
Vkládá se nový článek, který zní:
„Článek 65a
Zvláštní ustanovení pro zcela nezaměstnané příhraniční pracovníky vykonávající samostatně výdělečnou činnost v případě, že v členském státě bydliště neexistuje pro osoby samostatně výdělečně činné žádný systém dávek v nezaměstnanosti
1. Odchylně od článku 65 se zcela nezaměstnaná osoba, která jakožto příhraniční pracovník naposledy získala doby pojištění jako osoba samostatně výdělečně činná nebo doby samostatné výdělečné činnosti uznávané pro účely přiznávání dávek v nezaměstnanosti v jiném členském státě, než je její členský stát bydliště, a jejíž členský stát bydliště předložil oznámení, že v tomto členském státě neexistuje žádný systém dávek v nezaměstnanosti, který by se vztahoval na jakoukoli kategorii osob samostatně výdělečně činných, zapíše do evidence služeb zaměstnanosti a je těmto službám k dispozici v členském státě, v němž vykonávala svou poslední činnost jako osoba samostatně výdělečně činná, a po dobu, kdy o dávky žádá, soustavně dodržuje podmínky stanovené právními předpisy posledně uvedeného členského státu. Zcela nezaměstnaná osoba se může doplňkově přihlásit do evidence služeb zaměstnanosti v členském státě bydliště.
2. Dávky zcela nezaměstnané osobě uvedené v odstavci 1 poskytuje členský stát, jehož právním předpisům tato osoba naposledy podléhala, v souladu s platnými právními předpisy uvedeného členského státu.
3. Pokud zcela nezaměstnaná osoba uvedená v odstavci 1 nechce být k dispozici službám zaměstnanosti v členském státě, v němž naposledy vykonávala činnost, nebo po přihlášení v evidenci nechce zůstat a chce se ucházet o práci v členském státě bydliště, použije se obdobně článek 64, s výjimkou čl. 64 odst. 1 písm. a). Příslušná instituce může dobu uvedenou v první větě čl. 64 odst. 1 písm. c) prodloužit do konce doby nároku na dávky.“
10)
V článku 71 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
„2. Správní komise se usnáší kvalifikovanou většinou, jak je vymezena ve Smlouvách, s výjimkou přijímání jejích stanov, které se vypracují na základě vzájemné dohody jejích členů.
Rozhodnutí o otázkách výkladu uvedených v čl. 72 písm. a) jsou v potřebné míře zveřejňována.“
11)
Vkládá se nový článek, který zní:
„Článek 87a
Přechodná ustanovení pro uplatňování nařízení (EU) č. 465/2012
1. Pokud se v důsledku vstupu nařízení (EU) č. 465/2012 v platnost vztahují na určitou osobu, v souladu s hlavou II tohoto nařízení, právní předpisy jiného členského státu než toho, jehož právní předpisy se na ní vztahovaly přede dnem vstupu uvedeného nařízení v platnost, použijí se na tuto osobu i nadále právní předpisy členského státu použitelné před uvedeným dnem, a to po přechodné období dokud nedojde ke změně příslušné situace, v každém případě však nejvýše po dobu deseti let ode dne vstupu nařízení (EU) č. 465/2012 v platnost. Taková osoba může požádat, aby se na ni přechodné období nadále nevztahovalo. Tato žádost se podává instituci, kterou určí příslušný orgán členského státu bydliště. Má se za to, že žádosti podané do 29. září 2012 nabývají účinku dne 28. června 2012. Žádosti podané po dni 29. září 2012 nabývají účinku prvním dnem měsíce následujícího po jejich podání.
2. Do 29. června 2014 vyhodnotí správní komise provádění ustanovení stanovených v článku 65a tohoto nařízení a předloží zprávu o jejich uplatňování. Na základě této zprávy může Evropská komise případně předložit návrhy na změnu těchto ustanovení.“
12)
Přílohy X a XI se mění v souladu s přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Nařízení (ES) č. 987/2009 se mění takto:
1)
V čl. 6 odst. 1 se písmena b) a c) nahrazují tímto:
„b)
právní předpisy členského státu, na jehož území má dotyčná osoba bydliště, vykonává-li zaměstnání nebo samostatně výdělečnou činnost ve dvou nebo více členských státech a vykonává-li část své činnosti nebo činností v členském státě bydliště nebo není-li dotyčná osoba výdělečně činná jako zaměstnanec ani jako osoba samostatně výdělečně činná;
c)
ve všech ostatních případech právní předpisy členského státu, o jejichž uplatňování bylo požádáno nejdříve, vykonává-li osoba činnost nebo činnosti ve dvou nebo více členských státech.“
2)
Článek 14 se mění takto:
a)
odstavec 5 se nahrazuje tímto:
„5. Pro účely čl. 13 odst. 1 základního nařízení se osobou, ‚která jako zaměstnanec obvykle pracuje ve dvou nebo více členských státech‘, rozumí osoba, která souběžně nebo střídavě vykonává pro stejný podnik nebo zaměstnavatele nebo pro různé podniky nebo zaměstnavatele jednu nebo více oddělených činností ve dvou nebo více členských státech.“;
b)
vkládají se nové odstavce, které znějí:
„5a. Pro účely hlavy II základního nařízení se ‚sídlem nebo místem podnikání‘ rozumí sídlo nebo místo podnikání, kde jsou přijímána zásadní rozhodnutí podniku a kde jsou vykonávány funkce jeho ústřední správy.
Pro účely čl. 13 odst. 1 základního nařízení se na zaměstnané členy letové posádky a posádky palubních průvodčích běžně poskytující služby v oblasti osobní nebo nákladní letecké dopravy ve dvou nebo více členských státech vztahují právní předpisy členského státu, ve kterém se nachází mateřské letiště, podle definice v příloze III nařízení Rady (EHS) č. 3922/91 ze dne 16. prosince 1991 o harmonizaci technických požadavků a správních postupů v oblasti civilního letectví (6).
5b. K okrajovým činnostem se pro účely určení použitelných právních předpisů podle článku 13 základního nařízení nepřihlíží. Článek 16 prováděcího nařízení se použije na všechny případy podle tohoto článku.
3)
V čl. 15 odst. 1 se druhá věta nahrazuje tímto:
„Tato instituce vydá dotčené osobě potvrzení uvedené v čl. 19 odst. 2 prováděcího nařízení a neprodleně zpřístupní instituci určené příslušným orgánem členského státu, ve kterém je činnost vykonávána, informace týkající se použitelných právních předpisů vztahujících se na uvedenou osobu v souladu s čl. 11 odst. 3 písm. b) nebo článkem 12 základního nařízení.“
4)
V článku 54 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
„2. Pro účely čl. 62 odst. 3 základního nařízení sdělí příslušná instituce členského státu, jehož právní předpisy se na dotyčnou osobu vztahovaly během jejího posledního zaměstnání nebo výkonu samostatné výdělečné činnosti, instituci místa bydliště na její žádost neprodleně všechny údaje potřebné pro výpočet dávek v nezaměstnanosti, které je schopna získat v členském státě, v němž se nachází, zejména výši pobíraného platu nebo příjmu ze samostatné výdělečné činnosti.“
5)
Článek 55 se mění takto:
a)
v odstavci 1 se první pododstavec nahrazuje tímto:
„1. Aby se na nezaměstnanou osobu odcházející do jiného členského státu vztahoval článek 64 nebo článek 65a základního nařízení, musí daná osoba před svým odchodem uvědomit příslušnou instituci a požádat ji o dokument potvrzující, že má i nadále nárok na dávky za podmínek stanovených v čl. 64 odst. 1 písm. b) základního nařízení.“;
b)
doplňuje se nový odstavec, který zní:
„7. Odstavce 2 až 6 se použijí obdobně v situaci, na kterou se vztahuje čl. 65a odst. 3 základního nařízení“.
6)
V článku 56 se odstavce 1 a 2 nahrazují tímto:
„1. Rozhodne-li se nezaměstnaná osoba v souladu s čl. 65 odst. 2 nebo čl. 65a odst. 1 základního nařízení zapsat se do evidence uchazečů o zaměstnání současně i v členském státě neposkytujícím dávky, a tím být rovněž k dispozici službám zaměstnanosti v tomto členském státě, uvědomí o této skutečnosti instituci a služby zaměstnanosti v členském státě, který dávky poskytuje.
Na žádost služeb zaměstnanosti členského státu neposkytujícího dávky zašlou služby zaměstnanosti v členském státě, který dávky poskytuje, relevantní informace týkající se registrace nezaměstnané osoby v evidenci a hledání zaměstnání.
2. Vyžadují-li právní předpisy použitelné v dotyčných členských státech splnění určitých povinností nebo činností souvisejících s hledáním zaměstnání ze strany nezaměstnané osoby, mají přednost ty v členském státě, který dávky poskytuje.
Nesplnění všech povinností nebo činností souvisejících s hledáním zaměstnání ze strany nezaměstnané osoby v členském státě neposkytujícím dávky nemá vliv na dávky přiznané v jiném členském státě.“
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Ve Štrasburku dne 22. května 2012.
32012R0465
L 149/4
SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE
22.05.2012.
UREDBA (EU) br. 465/2012 EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA
od 22. svibnja 2012.
o izmjeni Uredbe (EZ) br. 883/2004 o koordinaciji sustavâ socijalne sigurnosti i Uredbe (EZ) br. 987/2009 o utvrđivanju postupka provedbe Uredbe (EZ) br. 883/2004
(Tekst značajan za EGP i za Švicarsku)
EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 48.,
uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
nakon prosljeđivanja nacrta zakonodavnog akta nacionalnim parlamentima,
u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom (1),
budući da:
(1)
Kako bi se u obzir uzele pravne promjene u određenim državama članicama i jamčila pravna sigurnost za dionike, Uredbu (EZ) br. 883/2004 Europskog parlamenta i Vijeća (2) i Uredbu (EZ) br. 987/2009 Europskog parlamenta i Vijeća (3) treba prilagoditi.
(2)
Od Administrativne komisije za koordinaciju sustavâ socijalne sigurnosti primljeni su odgovarajući prijedlozi koji se odnose na koordinaciju sustavâ socijalne sigurnosti s ciljem poboljšanja i modernizacije prava Unije te su uključeni u ovu Uredbu.
(3)
Promjene društvene stvarnosti mogu utjecati na koordinaciju sustavâ socijalne sigurnosti. Kako bi se odgovorilo na takve promjene, potrebne su izmjene u području određivanja primjenljivog zakonodavstva i davanja za nezaposlenost.
(4)
Koncept „domaće baze” za članove letačke i kabinske posade je na temelju prava Unije definiran u Prilogu III. Uredbi Vijeća (EEZ) br. 3922/91 od 16. prosinca 1991. o usklađivanju tehničkih zahtjeva i upravnih postupaka u području civilnog zrakoplovstva (4). Kako bi se omogućila primjena glave II. Uredbe (EZ) br. 883/2004 na ovu skupinu osoba, opravdano je stvoriti posebno pravilo, pri čemu koncept „domaće baze” postaje kriterij za određivanje primjenljivog zakonodavstva za članove letačke i kabinske posade. Međutim, primjenljivo zakonodavstvo za članove letačke i kabinske posade treba ostati stabilno, a načelo „domaće baze” ne smije dovesti do čestih promjena primjenljivog zakonodavstva zbog rasporeda rada industrije ili sezonske potražnje.
(5)
U situacijama u kojima osoba radi u dvjema državama članicama ili više njih, treba biti jasno da se uvjet obavljanja „znatnog dijela” djelatnosti u smislu članka 13. stavka 1. Uredbe (EZ) br. 883/2004 primjenjuje i na osobe koje obavljaju djelatnosti za različita poduzeća ili poslodavce.
(6)
Uredbu (EZ) br. 883/2004 treba izmijeniti umetanjem nove odredbe koja osigurava da samozaposleni pogranični radnik koji postane u potpunosti nezaposlen prima davanja ako je navršio razdoblje osiguranja kao samozaposlena osoba ili razdoblja osiguranja priznata za potrebe dodjeljivanja davanja za nezaposlenost u nadležnoj državi članici te ako u državi članici boravišta ne postoji sustav davanja za nezaposlenost koji obuhvaća samozaposlene osobe. Tu odredbu treba preispitati u svjetlu iskustva nakon dvije godine provedbe i, prema potrebi, izmijeniti.
(7)
Uredbu (EZ) br. 883/2004 i Uredbu (EZ) br. 987/2009 stoga treba izmijeniti na odgovarajući način,
DONIJELI SU OVU UREDBU:
Članak 1.
Uredba (EZ) br. 883/2004 mijenja se kako slijedi:
(1)
pojam „Komisija Europskih zajednica” zamjenjuje se pojmom „Europska komisija” u cijelom tekstu.
(2)
Umeće se sljedeća uvodna izjava:
„(18b)
U Prilogu III. Uredbi Vijeća (EEZ) br. 3922/91 od 16. prosinca 1991. o usklađivanju tehničkih zahtjeva i upravnih postupaka u području civilnog zrakoplovstva (5), koncept „domaće baze” za članove letačke i kabinske posade definiran je kao mjesto koje prijevoznik imenuje za člana posade i iz kojega član posade obično započinje i na kojem završava trajanje dužnosti ili seriju trajanja dužnosti i gdje, u normalnim okolnostima, prijevoznik nije odgovoran za smještaj dotičnog člana posade. Kako bi se omogućila primjena glave II. ove Uredbe za članove letačke i kabinske posade, opravdano je koristiti koncept „domaće baze” kao kriterij za određivanje primjenljivog zakonodavstva za članove letačke i kabinske posade. Međutim, primjenljivo zakonodavstvo za članove letačke i kabinske posade treba ostati stabilno, a načelo domaće baze ne smije dovesti do čestih promjena primjenljivog zakonodavstva zbog rasporeda rada industrije ili sezonske potražnje.
(3)
Članak 9. zamjenjuje se sljedećim:
„Članak 9.
Izjave država članica o području primjene ove Uredbe
1. Države članice dostavljaju obavijest Europskoj komisiji u pisanom obliku o izjavama danima u skladu točkom 1. članka 1., zakonodavstvom i sustavima iz članka 3., ugovorima koji su na snazi iz članka 8. stavka 2. i najnižim davanjima iz članaka 58., nedostatku sustava osiguranja iz članka 65.a stavka 1., kao i o znatnim izmjenama. U tim obavijestima treba naznačiti datum od kojeg se ova Uredba primjenjuje na sustave određene u izjavama država članica.
2. Te se obavijesti šalju Europskoj komisiji svake godine te im se pridaje potreban publicitet.”
(4)
Članku 11. dodaje se sljedeći stavak:
„5. Djelatnost u svojstvu člana letačke ili kabinske posade koji obavlja usluge opsluživanja putnika ili usluge u vezi s teretom smatra se djelatnošću koja se obavlja u državi članici u kojoj se nalazi domaća baza kako je definirana u Prilogu III. Uredbi (EEZ) br. 3922/91.”
(5)
U članku 12. stavak 1. zamjenjuje se sljedećim:
„1. Na osobu koja obavlja djelatnost kao zaposlena osoba u državi članici za poslodavca koji ondje redovno obavlja svoje djelatnosti i kojeg je poslodavac uputio u drugu državu članicu radi obavljanja posla za tog poslodavca, i nadalje se primjenjuje zakonodavstvo prve države članice pod uvjetom da predviđeno trajanje takvog posla nije duže od 24 mjeseca i da nije poslana s ciljem da zamijeni drugu upućenu osobu.”
(6)
U članku 13. stavak 1. zamjenjuje se sljedećim:
„1. Na osobu koja inače obavlja djelatnost kao zaposlena osoba u dvjema državama članicama ili više njih, primjenjuje se:
(a)
zakonodavstvo države članice boravišta ako obavlja znatan dio svoje djelatnosti u toj državi članici; ili
(b)
ako ne obavlja znatan dio svoje djelatnosti u državi članici boravišta:
i.
zakonodavstvo države članice u kojoj se nalazi registrirano sjedište ili mjesto poslovanja poduzeća ili poslodavca ako je zapošljava jedno poduzeće ili poslodavac; ili
ii.
zakonodavstvo države članice u kojoj se nalazi registrirano sjedište ili mjesto poslovanja poduzećâ ili poslodavaca ako je zapošljavaju dva ili više poduzeća ili poslodavaca koji imaju registrirano sjedište ili mjesto poslovanja samo u jednoj državi članici; ili
iii.
zakonodavstvo države članice u kojoj se nalazi registrirano sjedište ili mjesto poslovanja poduzeća ili poslodavca, osim države članice boravišta, ako je zapošljavaju dva ili više poduzeća ili poslodavaca koji imaju registrirano sjedište ili mjesto poslovanja u dvije države članice, od kojih je jedna država članica boravišta; ili
iv.
zakonodavstvo države članice boravišta ako je zapošljavaju dva ili više poduzeća ili poslodavaca, od kojih najmanje dva imaju registrirano sjedište ili mjesto poslovanja u državama članicama koje nisu država članica boravišta.”
(7)
U članku 36. stavak 2.a zamjenjuje se sljedećim:
„2.a Nadležna ustanova ne može odbiti izdavanje ovlaštenja predviđenog člankom 20. stavkom 1. osobi koja je pretrpjela ozljedu na radu ili je oboljela od profesionalne bolesti i ima pravo na davanja koja se obračunavaju toj ustanovi ako se liječenje koje odgovara njezinom stanju ne može osigurati u državi članici u kojoj ima boravište u medicinski opravdanom roku, uzimajući u obzir njezino trenutačno zdravstveno stanje i mogući tijek bolesti.”
(8)
Članak 63. zamjenjuje se sljedećim:
„Članak 63.
Posebne odredbe za odstupanje od pravila o boravištu
Za potrebe ovog poglavlja, članak 7. primjenjuje se samo u slučajevima predviđenim člancima 64., 65. i 65.a u rokovima koji su ondje opisani.”
(9)
Umeće se sljedeći članak:
„Članak 65.a
Posebne odredbe za u potpunosti nezaposlene samozaposlene pogranične radnike kad u državi članici boravišta ne postoji sustav davanja za nezaposlenost koji obuhvaća samozaposlene osobe
1. Odstupajući od članka 65., u potpunosti nezaposlena osoba koja je, kao pogranični radnik, nedavno navršila razdoblja osiguranja kao samozaposlena osoba ili razdoblja samozaposlenja priznata za potrebe dodjeljivanja davanja za nezaposlenost u državi članici koja nije njezina država članica boravišta i čija je država članica boravišta dostavila izjavu da ne postoji mogućnost za davanje bilo kakve kategorije samozaposlenih osoba koja bi bila obuhvaćena sustavom davanja za nezaposlenost te države članice, prijavljuje se i stavlja na raspolaganje službama zapošljavanja u državi članici u kojoj je obavljala svoju djelatnost kao samozaposlena osoba i koja, kada se prijavljuje za davanja, kontinuirano postupa u skladu s uvjetima utvrđenim na temelju zakonodavstva potonje države članice. U potpunosti nezaposlena osoba može se, kao dopunski korak, staviti na raspolaganje službama zapošljavanja države članice boravišta.
2. Davanja u potpunosti nezaposlenoj osobi iz stavka 1. osigurava država članica čije se zakonodavstvo zadnje primjenjivalo na tu osobu u skladu sa zakonodavstvom koje ta država članica primjenjuje.
3. Ako se u potpunosti nezaposlena osoba iz stavka 1. ne želi staviti ili ostati na raspolaganju službama zapošljavanja države članice zadnje djelatnosti nakon što je ondje bila prijavljena i želi tražiti posao u državi članici boravišta, članak 64. primjenjuje se mutatis mutandis, osim članka 64. stavka 1. točke (a). Nadležna ustanova može produljiti razdoblje iz prve rečenice članka 64. stavka 1. točke (c) do kraja razdoblja prava na davanja.”
(10)
U članku 71. stavak 2. zamjenjuje se sljedećim:
„2. Administrativna komisija odlučuje kvalificiranom većinom kako je definirano Ugovorima, osim kada donosi pravila koja se utvrđuju uzajamnim sporazumom između njezinih članova.
Odlukama o pitanjima tumačenja iz članka 72. točke (a) pridaje se potreban publicitet.”
(11)
Umeće se sljedeći članak:
„Članak 87.a
Prijelazna odredba za primjenu Uredbe (EU) 465/2012
1. Ako se kao posljedica stupanja na snagu Uredbe (EU) br. 465/2012 na osobu, u skladu s glavom II. ove Uredbe, primjenjuje zakonodavstvo države članice koje nije zakonodavstvo koje se na nju primjenjivalo prije tog stupanja na snagu, zakonodavstvo države članice koje se primjenjivalo prije tog datuma i dalje se na nju primjenjuje tijekom prijelaznog razdoblja koje traje sve dok se odgovarajuća situacija ne promijeni, a u svakom slučaju ne duže od 10 godina od datuma stupanja na snagu Uredbe (EU) br. 465/2012. Takva osoba može zahtijevati da se prijelazno razdoblje na nju više ne primjenjuje. Takav zahtjev podnosi se ustanovi koju odredi nadležno tijelo države članice boravišta. Za zahtjeve podnesene do 29. rujna 2012. smatra se da proizvode učinke 28. lipnja 2012. Zahtjevi podneseni nakon 29. rujna 2012. proizvode učinke prvoga dana mjeseca koji slijedi nakon njihova podnošenja.
2. Najkasnije 29. lipnja 2014. Administrativna komisija ocjenjuje provedbu odredbi utvrđenih u članku 65.a ove Uredbe i podnosi izvješće o njihovoj primjeni. Na temelju tog izvješća Europska komisija može, prema potrebi, dostaviti prijedloge za izmjenu tih odredbi.”
(12)
Prilozi X. i XI. mijenjaju se u skladu s Prilogom ovoj Uredbi.
Članak 2.
Uredba (EZ) br. 987/2009 mijenja se kako slijedi:
(1)
u članku 6. stavku 1. točke (b) i (c) zamjenjuju se sljedećim:
„(b)
zakonodavstvo države članice boravišta ako dotična osoba obavlja djelatnost u svojstvu zaposlene ili samozaposlene osobe u dvjema državama članicama ili više njih te obavlja dio svoje djelatnosti/svojih djelatnosti u državi članici boravišta, ili ako dotična osoba nije zaposlena niti samozaposlena;
(c)
u svim ostalim slučajevima, zakonodavstvo države članice čija je primjena prvo zatražena, ako osoba obavlja djelatnost, ili djelatnosti, u dvjema državama članicama ili više njih.”
(2)
Članak 14. mijenja se kako slijedi:
(a)
stavak 5. zamjenjuje se sljedećim:
„5. Za potrebe primjene članka 13. stavka 1. osnovne uredbe, osoba koja „inače obavlja djelatnost kao zaposlena osoba u dvjema državama članicama ili više njih” odnosi se na osobu koja istodobno, ili naizmjenično, za isto poduzeće ili poslodavca ili više poduzeća ili poslodavaca, obavlja jednu ili više zasebnih djelatnosti u jednoj ili više država članica.”;
(b)
umeću se sljedeći stavci:
„5.a Za potrebe primjene glave II. osnovne Uredbe, ‚registrirano sjedište ili mjesto poslovanja’ odnosi se na registrirano sjedište ili mjesto poslovanja gdje se donose temeljne odluke poduzeća i gdje se provode funkcije njegove središnje uprave.
Za potrebe članka 13. stavka 1. osnovne Uredbe, na zaposlenog člana letačke ili kabinske posade koji obično obavlja usluge opsluživanja putnika i usluge u vezi s teretom u dvjema državama članicama ili više njih primjenjuje se zakonodavstvo države članice u kojoj se nalazi domaća baza kako je definirana u Prilogu III. Uredbi Vijeća (EEZ) br. 3922/91 od 16. prosinca 1991. o usklađivanju tehničkih zahtjeva i upravnih postupaka u području civilnog zrakoplovstva (6);
5.b Marginalne djelatnosti se zanemaruju za potrebe određivanja primjenljivog zakonodavstva na temelju članka 13. osnovne Uredbe. Članak 16. provedbene Uredbe primjenjuje se na sve slučajeve na temelju ovog članka.
(3)
U članku 15. stavku 1. druga rečenica zamjenjuje se sljedećim:
„Ta ustanova dotičnoj osobi izdaje potvrdu iz članka 19. stavka 2. provedbene Uredbe i bez odlaganja čini dostupnima informacije o zakonodavstvu koje se primjenjuje na tu osobu, prema članku 11. stavku 3. točki (b) ili članku 12. osnovne Uredbe, ustanovi koju je imenovalo nadležno tijelo države članice u kojoj se djelatnost obavlja.”
(4)
U članku 54. stavak 2. zamjenjuje se sljedećim:
„2. Za potrebe primjene članka 62. stavka 3. osnovne odredbe, nadležna ustanova države članice čije se zakonodavstvo primjenjivalo na dotičnu osobu u odnosu na posljednju djelatnost koju je obavljala u svojstvu zaposlene ili samozaposlene osobe, na zahtjev ustanove mjesta boravišta toj ustanovi bez odlaganja dostavlja sve podatke potrebne za određivanje davanja za nezaposlenost koji se mogu pribaviti u državi članici u kojoj se nalazi, a posebno iznos primljenih plaća ili dohotka od profesionalne djelatnosti.”
(5)
Članak 55. mijenja se kako slijedi:
(a)
u stavku 1. prvi podstavak zamjenjuje se sljedećim:
„1. Da bi se na nju primjenjivali članak 64. ili članak 65.a osnovne Uredbe, nezaposlena osoba koja ode u drugu državu članicu prije svog odlaska obavješćuje nadležnu ustanovu i zahtijeva da joj se izda isprava kojom se potvrđuje da ona zadržava pravo na davanja pod uvjetima predviđenim u članku 64. stavku 1. točki (b) osnovne Uredbe.”;
(b)
dodaje se sljedeći stavak:
„7. Stavci od 2. do 6. primjenjuju se mutatis mutandis na situaciju obuhvaćenu člankom 65.a stavkom 3. osnovne Uredbe.”
(6)
U članku 56. stavci 1. i 2. zamjenjuju se sljedećim:
„1. Ako u skladu s člankom 65. stavkom 2. ili člankom 65.a stavkom 1. osnovne Uredbe nezaposlena osoba odluči da će se staviti na raspolaganje i službama za zapošljavanje u državi članici koja ne osigurava davanja tako što će se kod njih prijaviti kao tražitelj zaposlenja, o tome obavješćuje ustanovu i službe za zapošljavanje države članice koja osigurava davanja.
Na zahtjev službi za zapošljavanje države članice koja ne osigurava davanja, službe za zapošljavanje u državi članici koja osigurava davanja šalju odgovarajuće podatke o prijavi nezaposlene osobe i njezinoj potrazi za zaposlenjem.
2. Ako zakonodavstvo koje se primjenjuje u dotičnim državama članicama propisuje da nezaposlena osoba treba ispuniti određene obveze i/ili obavljati aktivnosti vezane uz traženje posla, prednost imaju obveze i/ili aktivnosti vezane uz traženje posla koje nezaposlena osoba ispunjava odnosno obavlja u državi članici koja osigurava davanja.
Ako nezaposlena osoba ne ispuni sve obveze i/ili ne obavi aktivnosti vezane uz traženje posla u državi članici koja ne osigurava davanja, to ne utječe na davanja priznata u drugoj državi članici.”
Članak 3.
Ova Uredba stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u svim državama članicama.
Sastavljeno u Strasbourgu 22. svibnja 2012.